Guamas kauja (1944)

**Guamas kauja (1944)** (; ) bija ASV bruņoto spēku militārā operācija pret Japānas impērijas armiju un jūras spēkiem Otrā pasaules kara Klusā okeāna kara laikā ar uzdevumu ieņemt Guamas salu, kas notika no 1944. gada 21. jūlija līdz 10. augustam Marianas un Palau salu operācijas ietvaros.

Amerikāņu atguva Guamas salu, ASV teritoriju Marianas salās, ko japāņi okupēja Pirmajā Guamas kaujā 1941. gadā. Guamas atgūšana un plašākā Marianas un Palau salu operācija izraisīja lielas daļas Japānas jūras gaisa spēku iznīcināšanu un ļāva Amerikas Savienotajām Valstīm izveidot lielas gaisa spēku bāzes, no kurām tās varēja bombardēt Japānas galvenās salas izmantojot savu jauno stratēģisko bumbvedēju Boeing B-29 Superfortress.

## Militārā un operatīvā situācija
Guama ir lielākā no Marianas salām, tās garums ir 48 km un platums 14 km. Un tā kļuva par ASV pārvaldītu teritoriju 1898. gadā Spānijas-Amerikas kara rezultātā. Japānas armija salu ieņēma 1941. gada 11. decembrī Guamas kaujas (1941) rezultātā. Lai gan Japāna jau bija pārņēmusi savā kontrolē atlikušās Marianas salas kopš Pirmā pasaules kara beigām.

Guama bija ārkārtīgi svarīga ASV armijai, galvenokārt tās lieluma dēļ, kā bāze operācijām pret Filipīnām, Taivānu un Rjūkjū salām. Turklāt Aprā bija dziļūdens osta, kas varēja uzņemt lielus karakuģus, kā arī divi skrejceļi tālas darbībās stratēģiskajiem bumbvedējiem, piemēram, Boeing B-29. Tādēļ amerikāņi plānoja veikt spēcīgu salas bombardēšanu kaujas sākuma posmā, pret japāņu nocietinājumiem. Šī uzdevuma veikšanai bija paredzēts nosūtīt smagos bumbvedējus no bāzēm Māršala salās, kas atrodas 2 tūkstošus kilometru uz austrumiem no Guamas.

Saskaņā ar ASV Jūras spēku ģenerālštāba plānu Klusajā okeānā, Saipanas salas ieņemšana Marianas salu ziemeļu daļā bija paredzēta 15. jūnijā, bet amerikāņu karaspēka desants Guamā - 18. jūnijā. Tomēr Japānas vienību izmisīgā pretošanās Saipanā un Japānas flotes mēģinājums pārņemt iniciatīvu (kauja pie Filipīnu salām) piespieda amerikāņus uz mēnesi atlikt Guamas operācijas sākumu.
## Kaujas gaita

Amerikāņu karaspēka desants Guamā sākās 1944. gada 21. jūlija rītā Guamas rietumu daļā, abās Orotes pussalas pusēs (kur atradās japāņu lidlauks). Neskatoties uz ievērojamiem zaudējumiem un grūtībām desanta laikā - japāņu artilērijai izdevās nogremdēt 20 amfībijas bruņutransportierus; turklāt rifi gar krastu un spēcīgie viļņi neļāva desanta kuģiem tuvoties krastam tuvāk par dažiem simtiem metru - amerikāņiem izdevās ieņemt un noturēt divus placdarmus piekrastē, un tur nogādāt arī tankus. Līdz ofensīvas pirmās dienas vakaram desantniekiem izdevās ievirzīties 2 kilometrus tālāk salā. 28. jūlijā viņiem izdevās savienot abus placdarmus, un 30. jūlijā amerikāņi ieņēma skrejceļus netālu no Orotes un Apras ostu.

Kopš ASV desanta sākuma Guamā japāņu vienības izrādīja sīvu pretestību, galvenokārt veicot nakts uzbrukumus, kas nogurdināja amerikāņus. 28. jūlijā tika nogalināts Japānas garnizona komandieris Guamā, ģenerālleitnants Takeši Takašima, un viņa vietā stājās ģenerālleitnants Hidejoši Obata. Līdz augusta sākumam Japānas karaspēks sāka izjust pārtikas un ieroču trūkumu, un darba kārtībā bija palikuši arī tikai daži tanki. Saistībā ar to ģenerālis Obata atsauca savas vienības no salas dienvidiem uz Guamas centrālo, kalnaino daļu, kur viņš nostiprināja pozīcijas, lai nodrošinātu ilgstošu pretestību. Neskatoties uz amerikāņu milzīgo pārsvaru gaisā un spēcīgajiem triecieniem, ko viņi veica no okeāna ar jūras artilēriju, dziļa virzīšanās salā bija sarežģīta, tostarp nepārtraukto lietusgāžu un necaurredzamo, blīvo džungļu dēļ. Tikai 4. augustā ASV karaspēkam izdevās izlauzties cauri Japānas nocietinājumu līnijai Guamas centrālajā daļā pēc uzbrukuma Barakudu kalnam.

Tāpat kā lielākajā daļā citu kauju Klusā okeāna salās 1944.–1945. gadā, Japānas garnizona karavīri Guamā atteicās padoties un gandrīz visi tika iznīcināti. Tomēr atsevišķas, izdzīvojušas japāņu karavīru grupas vēlāk turpināja savu "partizānu karu" salā.
## Kaujas rezultāti
Guamas ieņemšanai bija liela stratēģiska nozīme turpmākajām amerikāņu militārajām operācijām Klusajā okeānā. Salā tika izveidoti pieci jauni skrejceļi B-29 bumbvedējiem, kas no šīs gaisa spēku bāzes sasniedza Tokiju, Japānas centrālās daļas apgabalus un Klusā okeāna rietumu daļu.

Līdz 1944. gada 12. augustam kaujās kritušo japāņu skaits tika lēsts līdz 11 340 karavīru. Tā kā 21. jūlijā Guamā atradās 18 500 japāņu karavīru, pieņemot, ka kritušo uzskaitē pieļautas kļūdas, salā palika pat 10 000 karavīru. Pēdējais izdzīvojušais, Trīsdesmit pirmās armijas štāba priekšnieks ģenerālmajors Jošitomo Tamura, 22. augustā izdarīja pašnāvību. Pēc viņa nāves par augstākā ranga japāņu virsnieku Guamā kļuva pulkvežleitnants Hidejuki Takeda, 29. divīzijas operāciju virsnieks. 1945. gada jūlijā salas pavēlniecība ziņoja, ka kopš 1944. gada 10. augusta ir nogalināts 7831 japānis un 1026 sagūstīti. Līdz 1945. gada augusta beigām tika saskaitīti 18 377 kritušie japāņi un 1250 tika sagūstīti.

Amerikāņu jūras kājnieku upuru skaits Guamā (ieskaitot jūras spēku personālu, kas norīkots jūras kājnieku vienībās) līdz 1944. gada 10. augustam bija 1190 kritušie, 377 miruši no ievainojumiem un 5308 ievainoti kaujā. Armijas upuri tajā pašā laika posmā bija 177 kritušie un 662 ievainoti. Jūras spēku vienības Guamā zaudēja 3 kritušos un 15 ievainotos, bet kuģi zaudēja 13 kritušos un 27 ievainotos.Tiek lēsts, ka bojā gāja arī 600 civiliedzīvotāju

Pēc kaujas beigām 4 amerikāņu jūras kājnieki, 2 jau pēc nāves saņēma augstāko ASV militāro apbalvojumu Goda medaļu.
## Atsauces

## Literatūra
* 
* 
* 

## Ārējās saites

* 
* "The Marianas and the Great Turkey Shoot", World War II Database.
* 
* ''Photos from the Liberation of Guam''  The Real Revo
* Pacific War Museum National Park Service site