open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šķilbēnu vecā baznīca

**Šķilbēnu Sāpju Dievmātes Romas katoļu baznīca** ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Balvu novada Šķilbēnu pagasta centrā Rekovā. Vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis. Mūsdienās baznīca vairāk kalpo kā apskates objekts, dievkalpojumi notiek īpašās svētku dienās, draudzes darbība norit jaunajā Šķilbēnu baznīcā.

## Vēsture
Rekovas pusmuiža jeb folvarka piederēja Šķilbēnu muižai. 1909. gadā Jānis Ločmelis organizēja apkārt dzīvojošos zemniekus kooperatīvā veidā folvarku atpirkt, pēc kuras nopirkšanas Ločmeļu ģimene ieguva savā īpašumā Rekovas centru.
P. Apšiniekam nodibinot Šķilbēnu draudzi, Vincents Ločmelis 1921. gadā tai uzdāvināja bijušo Rekovas muižas klēti. Baznīcu Šķilbēnos uzbūvēja 1924. gadā, pārbūvējot bijušo klēti. Pirmais draudzes prāvests Staņislavs Šikur-Kalvāns savas kalpošanas laikā pie tās piebūvēja divus, aptuveni 12 metrus augstus torņus, ar ko vienlaicīgi izveidojās priekštelpa dievnamam un tas kļuva garāks, bet ēkas otrā galā piebūvēja koka sakristeju. 1934. gadā uzsāka būvēt jauno mūra Šķilbēnu baznīcu, taču to nepaspēja uzcelt un, mainoties valsts iekārtai, padomju varas funkcionāri to atņēma, ierīkojot ēkā ceļu daļas remontdarbnīcu. 1993. gada 1. decembrī baznīca šo ēku atguva.

### Eksterjers
Baznīca ir laukakmeņu mūra celtne ar diviem torņiem. Tā ir 18 metrus gara, 9 metrus plata un 4 metrus augsta ēka. No sakristejas baznīcā ved divas durvis, bet no priekštelpas — vienas. Jumts klāts ar melno skārdu. Ēkai ir 10 logi. Dievnamu ieskauj neliels dārzs, ko ieskauj zems metāla žogs betona stabiņos. Netālu no baznīcas atrodas plebānija.

### Interjers
Dievnams ir viennavas celtne ar dēļu grīdu un koka griestiem. Kora telpas, kurās atrodas harmonijs, atrodas pie ieejas un balstās uz diviem stabiem. Sakristeja atrodas presbitērija galā un ir pārdalīta uz pusēm. Vienā pusē atrodas ģērbkambaris, bet otrajā pusē uzgaidāmās telpas un kāpnes, kas ved uz otro stāvu, kur ir ģērbkambaris procesiju dalībniekiem. Presbitērija daļu no pārējās baznīcas atdala koka dievgalds. Redzamas Krustaceļa bildes.

Baznīcā ir viens koka altāris, virs kura atrodas Dievmātes septiņu sāpju glezna, bet virs tās Svētā Staņislava glezna.

## Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Staņislavs Prikulis. Šķilbēnu draudze oficiāli sāka darboties 1923. gadā, to izveidojot no teritorijām, kas tika atdalītas no Baltinavas un Viļakas draudzēm.
Draudzei ir divpadsmit kapsētas — Svičovas, Baharevas, Ančipovas, Čilipines, Plešovas, Augstasila, Ploskines, Gusakovas, Loginu, Dagunovas, Kozlovas un Vilkovas kapsēta.

### Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Staņislava diena, Septiņu sāpju Dievmātes diena un Svētās Lūcijas diena.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Balvu reģiona kultūrvēstures datu bāze www.balvurcb.lv
* Sķilbēnu pagasta apskates objekti www.skilbeni.gov.lv
* Baznīcas attēli www.foto.eks.lv
Ļahaviču rajons

**Ļahaviču rajons** () jeb **Ļahoviču rajons** () ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Hancaviču, Ivaceviču un Baranaviču rajoniem, Minskas apgabala Kļeckas rajonu.

## Ārējās saites
Šķilbēnu katoļu baznīca

**Šķilbēnu katoļu baznīca** var būt:
* Šķilbēnu Sāpju Dievmātes Romas katoļu baznīca,
* Šķilbēnu vecā Sāpju Dievmātes Romas katoļu baznīca,
Ketleru dzimta

right|thumb|220px|Hercogu Ketleru dzimtas ģerbonis ar katla kāsi kā Ketleru ("katlnieku") dzimtas seno simbolu.
[thumb|220px|Kurzemes un Zemgales hercogu portreti (Vilde, 1895). Augšā [Ketleru dinastijas, zem viņiem Bīronu dinastijas hercogi, apakšā Sakšu Morics un hercogs Kārlis.]]
**Ketleru dzimta** () ir dižciltīga vācu dzimta no Vestfālenes. No dzimtas nākuši septiņi Ketleru dinastijas hercogi Kurzemes un Zemgales hercogistes tronī. Dzimtas pārstāvji 16. gadsimtā ieceļoja Livonijā, viņi bija Livonijas ordeņa locekļi.

## Vēsture
thumb|200px|left|Ketleru dzimtas vēsturiskais īpašums ''Haus Hüsten'' Arnsbergā (celta 16. gadsimtā). 
Ketleru dzimta cēlusies no Arnsbergas apkārtnes tagadējās Ziemeļreinas-Vestfālenes zemē, kur 1210. gadā pirmo reizi pieminēts bruņinieks Lamberts no Hīstenes (). No 1318. gada bruņinieks Konrāds no Hīstenes (1285-1364) dabūja iesauku "Ketelers" ("Katlinieks" jeb "Katlu vīrs"), kas pielipa arī viņa pēctečiem. Bruņnieks Rotgers Ketelers (1346-1418) iemantoja Asenes īpašumu pie Zostes (*Soest*) un viņa pēcnācēji sevi sauca  par Ketleriem no Jaunsenes (*Kettler zu Neu-Assen*). Gotharda Ketlera no no Jaunsenes (1480-1556) vecākais dēls Vilhelms Ketlers (ap 1512-1582) kļuva par Minsteres bīskapu, bet otrs dēls Gothards Ketlers (1517-1587) iestājās Vācu ordenī un devās karot uz Livoniju. 1553. gadā viņš bija ordeņa mantzinis, 1554. gadā Daugavpils komturs, 1557. gadā Vīlandes komturs, pēc Livonijas kara sākuma 1559. gadā pēdējais Livonijas ordeņa mestrs un pirmais Kurzemes un Zemgales hercogs.

Ketleru dzimta valdīja Kurzemē, Zemgalē un Sēlijā līdz 1737. gadam, kad Ferdinands Ketlers (1655-1737) mira trimdā Dancigā bez mantiniekiem. Vācijā vēl arvien turpinās dzimtas senākais Keteleru atzars (*von Ketteler-Harkotten*), barons Kārlis-Jozefs fon Ketelers  (1934–2006) bija vēsturnieks un ģenealogs.

## Skatīt arī
* Ketleru dzimtas ģerbonis

## Atsauces
Ļahaviči

**Ļahaviči** () jeb **Ļahoviči** () ir pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, Ļahaviču rajona centrs pie Ščaras pietekas Vedjmas. Dzelzceļa stacija līnijā Baranaviči - Luņiņeca.

Rakstos pirmoreiz minēta 1572. gadā Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Krievu-poļu kara (1654-1667) laikā 1660. gadā Ļahaviču cietoksni, kas attēlots pilsētas ģerbonī, nespēja ieņemt Krievijas karaspēks, tāpēc cietoksni iesauca par "Lietuvas Jasna Guru". Cietoksnis Lielā Ziemeļu kara laikā 1706. gadā nopostīts. Pēc Otrās Polijas dalīšanas 1793. gadā Ļahavičus iekļāva Krievijas Impērijā. No 1921. līdz 1939. gadam pilsēta atradās Polijas sastāvā. 
Otrā pasaules kara Polijas kampaņas laikā 1939. gada septembrī Ļahavičus ieņēma Sarkanā armija, bet 1941. gadā tos ieņēma Vērmahts. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1991. gada - Baltkrievijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Ļahaviči vietnē "Baltkrievijas globuss"
Jēkabpils luteriskā baznīca

**Jēkabpils luteriskā baznīca** var būt:
* Jēkabpils Svētā Miķeļa evaņģēliski luteriskā baznīca,
* Krustpils evaņģēliski luteriskā baznīca.
Etoša

**Etoša** () ir liels beznoteces sāls līdzenums Namībijas ziemeļos. Izvietojies Kalahari ieplakas ziemeļdaļā Ošikoto reģionā. Nosaukums ovambo valodā nozīmē ‘Lielā baltā vieta’. Līdzenums izvietojies bijušajā ezera gultnē, kas bijis pildīts ar ūdeni pirms  gadiem pēc pēdējā Ledus laikmeta. Tā platība ir ap 4800 km², izstiepts ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā, garums ap 120 km, platums — 50 km. Ietilpst Etošas nacionālajā parkā.

Lielāko gada daļu Etoša ir sauss sāls un sakaltušu dubļu līdzenums, kas tikai pēc lietus mitrajā sezonā pārklājas ar plānu pārsāļa ūdens kārtu. Senākos laikos Etošas ezerā ietecēja Kunenes upe, bet mūsdienās tikai Ekumas upe sasniedz līdzenumu tā ziemeļrietumu galā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Malaritas rajons

**Malaritas rajons** () jeb **Maloritas rajons** () ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Brestas, Žabinkas un Kobrinas rajoniem, kā arī Ukrainu.

## Ārējās saites
Malarita

**Malarita** () jeb **Malorita** () ir pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, Malaritas rajona centrs valsts galējos dienvidrietumos.

Rakstos pirmoreiz minēta 1546. gadā. No 1569. gada Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Polijas trešās dalīšanas 1795. gadā Malaritu iekļāva Krievijas Impērijā. No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā.

Otrā pasaules kara Polijas kampaņas laikā 1939. gada septembrī Malaritu ieņēma Sarkanā armija, bet 1941. gadā to ieņēma Vērmahts. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1991. gada - Baltkrievijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Malarita vietnē "Baltkrievijas globuss"
Pinskas rajons

**Pinskas rajons** (, ) ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Ivanavas, Ivaceviču, Hancaviču, Luņiņecas un Stoļinas rajoniem, Pinskas pilsētu, kā arī Ukrainu.

## Ārējās saites
Pružani

**Pružani** (, ) ir Brestas apgabala pilsēta Baltkrievijā, Pružanu rajona centrs pie Muhavecas upes. Pie pilsētas atrodas kara aviācijas bāze.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1487. gadā kā Dabučina Kobrinas kņazistē, no 1569. gada Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Polijas trešās dalīšanas 1796. gadā Pružanus anektēja Krievijas Impērija un iekļāva Lietuvas guberņas sastāvā. No 1921. līdz 1939. gadam tie atradās Otrās Polijas republikas sastāvā. Otrā pasaules kara Polijas kampaņas laikā 1939. gadā Pružanus ieņēma Sarkanā armija, 1941. gadā tos ieņēma Vērmahts. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1991. gada - Baltkrievijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Pružani vietnē "Baltkrievijas globuss"
Pružanu rajons

**Pružanu rajons** (, ) ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Ivaceviču, Bjarozas, Kobrinas un Kamjaņecas rajoniem, kā arī Grodņas apgabala Svislačas, Vavkaviskas, Zeļvas un Sloņimas rajoniem.

## Ārējās saites
Rīgas luterāņu baznīca

**Rīgā** ir šādas **luterāņu baznīcas**:
* Rīgas Doms,
* Rīgas Reformātu baznīca,
* Rīgas Svētā Jāņa evaņģēliski luteriskā baznīca,
* Rīgas Svētā Pāvila evaņģēliski luteriskā baznīca,
* Rīgas Svētā Pētera baznīca,
* Rīgas Vecā Svētās Ģertrūdes Evaņģēliski luteriskā baznīca.
Stoļinas rajons

**Stoļinas rajons** (, ) ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Pinskas un Luņiņecas rajoniem, Gomeļas apgabala Žitkaviču un Ļeļčicu rajoniem, kā arī Ukrainu.

## Ārējās saites
Davidharadoka

**Davidharadoka** () jeb **Davidgorodoka** () ir pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, Stoļinas rajonā pie Hariņas upes.

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 12. gadsimtā. Iesākumā Kijivas Krievzemes, vēlāk Volīnijas kņazistes sastāvā. No 13. gadsimta — Lietuvas lielkņazistē, bet no 1569. gada Polijas—Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā Davidharadoka pievienota Krievijas Impērijai. No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā. 1939. gadā Davidharadoku ieņēma Sarkanā armija, bet Otrā pasaules kara laikā — Vērmahts. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta atradās Baltkrievijas PSR, bet no 1991. gada — Baltkrievijas sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Davidharadoka vietnē "Baltkrievijas globuss"
Stoļina

**Stoļina** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, Stoļinas rajona centrs pie Hariņas upes.

Rakstos pirmoreiz minēta 12. gadsimtā. No 1569. gada Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā Stoļina iekļāvās Krievijas impērijā. No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā 1939. gadā Stoļinu ieņēma PSRS karaspēks, bet 1941. gadā vācu karaspēks. Pēc Otrā pasaules kara — Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1991. gada — Baltkrievijā.

Stoļina ir lodesgrūdējas Nadzejas Astapčukas (*Надзея Астапчук*, 1980) dzimtā pilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Stoļina vietnē "Baltkrievijas globuss"
Žabinkas rajons

**Žabinkas rajons** (, ) ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Kobrinas, Malaritas, Brestas un Kamjaņecas rajoniem.

## Vēsture
Pirmo reizi apdzīvota vieta Žabinkas teritorijā minēta 1816. gadā.

Rajonu izveidoja 1940. gada 15. janvārī saskaņā ar Baltkrievijas PSR Augstākās padomes Prezidija dekrētu. 1940. gada 12. oktobrī izveidoja apriņķa sadalījums 13 ciemu padomēs. 1959. gada 8. augustā rajonu izformēja, tā teritoriju sadalīja starp Brestas, Kamjaņecas un Kobrinas rajoniem. Rajonu atjaunoja 1966. gada 30. jūlijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Žabinskas rajons. Pieminekļu un ievērojamu vietu foto
Žabinka

**Žabinka** (, ) ir pilsēta Brestas apgabalā Baltkrievijā. Žabinkas rajona centrs pie Muhavecas upes.

Rakstos pirmoreiz minēta 1816. gadā. Attīstījusies pēc 1882. gada, kad Krievijas Impērijas laikā caur pilsētu tika izbūvēta Maskavas - Varšavas dzelzceļa līnija.  
No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas Republikas sastāvā. Polijas kampaņas laikā 1939. gadā Žabinku ieņēma PSRS karaspēks, 1941. gada jūnijā to ieņēma Vācijas karaspēks. 
Tiek uzskatīts, ka Žabinkas apkaimē 1941. gada 23. jūnijā tika izveidota pirmā padomju partizānu vienība  
Pēc Otrā pasaules kara atradās Baltkrievijas PSR, pēc PSRS sabrukuma 1991. gadā Baltkrievijas Republikas sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Žabinka vietnē "Baltkrievijas globuss"
Ainārs Linards

**Ainārs Linards** (dzimis  Liepājā) ir bijušais latviešu futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Latvijas futbola izlases dalībnieks.

Futbolu spēlēt sācis 1972. gadā Liepājas BJSS komandā. Laikā no 1982. līdz 1984. gadam un no 1986. līdz 1990. gadam Linards spēlējis Liepājas "Zvejniekā", divas sezonas aizvadījis arī "Daugavas" meistarkomandā. Vēlāk spēlējis dažādos Liepājas klubos, kā arī Zviedrijā (Örebro SK, Stokholmas "Spårvägens"). 1992. gadā ticis atzīts par Latvijas gada labāko futbolistu, kā arī Latvijas futbola Virslīgas 1992. gada sezonas labāko uzbrucēju.

Aizvadījis 21 spēli Latvijas izlases sastāvā, tajās guvis 5 vārtus, tai skaitā pirmos vārtus izlases labā pēc neatkarības atgūšanas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Atzinības krusts

**Atzinības krusts** () ir Latvijas Republikas valsts apbalvojums. To piešķir "par izcilu Tēvijas mīlestību un par sevišķiem nopelniem valsts, sabiedriskajā, kultūras, zinātnes, sporta un izglītības darbā". To nodibināja  par piemiņu Kurzemes un Zemgales hercogistei un atjaunoja ar Valsts apbalvojumu likumu 2004. gadā. 
Atzinības krusta devīze ir "Godaprāta ļaudīm" (*Pour les honnêtes gens*). 

## Izskats
Tas ir balts, emaljēts Maltas krusts, kam ir zelta apmale un astoņi zeltīti gredzeni stūros, kas simbolizē astoņu Kurzemes hercogus, kuru valdīšanas laikā hercogiste uzplauka. Krusta centrā atrodas medaljons. Sākotnēji Atzinības krustam bija piecas šķiras un četru pakāpju Goda zīmes.  tam tika samazināts Goda zīmju skaits līdz trim, taču tika pievienota divu lielumu pakāpe.

## Vēsture
Atzinības krusts tika veidots pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes **Atzinības ordeņa** (*l' Orde de la Reconnaissance*), ko iedibināja  ar devīzi *Pour les honnêtes gens* (“Godaprāta ļaudīm”). Ordeņa statūtos bija rakstīts, ka "tas tika dibināts pateicībā visuvarenajam Dievam par Kurzemes atkalatgūšanu (*in memoriam recuperatae Curlandiae*) pēc Lielā Ziemeļu kara", un to piešķīra par izciliem nopelniem civilā un militārā jomā, un tā saņēmēji ieguva mantojamu muižnieka titulu. Atzinības ordenim bija tikai viena šķira. Ordeņa nēsāšana bija obligāta un tiem, kas to neuzlika, Kapituls varēja ordeni atņemt. To nēsāja ap kaklu īkšķa platā gaiši sarkanā lentē ar sudraba maliņām. Ja kāds no ordeņa kavalieriem mira, pārējiem četras nedēļas ordenis bija jānēsā sudraba svītriņām ielokotā melnā lentā. Pēc kavaliera nāves viņa piederīgajiem ordenis bija jānodod atpakaļ.
Atzinības ordeni piešķīra 18 personām.

1938. gadā Atzinības krustu atjaunoja. Salīdzinājumā ar Atzinības ordeni, 1938. gadā reformētajam Atzinības krustam bija piecas šķiras un trīs pakāpju goda zīmes, turklāt vēl viena sevišķā pirmā pakāpe. Krusta vidus daļā monogrammas F. W. vietā bija ievietots lielais Latvijas valsts ģerbonis.
1940. gada 26. februārī izdarīja grozījumus Likumā par ordeņiem un goda zīmēm, nosakot, ka Atzinības krustam ir trīs pakāpju goda zīmes un vēl sevišķā divu izmēru pirmā pakāpe. Atzinības krustu piešķīra par izcilu Tēvijas mīlestību un par nopelniem valsts, sabiedrības un kultūras labā.
Ar Atzinības krusta I šķiru apbalvoja 21 personu, ar II šķiru – 21 personu, ar III šķiru – 110 personas, ar IV šķiru – 341 personu, ar V šķiru – 1314 personas, savukārt ar goda zīmēm apbalvotas: ar sevišķās pakāpes – 303 personas, 1. pkāpes – 730, 2. pakāpes – 764, 3. pakāpes – 354 personas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Atzinības krusts
Linards

**Linards** var būt:

* Linards (personvārds)

## Cilvēki ar šādu vārdu
* Linards Grantiņš
* Linards Laicens
* Linards Muciņš
* Linards Skuja
* Linards Tauns

## Cilvēki ar šādu uzvārdu
* Ainārs Linards
Ēriks Lācis

**Ēriks Lācis** (dzimis , miris ) bija latviešu kinorežisors.

1964. gadā absolvējis Latvijas konservatorijas Teātra fakultātes Režijas nodaļu. 1962. gadā sācis darba gaitas Rīgas Kinostudijā, 1966. gadā Lācis kļuvis par režisoru inscenētāju. Pie vairākām filmām sadarbojies ar Jāni Streiču (tai skaitā, pie mākslas filmām "Kapteiņa Enriko pulkstenis" un "Līvsalas zēni"). Režisējis vairākas mākslas un dokumentālās filmas. Par 1984. gada mākslas filmu "Fronte tēva pagalmā" 1985. gadā saņēmis Latvijas PSR Valsts prēmiju. 1978. gadā Lācis kļuvis par Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedru.

Apbedīts Rīgas Svētā Miķeļa kapos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ivars Vīgners

**Ivars Vīgners** (dzimis , miris ) bija latviešu pianists, komponists un skaņu režisors.

## Biogrāfija
Viņa vectēvs Ernests un tēvs Leonīds bija diriģenti.

1958. gadā beidzis Emīla Dārziņa Rīgas speciālo mūzikas vidusskolu, 1964. gadā — Latvijas konservatorijas Fedorovska klavieru klasi.

Pēc Dārziņa mūzikas skolas pabeigšanas sācis darboties Latvijas TV un radio simfoniskajā orķestrī, kur līdz 1964. gadam bijis sitaminstrumentālists, vēlāk līdz 1975. gadam — koncertmeistars. Laikā no 1968. līdz 1983. gadam Vīgners bija pianists Latvijas TV un radio estrādes orķestrī. Tāpat nepilnus desmit gadus bijis skaņu režisors Rīgas skaņu ierakstu studijā, 1993.gadā kopā ar Borisu Rezņiku izveidojis un vadījis skaņu ierakstu studiju "Studio 55", kurā strādājis par skaņu režisoru un producentu. Komponējis mūziku filmām, teātra izrādēm. 1978. gadā Vīgners saņēmis Latvijas Komjaunatnes prēmiju.

Miris , apglabāts Rīgas Meža kapos.

## Diskogrāfija
* *Chile Ballade* (EP, 1975) 
* *Šveiks* (dziesmas no izrādes, 2 EP, 1976)
* *Zelta dziesma* (1982)
* *Bērniem* (EP, 1983)
* *Mūzika uz jūras* (1984)
* *Estrādes dziesmas* (EP, 1984)
* *Trīnes grēki* (dziesmas no izrādes, 1985)

## Atsauces

## Ārējās saites
* LMIC profils 
* Ivars Vīgners filmas.lv
Ingrīda Labucka

**Ingrīda Labucka** (dzimusi  Rīgā) ir latviešu juriste, valsts un sabiedriska darbiniece.

## Biogrāfija
Viņas tēvs Aloizs Blonskis bija policijas ģenerālis, valsts darbinieks.

1986. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti, vēl mācījusies Zviedrijā (1991) un Ungārijā (1992). 1986. gadā uzsākusi darba gaitas kā izmeklētāja Rīgas pilsētas Kirova rajona Iekšlietu daļā, amatā bijusi līdz 1989. gadam. Vēlāk līdz 1994. gadam strādājusi Rīgas Latgales priekšpilsētas tiesā par tiesnesi. Labucka bijusi advokāte advokātu birojā "Mevecka, Ramiņa un Arājs".

 kļuvusi par tieslietu ministri Viļa Krištopana Ministru kabinetā (amatā bijusi līdz ). Atkārtoti tieslietu ministres amatā Labucka bijusi no  līdz  Andra Bērziņa Ministru kabinetā. Laikā no 2001. līdz 2004. gadam bijusi Hāgas Starptautiskās šķīrējtiesas locekle. 2002. gadā kandidējusi uz vietu 8. Saeimā no Latvijas Pirmās partijas saraksta. Netika ievēlēta, taču ieguvusi deputātes mandātu uz laiku, kamēr Ainars Baštiks pildīja Īpašu uzdevumu ministra bērnu un ģimenes lietās pienākumus ( — ).  Labucka kļuva par Eiropas Savienības Tiesas Vispārējās tiesas tiesnesi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* CVK profils
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss

**Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss** (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu sabiedrisks darbinieks un Rīgas pārvaldes darbinieks, tirgotājs, Rīgas Lielās ģildes vecākais.

## Dzīvesgājums
thumb|Rīgas pilsētas galvas amatā
Dzimis  bagātā Rīgas tirgotāju ģimenē kā vecākais no deviņiem bērniem. Kerkoviusu dzimta cēlusies no Lejasreinas novada Vācijā. Mācījās Napoleona Asmusa privātskolā, vēlāk bija māceklis sava tēva koktirdzniecības uzņēmumā. 1871. gadā L. V. Kerkoviuss kļuva par Pirmās ģildes tirgotāju, viņš bija arī Lielās ģildes vecākais. 1873. gadā viņu ievēlēja par Rīgas rātes locekli, bet 1874. gadā — par rātskungu. 1878. L. V. Kerkoviusu ievēlēja par Rīgas pilsētas galvas biedru, bet 1890. gada 19. jūnijā Rīgas dome vienbalsīgi viņu ievēlēja par pirmo Rīgas pilsētas galvu (amatā bijis līdz 1901. gadam). Kerkoviusa savrupmāja (celta 1874) atradās tagadējā Kalpaka bulvārī 4, kur izvietota Latvijas Universitātes Centrālā bibliotēka.

Miris 1904. gada 18. jūlijā, apbedīts Lielajos kapos.

## Devums
Viņa vadības laikā Rīgā uzplauka rūpniecība, pieauga iedzīvotāju skaits, bija celtniecības "bums". Šajā laika posmā tika izveidota pilsētas bibliotēka rātsnamā, sāka celt tagadējo Nacionālo teātri (tolaik Rīgas pilsētas 2. teātri).

Tika uzceltas vairākas sabiedriskas celtnes, izveidoti parki. Iniciējis Rīgas pilsētas mākslas muzeja celtniecību. 1901. gadā vadījis Rīgas 700 gadu jubilejas svinību sagatavošanu. Bijis vairāku komisiju un biedrību darbinieks. 1893. gadā Kerkoviuss kļuvis par Rīgas Latviešu biedrības goda biedru, 1901. gadā — Rīgas goda pilsoni.

Rīgas pilsētai savā testamentā Kerkoviuss dāvāja 26 gleznas, kas iekļautas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā. Kerkoviusu dzimtas dāvinājums LU Bibliotēkai ir iekļauts LU Bibliotēkas krājumā kā atsevišķa kolekcija. Kopumā Kerkoviusu dzimtas dāvinājuma kolekcijā ir 926 grāmatas, kas izdotas no 1856. gada līdz 1897. gadam.

## Atsauces
Kerkoviuss

**Kerkoviuss** var būt:

* Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss (1831−1904) − sabiedrisks darbinieks, Rīgas pilsētas galva;
* ‎Pauls Teodors Kerkoviuss (1868-1940) − žurnālists, redaktors un šahists.
Džeisons Pominvils

**Džeisons Pominvils** (*Jason Pominville*; dzimis 1982. gada 30. novmbrī) ir kanādiešu izcelsmes amerikāņu bijušais hokejists, labās malas uzbrucējs.

## Spēlētāja karjera
Pēc vairākām QMJHL aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Pominvils sāka 2002.—03. gada sezonā Amerikas hokeja līgas kluba Ročesteras "Americans" rindās, bet jau nākamajā sezonā aizvadīja savu debijas spēli arī Bufalo "Sabres" sastāvā. Nostiprināties "Sabres" rindās hokejistam izdevās gan vien 2006.—07. gada sezonā. Jau 2007.—08. gada sezonā uzbrucējs pildīja komandas kapteiņa funkcijas, kā arī bija komandas otrs rezultatīvākais spēlētājs.

2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā Pominvils spēlēja DEL klubā Manheimas "Adler".

2013. gada aprīlī Pominvils tika aizmainīts uz Minesotas "Wild" vienību.

ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2008. gada Pasaules čempionātā.

## Ārējās saites
Lapegles

**Lapegles** (*Larix*) ir priežu dzimtas ģints, kurā ir apvienotas 10–14 skujkoku sugas. Lapegles ir sastopamas tikai ziemeļu puslodē. Atšķirībā no citiem skujkokiem, lapegles rudenī un ziemā nomet skujas. Lapegļu koksne ir vērtīga. To izmanto laivu būvēšanā. Latvijā aug vienīgi Eiropas lapegle (*Larix decidua*).

## Sugu uzskaitījums
Lapegļu ģintī ir no 10 līdz 14 sugām. Šis skaitlis svārstās, jo zinātnieku vidū nav vienprātības par dažu sugu izdalīšanu.
* Amerikas lapegle (*Larix laricina*)
* Daurijas lapegle (*Larix gmelinii*)
* Eiropas lapegle (*Larix decidua*)
* Himalaju lapegle (*Larix himalaica*)
* Japānas lapegle (*Larix kaempferi*)
* Sibīrijas lapegle (*Larix sibirica*)
* *[[Larix griffithii]]*
* *[[Larix kongboensis]]*
* *[[Larix lyallii]]*
* *[[Larix mastersiana]]*
* *[[Larix occidentalis]]*
* *[[Larix potaninii]]*
* *[[Larix principis-rupprechtii]]*
* *[[Larix speciosa]]*

## Ārējās saites
Sūnupes

**Sūnupes** ir apdzīvota vieta Ķekavas novada Baldones pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļrietumos Sūnupes krastos 7,5 km no pagasta centra Baldones, 12 km no novada centra Ķekavas un 29 km no Rīgas centra. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap 2005. gadu kā privātmāju ciems ar 69 apbūves gabaliem. Teritorija ir maz apbūvēta, jo ekonomiskās krīzes rezultātā 2009. gadā visa būvniecība un tirdzniecība apstājās. Pašreiz ciemā ir izbūvētas ielas, izveidots apgaismojums un ierīkota elektropiegāde.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Baldones novada teritorijas plānojums. Vārpu un Sūnupes ciemu teritorijas funkcionālais zonējums un aizsargjoslas
Ruskulovas baznīca

**Ruskulovas Lurdas Dievmātes Romas katoļu baznīca** ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Ludzas novada Salnavas pagastā Kūkovas ciemā. Viena no senākām Latgales koka baznīcām.

## Vēsture
Baltinavā uzceļot jaunu mūra dievnamu, prāvests Vitālijs Trepša nojauca tur veco koka baznīcu un pārveda to uz Kūkovu, izrakdams arī pamatus baznīcas būvniecībai. Dievnamu Kūkovā uzcēla jau nākamais Baltinavas prāvests Izidors Livčāns 1933. gadā. Tam veica dažas izmaiņas, baznīcu pārveidojot un paplašinot, kā arī veicot izmaiņas torņu konstrukcijā. Baznīcā Baltinavā torņi noslēdzās piramīdu veidā, bet pēc pārbūves šī agrākā noslēguma vairs nav. Izmaiņas tika veiktas arī dievnama iekšienē un kora telpās. Kūkovas baznīcu iesvētīja 1935. gada 26. oktobrī Nautrēnu baznīcas dekāns J. Livcāns, sprediķi noturot Baltinavas prāvestam J. Ostrovskim.

### Eksterjers
Baznīca ir 28 metrus gara, 14 metrus plata un 10 metrus augsta ēka ar cinka skārda jumtu, kas no ārpuses apšūta dēļiem un nokrāsota. Presbitērija daļā ir divas sakristejas, kas ir padotas celtnē uz āru. Dievnamam ir divi vidēji augsti četrkantīgi torņi, kas ir strupi nobeigti un pārklāti ar skārdu. Virs torņiem ir nostiprināti dzelzs krusti. Ieejas durvis no gala, sāniem un no sakristejas. Pie visām ieejām ir neaugstas betona kāpnes. Baznīcu ieskauj plašs dārzs, kuru noslēdz koka latiņu žogs betona stabos. Dārzā atrodas zvans, kas ir iekārts koka stabos.

### Interjers
Dievnams ir viennavas celtne ar koka grīdu un koka griestiem, kas ir veidoti ielokā. Baznīcas sienas ir izšūtas dēļiem un nokrāsotas. Kora telpās, kas ir apšūtas ar vācegles koka dēļiem, ērģeļu nav, ir tikai harmonijs. Presbitēriju no baznīcas atdala koka dievgalds. Ir trīs vienkārši koka altāri. Baznīcas inventārs ir sagādāts baznīcas uzcelšanas laikā un pēc tam, jo vecā dievnama inventārs tika pārnests uz jauno Baltinavas baznīcu.

## Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jāzeps Aglonietis. Draudze tika izveidota 1930. gadu sākumā, atdalot teritorijas no Baltinavas, Nautrēnu un Malnavas draudzēm.

Draudzei ir astoņas  kapsētas — Silarašu, Svātīnes, Kalvines, Zubku, Dzērvīnes, Začesku, Zobļovas un Ūguļovas kapsēta. 
 
### Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Dievmātes parādīšanās Lurdā, Svētā Pētera apustuļa diena, Svētā Miķeļa diena, Svētā Franciska Ksaverija diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ruskulovas Romas katoļu baznīca www.ludzasbiblio.lv
* Latgales dati www.latgalesdati.du.lv
* Baznīcas attēli www.foto.eks.lv
Pēteris Krilovs

**Pēteris Krilovs** (dzimis  Rīgā) ir latviešu kino un teātra režisors, skatuves mākslas pedagogs.
Iestudējis teātra izrādes Daugavpils teātrī, Latvijas Nacionālajā teātrī, Jaunajā Rīgas teātrī, Latvijas Nacionālajā operā, Liepājas teātrī, Valmieras Drāmas teātrī.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1949. gadā Rīgā Osvalda Bileskalna ģimenē, dzīvoja Mazajā Nometņu ielā Pārdaugavā. Viņa tēvs bija Latvijas Centrālās padomes loceklis kopš 1943. gada, kuru 1951. gadā čekisti apcietināja un sodīja ar nāvi. Pēc tēva nāves māte viņa uzvārdu nomainīja uz savu meitas uzvārdu (Kalniņš), bet vēlāk uz patēva uzvārdu (Krilovs).

1966. gadā Pēteris Krilovs beidza mācības Rīgas 47. vidusskolā, līdz 1969. gadam strādāja par rekvizitoru un režisora asistentu Rīgas Kinostudijā. 1975. gadā absolvēja Vissavienības Kinematogrāfijas institūtu Maskavā.
1976. gadā sāka režisora karjeru, debitējot ar 1977. gada filmu "Un rasas lāses rītausmā". No 1988. gada mācīja aktiermeistarību un režiju Latvijas Mākslas akadēmijā, tēloja nelielās kinolomās.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Krilovs no 1991. līdz 1996. gadam bija Daugavpils teātra režisors, arī mākslinieciskais vadītājs no 1994. līdz 1996. gadam. 1998. gadā bija viens no Jaunā teātra institūta dibinātājiem, institūta valdes priekšsēdētāja vietnieks. 1993. gadā sāka strādāt Latvijas Kultūras akadēmijā.

## Filmogrāfija
* "Un rasas lāses rītausmā" (1977),
* "Vasara bija tikai vienu dienu" (1980), 
* "Mana ģimene" (1982), 
* "Durvis, kas tev atvērtas" (1984),
* "Sižeta pagrieziens" (1988), 
* "Nomale" (1985), 
* "Kā mēs aizgājām no mājām" (1985),
* "Maestro" (1989),
* "Vecrīga uz iekšu, Vecrīga uz āru" (1990), 
* "Tēvzemei un brīvībai" (1990),
* "Starp debesīm un zemi - Augšdaugava" (1994), 
* "Leģenda par Jāni Tīdemani" (1998), 
* "Rīga skatās bildes" (2001), 
* "" (2002), 
* "Dina" (2005), 
* "Klucis — nepareizais latvietis" (2008).

## Apbalvojumi
* Latvijas Teātra darbinieku savienības balva par darbu teātra pedagoģijā 1992. gadā.
* Lielā Kristapa balva 1994. gadā par dokumentālo filmu "Starp debesīm un zemi. Augšdaugava".

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''Filmas.lv'' profils
* Latvijas Nacionālā teātra profils 
* Pēteris Krilovs izrades.lv
Krilovs

**Krilovs** var būt:

* Ivans Krilovs (*Иван Андреевич Крылов*, 1769-1844) — krievu rakstnieks;
* Pēteris Krilovs (1949) — latviešu režisors.
Helmetas pils

[thumb|300px|Helmetas pilsdrupas ([Štafenhāgens|V.Z. Štafenhāgena zīmējums 1866. gadā).]]

**Helmetas pils** (, ) bija viduslaiku pils Sakalas, vēlāk Livonijas ordeņa valsts teritorijā.

Līdz mūsdienām saglabājušās ovālas formas pilsdrupas 120×60 m platībā Helmes ciemā pie Tervas Valgas apriņķī Igaunijā, kas atrodas pie Valgas-Pērnavas šosejas.

## Vēsture
Uzskata, ka Helmetas pils vietā pirms Livonijas krusta kariem atradies sakaliešu pilskalns. Pēc tam, kad 1329. gadā Helmei uzbruka lietuviešu karaspēks, tajā uzcēla ar diviem aizsarggrāvjiem aizsargātu ordeņa mūra pili. 
Helmetas pilī uzturējušies Livonijas ordeņa mestri, par ko liecina kāds  mestra Konrāda fon Fītinghofa 1412. gada 24. jūnijā parakstīts dokuments. 1471. gadā ordeņbrāļi Helmetas pilī apcietināja mestru Volthūsu no Herzes un ieslodzīja Cēsu pilī, kur viņš mira.   
 
1501. gada novembrī Krievijas—Livonijas kara laikā pie Helmetas pils notika liela kauja (*Schlacht bei Helmet, Битва под Гельмедом*) starp Livonijas ordeņa un Maskavijas karaspēkiem. 
Pēc tam, kad Livonijas kara laikā krievi ieņēma Pērnavas cietoksni, 1575. gadā Helmetas, Ērģemes, Rūjienas pilis padevās Livonijas ķēniņam Magnusam. Pēc kara beigām Helmeta nonāca Polijas-Lietuvas kopvalsts Pērnavas vaivadijas, vēlāk Zviedru Vidzemes sastāvā.

Otrā Ziemeļu kara laikā zviedru pulkvedis Glāzenaps (*Glasenapp*) lika 1658. gada 25. maijā pils mūrus uzspridzināt. Pēc tam pils vairs netika atjaunota.

## Attēli

Attēls:Helme linnus 1.jpg|Skats uz Helmes pilskalnu no Valgas-Pērnavas šosejas
Attēls:Helme castle ruins.jpg|Helmetas pilsdrupas mūsdienās
Attēls:Helme ordulinnus 2012.JPG|Helmetas pilsdrupas naktī
Attēls:Helme linnus 3.jpg|Helmetas pilsdrupas mūsdienās
Attēls:Helme-caves.jpg|Helmes alas
Attēls:Helme mõisahoone.jpg|Helmes muižas kungu māja
Amanda Tapinga

**Amanda Tapinga** (; dzimusi ) ir angļu izcelsmes kanādiešu aktrise, producente un režisore. Lielāku atpazīstamību Tapinga ieguva atveidojot Samantu Kārteri Kanādas-ASV militārās zinātniskās fantastikas TV seriālā "Zvaigžņu Vārti SG-1" un "Zvaigžņu Vārti: Atlantīda". Arī pazīstama kā Helēna Magnus zinātniskās fantastikas TV seriālā "Svētnīca".

## Ārējās atsauces

* 

*
Devins Taunsends

**Devins Garets Taunsends** (*Devin Garrett Townsend*; dzimis ) ir Kanādas dziedātājs, ģitārists un mūzikas producents. Viņš bija ekstrēmā metāla grupas *[[Strapping Young Lad]]* dibinātājs, vokālists un ģitārists, darbojoties tajā no 1994. līdz 2007. gadam. Pēc tam vairāk pievērsies solokarjerai, izdodot albumus un uzstājoties kā *[[Devin Townsend]]*, *[[The Devin Townsend Band]]* un *[[Devin Townsend Project]]*.

Pēc spēlēšanas vairākās smagā metāla mūzikas grupās skolas gados 1993. gadā viņu atklāja ierakstu kompānija un piedāvāja kļūt par vokālistu Stīva Veja albumā *[[Sex & Religion]]*. Pēc albuma ierakstīšanas un tai sekojošās atbalsta tūres Taunsends jutās vīlies mūzikas nozarē un izpauda savas dusmas albumā, ko izlaida ar pseidonīmu *[[Strapping Young Lad]]*. Drīz ar šī nosaukumu tika savākts pilns sastāvs un 1997. gadā izlaists kritiķu augsti vērtētais albums *[[City (Strapping Young Lad albums)|City]]*. Tam sekoja vēl trīs *Strapping Young Lad* albumi, kā arī vairāki soloalbumi, kurus izlaida Taunsenda paša neatkarīgā izdevējkompānija *[[Hevy Devy]]*.

2007. gadā Taunsends nolēma likvidēt *Strapping Young Lad*, kā arī savu soloalbumu pavadošo sastāvu *[[The Devin Townsend Band]]*, ņemot pārtraukumu no tūrēm un nolemjot vairāk laika veltīt ģimenei. Pēc divu gadu pārtraukuma Taunsends atgriezās, sākot darbu pie četru albumu sērijas ar nosaukumu *[[Devin Townsend Project]]*. Katrs no albumiem ir ieturēts atšķirīgā žanrā. Pirmie divi no albumiem (*[[Ki (Devin Townsend Project albums)|Ki]]* un *[[Addicted (Devin Townsend Project albums)|Addicted]]*) tika izlaisti 2009. gadā. 2010. gads tika aizvadīts albumu atbalsta tūrēs, bet 2011. gadā tika izlaisti nākamie divi albumi — *[[Deconstruction]]* un *[[Ghost (Devin Townsend Project albums)|Ghost]]*. 2012. gadā ar nosaukumu *DTP* tika izlaists arī piektais albums — *[[Epicloud]]*.

## Diskogrāfija

### Soloalbumi
* *[[Punky Brüster – Cooked on Phonics]]* (1996)
* *[[Ocean Machine: Biomech]]* (1997)
* *[[Infinity (Devin Townsend albums)|Infinity]]* (1998)
* *[[Physicist]]* (2000)
* *[[Terria]]* (2001)
* *[[Accelerated Evolution]]* (2003)
* *[[Devlab (albums)|Devlab]]* (2004)
* *[[Synchestra]]* (2006)
* *[[The Hummer]]* (2006)
* *[[Ziltoid the Omniscient]]* (2007)
* *[[Ki (Devin Townsend Project albums)|Ki]]* (2009)
* *[[Addicted (Devin Townsend Project albums)|Addicted]]* (2009)
* *[[Deconstruction (Devin Townsend Project albums)|Deconstruction]]* (2011)
* *[[Ghost (Devin Townsend Project albums)|Ghost]]* (2011)
* *[[Epicloud]]* (2012)
* *[[Z²]]* (2014)
* *[[Transcendence (albums)|Transcendence]]* (2016)
* *[[Empath]]* (2019)
* *[[The Puzzle]]* (2021)
* *[[Snuggles]]* (2021)
* *[[Lightwork]]* (2022)

### ''Strapping Young Lad''
* *[[Heavy as a Really Heavy Thing]]* (1995)
* *[[City (Strapping Young Lad albums)|City]]* (1997)
* *[[Strapping Young Lad (albums)|Strapping Young Lad]]* (2003)
* *[[Alien (albums)|Alien]]* (2005)
* *[[The New Black]]* (2006)

### Citi
* *[[IR8 / Sexoturica]]* (2002)
Tīreļu līdzenums

[thumb|300px|[Cenas tīrelis]]
**Tīreļu līdzenums** ir dabas apvidus Viduslatvijas zemienes ziemeļrietumu daļā Daugavas kreisajā krastā. Stiepjas dienvidaustrumu—ziemeļrietumu virzienā 60 km garumā un līdz 30 km platumā no Kaņieras līdz Dimzukalnam. Platība ir 1552 km² (2,4% Latvijas teritorijas). Robežojas ziemeļos ar Rīgavas līdzenumu, rietumos un dienvidos — ar Zemgales līdzenumu, austrumos — ar Upmales paugurlīdzenumu.

Līdzenuma pamatiežu virsa atrodas galvenokārt zem jūras līmeņa un tikai rietumu un austrumu daļā paceļas 1—3 m vjl. Pamatiežus klāj 2—25 m bieza kvartāra nogulumu kārta.

Reljefs veidojies pēcleduslaikmetā, Baltijas ledus ezeram un Litorīnas jūrai pārskalojot vai noskalojot ledāja nogulumus. Līdzenuma virsa ir lēzeni viļņota, Rīgas līča virzienā tā nedaudz pazeminās. Reljefā ar kāpu grēdām labi izteikta ledus ezera krasta līnija, augstākās un lielākās kāpu kopas atrodas līdzenuma ziemeļos (Nordeķu-Kalnciema kāpu grēda) un vidusdaļā. Vairāk kā 20% teritorijas raksturīgs augsto un pārejas purvu mikroreljefs.

Klimats mēreni silts un mitrs ar izteiktu Atlantijas okeāna gaisa masu ietekmi.

Hidrogrāfisko tīklu veido Daugavas pietekas un Lielupe ar pietekām, kā arī nelielās Rīgas līča piekrastes upes. Upēm raksturīgs mazs kritums un rāms tecējums. Ezeri aizņem 22% teritorijas, lielākie ir Cenas tīrelis, Ķemeru-Smārdes tīrelis, Kaigu purvs u.c.

## Atsauces
Stīvs Vejs

**Stīvs Vejs** (*Steven Siro Vai*; dzimis ) ir itāļu izcelsmes ASV ģitārists, komponists un mūzikas producents, kas savas karjeras laikā ir pārdevis vairāk nekā 15 miljonus albumu. Vejs karejeru sāka pie Frenka Zapas, bet 1983. gadā pievērsās solokarjerai, kuras laikā ir izlaidis astoņos albumus un saņēmis trīs *[[Grammy]]* balvas. Viņš ir arī ierakstījies un tūrējis kopā ar *[[Public Image Ltd.]]*, *[[Alcatrazz]]*, Deividu Lī Rotu un *[[Whitesnake]]*.

## Diskogrāfija
* *[[Flex-Able]]* (1984)
* *[[Passion and Warfare]]* (1990)
* *[[Sex & Religion]]* (1993)
* *[[Fire Garden]]* (1996)
* *[[Flex-Able Leftovers]]* (1998)
* *[[The Ultra Zone]]* (1999)
* *[[Real Illusions: Reflections]]* (2005)
* *[[The Story of Light]]* (2012)
* *Modern Primitive* (2016)
* *Inviolate* (2022)
Andrivs Jūrdžs

**Andrivs Jūrdžs** () jeb **Andrievs Jurdžs** (1845—1925) bija latgaliešu literāts un grāmatnieks latīņu drukas aizlieguma laikā. Uzskatāms par ievērojamāko Latgales rokraksta grāmatniecības pārstāvi. Viņš bija autodidakts, kas rakstīt un lasītprasmi, kā arī vairākas valodas apguva pašmācības ceļā, jo attiecīgajā laikā izglītības iegūšana Latgalē bija ierobežota. Latīņu drukas aizlieguma dēļ īpašu uzmanību pievērsa grāmatu pārrakstīšanai un iesiešanai, ko veica gandrīz rūpnieciskos apjomos, tās izplatot vietējiem iedzīvotājiem. Viņa aizsākto darbu turpināja mazdēli — Aleksandrs un Modests Jūrdžs. Savā mūža laikā A. Jūrdžs uzrakstīja 25 000—30 000 lapu, runāja un rakstīja latviski (t. sk. latgaliešu dialektā) un krieviski, kā arī pazina poļu, lietuviešu un nedaudz latīņu valodu, ko vēlāk izmantoja tekstu tulkošanas darbā. Viņš pārrakstīja Svētos Rakstus, tautasdziesmas, sakāmvārdus, dažādus novērojumus un pamācības, kā arī sacerējis un pierakstījis savus orģināldzejoļus.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1845. gada 12. decembrī Rēzeknes apriņķa Zaļmuižas Kuorklinīkos zemnieka ģimenē kā Meikuļa un Johannes Jūrdžu otrais dēls. Tēvs nomira, kad Andrivam bija tikai 10 gadi. Māte apprecējās otro reizi.
Skolā viņš nebija mācījies, lasīt viņu bija iemācījusi māte. Pašmācības ceļā puisis iemācījās rakstīt un apguva krievu, poļu, lietuviešu, nedaudz arī latīņu valodu, pratis arī gotu burtus un lasījis lejzemnieku izdevumus.
18 gadu vecumā A. Jūrdžs apprecēja Zuzannu Meikstumu. Pēc zemes sadalīšanas Jūrdžam pienācās 15 hektāri.
Gimenē piedzima 11 bērni (5 dēli un 6 meitas), četri no tiem miruši bērnībā.

Latīņu drukas aizlieguma laikā (1871—1904) A. Jūrdžs ķērās pie grāmatu pārrakstīšanas. Papildus A. Jūrdžs visu, kas viņam šķita vērtīgs, pārrakstīja no grāmatām, avīzēm, žurnāliem uz atsevišķām lapām, daļu arī tulkoja. Tā viņš ir pārrakstījis virkni tautasdziesmu un gudrību vācelīšu, ko dāvinājis meitām pūrā vai par simbolisku atmaksu izgatavojis kaimiņiem.

Tas ir uzskatāms par Latgales latviešu literatūras pirmsākumu, bet pats Jūrdžs — par Latgales Krišjāni Baronu. Viņš bija enciklopēdists, tautsaimniecisku, vispārizglītojošu padomu devējs. Visu savu mūžu viņš ir centies izglītot Latgales zemniekus, nest viņiem gara gaismu.

Dzejoļus un rakstus A. Jurdžs publicēja „Katoļu māju kalendārā”, kalendārā „Daugava”, pirmajā latviešu dzejas antoloģijā „Kūkle”(1914), bija pirmo latgaliešu laikrakstu „Gaisma” un „Drywa” korespondents.

Viņš rakstīja arī pēc latīņu drukas aizlieguma atcelšanas. Rakstīdams arī pa naktīm pie skala gaismiņas, viņš mūža beigās (1918. gadā) zaudēja redzi.
Miris 1925. gada 22. aprīlī, apglabāts Nautrēnu pagasta Desetnīku kapos.

## Darbi
Andrivs Jūrdžs ir sarakstījis vairāk nekā 20 biezu sējumu, dažu pat ap 1000 lappušu, kā arī plānākas burtnīcas un atsevišķas lapiņas. Lielākā daļa no tā gājusi bojā 1925. gada ugunsgrēkā Latgales centrālajā bibliotēkā Rēzeknē, kur 1922. gadā P. Strods rokrakstu sējumus ievietoja.

Saglabājušās grāmatas (trīs garīgo dziesmu tulkojumi, daži stāsti, vēstules) glabājas Latvijas Nacionālās bibliotēkas un Latvijas Akadēmiskās bibliotēkas Reto grāmatu un rokrakstu nodaļā.

## Atsauces
Nigra

**Nigra** (arī **Labzna**, **Blomupe**) ir upe Latvijā, Abula kreisā pieteka Smiltenes un Valmieras novados. Sākas Brantu pagasta dienvidos no neliela avota, tek ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā pa Vidzemes augstienes ziemeļu malu. Augštecē tek pa dabīgu ieleju, liels relatīvais kritums. Lejpus autoceļa P18 upes gultne regulēta.  Uz upes uzstādinātas vairākas ūdenskrātuves — Bērtuļa dzirnavezers augštecē, Blomes dzirnavu ezers Blomē un Steģu ūdenskrātuve pie autoceļa P18. Lielākās pietekas ir Knīpupīte, Pelnanču upīte (labās), Mutulīte (kreisā).

## Atsauces
Iekšzemes valsts

thumbnail|400px|Zaļā krāsā iekrāsotas valstis, kurām nav tiešas izejas uz jūru<br />Violetā krāsā iekrāsotas valstis, kuras robežojas tikai ar iekšzemes valstīm
**Iekšzemes valsts**, arī **iekškontinentāla valsts**, ir valsts, kurai nav tiešas izejas uz jūru. Pasaulē ir 45 tādas valstis, tādu nav Ziemeļamerikā, Austrālijā un Antarktīdā.

## Iekšzemes valstu uzskaitījums
### Eiropas iekšzemes valstis
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Āzijas iekšzemes valstis
* 
* 
*  (ir krasta līnija ar Kaspijas jūru, kas ir sāļūdens ezers)
* 
*  (ir krasta līnija ar Kaspijas un Arāla jūrām, kas ir sāļūdens ezeri)
* 
* 
* 
* 
* 
*  (ir krasta līnija ar Kaspijas jūru, kas ir sāļūdens ezers)
*  (ir krasta līnija ar Arāla jūru, kas ir sāļūdens ezers)

### Āfrikas iekšzemes valstis
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Dienvidamerikas iekšzemes valstis
* 
*
Kingstona (Norfolkas Sala)

**Kingstona** (, norfolkiešu: *Daun a'Taun*) ir Austrālijai piederošās Norfolkas Salas Teritorijas galvaspilsēta, atrodas Norfolkas salā. Tā ir otra vecākā pilsēta Austrālijā. Kingstonā ir izvietotas teritorijas galvenās institūcijas.

1788. gadā leitnants Filips Kings un vēl 22 iedzīvotāji izveidoja Kingstonas ciemu kā cietumu, no visiem ciema iedzīvotājiem 15 bija ieslodzītie.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vasilijs II Tumšais

**Vasilijs II Vasiļjevičs** jeb **Vasilijs II Tumšais** (, iesauka **Tumšais** lietota **Aklā** nozīmē; dzimis , miris ) bija Maskavijas lielkņazs no  līdz savai nāvei. Lietuvas valdnieka Vītauta Dižā mazdēls. 

## Dzīvesgājums
thumb|upright = 1.0|left|Maskavas kņazistes teritorija Vasilija II valdīšanas laikā (zaļā un dzeltenā krāsā).
Dzimis 1415. gadā Maskavas lielkņaza Vasilija I un viņa sievas Lietuvas Sofijas ģimenē.
Vasilija II valdīšana pagāja cīņā pret troņa pretendentiem — tēva brāli Juriju Dmitrijeviču un viņa dēliem Vasiliju Kosoju un Dmitriju Šemjaku.

Cīņu rezultātā Vasilijs II vairākas reizes zaudēja troni. 1443. gadā tika padzīts no Maskavas, uzturējās Kolomnā. 1445. gada 7. jūlijā smagi tika sakauts kaujā pret Kazaņas hana Ulumuhameda karaspēku pie Suzdaļas un nokļuva tatāru gūstā. 1446. gada 16. februārī Dmitrija Šemjakas uzdevumā Vasilijam izdūra acis un izsūtīja uz Ugļiču, tomēr viņš spēja atgūt troni. 1456. gadā Novgorodas Republika atzina savu atkarību no Maskavijas, kas bija pirmais solis Novgorodas neatkarības likvidēšanā. 

1461. gadā  viņš par Maskavas un visas Krievzemes metropolītu iecēla bīskapu Teodosiju (*Феодосий*), bez saskaņošanas ar Konstantinopoles patriarhu, šis solis palielināja Maskavijas lomu pareizticīgo zemēs.
Vasilija II valdīšanas laikā nostiprinājās lielkņaza vara gan Maskavijas iekšienē, gan tās ietekme uz apkārtējām valstīm.

## Ārējās saites
Novovolinska

**Novovolinska** () ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Volīnijas apgabalā pie Polijas robežas.

Dibināta 1950. gadā kā akmeņogļu ieguves rūpniecības strādnieku pilsēta. Apkaimē vairākas akmeņogļu ieguves šahtas.

Pilsētā dzīvo 50 417 iedzīvotāji (2021), 93,8% iedzīvotāju ir ukraiņi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Katartas

**Katartas**, **katartu ģints** (*Cathartes*) ir Amerikas grifu dzimtas (*Cathartidae*) ģints, kura apvieno 3 maitas putnu sugas. Visas trīs sugas ir plaši izplatītas gan Ziemeļamerikā, gan Dienvidamerikā.

## Sistemātikas izmaiņas
Ilgu laiku Amerikas grifu dzimtas sugas tika sistematizētas stārķveidīgo kārtā, tomēr Dienvidamerikas zinātnieki, balstoties uz pēdējo gadu DNS pētījumiem, šos putnus ir izņēmuši no stārķveidīgo kārtas un sistematizē kārtā — *[[Incertae sedis]]*, kas nozīmē, ka kārta nav zināma. Tā varētu būt vai nu vanagveidīgo kārta vai katartidveidīgo kārta, kas jānoskaidro turpmākajos pētījumos.

## Izskats un īpašības
[thumb|left|220px|Mazākā ģintī ir [mazā dzeltengalvas katarta (*Cathartes burrovianus*)]]
Visām katartu sugām ir kailas galvas, kuru āda ir košās krāsās. Atkarībā no sugas tā var būt dzeltena, oranža vai sarkana. Ādas krāsa ir mainīga. Turklāt putns to var nomainīt ļoti ātri, dažās sekundēs, izmainot asins daudzumu, kas ieplūst attiecīgajos kapilāros. Visām katartām ir labi attīstīta oža, ar kuras palīdzību tās meklē barību. Tā kā tās ir maitēdājas, tad tās barojas ar maitu, kas pūstot izdala gāzes. Katartas pamatā barojas mežā. Barību tās meklē, lidojot zemu zem koku lapotnēm, lai vieglāk varētu saost barību. Lai gan katartu pamatbarība ir maita, tomēr mazā dzeltengalvas katarta (*Cathartes burrovianus*) medī dzīvus upurus.

Visas katartas ir salīdzinoši lieli putni, lai gan no Amerikas grifu dzimtas, tās ir vismazākās. Lielākie ģintī ir tītaru grifs, kura ķermeņa garums ir 64—81 cm, spārnu plētums 1,8—2,0 m, svars 0,85—2,0 kg, un lielā dzeltengalvas katarta, kuras ķermeņa garums ir 74—81 cm, spārnu plētums 1,65—1,78 m, svars 1,65 kg. Abas šīs sugas ir gandrīz vienādā augumā ar karalisko grifu, tomēr pēdējais ir agresīvāks un spēcīgāks. Mazākā ģintī ir mazā dzeltengalvas katarta, kuras ķermeņa garums ir 58—66 cm, spārnu plētums 1,6 m, svars 0,95—1,55 kg.

## Sistemātika
***Katartu ģints** (*Cathartes*)
** Lielā dzeltengalvas katarta (*Cathartes melambrotus*)
** Mazā dzeltengalvas katarta (*Cathartes burrovianus*)
** Tītaru grifs (*Cathartes aura*)

## Atsauces

## Ārējās saites

*Genus Cathartes
Tour of Qatar

***Tour of Qatar*** bija šosejas riteņbraukšanas sacensības, kuras notika janvāra beigās un februāra sākumā Katarā, tās bija daļa no UCI Āzijas tūres. Sacensības sastāvēja no sešu posmu vīriešu sacensībām un kopš 2009. gada arī sieviešu sacensībām trijos posmos. Tā kā Katara ir ļoti līdzena, sacensībās gandrīz vienmēr uzvarēja sprinta speciālists. Sacensības beidza pastāvēt, kad 2017. gadā tās rīkotāji paziņoja, ka sponsoru trūkuma dēļ tās virs nenotiks.

## Rezultāti

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Rezultāti ''Cyclingwebsite'' lapā
* Statistika par Kataras tūri
50. gads

**50. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.

## Notikumi

### Nezināms datums
* Ķelne ieguva pilsētas statusu.
* Romas imperators Klaudijs adoptēja Neronu.
* Lielbritānijā romieši sāka karadarbību pret silūriem, kas dzīvoja mūsdienu Velsas dienvidos.

## Dzimuši
* *iespējams*
** Klements I, ceturtais Romas bīskaps

## Miruši
Stenlijs Ibe

**Stenlijs Ibe** (*Stanley Ibe*; dzimis ) ir nigēriešu futbolists, kas spēlē Čehijas komandā ''FK Meteor Prague''.

Karjeru viņš sāka 2003. gadā Maķedonijā, kur spēlēja vispirms FK Bregalnica Delčevo, bet pēc tam - FK Sloga Jugomagnat. 2005. gadā viņš pārcēlās uz Čehiju, kur 7 gadus aizvadīja FK Bohemians Prague. 2012. gada jūlijā viņu pārdeva uz FC Daugava, kur viņš kļuva par komandas 2. rezultatīvāko spēlētāju, lai gan aizvadīja tikai pusi sezonas.

## Ārējās saites
1025. gads

**1025. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.

## Notikumi
* 18. aprīlis — Boļeslavs I Drosmīgais tika kronēts par pirmo Polijas karali.
* 17. jūnijs — Meško II Lamberts kļuva par Polijas karali.
* 15. decembris — Konstantīns VIII kļuva par Bizantijas imperatoru.
* 25. decembris — par Polijas karali tik kronēts Meško II Lamberts.

## Miruši
* 17. jūnijs — Boļeslavs I Drosmīgais, Polijas karalis (dzimis 996. vai 997. gadā)
* 15. decembris — Bazils II, Bizantijas imperators (dzimis 958. gadā)
Parīze—Nica

**Parīze—Nica** ir profesionālas šosejas riteņbraukšanas sacensības, kuras katru gadu notiek martā. Pirmoreiz tās notika 1933. gadā, un tajās uzvarēja Beļģijas pārstāvis Alfonss Šeperss. Visvairāk uzvaru Parīze—Nica guvis Īrijas pārstāvis Šons Kellijs, kurš uzvarēja septiņas reizes pēc kārtas no 1982. līdz 1988. gadam.

Neskatoties uz nosaukumu, sacensības ne vienmēr ir sākušās Parīzē, bieži izvēloties Parīzes piepilsētas vai citas pilsētas uz dienvidiem no Parīzes. Pēdējais posms parasti finišē vai nu *Promenade des Anglais* Nicā, vai *Col d'Eze*, kalnu pārejā uz *Haute Corniche* ceļa pie pilsētas.

2003. gada sacensību laikā pēc smaga kritiena no galvas traumas mira Kazahstānas pārstāvis Andrejs Kiviļevs. Viņa nāve mudināja UCI noteikt obligātu ķiveru izmantošanu visās sacensībās, izņemot pēdējo sacensību posmu ar finišu pret kalnu. Noteikumu vēlāk mainīja, pieprasot lietot ķiveri visu laiku.

Parīze—Nica sacensības šobrīd organizē *[[Amaury Sport Organisation]]* (ASO). ASO organizē arī citas riteņbraukšanas sacensības (kā *[[Tour de France]]* un Parīze—Rubē) un sporta pasākumus (ieskaitot Dakāras ralliju un Parīzes maratonu).

## Uzvarētāji

 

 
 
 

## Atsauces