open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Naktstauriņa pareģojumi

**"Naktstauriņa pareģojumi"** () ir 2002. gada ASV pārdabiska mistērijas filma, kuras režisors ir Marks Pellingtons. Filmā galvenās lomas atveido Ričards Gīrs, Lora Linnija, Vills Petons, Debra Mesinga, Lusinda Džennija un Alans Beitss. Filma balstīta uz parapsihologa Džona Kēla tāda paša nosaukuma 1975. gada grāmatu.

Divus gadus pēc savas sievas nāves, *[[The Washington Post]]* žurnālists Džons Kleins (Gīrs) neizprotamā veidā nokļūst Pointplezentas pilsētā Rietumvirdžīnijā, kur vairāki iedzīvotāji ir piedzīvojuši neizskaidrojamas parādības un notikumus.

Filmas "Naktstauriņa pareģojumi" pirmizrāde notika . Filma saņēma atšķirīgus kritiķu vērtējumus. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 52% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lora Linnija

**Lora Legeta Linnija** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise. Savas karjeras laikā saņēmusi vairākus apbalvojumus, tai skaitā divas Zelta globusa balvas un četras ''Emmy'' balvas, kā arī nominēta trīs Amerikas Kinoakadēmijas balvām un piecām ''Tony'' balvām.

1990. gadā Linnija piedzīvoja savu Brodvejas debiju. 2001. gadā saņēma savu pirmo *Emmy* balvu par lomu televīzijas filmā *[[Wild Iris]]*. Vēl šo balvu saņēmusi par dalību televīzijas seriālos ''Frasier'' (2003–2004) un *[[The Big C]]* (2010–2013), un miniseriālā ''John Adams'' (2008).

Kino debitējusi ar nelielu lomu filmā *[[Lorenzo's Oil]]* (1992). Nominēta Kinoakadēmijas balvām par lomām filmās *[[You Can Count on Me]]* (2000), "Kinsijs" (*Kinsey*, 2004) un "Sevidži" (*The Savages*, 2007). Piedalījusies arī tādās filmās kā "Pirmatnējās bailes" (1996), "Trūmena šovs" (1998), "Naktstauriņa pareģojumi" (2002), "Noslēpumu upe" (2003), "Tāda ir mīlestība" (2003), "Kalmārs un valis" (2005), "Auklītes dienasgrāmata" (2007), "Karaļa vizīte" (*Hyde Park on Hudson*, 2012), "Misters Holmss" (2015), "Brīnumainā izglābšanās Hudzonā" (2016) un "Nakts dzīvnieki" (2016).

## Filmogrāfija

## Ārējās saites
Masaki Kobajaši

**Masaki Kobajaši** (, *Kobayashi Masaki*, dzimis , miris ) bija japāņu kinorežisors un scenārists.

Kobajaši vislabāk pazīstams ar savu episko kara drāmas triloģiju *[[The Human Condition]]* (*Ningen no jōken*, 1959—1961), samuraju filmām "Harakiri" (1962) un *[[Samurai Rebellion]]* (*Jōi-uchi: Hairyō tsuma shimatsu*, 1967), kā arī šausmu filmu *[[Kwaidan]]* (*Kaidan*, 1964). Filma "Harakiri" saņēma Kannu kinofestivāla "Žūrijas balvu", bet *Kwaidan* saņēma Kannu kinofestivāla "Īpašo žūrijas balvu", kā arī tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā filma svešvalodā". *[[Senses of Cinema]]* Kobajaši nodēvēja par "vienu no labākajiem 1950. un 1960. gadu Japānas sabiedrības atveidotājiem".

## Atsauces

## Ārējās saites
Harakiri (filma)

**"Harakiri"** (, *Seppuku*) ir 1962. gada Japānas vēsturiska drāmas filma, kuras režisors ir Masaki Kobajaši. Filmā galvenās lomas atveido Tacuja Nakadai, Šima Ivašita, Akira Išihama, Tecuro Tamba un Rentaro Mikuni.

Filmas darbība norisinās Edo periodā no 1619. līdz 1630. gadam un tā stāsta par samuraju, kurš ierodas pie vietējā klana pils vārtiem, lūdzot atļauju tur izpildīt pašnāvību jeb harakiri, izmantojot iespēju arī paskaidrot, kas viņu noveda pie tāda lēmuma.

Filmas "Harakiri" pirmizrāde notika . 1963. gada Kannu kinofestivālā tā saņēma "Žūrijas balvu". Mūsdienās filma tiek dēvēta gan par vienu no visu laiku labākajām samuraju filmām, gan par vienu no visu laiku labākajām Japānas filmām vispār. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 100% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bērnu spēlītes

**"Bērnu spēlītes"** var būt:

* "Bērnu spēlītes" (*Child's Play*) — 1988. gada ASV šausmu filma;
* "Bērnu spēlītes" (*Little Children*) — 2006. gada ASV filma;
* "Bērnu spēlītes" (*Child's Play*) — 2019. gada ASV šausmu filma.
Stepa Stepanovičs

**Stepa Stepanovičs** (serbu: *Stepa Stepanović*, 1856—1929) bija serbu karavadonis.

Savas militārās karjeras laikā Stepanovičs demonstrēja nepārspējamu centību un izcilu stratēģisko asumu. Viņš piedalījās vairākās militārajās kampaņās, tostarp Pirmajā un Otrajā Balkānu karā, kur viņam bija būtiska loma Serbijas bruņoto spēku triumfa nodrošināšanā. Viņa nozīmīgākais sasniegums bija Pirmā pasaules kara laikā, kad viņu iecēla par Serbijas Pirmās armijas komandieri. Stepanoviča talants manevrēšanā un karaspēka organizēšanā kļuva redzams Kolubaras kaujā, kurā viņš veiksmīgi atvairīja Centrālās lielvalstis, atgūstot Serbijas teritoriju.

## Ārējās saites
Irākas Bruņotie spēki

thumb|Irākas īpašo vienību karavīri ar M4A1 karabīnēm 2020. gada martā
**Irākas Bruņotie spēki** () ir Irākas karaspēks, kura uzdevums ir aizsargāt valsts brīvību, neatkarību un teritoriālo nedalāmību. Irākas Bruņotos spēkus komplektē, pamatojoties uz iesaukumu. Dienestā pieņem vīriešus vecumā no 18 līdz 40 gadiem.

Kopš to atjaunošanas 2003. gadā Irākas Bruņotie spēki saņem palīdzību no ASV, citām NATO valstīm un to sabiedrotajiem.

Irākas Bruņotie spēki vēsturiski bija viena no kompetentākajām arābu pasaules militārajām vienībām. Tomēr Sadama Huseina diktatūras un iejaukšanās militārajā organizācijā laikā bruņoto spēku kompetence ievērojami samazinājās. Tieši bruņotie spēki ir viena no Irākas valsts iestādēm, kam visvairāk uzticas Irākas iedzīvotāji. Irākas Bruņoto spēku trūkumi ir konstatēti tādās nozarēs kā loģistika un militārā izlūkošana. Augstas klases konvencionālajās operācijās Irākas Bruņoto spēku spējas pašlaik ierobežo artilērijas un gaisa spēku trūkums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džordžisms

**Džordžisms** () ir ekonomiska ideoloģija, kas balstīta uz amerikāņu ekonomista Henrija Džordža darbiem. Džordžisti apgalvo, ka indivīdiem vajadzētu būt tiesībām uz to vērtību, ko tie paši radījuši, bet zemes ekonomiskā vērtība (ieskaitot dabas resursus) būtu jādalās vienlīdzīgi visiem sabiedrības locekļiem.

Džordžisma politikas galvenaiss priekšlikums ir zemes vērtības nodoklis. Šā nodokļa ienākumi tiks izmantoti, lai samazinātu vai likvidētu esošos nodokļus (piemēram, uz ienākumiem, tirdzniecību vai pirkumiem), kas esot netaisnīgi un neefektīvi.

Henrijs Džordžs popularizēja ideju par valsts ieņēmumu iegūšanu no zemes un dabas resursu privilēģijām savā grāmatā *[[Progress and Poverty]]* (1879). Džordžisma filozofija ir ietekmējusi agrākos domātājus, piemēram, Džonu Loku, Baruhu Spinozu un Tomu Peinu. Vairāki ekonomisti, sākot no Adama Smita un Deivida Rikardo līdz Miltonam Fridmanam un Džozefam Stiglicam, ir norādījuši, ka zemes vērtības nodoklis ir ekonomiski efektīvāks salīdzinājumā ar citiem nodokļiem.

Zemes vērtības nodokļa atbalstītāji argumentē, ka tas samazinātu ekonomisko nevienlīdzību, palielinātu ekonomisko efektivitāti, ierobežotu zemes spekulācijas un veicinātu zemes optimālu izmantošanu. Džordžisms ieguva nozīmīgu popularitāti un ietekmi 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā, kas noveda pie politisku partiju, institūciju un kopienas izveidošanās, kas balstījās uz tā principiem.

## Atsauces
Sarajevas kantons

thumb|Sarajevas kantons Bosnijas un Hercegovinas kartē (sarkanā krāsā)
**Sarajevas kantons** (bosniešu: *Kanton Sarajevo*, horvātu: *Sarajevska županija*, serbu: *Сарајевски кантон*) ir viens no desmit Bosnijas un Hercegovinas Federācijas kantoniem, Bosnijas un Hercegovinas daļa. Platība ir aptuveni 1276,9 kvadrātkilometri.

Sarajevas kantons ir viens no visvairāk apdzīvotajiem kantoniem valstī, tajā dzīvo aptuveni 413 593 cilvēku. 2007. gadā 79,6 % kantona iedzīvotāju bija bosnieši, 11,2 % serbi un 6,7 % horvāti.

## Ārējās saites
Korejas impērija

thumb|Korejas impērijas teritorija 1903.—1905. gadā. Strīdīgie reģioni gaiši zaļā krāsā
**Korejas impērija** (korejiešu: 대한 제국 *Taehan cheguk*) ir vēsturiska Korejas valsts, kas pastāvēja no 1897. gada līdz Korejas aneksijai, ko 1910. gadā veica Japāna. Valsts nosaukums tika dots valstij, kuru pirms tam 500 gadus pārvaldīja Čosonas dinastija. Tā bija pirmā reize daudzu gadsimtu laikā, kad Koreja pasludināja sevi par neatkarīgu un suverēnu valsti.

Pirmajos Korejas impērijas pastāvēšanas gados tika pieliktas lielas pūles, lai modernizētu valsti. Tika uzsāktas reformas dažādās nozarēs, tostarp militārajā, izglītības, tiesību sistēmas un infrastruktūras jomā. Mērķis bija stiprināt valsti un pretoties ārvalstu iejaukšanās ietekmei. Neraugoties uz centieniem veikt modernizāciju, Korejas impērija saskārās ar daudzām izaicinājumiem. Tai nācās orientēties reģiona ģeopolitiski sarežģītajā situācijā, kad kaimiņvalstis centās paplašināt savu ietekmi. Jo īpaši Koreju centās kontrolēt Japāna, kas izraisīja arvien lielāku iejaukšanos un spiedienu uz Korejas valdību. 1904. gadā sākās Krievijas—Japānas karš, un Koreja kļuva par abu imperiālo lielvaru kaujas lauku. Japāna šajā karā uzvarēja un vēl vairāk nostiprināja savu kontroli pār Koreju, faktiski samazinot Korejas impērijas autonomiju.

1910. gadā Japāna oficiāli anektēja Koreju, tādējādi izbeidzot Korejas impērijas pastāvēšanu un aizsākot Japānas koloniālās valdīšanas periodu, kas ilga līdz Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā.

## Ārējās saites
Kalvis Zalcmanis

**Kalvis Zalcmanis** (dzimis , miris ) bija latviešu kinooperators. Strādājis Rīgas Kinostudijā, bijis operators spēlfilmai "Motociklu vasara", uzņēmis vairāk nekā 50 dokumentālo filmu un 400 kinohroniku.

Dzimis Mazsalacā, mācījies Mazsalacas vidusskolā. 1971. gadā beidzis Valsts Kinematogrāfijas institūtu Maskavā. Rīgas konostudijā sadarbojies ar tādiem režisoriem, kā Hercs Franks, Uldis Brauns, Ansis Epners, Juris Podnieks un citiem. Pazīstamākās no filmām, kurām bijis operators, ir filmas "Mūžs" (1972), "Esības prieks" (1974), "Motociklu vasara" (1974), "Ceļojums uz zemi" (1977), "Četri meklē miljonu" (1979), "Vai viegli būt jaunam?" (1986), "Es esmu latvietis" (1990).

Zalcmanis strādājis Latvijas Kultūras akadēmijā (1994—2004), 1998. gadā ievēlēts par profesoru.

2000. gadā Kalvi Zalcmani apbalvoja ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2020. gadā saņēmis Lielā Kristapa balvu par mūža ieguldījumu.

Miris 2023. gada 6. augustā 82 gadu vecumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Kalvis Zalcmanis filmas.lv
Repatriācija

**Repatriācija** (no ) ir valsts iestāžu organizēta atgriešanās dzimtenē (izcelsmes vai pilsonības valstī).

Attiecībā uz bēgļiem, patvēruma meklētājiem un nelegālajiem migrantiem repatriācija var nozīmēt brīvprātīgu atgriešanos vai deportāciju. Brīvprātīga repatriācija bieži notiek, kad personas, kas ir aizbēgušas no savas mītnes valstī notiekoša bruņota konflikta, vajāšanas vai citu iemeslu dēļ, izvēlas atgriezties, kad situācija ir uzlabojusies.

## Ārējās saites
Marks Mārgoliss

**Marks Mārgoliss** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, kurš vislabāk zināms pēc Hektora Salamankas lomas seriālos "Pārkāpt robežu" un "Labāk zvaniet Solam". 2012. gadā par tēlojumu seriālā "Pārkāpt robežu" nominēts ''Emmy'' balvai.

Mārgoliss regulāri piedalījās režisora Darena Aronovska filmās, atveidojot lomas viņa pirmajās sešās filmās sākot ar "Pī" (1998). Tāpat zināms pēc Alberto lomas filmā "Seja ar rētu" (1983) un Antonio Napas lomu seriālā *[[Oz (seriāls)|Oz]]* (1999—2003). Aktiera karjeru viņš uzsāka pusaudža vecumā.

Vēl filmējies tādās filmās kā "Klubs "Cotton"" (*The Cotton Club*, 1984), "Eiss Ventura: Zvēru detektīvs" (1994), "Zilacainais Mikijs" (1999), "Tomasa Krauna afēra" (1999), "Rekviēms sapnim" (2000), "Hanibāls" (2001), "Pārgalvis" (2003), "Strūklaka" (2006), "Ardievu, mazā, ardievu!" (2007), "Cīkstonis" (2008), "Melnais gulbis" (2010), "Nemirstīgie" (2011), "Reāli veči" (2012), "Noass" (2014).

## Atsauces

## Ārējās saites
Arpitāņu valoda

**Arpitāņu valoda** (*arpetan*) jeb **frankoprovansiešu valoda** ir romāņu valoda, kas izplatīta Arpitānijas reģionā (Francijas austrumos, Šveices rietumos un Itālijas ziemeļrietumos). Arpitāņu valodu prot aptuveni 227 tūkstoši cilvēku. Tā ir ļoti tuva franču valodai, būtībā franču valodas dialekts. Kopš 1995. gada UNESCO arpitāņu valodu atzina par apdraudētu valodu Francijā un Šveicē un potenciāli apdraudētu valodu Itālijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ačinskas pedagoģiskais tehnikums

**Ačinskas pedagoģiskais tehnikums** (mūsdienās Ačinskas pedagoģiskā koledža ()) bija Krievijas latviešu vidējā pedagoģiskā mācību iestāde no 1930. līdz 1938. gadam Ačinskā, Krievijas PFSR Krasnojarskas apgabalā. Tā latgaliešu nodaļa sagatavoja pamatskolu skolotājus tiem Sibīrijas apgabaliem, kuros dzīvoja daudz Latgales latviešu, kļūstot par metodisko centru Sibīrijas latviešu skolu skolotājiem. Bija arī latviešu nodaļa (kopš 1930. gada). Mācību laiks ilga 4 gadus, tas iekļāva sabiedriskos darbus un citus palīgpienākumus kopā ar tehnikuma krievu nodaļu. APT sastādīja ābeci augšzemnieku dialektā (tagad latgaliešu valoda), kopā ar biedrību "Prometejs" rīkoja kultūras un izglītojošus pasākumus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Iebrukums Dienvidslāvijā

[thumb|Karte, kurā attēlota [Ass valstis|Ass spēku pārvietošanās Dienvidslāvijā un Grieķijā]]
**Iebrukums Dienvidslāvijā**, arī **Operācija 25** vai **Aprīļa karš** (serbu: *Априлски рат*) bija Ass valstu (Vācijas, Itālijas Karalistes, Ungārijas) un Horvātijas (kas konflikta laikā pasludināja neatkarību) militārā agresija pret Dienvidslāviju Otrā pasaules kara laikā.

Operācija ilga no 1941. gada 6. līdz 17. aprīlim, kad starp Vāciju un Dienvidslāviju tika parakstīts pamiers, pamatojoties uz pēdējās beznosacījumu kapitulāciju. Uzbrukums tika veikts no vairākām pusēm vienlaicīgi: no Itālijas, Ungārijas, Rumānijas, Bulgārijas, Albānijas teritorijām, ko anektēja itāļi, kā arī tieši no Vācijas (Austrijas) teritorijas. Vienlaikus ar operāciju Dienvidslāvijā vācieši uzsāka iebrukumu Grieķijā. Īsā militārajā sadursmē Dienvidslāvijas bruņotie spēki tika sakauti, un karaliskā valdība pameta valsti. Valsts teritorija palika okupēta līdz 1945. gada maijam.

## Ārējās saites
Sjudada del Este

**Sjudada del Este** ( — ‘Austrumu pilsēta’, ) ir otra lielākā Paragvajas pilsēta un Altoparanas departamenta galvaspilsēta. Atrodas Paranas krastā un robežojas ar Brazīliju ar kuru savieno Draudzības tilts. Sjudada del Este ir tirdzniecības pilsēta ar beznodokļu statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Berlīnes metro

**Berlīnes metro** jeb ***U-Bahn*** (saīsinājums no  — 'pazemes dzelzceļš') ir metro sistēma Berlīnē, Vācijas galvaspilsētā, un liela daļa no pilsētas sabiedriskā transporta sistēmas. Kopā ar ''S-Bahn'', piepilsētas vilcienu līniju un tramvaju tīklu, kas galvenokārt darbojas pilsētas austrumu daļās, tas kalpo kā galvenais sabiedrības pārvietošanās veids galvaspilsētā.

Metro atklāja 1902. gadā un tajā ir 175 stacijas, kas izvietotas deviņās līnijās, un kopējais sliežu ceļa garums ir 155,4 km, no kuriem aptuveni 80% atrodas pazemē. Vilcieni kursē ik pēc divām līdz piecām minūtēm pīķa stundās, ik pēc piecām minūtēm pārējā dienā un ik pēc desmit minūtēm vakarā. Gada laikā metro vilcieni nobrauc 132 miljonus km un pārvadā vairāk nekā 400 miljonus pasažieru. 2017. gadā ar *U-Bahn* brauca 553,1 miljons pasažieru. Visu sistēmu uztur un ekspluatē ** (BVG).

*U-Bahn*, kas paredzēts, lai atvieglotu satiksmi, kas ieplūst Berlīnes centrā un izbrauc no tā, strauji paplašinājās, līdz pilsētu sadalīja Austrumberlīnē un Rietumberlīnē Otrā pasaules kara beigās. Lai gan sākotnēji sistēma palika atvērta abu pušu iedzīvotājiem, Berlīnes mūra celtniecība un tai sekojošie Austrumvācijas noteiktie ierobežojumi ierobežoja ceļošanu pāri robežai. Austrumberlīnes metro līnijas no Rietumberlīnes atcēla, izņemot divas Rietumberlīnes līnijas, kas šķērsoja Austrumberlīni (U6 un U8). Šie maršruti drīkstēja šķērsot Austrumberlīni, neapstājoties nevienā no stacijām, kuras bija slēgtas. Stacija ''Friedrichstraße'' bija izņēmums, jo to izmantoja kā pārsēšanās punktu starp U6 un Rietumberlīnes *S-Bahn* vilcienu sistēmu, kā arī robežšķērsošanas vietu Austrumberlīnē. Metro pilnībā atvēra pēc Berlīnes mūra krišanas un Vācijas atkalapvienošanās.

Berlīnes metro ir plašākais metro tīkls Vācijā. 2006. gadā braucieni ar metro bija līdzvērtīgi 122,2 miljoniem km ar automašīnu.

## Galerija

Attēls:Tag des offenen Denkmals 2007 U-Bahn Berlin Baureihe AI Bahnhof Warschauer Strasse.jpg|Vilciens A-I, pirmie vilcieni, ko izmantoja Berlīnes metro
Attēls:1019 4-Gleisdreieck-17.10.07.jpg|HK tipa *U-Bahn* vilciens (kopš 2005. gada)
Attēls:Berlin U-Bahn IK at Olympia-Stadion (3).jpg|Jaunākais Berlīnes metro vilciena modelis *Icke* (kopš 2015. gada)


## Atsauces

## Ārējās saites

* Berlīnes metro karte pakalpojumā Google Maps ar ģeogrāfisko atrašanās vietu
* 
* VSWB — neizmantotās sliedes un joslas Berlīnē
* Fototūre pa ''U-Bahn'' stacijām, ieskaitot arhitektūras stilu karti 
* Berlīnes metro bildes
* Berlīnes metro trases karte
* Berlīnes metro karte
* Berlīnes metro attēlos
Sjui Dzjuņs

**Sjui Dzjuņs** (, ; dzimis ) ir Ķīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1995).

## Biogrāfija
No 1980. gadu sākuma līdz 2000. gadu sākumam Sjui Dzjuņs bija starp labākajiem Ķīnas šahistiem, divreiz (1983, 1985) izcīnot zelta medaļas individuālajos Ķīnas šaha čempionātos. Divas reizes (Subotica 1987, Bīle 1993) viņš piedalījās Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros un trīs reizes Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas (2000. un 2001. gadā izstājās otrajā kārtā, savukārt 2004. gadā — pirmajā kārtā). 2005. gadā iekļuvis Pasaules kausa izcīņas šahā trešajā kārtā, kurā zaudējis Ruslanam Ponomarjovam.

Starp Sjui Dzjuņa lielākajiem individuālajiem panākumiem ir divas uzvaras Āzijas čempionātos šahā (2000, 2001) un Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla Āzijas zonas turnīrā Džakartā (1987). Turklāt viņš ir guvis panākumus starptautiskos šaha turnīros Gdiņā (1986, pirmā vieta), Džakartā (1994, otrā vieta) un Šanhajā (2003, dalīta pirmā vieta kopā ar Džanu Džunu).

Pārstāvējis Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 10 reizes (1984-1996, 2000-2004). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1986) medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 3 reizes (1985—1993). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1985) medaļu;
* Āzijas valstu komandu šaha čempionātā piedalījies 5 reizes (1987-1991, 1995, 2003). Komandu vērtējumā izcīnījis 4 zelta (1987, 1989, 1991, 2003) un sudraba (1995) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 3 zelta (1987 (divas), 1989) un 2 sudraba (1991, 2003) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1994. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis ceturtais Ķīnas šahists, kas saņēmis šaha lielmeistara nosaukumu. 2012. gadā saņēmis FIDE vecākā trenera nosaukumu ar mūža licenci.

## Atsauces

## Ārējās saites
Berlīnes pilsētas elektrovilciens

**Berlīnes pilsētas elektrovilciens** jeb **Berlīnes ''S-Bahn*** ir ātrā tranzīta dzelzceļa sistēma [[Vācija]]s galvaspilsētā [[Berlīne|Berlīnē]] un tās apkārtnē. Ar šādu nosaukumu tas darbojas kopš 1930. gada decembra, iepriekš saukts par īpašo tarifu zonu *Berliner Stadt-, Ring- und Vorortbahnen* (Berlīnes pilsētas, apļveida un piepilsētas dzelzceļš). Tas papildina [[Berlīnes metro]] (*U-Bahn*) un nodrošina savienojumu ar daudziem ārējiem Berlīnes rajoniem, piemēram, [[Berlīnes Brandenburgas lidosta|Berlīnes Brandenburgas lidostu]]. Tādējādi Berlīnes *S-Bahn* apvieno [[Piepilsētas dzelzceļš|piepilsētas dzelzceļa]] pakalpojuma un [[metro]] sistēmas elementus.

Pirmajās darbības desmitgadēs vagonus vilka [[tvaika lokomotīve]]s; pat pēc lielākās tīkla daļas [[Dzelzceļa elektrifikācija|elektrifikācijas]] vairākas līnijas palika ar tvaika lokomotīvēm. Mūsdienās ar terminu *S-Bahn* Berlīnē apzīmē tikai tās līnijas un vilcienus, kam ir [[kontaktsliede]] un īpašais Berlīnes pilsētas elektrovilciena [[kustīgā sastāva gabarīts]].

Citās Vācijas daļās un citās vāciski runājošajās valstīs arī vilcieni ir apzīmēti ar *S-Bahn*, bet bez Berlīnei raksturīgajām iezīmēm. [[Hamburgas pilsētas elektrovilciens|Hamburgas *S-Bahn*]] ir vienīgā vieta, kur arī izmanto kontaktsliedi.

Zīmola nosaukums *S-Bahn*, ieviests 1930. gadā, līdzinoties *U-Bahn*, Berlīnes pilsētas metro līniju oficiālajam simbolam, kas sākotnēji saucās *Berliner Hoch- und Untergrundbahnen* (Berlīnes paaugstinātās un pazemes līnijas), ko sarunvalodā sauca par *Untergrundbahn* un saīsināja līdz *U-Bahn*, līdzīgi kā *U-Boot*, kas veidots no *Unterseeboot* ('zemūdens laiva' — zemūdene). Tomēr *S-Bahn* burts S var apzīmēt gan *Schnell-Bahn* (ātrgaitas dzelzceļu), gan *Stadt-Bahn* (pilsētas dzelzceļu; nejaukt ar *Stadtbahn*, dzelzceļa līniju caur Berlīni, kas ir paralēla dažām Berlīnes *S-Bahn* līnijām, jo ar *Stadtbahn*, vācu valodā apzīmē vieglo dzelzceļu).

Berlīnes pilsētas elektrovilciens mūsdienās sastāv no 16 līnijām, kas apkalpo 168 stacijas, un tā kopējais maršruta garums ir 340 kilometri. *S-Bahn* 2018. gadā pārvadāja 478,1 miljonu pasažieru. Tas lielākoties ir savstarpēji savienots ar *U-Bahn,* lai veidotu Berlīnes ātrā tranzīta transporta sistēmas mugurkaulu. Atšķirībā no *U-Bahn*, *S-Bahn* šķērso Berlīnes pilsētas robežas ar apkārtējo [[Brandenburga]]s federālo zemi, piemēram, uz [[Potsdama|Potsdamu]].

Lai gan *S-Bahn* un *U-Bahn* ir daļa no vienotas tarifu sistēmas, tiem ir dažādi operatori. *S-Bahn* apkalpo *S-Bahn Berlin GmbH*, *Deutsche Bahn* meitasuzņēmums, savukārt *U-Bahn* vada *Berliner Verkehrsbetriebe* (BVG), galvenais Berlīnes pilsētas sabiedriskā transporta uzņēmums.

== Galerija ==
<gallery>
Attēls:S-Bahn Berlin Baureihe 481.jpg|Moderns *S-Bahn* vilciens
Attēls:Berlin.S-Bahn.Panoramazug.JPG|Vilciens *DB Class 488.0*
Attēls:Historischer Zug der S-Bahn Berlin in Gesundbrunnen 1.jpg|Muzeja vilciens *Class ET/ES 165''


## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* VSWB.de — Disused Rails and Lanes in Berlin
* OpenStreetMap — Transport map rendering, centered on Berlin
Puderova

**Puderova** (, *Pūders*) ir vietvārds, kas ir raksturīgs apkārtnei ap Pūderovas ezeru.

Vietvārdi un nosaukumi, kas iekļauj sevī doto vārdu:
* Lielā Puderova
* Mazā Puderova
* Pūderovas ezers
* Pūderovas kapi
* Puderovas vecticībnieku lūgšanu nams
Sālems Sālahs

**Sālems Abdelrahmans Sālahs** (; dzimis ) ir Apvienoto Arābu Emirātu starptautiskais lielmeistars šahā (2009).

## Biogrāfija
Sālems Sālahs trīs reizes uzvarējis Āzijas jauniešu čempionātos šahā: 2007. gadā U14 vecuma grupā, 2008. gadā U16 vecuma grupā un 2009. gadā U18 vecuma grupā. Uzvarējis Apvienoto Arābu Emirātu čempionātos šahā 2008., 2011., un 2012. gadā, kā arī Arābu valstu šaha čempionātos 2008., 2014. and 2018. gadā. Salems Salehs uzvarējis Arābu valstu šaha ātrspēles čempionātos 2017. un 2018. gadā. 2015. gada augustā uzvarējis Āzijas čempionātā šahā un Āzijas čempionātā ātrajā šahā. 2017. gadā Šardžas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis pirmo vietu ar Vanu Hao, Adibanu Bāškaranu, Martinu Kravcivu, Juriju Krivoručko un Panajapanu Sēturāmanu. 2025. gada septembrī Samarkandā ierindojies 86. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Apvienoto Arābu Emirātu komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 5 reizes (2008—2016);
* Āzijas valstu komandu šaha čempionātā piedalījies 2016. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2009. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Daudzus gadus, sākot ar 2006. gadu, sadarbojies ar Latvijas šaha lielmeistaru Edvīnu Ķeņģi un bijis viens no pazīstamākajiem viņa kā trenera audzēkņiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kaimanu bruņurupucis

**Kaimanu bruņurupucis** () ir liela saldūdens bruņurupuču suga no dzimtas *Chelydridae*. Tie ir spēcīgi veidoti, atšķiras ar lieliem, izvērstiem nagiem un cietu žokli, kas ir pietiekami spēcīgs, lai bruņurupucis spētu pārkost cilvēka roku.

## Dzīvesveids
Kaimanu bruņurupuči lielāko daļu laika pavada ezera, dīķa, upes vai citas ūdenstilpes dzelmē. Ūdenī pārvietojas lēnām, uz zemes ir gausi. Apdzīvoto teritoriju ziemeļu daļā bruņurupuči ūdenī guļ ziemas miegu. Tomēr reizēm šie dzīvnieki turpina būt aktīvi arī zem ledus. Uz zemes Kaimanu bruņurupuči, ja tiem draud briesmas, var būt ļoti agresīvi un ir bīstami. Tie paslienas un dodas uzbrukumā, atplešot savus draudīgos žokļus. Dzīves ilgums nebrīvē līdz 60 gadiem.

## Vairošanās
Pārošanās akts notiek ūdenī. Dzimumgatavība tēviņiem iestājas 3—5, bet mātītēm 4—6 gadu vecumā. Vasaras sākumā izraktā bedrē, kas atrodas netālu no krasta, tiek dētas olas — vidēji 24. Kad olas sadētas, bedri apber ar zemi un atstāj tur olas līdz diviem vai trim mēnešiem. Ja olas tiek sadētas vēlā vasarā, mazie bruņurupuči izšķiļas tikai nākamā gada siltajā periodā. Uzreiz pēc izšķilšanās bruņurupuči nonāk ūdenī, kur slēpnī pavada savas dzīves pirmos gadus. Pēc gada tie ir 15 centimetru gari.

## Barība un medības
Kaimanu bruņurupuči medī visus mazos dzīvniekus. Pārtiek no zivīm, citu bruņurupuču mazuļiem, vardēm, salamandrām, ūdensčūskām, aligatoru mazuļiem, ūdensputnu, kā arī ūdenī dzīvojošo zīdītāju mazuļiem. Lielākos upurus bruņurupuči ar saviem asajiem nagiem saplēš sīkos gabalos. Mazākie tiek norīti veseli. Bruņurupuči ir arī maitēdāji. Tie apēd gandrīz visas ūdenī atrastās atliekas. Bruņurupuču mazuļi ēd zivis, kurkuļus, garneles un ūdens kukaiņus.

## Atsauce

## Literatūra
* IMP BV / UAB IMP BALTIC "Dzīvnieku pasaule" LVP 5007 21283  MMII, 22 karte.
Valērijs Maligins

**Valērijs Maligins** (; dzimis 1965. gada 5. maijā, miris 2017. gada 9. decembrī) bija Latvijas krievu uzņēmējs. AS „Olainfarm” līdzīpašnieks un valdes priekšsēdētājs (1997—2017).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1965. gada 5. maijā. 1997. gadā Valērijs Maligins pēc Olaines ķīmiski-farmaceitiskās rūpnīcas privatizācijas kļuva par AS „Olainfarm” līdzīpašnieku un valdes priekšsēdētāju. 1998. gadā viņš absolvēja biznesa studijas RISEBA, 2002. gadā biznesas studijas Latvijas Universitātē, 2007. gadā papildinājās Losandželosas tirdzniecības koledžā (*Trade School Los Angeles — NIU College, Woodland Hills, CA*).

Līdztekus studijām turpināja nodarboties ar uzņēmējdarbību. Viņa vadībā AS „Olainfarm” attīstījās par vienu no vērtīgākajiem uzņēmumiem Latvijā ar apgrozījumu virs 100 miljoniem eiro un eksportu uz vairāk nekā 50 valstīm. Maligins bija arī AS "Rīgas farmaceitiskā fabrika" padomes priekšsēdētājs, farmācijas kompānijas "Aroma Baltfarm" un SIA "Alfa-Denta" direktors, kā arī "Endokrininiai Preparatai" (Lietuva) valdes priekšsēdētājs un daudzu citu uzņēmumu vadītājs un īpašnieks. 2017. gadā laikraksta "Dienas Bizness" veidotajā Latvijas 100 bagātāko cilvēku sarakstā Maliginu ierindoja 7. vietā ar 70 miljonu eiro turību.

Olainē par Valērija Maligina ziedotajiem līdzekļiem cēla jaunu pareizticīgo dievnamu par godu svētajam Soluņas Dimitrijam.

Miris 2017. gada 9. decembrī Jūrmalā, testamentā savu mantu sadalot trim meitām. Viņa atraitne Elīna Maligina tiesā apstrīdēja vīra testamentu.

## Apbalvojumi
* Atzinības krusts

## Personiskā dzīve
Bija precējies ar Elīnu Dzelmi (1986), pirms tam ar Signi Balderi-Sildedzi (1975). Meitas Nika, Irina un Anna.

## Atsauces
Bizantija (filma)

**"Bizantija"** () ir 2012. gada Īrijas, Apvienotās Karalistes un ASV kopražojuma fantāzijas filma, kuras režisors ir Nīls Džordans. Filmā galvenās lomas atveido Sīrša Ronana, Džemma Artertone un Sems Railijs.

Filma stāsta par divām noslēpumainām sievietēm, kuras ierodas mazā Anglijas pilsētiņā.

Filmas "Bizantija" pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Filma saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 66% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džeisons Švarcmans

**Džeisons Frančesko Švarcmans** (, dzimis ) ir amerikāņu kinoaktieris un mūziķis.

Švarcmans savu kinodebiju piedzīvoja Vesa Andersona 1998. gada filmā "Rašmoras skola". Vēlāk piedalījies arī tādās Andersona filmās kā "Ceļojums uz Dardžilingu" (2007), "Lieliskais Lapsas kungs" (2009), "Mēness lēkta karaļvalsts" (2012), "Viesnīca "Diženā Budapešta"" (2014), "Suņu sala" (2018), "Francijas Vēstnesis" (2021) un "Asteroīdu pilsēta" (2023).

Piedalījies arī tādās filmās kā "Deva" (*Spun*, 2002), "Es mīlu Hakabijus" (2004), "Marija Antuanete" (2006), "Skots Pilgrims pret pasauli" (2010), "Par Mēriju Popinsu un Benksa kungu" (2013), "Klauss" (2019), "Zirnekļcilvēks: Pāri Zirnekļpasaulei" (2023) un "Megapole" (2024). Attēlojis lomas arī seriālā *[[Bored to Death]]* (2009—2011) un "Fārgo" (2020) ceturtajā sezonā.

Džeisona Švarcmana tēvs ir kinoproducents Džeks Švarcmans, bet māte aktrise Talija Šaira.

## Ārējās saites
Talija Šaira

**Talija Šaira** (; dzimusi **Talija Rouza Kopola** (*Talia Rose Coppola*) ) ir amerikāņu aktrise.

Pazīstama ar Konijas Korleones lomu sava brāļa Frānsisa Forda Kopolas režisētajā "Krusttēvs" triloģijā, kā arī ar Adrianas Balboa lomu "Rokijs" filmu ciklā. Par lomām filmās "Krusttēvs 2" (1974) un "Rokijs" (1976) Šaira tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".

Piedalījusies arī filmās *[[Prophecy]]* (1979), "Ņujorkas stāsti" (1989), "Es mīlu Hakabijus" (2004), ''Palo Alto'' (2013) un "Megapole" (2024).

Šairai ir trīs dēli no kuriem Džeisons un Roberts ar ir aktieri.

## Ārējās saites
Shire

***Shire*** var būt:

* Šire (*Shire*) — Zambezi kreisā krasta pieteka;
* Talija Šaira (*Talia Shire*; 1946) — amerikāņu aktrise;
* Daliena jeb Šīra (*The Shire*).
Kaukāza guberņa

**Kaukāza guberņa** () bija Krievijas Impērijas guberņa. Dibināta 1785. gadā un pastavēja līdz 1790. gadam, kad tika likvidēta un reorganizēta par apgabalu Astrahaņas guberņas sastāvā. 1847. gadā tās teritorijas lielākā daļa tika iekļauta jaundibināmās Stavropoles guberņas sastāvā.

Līdz 1787. gada beigām Kaukāza guberņā bija līdz 30 000 vīriešu un 34 ciemi, krievi veidoja 75 % no guberņas iedzīvotāju kopskaita.

## Ārējās saites
3. Kinoakadēmijas balva

**3. Kinoakadēmijas balvas ceremonija** norisinājās  Losandželosas viesnīcā *[[Ambassador Hotel]]*. Balvas pasniedza Kino mākslas un zinātnes akadēmija filmām, kas izdotas laika posmā no  līdz . Kinoakadēmija nolēma rīkot ceremoniju novembrī, lai to tuvinātu atbilstības periodam; tāpēc ceremonija notika tikai septiņus mēnešus pēc 2. Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas, padarot 1930. gadu par vienīgo gadu, kurā notika divas Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijas.

"Rietumu frontē bez pārmaiņām" kļuva par pirmo filmu, kas ieguva balvu gan kategorijā "Labākā filma", gan "Labākais režisors", kas bieži atkārtojās arī vēlākos gados. Luiss Mailstouns kļuva par pirmo cilvēku, kurš saņēmis divus Oskarus, saņemot to arī 1. Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijā. *[[The Love Parade]]* saņēma sešas nominācijas, kas ir lielākais skaits no visām filmām līdz šim, taču nevienu balvu neieguva.

Ieviestā kategorija "Labākais skaņas ieraksts", padarīja to par pirmo jauno kategoriju kopš Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas sākuma. To piešķīra Daglasam Šīreram, "Labākās aktrises galvenajā lomā" balvas ieguvējas Normas Šīreres brālim, padarot viņus par pirmajiem brāli un māsu Kinoakadēmijas vēsturē, kas saņēmuši balvas.

Daļa no balvu pasniegšanas pirmo reizi tika nofilmēta: *[[Universal Pictures]]* līdzdibinātājs un prezidents Kārlis Lemle saņēma īpašo Kinoakadēmijas balvu par filmu "Rietumu frontē bez pārmaiņām", ko viņam pasniedza Luijs B. Meiers, *[[Metro-Goldwyn-Mayer]]* viceprezidents; balvu kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" saņēma Norma Šīrere par lomu filmā *[[The Divorcee]]*, bet scenārija autore Frānsisa Meriona saņēma balvu kategorijā "Labākais scenārijs" (*[[The Big House]]*).

## Balvu saņēmēji
* "Labākā filma" — "Rietumu frontē bez pārmaiņām"
* "Labākais režisors" — Luiss Mailstouns par filmu "Rietumu frontē bez pārmaiņām"
* "Labākais aktieris galvenajā lomā" — Džordžs Arliss par Bendžamina Dizraeli lomu filmā "Dizraeli" (*Disraeli*)
* "Labākā aktrise galvenajā lomā" — Norma Šīrere par Džerijas Mārtinas lomu filmā *[[The Divorcee]]*
* "Labākais scenārijs" — Frānsisa Meriona par scenāriju filmai *[[The Big House]]*
* "Labākā skaņas ieraksts" — Daglass Šīrers par darbu filmā *The Big House*
* "Labākais mākslinieka darbs" — Hermans Ross par darbu filmā *[[King of Jazz]]*
* "Labākais operatora darbs" — Džozefs Rakers un Vilards van der Vers par darbu filmā *[[With Byrd at the South Pole]]*
Džemma Artertone

**Džemma Kristīna Artertone** (, dzimusi ) ir angļu aktrise un producente.

Savu kinodebiju piedzīvojusi komēdijā *[[St Trinian's]]* (2007). Attēlojusi Džeimsa Bonda meiteni filmā "Mierinājuma kvants" (2008). Piedalījusies arī tādās filmās kā *[[The Disappearance of Alice Creed]]* (2009), "Valdzinošā Tamāra Drū" (*Tamara Drewe*, 2010), "Persijas princis: laika smiltis" (*Prince of Persia: The Sands of Time*, 2010), "Bizantija" (2012), "Ansītis un Grietiņa: Raganu mednieki" (2013), "To zvaigžņu stunda" (*Their Finest*, 2016), *[[The Escape]]* (2017), *[[Vita & Virginia]]* (2018) un *[[Murder Mystery]]* (2019).

## Ārējās saites
Basta

**Basta** jeb **Basteta** ēģiptiešu mitoloģijā ir prieka, jautrības, mīlestības, sieviešu skaistuma, auglības un mājas pavarda dieviete. Tiek attēlota kā sieviete ar kaķa galvu, turot rokā sistru, vai arī vienkārši kā kaķis; vēl pirms tam, senāk, viņu attēloja kā lauveni. Bastas simboli ir lauvene, kaķis, sistrs un saules disks. Bastas kulta uzplaukums bija no 10. līdz 8. gadsimtam p.m.ē., kad Senajā Ēģiptē valdīja 22. dinastijas faraoni. Kulta centrs atradās Bubastisā. Senie grieķi Bastu identificēja ar Artemīdu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Žīgurs (brigādes komandieris)

**Jānis Žīgurs** (1895—1938) bija latviešu izcelsmes Krievijas un Padomju Savienības militārais darbinieks.

Dzimis latviešu zemnieku ģimenē, mācījies pagastskolā, pēc tam seminārijā Kuldīgas un Pleskavas apriņķī, atskaitīts par Krievijas Impērijas cenzūras aizliegtās literatūras glabāšanu un izplatīšanu. 1914. gadā Rīgā pabeidzis mērnieku kursus. Bija Latvijas Sociāldemokrātijas biedrs kopš 1912. gada. 1914.—1915. gadā strādāja par mērnieka palīgu Mogiļevas guberņā.

1915. gada jūnijā iestājās Krievijas Impērijas armijā, 1916. gada februārī pabeidza Pēterhofas 2. praporščiku skolu. Ievainots Pirmā pasaules kara kaujās. Pēc Februāra revolūcijas, sākot no 1917. gada marta, bija 49. divīzijas Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku (boļševiku) partijas komitejas priekšsēdētājs, 1. Viskrievijas Zemnieku deputātu padomju kongresa delegāts un Viskrievijas Zemnieku deputātu padomes izpildkomitejas loceklis. 1917. gada septembrī tika arestēts (līdz Oktobra revolūcijai) par pretkara aģitāciju. Pēc tam kļuva par 49. divīzijas Kara revolucionārās komitejas priekšsēdētāju. Pec tā, kad 4. armijai neizdevās iziet no Rumānijas uz Besarābiju, 1918. gada februārī Žīguru arestēja rumāņu militāristi, viņš atradās apcietinājumā līdz 1918. gada maijam, kad pēc atbrīvošanas ieradās Maskavā.

Organizēja sovhozus Maskavas guberņā, bija guberņas padomes Zemes nodaļas kolēģijas loceklis. 1918. gada novembrī mobilizēts Sarkanajā armijā, piedalījās Krievijas pilsoņu karā kā divīzijas vai brigādes komandieris, ievainots.

1923. gadā absolvēja Sarkanās armijas Kara akadēmiju. Kopš 1924. gada jūnija dienēja Sarkanās armijas štāba Izlūkošanas pārvaldē. 1924. gadā vadīja Tallinas puču. 1925. gadā kļuva par Izlūkošanas pārvaldes 3. nodaļas priekšnieka palīgu, 1926. gadā — par tā vietnieku. Ar segvārdu "Strumbis" («*Струмбис*») darbojās kā militārais padomnieks Ķīnā. 1927. gada augustā—septembrī stažējās Reihsvērā. 1930.—1937. gadā bija Sarkanās armijas Kara ķīmiskās pārvaldes priekšnieka vietnieks un mācībspēks Kara akadēmijā.

1937. gada oktobrī atvaļināts rezervē. Tā paša gada 14. decembrī arestēts, 1938. gada 22. februārī pēc PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģijas sprieduma nošauts. Reabilitēts 1956. gadā.
Astrahaņas guberņa

**Astrahaņas guberņa** (krievu: *Астраханская губерния*) bija Krievijas Impērijas, Krievijas Republikas, KPFSR un PSRS administratīva vienība, kas pastāvēja no 1717. līdz 1928. gadam. Guberņas centrs bija Astrahaņa.

Bijušās Astrahaņas guberņas teritorijā (1914. gada robežās) tagad pilnībā atrodas Astrahaņas apgabals un Kalmikijas Republika, daļēji — Volgogradas apgabals, Stavropoles novads, Rostovas apgabals un Dagestānas Republika. Daļa iekļauta arī Kazahstānas sastāvā — Atirau apgabals.

## Iedzīvotāji

### Nacionālais sastāvs 1897. gadā

## Ārējās saites
Sūsa (Irāna)

**Sūsa** (, *Šušen*) ir sena pilsēta mūsdienu Irānas teritorijā. Atrodas Zāgrosa pakājē, aptuveni 250 km uz austrumiem no Tigras. Tā bija viena no nozīmīgākajām pilsētām Tuvajos Austrumos. Sūsa bija Elamas un Ahemenīdu impērijas galvaspilsēta, kā arī svarīga pilsēta Partas impērijā un Sasanīdu impērijā. Sūsa ir pieminēta Esteres grāmatā, vienā no Bībeles grāmatām.

1218. gadā Sūsu iekaroja Mongoļu impērija un to nopostīja. Mūsdienās uz ziemeļiem un rietumiem atrodas Šūšas pilsēta. 2015. gadā Sūsa tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Anupama Gohale

**Anupama Gohale** (; dzimusi kā **Anupama Abjankara** ()  Mumbajā) ir Indijas FIDE starptautiskā meistare šahā (1986).

## Biogrāfija
1985. gadā Adelaidē dalījusi pirmo vietu Āzijas junioru šaha čempionātā meitenēm. Par šo panākumu FIDE 1986. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Piecas reizes uzvarējusi Indijas sieviešu šaha čempionātos (1989, 1990, 1991, 1993, 1997). Divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Āzijas sieviešu čempionātā šahā (1985, 1987).

Pārstāvējusi Indijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs piedalījusies 3 reizes (1988—1992);
* Āzijas komandu šaha čempionātā sievietēm piedalījusies 2 reizes (2003—2005). Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (2005) medaļu, bet individuālajā vērtējumā - sudraba (2003) medaļu.

1986. gadā tikusi apbalvota ar ceturto pēc nozīmes Indijas civilo ordeni *Padma Shri* un bijusi pati jaunāka sportiste vēsturē, kura tikusi pie šī apbalvojuma. 1990. gadā saņēmusi Indijas sporta balvu *Arjuna Award*. Precējusies ar Indijas šaha meistaru Ragunandanu Gohale. Strādājusi Indijas naftas kompānijā *Bharat Petroleum*.

## Atsauces

## Ārējās saites
4. Kinoakadēmijas balva

**4. Kinoakadēmijas balvas ceremonija** norisinājās  Losandželosas viesnīcā *Biltmore Hotel*. Balvas pasniedza Kino mākslas un zinātnes akadēmija filmām, kas izdotas laika posmā no  līdz . *[[Cimarron]]* ir pirmā vesterna filma, kas ieguvusi balvu kategorijā "Labākā filma", un turpmākos 59 gadus arī paliks vienīgais vesterns, kas to ieguvis. Filma saņēma līdz šim nepieredzēti rekordlielu nomināciju skaitu (7) un ir pirmā filma, kas ieguva vairāk nekā divas balvas; vēl šī filma un *[[A Free Soul]]* ir pirmās filmas, kas saņēma vairākas nominācijas labāko aktieru kategorijās.

Deviņus gadus vecais Džekijs Kūpers ir pirmais bērnu aktieris, kurš saņēma nomināciju kategorijā "Labākais aktieris", un bija jaunākais nominētais gandrīz 50 gadus. Viņš joprojām ir otrais visu laiku jaunākais Oskara nominants un vienīgais labākā aktiera kategorijas nominants, kas jaunāks par 18 gadiem. Ceremonijā viņš aizmiga uz "Labākās aktrises" kategorijas nominantes Marī Dresleres pleca; kad Dreslerei bija jādodas saņemt balva, Kūperu iesēdināja mātes klēpī.

Kategorijā "Labākais aktieris" balvu ieguva Laionels Berimors, kas kļuva par pirmo cilvēku, kas saņēmis nominācijas vairākās kategorijās, 2. Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijā viņš bija nominēts kategorijā "Labākais režisors par filmu *[[Madame X]]*, tāpat viņš ir vienīgais labākā aktiera balvas ieguvējs, kurš dzimis 1870. gados.

## Balvu saņēmēji
* "Labākā filma" — *[[Cimarron]]*
* "Labākais režisors" — Normans Taurogs par filmu *[[Skippy]]*
* "Labākais aktieris" — Laionels Berimors par Stīvena Eša lomu filmā *[[A Free Soul]]*
* "Labākā aktrise" — Marī Dreslere par Minas Divo lomu filmā *[[Min and Bill]]*
* "Labākais literatūras oriģinālavots" — Džons Manks Sonders par scenāriju filmai *[[The Dawn Patrol]]*
* "Labākā adaptācija" — Hauards Estabuks par scenāriju filmai *Cimarron* pēc Ednas Ferberes tāda paša nosaukuma romāna motīviem
* "Labākā skaņas ieraksts" — *[[Paramount Pictures|Paramount Publix Studio Sound Department]]*
* "Labākais mākslinieka darbs" — Makss Re par darbu filmā *Cimarron*
* "Labākais operatora darbs" — Floids Krosbijs par darbu filmā **
Damnatio memoriae

***Damnatio memoriae*** (no latīņu valodas — 'atmiņas lāsts') ir īpašs pēcnāves soda veids, ko Senajā Romā piemēroja valsts noziedzniekiem — varas uzurpatoriem, sazvērestību dalībniekiem un imperatoriem, kas sevi aptraipījuši. Lai izdzēstu mirušā piemiņu, iznīcināja visas materiālās liecības par noziedznieku — statujas, sienu un kapu pieminekļu uzrakstus, atsauces likumos un hronikās. Varēja iznīcināt arī visus noziedznieka ģimenes locekļus. Atmiņas nolādēšana tika praktizēta arī citās valstīs un kultūrās.

## Jaunie laiki
Pārnestā nozīmē (galvenokārt Rietumos) šis termins tiek lietots arī attiecībā uz 20. gadsimta politisko procesu upuru "pazušanu", tostarp PSRS, Latīņamerikas valstīs u. c. Padomju Savienībā grupu fotogrāfijās tika retušētas personas, kuras tika pasludinātas par "tautas ienaidniekiem".

## Ārējās saites
Āfrika (Romas province)

thumb|Āfrikas province (sarkanā krāsā)
**Āfrika** (latīņu: *Africa Proconsularis*, *Africa Vetus*) bija Senās Romas province ar centru Utikā, kas aizņēma mūsdienu ziemeļu Tunisijas teritoriju un Vidusjūras piekrasti mūsdienu Lībijas rietumos un daļēji Alžīrijas ziemeļos. Tā tika izveidota pēc Trešā Pūniešu kara (149.—146. gadā p.m.ē.), kad Roma sakāva Kartāgu un iznīcināja to. Vēlāk par tās centru kļuva Kartāga, kad to atjaunoja pēc izpostīšanas.

Provinces stratēģiskā atrašanās vieta padarīja to par nozīmīgu Romas impērijas daļu gan ekonomiski, gan militāri, jo tā atradās pie svarīgiem tirdzniecības ceļiem, kas savienoja Vidusjūras piekrasti ar Sahāras tuksnesi un Subsahāras Āfriku.
Āfrika bija arī kultūras un intelektuālais centrs, kurā dzimuši daudzi slaveni romieši, piemēram, filozofs un rakstnieks Apulejs, kā arī kristietības teologi Augustīns no Hiponas un Tertulliāns.

193. gadā imperators Septimijs Severs no Āfrikas provinces atdalīja Numīdijas provinci, kuru vēlāk sadalīja *Numidia Cirtensis* un *Numidia Militiana* provincēs. Diokletiāna reformas laikā 4. gadsimtā Romas Āfrikas provinci sadalīja vairākās mazākās provincēs, tai skaitā *Africa Proconsularis*, *Byzacena* un *Tripolitania*. 
Romas impērijas norieta laikā 5. gadsimtā provinci iekaroja un īslaicīgi pārvaldīja Vandaļu karalistes, bet vēlāk to iekaroja Bizantijas impērija, līdz 7. gadsimtā to galīgi pārņēma arābu musulmaņu iebrucēji, ievadot Ziemeļāfrikas islamizācijas un arābizācijas procesu.

## Saimniecība
Āfrikas provinces galvenais ienākumu avots bija lauksaimniecība, gadā saražojot aptuveni 1 miljonu tonnu graudu, no tiem ceturto daļu eksportēta. Papildus labībai audzēja arī pupas, kā arī vīģes, vīnogas un citus augļus. Otrajā gadsimtā olīveļļa, tāpat kā maize, bija izdevīga eksporta prece. Papildus vergu tirdzniecībai un eksotisko savvaļas dzīvnieku ķeršanai un pārvadāšanai eksportēja arī tekstilpreces, marmoru, vīnu, kokmateriālus, lopus, vilnu un keramiku.

## Ārējās saites
Krišjānis Kugra

**Krišjānis Zolbergs-Kugra** (1904—1979) bija latviešu koktēlnieks autodidakts, kurš profesionālās zināšanas bija ieguvis pašmācības ceļā. Viņa skulptūras (Lutausis, Sprīdītis, Annele un Meža ķēniņš) atrodamas Tērvetes ainavu parkā un Vecpiebalgas Kalna Kaibēnos (Ķencis un Pāvuls).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1904. gada 23. martā Emburgas pagasta (tagad Sidrabenes) Lielzaimos lopu uzpircēja ģimenē.
1936. gadā sāka piedalīties izstādēs, plašākai publikai kļuva pazīstams, kad sāka veidot satīrisko darbu sēriju pēc brāļu Kaudzīšu romāna "Mērnieku laiki" motīviem.

Jelgavas muzeja krājumā ir aptuveni 50 Kugras darbu.
Miris 1979. gada 31. decembrī.

## Atsauces
Miķelis Kļaviņš

**Miķelis Kļaviņš** (1907—1973) bija latviešu inženieris mežkopis, Jelgavas mežsaimniecības vecākais mežzinis, kura vadībā no 1958. līdz 1973. gadam iekārtoja Tērvetes ainavu parku.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1907. gada 26. oktobrī. 1948. gadā viņš absolvēja studijas LLA Mežsaimniecības fakultātē. Iedvesmojoties no Annas Brigaderes daiļrades, 1958. gadā viņš Tērvetes mežniecībā uzsāka tematiskā ainavu parka veidošanu.

Lai pastaigas parkā būtu interesantākas, M. Kļaviņš sadarbībā ar kokgriezēju Krišjāni Kugru tajā izvietoja koka skulptūras.

Miris 1973. gada 16. aprīlī.

## Atsauces
Tamina Upi Darmajana

**Tamina Upi Darmajana** (; dzimusi  Džakartā) ir Indonēzijas FIDE starptautiskā meistare šahā (1985).

## Biogrāfija
1996. gadā uzvarējusi Āzijas sieviešu čempionātā šahā. 2002. gadā uzvarējusi starptautiskā Džakartas šaha turnīra *Anniswati Memorial Cup* pirmajā posmā.

Pārstāvējusi Indonēzijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs piedalījusies 5 reizes (1986—1988, 1994—1996, 2000);
* Āzijas komandu šaha čempionātā sievietēm piedalījusies 1995. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1985. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 2022. gadā saņēmusi FIDE tiesneša nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sergejs Vite

**Sergejs Vite** (; 1849—1915) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas valstsvīrs un politiķis, valdības vadītājs (1905—1906).

Viņš veicināja Krievijas Impērijas rūpniecības izaugsmi, tādēļ viņu iesauca par "Krievijas industrializācijas vectēvu".

## Dzīvesgājums
Dzimis 1849. gada 17. (29.) jūnijā Tbilisi. Pēc Kišiņevas ģimnāzijas absolvēšanas studēja fiziku un matemātiku Odesas Jaunkrievijas Universitātē (1866—1870).
Strādāja par dzelzceļa ierēdni, 1879. gadā viņu iecēla par Krievijas Impērijas Dzelzceļa nozares izpētes komisijas locekli Eduarda fon Baranova vadībā, un viņš piedalījās dzelzceļu standartu izstrādē.

1879. gadā Vite apprecējās ar Nadeždu Spiridonovu, pēc viņas nāves 1891. gadā viņš otro reizi apprecējās ar Matildi Lisaneviču, dzimušu Nuroku.

1892. gadā Vite kļuva par Krievijas Impērijas Dzelzceļu ministru, tad par Finanšu ministru. Vite panāca zelta standarta ieviešanu Krievijā 1897. gadā, veicināja kapitāla ieplūšanu no ārvalstīm, sekmēja ieguldījumus dzelzceļa būvniecībā (tostarp Lielā Sibīrijas dzelzceļa būvniecībā).
[thumb|Finanšu ministrs Vite ([Iļja Repins, 1903)]]
[thumb|Krievijas delegācijas vadītājs Portsmutā Sergejs Vite (sēž kreisajā pusē, 1905) un [Romāns fon Rozens.]]

1903. gadā Krievijas Impērijas iekšlietu ministrs Vjačeslavs Plēve Viti apsūdzēja ebreju sazvērestībā (Vites otrā sieva bija ebrejiete), un viņš bija spiests atkāpties no finanšu ministra amata, taču kļuva par Ministru komitejas priekšsēdi. 1904. gadā Vite pretojās kara sākšanai ar Japānu un pēc kara bija galvenais sarunu vedējs no Krievijas puses Portsmutas miera noslēgšanā.

1905. gada revolūcijas laikā Vite bija 17. oktobra manifesta autors, kurā ierosināja sākt Krievijas pārveidi par konstitucionālu monarhiju.

1905. gada 19. oktobrī viņš kļuva par Krievijas Impērijas Ministru padomes priekšsēdi, bet jau 1906. gada 22. aprīlī Sergejs Vite pēc paša lūguma atkāpās no amata. 1907. gadā pārdzīvoja atentātu.

Miris 1915. gada 28. februārī Petrogradā no meningīta.

## Izcelsme
Sergeja Vites tēva dzimta bija cēlusies no Kurzemes guberņas. Viņa vectēvs mērnieks Frīdrihs Vite bija mežsarga dēls. Viņa tēvs Jūlijs Vite (1814—1868) Saratovā salaulājās ar Jekaterinu Fadejevu (1821—1897) un no luterticības pārgāja pareizticībā. Tēvam bija seši brāļi, vecākais brālis Alberts Vite (1809—1869) un jaunākais brālis Vilhelms Vite (1829—1879) pēc Tērbatas Universitātes absolvēšanas kļuva par ārstiem, bet Teodors Vite (1822—1879) kļuva par juristu un 1856. gadā panāca dzimtas ierakstīšanu Pleskavas guberņas muižnieku kārtā.

## Atsauces

## Ārējās saites