open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hēroda Atika villa

**Hēroda Atika villa** () ir romiešu villa, kas atrodas Grieķijā, Ziemeļkinurijā, netālu Tanosas upes. Tuvākā pilsēta ir Doliana uz ziemeļiem pāri upei un nedaudz tālāk austrumu virzienā esoša Astrosa. Tā tika uzcelta 2. gadsimtā senās pilsētas Evas vietā. Netālu no villas atrodas Lukusa viduslaiku klosteris. Hēroda Atika villa ir nozīmīgākais Kinurijas arheoloģiskais piemineklis.

## Vēsture
Hēroda Atika villa tika uzcelta 2. gadsimtā un tās celtniecībā tika izmantots vietējais Dolianas marmors. Pirms tam šajā vietā atradās sengrieķu pilsētiņa Eva, kas pazīstama ar karotāja Asklepiāda svētnīcu. Vēlāk romiešu senators Tiberijs Klaudijs Atiks Hērods šajā vietā uzcēla villu, bet viņa dēls, pazīstams orators, filozofs un politiķis Hērods Atiks, kas šeit bija izaudzis, izremontēja to un paplašināja, papildinot ar akveduktu, termām, statujām, mozaīkām u.t.t.

## Izpēte
Pirmo reizi to atklāja 1809. gadā angļu ceļotājs Viljams Martins Liks, bet 20 gadsimta sākumā arheologs, profesors Konstantinos Romaijos identificēja to kā pazīstamā politiķa un sofista Hēroda Atika savrupnamu. Arheoloģiskos izrakumus 1978. gadā uzsāka Džordžs Šteinhauers un Panajotis Faklariss. No 1984 līdz 1987 gadam un 1989. gadā izrakumus turpināja Alkmini Sturidi. 1990. gados tika turpināti glābšanas izrakumi Teodora Spiropulosa vadībā.

## Apraksts
Hēroda villa sastāv no galvenā iekšējā pagalma (iekšējais pagalms) un "lielās upes" (kas atdarina Adriana villas būves Tivoli), galerijām un koridoriem virs 1000 m² platībā, kurus rotā unikālas mozaīku kompozīcijas. Ziemeļu daļā tika uzcelta Hēroda Atika pils, bet dienvidu daļā atklāts termu komplekss, monumentāls mauzolejs jeb heroons par godu Antinojam, kura milzīga izmēra statuja tika atrasta 1991. gadā.

1995. gadā šeit tika atklāti grieķiskās kompozīcijas: Menelajs ar Patroklu un Ahillejs ar Pentesileju. Vēl viens oriģināls šedevrs ir slavenā nereīda Ksantosa, 5. gadsimta pr.Kr. darbs. Izsmalcinātas skulptūras ir arī Satīra statuja, Kibeles reljefs ar tās apmeklētājiem, reljefi ar mūzām, ar Apollonu un liels daudzums citu Hēroda laika skulptūru un portretu.

Uz platformas, kas sedza villas rietumu malu, bija izvietota vērtīga gleznainu Romas imperatoru, filozofu un oratoru krūšutēlu galerija. Visas šīs skulptūras mūsdienās ir viena no lielākajām 2. gadsimta skulptūru kolekcijām pasaulē. Villas dienvidu malu izdaiļoja divpadsmit Hērakla varoņdarbi. Daudzi šīs villas eksponāti atrodas Astrosas arheoloģiskajā muzejā.

## Atsauces
Andris Grīnbergs

**Andris Grīnbergs** (1962) ir latviešu skaņu režisors, mūzikas ierakstu producents, tiesu eksperts.

## Biogrāfija
Dzimis 1962. gada 10. septembrī Liepājā. Mācijies Liepājas 1. vidusskolā un E. Melngaiļa mūzikas vidusskolā, kur 1981. gadā absolvējis vijoles klasi pie skolotāja Ludviga Bertovska. Pēc skolas beigšanas strādāja kā orķestra mūziķis un kā skaņu operators Liepājas teātrī. Kā skaņu operators piedalījies Oļģerta Krodera režisētajās izrādēs. Pirmais mūzikas ieraksts ir Ērika Ķiģeļa mūzika teātra izrādei "Mazā raganiņa" grupas "Līvi" izpildījumā.

Paralēli uzsācis dalību kā skaņu operators grupā "Corpus", kurā spēlēja Ainars Virga, Modris Šterns, Guntars Brečs, Uldis Šokolejs un Ēriks Budēvics. 1982. gadā Andris Grīnbergs iestājās Jāzepa Vītola valsts konservatorijā (tagad Latvijas Mūzikas akadēmija) Kultūras fakultātē, kultūras darba organizatora specialitātē, gadu vēlāk pāriet mācīties Mūzikas pedagoģijas specialitātē pie prof. Paula Kveldes. 1983. gada martā Latvijas Radio galvenais skaņu režisors Jāzeps Kulbergs ar mūzikas raidījumu redakcijas galvenā redaktora Raimonda Paula piekrišanu(1) uzaicināja Andri Grīnbergu strādāt par skaņu režisoru Latvijas Radio, kur viņš ātri guva ievērību kā jauns un perspektīvs režisors dažādos mūzikas žanros. Jau 1983. gada vasarā Andris Grīnbergs veica piecu dziesmu ierakstus ar savas dzimtās pilsētas grupu "Līvi", kurā kā solists bija viņa skolas un mūzikas skolas klasesbiedrs un draugs Rodrigo Fomins (Igo). Šie ieraksti pievērsa klausītāju uzmanību, jo pirmo reizi Latvijas Radio tika veikti kvalitatīvi populārās rokmūzikas ieraksti. Andris Grīnbergs veica ierakstus gan ar citām tā laika popmūzikas grupām, gan akadēmiskajā kamermūzikā, kora mūzikā, gan ar Latvijas televīzijas un radio estrādes orķestri Alņa Zaķa un Gunāra Rozenberga vadībā. Raimonds Pauls ievēroja Andra Grīnberga panākumus un savos turpmākajos 5 albumos, kuri tiek izdoti arī kā LP skaņuplates, strādāja tikai ar viņu kā savu vadošo skaņu režisoru, sekojot arī viņa kā producenta padomiem ierakstu sesiju laikā. Tika ierakstītas arī daudzas atsevišķas Raimonda Paula dziesmas, tajā skaitā tā laika megahiti PSRS mērogā ar Allu Pugačovu (*Без меня тебе любимый мой;* *Делу-Время*), Valēriju Ļeontjevu un Laimu Vaikuli *(Вернисаж, Еще не вечер; Ночной костер), u.c.*.

1985. gadā Raimonds Pauls Latvijas radio dibināja grupu "Remix", kuras sastāvā bija Aivars Hermanis (ģitāra), Uldis Marhilēvičs (taustiņinstrumenti), Harijs Bašs (taustiņinstrumenti), Vilnis Krieviņš (bungas), Jevgeņijs Ščapovs (bass). Andris Grīnbergs iekļāvās grupā kā pilnvērtīgs tās dalībnieks, skaņu režisors.

## Atsauces
Dzelzceļa līnija Rīga—Mīlgrāvis

thumb|Mīlgrāvja stacija (pirms 1909)
**Dzelzceļa līnija Rīga—Mīlgrāvis** (*Mühlgrabener Eisenbahn*, *Рига—Мюльграбень*) bija 1872. gadā uzbūvēts dzelzceļš, kas savienoja Rīgas staciju ar Mīlgrāvi. Mūsdienās tā ir daļa no dzelzceļa līnijas Zemitāni—Skulte.

## Vēsture
200px|thumb|1897. gada vilcienu kustības saraksts Rīga–Mīlgrāvis (''Mühlgraben'').
1867. gadā Rīgas—Dinaburgas dzelzceļa sabiedrība nolēma izbūvēt 11 km garu dzelzceļu no Rīgas līdz Mīlgrāva kuģu piestātnēm ar atzarojumiem uz lielākajiem rūpniecības uzņēmumiem. Dzelzceļa līnijas celtniecību pabeidza 1872. gadā, pa to kursēja gan preču vilcieni, gan pasažieru vilcieni.

1883. gadā Mīlgrāvja dzelzceļa staciju ar galveno Rīgas staciju savienoja telefona līnija, blakus esošajā Mīlgrāvja muitnīcā bija atsevišķa telefona līnija. 1894. gadā dzelzceļš pārgāja valsts īpašumā.
1919. gadā kontroli pār līniju pārņēma Latvijas Dzelzceļu virsvalde, 1930. gadā uzsāka dzelzceļa līnijas celtniecību līdz Rūjienai. 1933. gadā atklāja pasažieru staciju "Jaunmīlgrāvis", ko vēlāk pārdēvēja par "Dzirnupi", tad par "Mangaļiem".

## Stacijas un pieturas punkti
* Rīga
** Aleksandra vārti (*Alexander Thor*, *Александровские ворота*, tagad Zemitāni), izveidota 1889. gadā kā savienojuma stacija ar Rīgas—Pleskavas dzelzceļu, no 1902. gada atzars uz Rīgas-Orlas dzelzceļu.
** Kara hospitāļa pasažieru platforma (*Haltepunkt Kriegs Hospital*, *Военный госпиталь*, tagad Brasa). 1903. gadā uzbūvēja atzaru uz pilsētas elevatoru Andrejsalā (tagadējā Rīgas Krasta līnija), 1907. gadā uzbūvēja savienojumu ar Ķeizarmeža staciju (tagadējo Čiekurkalnu).
** Aleksandra augstumu platforma (*Haltepunkt Alexandershöhe*, *Александровская высота*, tagad Sarkandaugava), 1915. gadā pārdēvēta par Sarkandaugavu.
* Mīlgrāvis, galastacija (*Mühlgraben*, *Мюльграбен*), tagad senā Mangaļu stacijas ēka atrodas slēgtā ostas teritorijā.

Raudteejaam Zemitāni (Aleksandri Värav) Riias - Zemitāni (Alexander Gate) train station in Riga (12810063443).jpg|Stacija "Aleksandra vārti" (pēc 1889)
Sarkandaugavas stacija 2.JPG|Sarkandaugavas stacija


## Ārējās saites
* Latvijas dzelzceļa vēstures muzejs 

## Atsauces
Tālivaldis Ķiķauka

**Tālivaldis Ķiķauka** (1929—2000) bija Kanādas latviešu rakstnieks un gleznotājs, akvareļa apguves tehnikas teorētiķis. Rakstījis apceres par gleznu izstādēm, mākslas jautājumiem, par latviešu gleznotājiem un māksliniekiem latviešu trimdas periodikā. Rakstījis arī recenzijas par teātru izrādēm.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gada 6. jūnijā Rīgā Latvijas Universitātes klasiskās filoloģijas docenta Pētera Ķiķaukas un viņa sievas Ernas ģimenē, viņa krusttēvs bija filozofs Pauls Jurevičs. Mācījās Rīgas Franču licejā (1937—1944).
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā kopā ar vecāku ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur turpināja mācības latviešu bēgļu ģimnāzijā Eslingenē (1947—1948), šajā laikā uzrakstīja poēmu "Mana Odiseja". 1948. gadā viņš pārcēlās uz Kanādu, kur viņa tēvs līdz 1950. gadam strādāja par Makmāstera Universitātes sengrieķu valodas pasniedzēju Hamiltonā.
1951. gadā salaulājās ar Mariju Brigitu Zarāns, studēja mākslu, valodas un psiholoģiju Makmāstera Universitātē (1954—1960).
Kopš 1952. gada piedalījās gleznu izstādēs, darbojās kā scenogrāfs un darināja dekorācijas Hamiltonas latviešu dramatiskās kopas iestudējumiem.
1962. gadā kļuva par žurnāla "Jaunā Gaita" māksliniecisko redaktoru.
1965. gadā iznāca viņa pirmais stāstu krājums "Tramvajs tuksnesī". 1966. gadā pēc ceļojuma uz Vāciju, Franciju, Angliju un Zviedriju laikrakstā "Latvija Amerikā" publicēja ceļojuma piezīmes "Eiropas mozaīka", 1970. gados sāka viesoties Latvijā. Apmēram 400 jūdžu attālumā no Hamiltonas Ontario provinces ziemeļos T. Ķiķauka iekārtoja studiju, kur vasarās vairākus mēnešus pavadīja gleznojot.

1980. gadā atstāja Makmāstera Universitātes plānošanas departamenta administratora darba vietu un pārcēlās dzīvot uz lauku māju Markdeilā (*Markdale*), vēlāk uz lauku saimniecību netālu no Mīfordas (*Meaford*).

Miris 2000. gada 5. aprīlī Mīfordā.

## Literārie darbi
* stāstu krājums "Tramvajs tuksnesī" (1965)
* romāns "Leonards" (1967)
* poēma "Zēns ar pūķi" (1968)
* romāns "Putni" (1969)

## Ārējās saites
* Tālivaldis Ķiķauka: MANS TĒVS https://jaunagaita.net/jg160/JG160-161_Peteris-Kikauka.htm Jaunā Gaita nr. 160-161, decembris 1986 — februāris 1987

## Atsauces
Ismails Gaspirali

**Ismails Gaspirali** (, , dzimis , miris ) bija Krimas tatāru intelektuālis, izdevējs un pantjurkisma aktīvists.

## Ārējās saites
SKS 65. ekspedīcija

**SKS 65. ekspedīcija** (*Expedition 65*, *ISS-65*, *Экспедиция МКС-65*) bija ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (*NASA*), Krievijas *[[Roskosmos]]*, Eiropas EKA un Japānas *[[JAXA]]* kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2021. gada 17. aprīļa līdz 17. oktobrim.

## Ekspedīcijas gaita
65. ekspedīcija sākās 2021. gada 17. aprīlī ar kosmosa kuģa *[[Sojuz MS-17]]* atvienošanos un turpinājās līdz kosmosa kuģa *[[Sojuz MS-18]]* atvienošanai 2021. gada 17. oktobrī. 24 aprīlī stacijā ieradās kosmosa kuģa *[[SpaceX Crew-2]]* apkalpe.

29. jūlijā stacijā tika saņemts *[[Nauka (SKS)|Nauka]]* laboratorijas modulis.
5. oktobrī ieradās kosmosa kuģis *[[Sojuz MS-19]]*, kas atveda viesekspedīcijas dalībniekus Kļimu Šipenko un Jūliju Peresiļdu, kuri stacijā uzņēma spēlfilmas ainas.

## Gaisa noplūde
Turpinājās problēma ar gaisa noplūdi no *[[Zvezda (SKS)|Zvezda]]* moduļa gala pārejas kameras, kas tika atklāta 2020. gadā. Tā bija hermētiski noslēgta no pārējās stacijas, un periodiski tajā tika pievadīts gaiss, lai uzturētu spiedienu 150 — 200 mm Hg. Par iespējamu plaisu veidošanos tika minēta korpusa šuvju metināšanas kļūda moduļa izgatavošanas laikā 1985. gadā. Ja metināšanas laikā korpuss tiek pārkarsēts, alumīnija un magnija sakausējumam ilgstoši atrodoties vakuumā, šuves var kļūt porainas. Pārkarsēšana varēja notikt, ja metinātājs uz brīdi aizkavējās vienā vietā.
Pie *Zvezda* moduļa vairs netika pieslēgti kravas kuģi *Progress* (tie parasti veica stacijas orbītas pacelšanas operācijas).

Augustā kosmonauti atrada necaurejošas plaisas *[[Zarja (SKS)|Zarja]]* modulī, kā arī kavernas (tukšumi stiklā) septiņos no divdesmit Krievijas segmenta iluminatoriem.

## Apkalpe

## Iziešanas atklātā kosmosā

## Stacijas orbītas paaugstināšanas manevri

## Atsauces

## Ārējās saites
* 65. ekspedīcija NASA mājas lapā
Antiohija

**Antiohija** (, *Antióheia*), arī **Antioha**, bija sengrieķu pilsēta mūsdienu Turcijas teritorijā. Mūsdienās šajā vietā atrodas Antakjas pilsēta.

Pilsētu ap 300 g.p.m.ē. dibinājis Maķedonijas Aleksandra armijas ģenerālis Seleiks I Nikators, nosaucot to sava tēva — Antioha vārdā. Pilsēta ilgu laiku bija Seleikīdu impērijas galvaspilsēta. Tā bija nozīmīgs hellēnisma kultūras centrs. Tā bija arī viens no agrīnākajiem kristietības centriem mūsu ēras pirmajos gadsimtos. Līdz ar to tai bija liela nozīme arī Krusta karu laikā. Antiohijā ir ievērojami arhitektūras pieminekļi no Senās Romas, Bizantijas, mameluku un Osmaņu impērijas valdīšanas laikiem.

## Ārējās saites
Jans Tratniks

**Jans Tratniks** (; dzimis  Ļubļanā) ir Slovēnijas šosejas riteņbraucējs, pārstāv *[[UCI WorldTeam]]* komandu **.

## Karjera
2012. gadā uzvarējis Eiropas čempionātā, kas notika Gūsā, Nīderlandē.

2016. gadā uzvarējis Slovēnijas čempionātā grupas braucienā, bet 2015. un 2018. gadā individuālajā braucienā.

Komanda Tratniku iekļāva sastāvā startam 2017. gada Giro d'Italia. Startējis arī 2019. gada Tour de France un 2020. gada Giro d'Italia, kur uzvarēja 16. posmā.

2024. gadā uzvarējis *[[Omloop Het Nieuwsblad]]* viendienas sacensībās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kirils Galoha

**Kirils Galoha** (dzimis ) ir latviešu hokejists, uzbrucējs. Pašlaik (2024) Galoha spēlē Ungārijas hokeja līgas klubā Budapest Jégkorong Akadémia.

## Spēlētāja karjera
Karjeru Galoha sāka 2012.—13. gada sezonā Latvijas čempionāta vienībā SK Rīga 17. No 2013. līdz 2017. gadam Galoha spēlēja Krievijas Jaunatnes hokeja līgas vienībā HK Rīga, 2015.—16. gada sezonā vienu spēli aizvadot arī KHL klubā Rīgas "Dinamo". Turpmākajās sezonās spēlēja dažādos ārvalstu zemāko līgu klubos. 2020. gadā kļuva par Polijas čempionu.

2020.—21. gada sezonu aizvadīja Rīgas "Olimp" sastāvā un kopā ar komandu kļuva par Latvijas čempionu.

## Ārējās saites
2018. gada UEFA Superkauss

**2018. gada UEFA Superkauss** bija 43. reize, kad tika izspēlēts UEFA Superkauss. Futbola spēle norisinājās  Tallinas futbola stadionā *[[A. Le Coq Arena]]*. Par UEFA Superkausu sacentās 2018. gada UEFA Čempionu līgas uzvarētāji *[[Madrides "Real" (futbols)|Real Madrid]]* un UEFA Eiropas līgas uzvarētāji *[[Madrides "Atletico"|Atlético Madrid]]*. Abi klubi bija no Spānijas. Spēles papildlaikā par UEFA Superkausa ieguvējiem ar rezultātu 4:2 kļuva *Atlético Madrid* spēlētāji, bet par spēles vērtīgāko spēlētāju kļuva *Atlético Madrid* spēlētājs Djegu Kosta.

## Ārējās saites
Parnons

**Parnons** (, ) ir kalnu grēda Grieķijā, Peloponēsas dienvidaustrumos. Stiepjas ap 100 km garumā no ziemeļrietumiem uz dienvidaustrumiem. Augstākā virsotne Megali Turla (1935 m). Grēdas ziemeļu daļa atrodas Arkādijas nomē, bet dienvidu daļa Lakonijas nomē. Daļa robežas starp tām iet pa Parnona grēdas kori. 

Parnona grēdas rietumos atrodas Lakonijas līdzenums un Eirotas upes ieleja, bet grēdas austrumu nogāze nolaižas pie Argolīdas līča. Austrumu nogāze ir stāva, bet rietumu nogāze lēzena. Austrumu-rietumu virzienā grēdas platums augstākajā daļā sastāda 15-25 km. Parnona masīvu var dalīt trijās daļās. Galējā ziemeļu daļa ir pati augstākā, un tā sākot no Ano Dolianas ciema Ziemeļkinurijā stiepjas apmēram 30 km dienvidaustrumu virzienā līdz Platanaki kalnu pārejai. Platanaki jeb senā Glipija atrodas uz senā ceļa no Terapnas uz Dienvidkinuriju starp Megali Turla smaili (1935 m) un Psarisa smaili (1836 m). Grēdas augstums ziemeļos no 1100-1300 metriem smailes virzienā palielinās līdz 1600-1800 metriem. Ap 1750 metru augstumu stiepjas mežu zonas augšējā robeža, zem kuras izplatīti melno priežu un baltegļu meži, bet augstāk kalnu pļavas.
left|300 px|thumb|Peloponēsas dienvidu daļas reljefa karte.

Tālāk jau līdz Kunupijas pārejai ap 22 km uz dienvidiem kalni paliek zemāki, nekā ziemeļu daļas grēda. Vēl tālāk uz deinvidaustrumiem pārējie 38 km kalni ir vēl zemāki. Dienvidu un dienvidaustrumu daļā pēc neliela baseina grēda turpinās apmēram 30 km garumā ne pārāk augstu paralēlu grēdu veidā, kas nobeidzas ar Kremidi ragu Egejas jūrā. Maleas pussalā Parnona kalni neiestiepjas.

Kalnus veido pārsvarā kaļķakmeņi un kristāliskie slānekļi. Parnona kalnos atrodas Peleta ala, kas ir piektā dziļākā ala Grieķijā (543 m), un vēl ir 360 m dziļā Propantes ala.

## Atsauces

## Ārējās saites
1955.—1956. gada Eiropas kausa sezona

**1955.—1956. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 1. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās *[[Parc des Princes]]* stadionā Parīzē.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem kļuva Spānijas klubs ''Real Madrid'', kas finālā uzvarēja Francijas klubu *[[Stade de Reims]]* ar rezultātu 4—3.

## Turnīrs

### Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Meņševiki

**Meņševiki** () jeb **mazinieki** bija Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (KSDSP) frakcija.
Atšķirībā no saviem iekšējiem pretiniekiem boļševikiem, viņi bija pārliecināti, ka vadošā loma sociālistiskajā revolūcijā ir nevis partijai, bet strādnieku masveida kustībai.

## Vēsture
1903. gadā KSDSP otrajā (Londonas) kongresā partija sašķēlās, jo Ļeņina atbalstītāji jeb "lielinieki", kuriem balsojumā bija neliels pārsvars, aicināja pārveidot sociāldemokrātisko partiju par cieši vadītu profesionālu revolucionāru partiju.
Pēc 1905. gada revolūcijas menševiki ieguva vadošo lomu Krievijas sociāldemokrātijā un aktīvi piedalījās arodbiedrību un strādnieku padomju veidošanā, pēc Februāra revolūcijas menševiki ieguva piecas ministru vietas Krievijas Pagaidu valdībā, tomēr tad ātri zaudēja savu popularitāti. Otrajā Viskrievijas padomju kongresā 1917. gada oktobrī menševiki ieguva 71 vietu no 611, mazāk nekā sociālrevolucionāri (eseri) un boļševiki. Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās menševiki ieguva tikai 18 no 703 vietām.

Krievijas pilsoņu kara laikā daudzi meņševiku partijas biedri bija spiesti bēgt uz ārzemēm, 1923. gadā PSRS valdība aizliedza meņševiku partiju, tāpat kā citas partijas.

## Padomiskais viedoklis
Latvijas padomju enciklopēdija (LPE) meņševismu dēvē par "oportūnistisku, marksismam-ļeņinismam naidīgu sīkburžuāzisku strāvu" KSDSP, kuras līderi bija P. Akselrods, F. Dans, A. Martinovs, L. Martovs, A. Potresovs. Kā galvenie latviešu meņševiki minēti V. Bastjānis, K. Eliass, P. Kalniņš, F. Menders. No Latvijas Sociāldemokrātijas izslēgtie latviešu meņševiki 1918. gada maijā nodibināja sīkburžuāziski reformisku partiju LSDSP, kas buržuāzijas diktatūras laikā centusies šķelt Latvijas strādnieku kustību un pakļaut to buržuāzijas interesēm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bēkēščaba

**Bēkēščaba** (, ), agrāk zināma arī kā **Čaba** (*Csaba*) vai **Naģčaba** (*Nagy-Csaba*), ir pilsēta Ungārijas dienvidaustrumos, Bēkēšas administratīvais centrs. 2019. gadā Bēkēščabā dzīvoja 59,0 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Džozefs Mankevičs

**Džozefs Leo Mankevičs** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu scenārists, kinorežisors un kinoproducents.

Savus 40 gadus ilgajā karjerā Holivudā Mankevičs sarakstīja scenāriju 48 filmām. Bijis producents vairāk nekā 20 filmām, tai skaitā "Filadelfijas stāsts" (1940), par kuru viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvas nomināciju Labākā filma un *[[Woman of the Year]]* (1942).

Mankevičs ir vienīgais režisors un scenārists, kurš divus gadus pēc kārtas ir saņēmis Kinoakadēmijas balvas par labāko adaptēto scenāriju un kā labākais režisors. 1949. gadā par filmu "Vēstule trim sievām" (*A Letter to Three Wives*) un 1950. gadā par filmu "Viss par Ievu", kura kopā tika nominēta 14 balvām no kurām 6 uzvarēja.

17 gadus strādājis kā scenārists *[[Paramount Pictures]]*. Strādājis arī *[[Metro-Goldwyn-Mayer]]* kā režisors un producents, bet vēlāk pārcēlies uz *[[20th Century Studios|Twentieth Century Fox]]*.

Dzimis ebreju ģimenē. Tēvs Franks Mankevičs nācis no Vācijas, savukārt viņa māte Johanna Blūmenava dzimusi Kurzemē. Viņa brālis ir ievērojamais scenārists, Kinoakadēmijas balvas par labāko scenāriju saņēmējs Hermanis Mankevičs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aleksandrs Bortņikovs

**Aleksandrs Bortņikovs** (; dzimis  Permā) ir Krievijas valsts un drošības dienestu darbinieks, armijas ģenerālis. No 2008. gada maija ieņem Krievijas federālā drošības dienesta direktora amatu. Ir Krievijas Federācijas Drošības padomes pastāvīgais loceklis. Bijis PSRS VDK darbinieks (1975—1991).

## Biogrāfija
Dzimis 1951. gada 15. novembrī Permā, kas tolaik bija pārdēvēta par Molotovu.

1973. gadā pabeidza Ļeņingradas dzelzceļa transporta inženieru institūtu, iegūtajā specialitātē strādājis Ļeņingradas apgabala Gatčinas pilsētā. 1975. gadā Bortņikovs pabeidza VDK augstāko skolu un sāka dienestu PSRS Valsts drošības komitejā. Darbojās VDK Ļeņingradas apgabala pārvaldes pretizlūkošanas struktūrās, bet pēc PSRS sabrukuma bija vadošos amatos Krievijas Federālā drošības dienesta Sanktpēterburgas un Ļeņingradas apgabala pārvaldē. 2003. gada jūnijā nozīmēts par šīs pārvaldes priekšnieku.

2004. gada martā Aleksandru Bortņikovu paaugstināja par Federālā drošības dienesta direktora vietnieku — FDD Ekonomiskās drošības departamenta direktoru. 2008. gada 12. maijā viņu iecēla par FDD direktoru, bet no 25. maija viņš ir arī Krievijas Federācijas Drošības padomes pastāvīgais loceklis.

2006. gadā Bortņikovam tika piešķirta armijas ģenerāļa dienesta pakāpe.

Aleksandrs Bortņikovs ir precējies, dēls Deniss strādā vadošā amatā ES un ASV sankcijām pakļautajā VTB bankā.

## Sankcijas
2014. gadā pret Bortņikovu tika vērstas Eiropas Savienības sankcijas par viņa lomu Krievijas agresijā pret Ukrainu, kā arī 2020. gadā — saistībā ar Krievijas opozicionāra Alekseja Navaļnija saindēšanu ar Novičok grupas kaujas vielu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Biogrāfija RIA Novosti mājaslapā 
* Biogrāfija FSB mājaslapā
Plaukstas lieluma pavasaris

**Plaukstas lieluma pavasaris** ir poproka grupas "Prāta Vētra" (starptautiski: *Brainstorm*) dziesma, kas tika izdota 2003. gadā albumā "Dienās, kad lidlauks pārāk tāls".

Parādās arī 2010. gada albumā "Izlase 2000—2010". 2020. gadā šī dziesma tika ierakstīta no jauna.
Parastā irbene

**Parastā irbene** (*Viburnum opulus*) ir bezslavīšu dzimtas krūmu suga. Krūmi izaug līdz 4 m augstumam. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eiropa, Ziemeļāfrika un Centrālāzija. Irbenes aug mēreni mitros, auglīgos mežos un aizaugošās pļavās. Selekcionētas vairākas irbenes šķirnes, kas tiek izmantotas apstādījumos. Parastā irbene ir neoficiāls Ukrainas nacionālais simbols.

## Ārējās saites

*
1956.—1957. gada Eiropas kausa sezona

**1956.—1957. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgākā futbola kl ubu turnīra 2. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās Santjago Bernabeu stadionā Madridē.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem otro reizi kļuva Spānijas klubs ''Real Madrid'', kas finālā uzvarēja Itālijas klubu ''Fiorentina'' ar rezultātu 2—0.

Salīdzinājumā ar pirmo sezonu, turnīrā piedalījās sešu jaunu valstu pārstāvji: Bulgārija, Čehoslovākija, Anglija, Luksemburga, Rumānija un Turcija. Par turnīra rezultatīvāko spēlētāju kļuva Deniss Vaiolets no ''Manchester United''.

## Priekšsacīkšu kārta

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Pirmā kārta

|}

### Izslēgšanas spēles

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

## Pusfināli

|}

## Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Anguss Kings

**Anguss Stenlijs Kings jaunākais** (, dzimis ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, kurš kopš 2013. gada ir ASV senators, pārstāvot Meinas štatu. Pirms kļūšanas par ASV senatoru Kings bija Meinas štata gubernators. Kings ir viens no diviem bezpartejiskajiem ASV senatoriem, otrajam esot Bērnijam Sandersam.

Dzimis Aleksandrijā, Meinas štatā, Kings ir absolvējis Dartmutas koledžu, no kuras 1966. gadā saņēma bakalaura grādu jurisprudencē. 1969. gadā A. Kings absolvēja Virdžīnijas Universitāti, no kuras arī saņēma bakalaura grādu jurisprudencē.

Drīz pēc Virdžīnijas Universitātes absolvēšanas Kings sāka strādāt par advokātu vietējā advokātu firmā. 1973. gadā, 29 gadu vecumā, Kings tika diagnosticēts ar agresīvu melanomas formu. Pēcāk viņš pats ir atzinis, ka izdzīvoja tikai tāpēc, ka viņam bija veselības apdrošināšana, un tāpēc arī viņš pats ir atbalstījis ASV veselības aprūpes reformu, ko bieži dēvē arī par *Obamacare*.

1994. gadā Kings tika ievēlēts par Meinas štata gubernatoru, pārspējot četrus savus oponentus, pašam saņemot 35.4 % balsu.  viņš tika inaugurēts Meinas štata gubernatora amatā, pārņemot amatu no Džoka Makkernana. 1998. gadā viņš gubernatora amatā tika pārvēlēts, saņemot 58.6% balsu. Kā Meinas gubernators viņš reformēja ieroču politiku Meinā, ieviešot pārbaudes visiem, kas vēlas iegūt sev šaujamieroci.
2012. gadā Kings tika ievēlēts ASV Senātā, saņemot 52% balsu. 2018. gadā ASV Senatora tika pārvēlēts. Viņš tiek uzskatīts, kā viens no moderātu spārna ASV senatoriem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Senator Angus King oficiālā ASV Senāta mājaslapa
Zuļfija Zabirova

**Zuļfija Zabirova** (; dzimusi 1973. gada 19. decembrī) ir uzbeku tautības bijusī Krievijas un Kazahstānas riteņbraucēja, kura Krievijas komandas sastāvā ieguva zelta medaļu individuālajā braucienā 1996. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī uzvarēja 2002. gada Pasaules čempionātā individuālajā braucienā. Karjeras noslēgumā pārstāvēja Kazahstānu.

## Biogrāfija
Zuļfija dzimusi Taškentā, Uzbekistānā, 1973. gada 19. decembrī. Viņa ir uzbekiete. 1993. gadā, divus gadus pēc Padomju Savienības sabrukšanas, viņa emigrēja uz Krieviju un dzīvoja Rostovā pie Donas. Kā galveno emigrācijas iemeslu viņa minēja to, ka nesen neatkarību ieguvušās Uzbekistānas islāmistu vadība ir naidīga pret sieviešu sportu un sieviešu tiesībām kopumā. 1996. gadā, pēc olimpiskās zelta medaļas izcīnīšanas Atlantā, viņa ieguva plašāku atpazīstamību. Uzvarējusi Krievijas čempionātā grupas (1997) un individuālajā (1996, 2000) braucienā.

2005. gadā viņa ieguva Kazahstānas pilsonību un paziņoja par nodomu startēt Kazahstānas komandas sastāvā. Kā pamatojumu viņa minēja labākus treniņu apstākļus un vēlmi būt tuvāk dzimtajai Uzbekistānai (Kazahstānai ir daudz sekulārāka un demokrātiskāka reputācija nekā Uzbekistānai), kā arī ģimenes apstākļus. Saskaņā ar Krievijas laikraksta *[[Komsomoļskaja Pravda]]* datiem, Zabirovas pamata dzīves un treniņu vieta no 2005. gada bija Lugāno, Šveice. Uzvarēja visos Kazahstānas čempionātos grupas un individuālajā braucienā no 2005. līdz 2008. gadam.

Piedalījusies četrās olimpiskajās spēlēs, pārstāvot Krieviju (1996, 2000, 2004) un Kazahstānu (2008). Pasaules čempionātos izcīnījusi piecas medaļas individuālajā braucienā.

## Atsauces

## Ārējās saites
1957.—1958. gada Eiropas kausa sezona

**1957.—1958. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 3. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēlē norisinājās Heizela stadionā (tagad — Karaļa Boduēna stadions) Briselē.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem trešo reizi kļuva Spānijas klubs ''Real Madrid'', kas finālā uzvarēja Itālijas klubu *[[AC Milan]]* ar rezultātu 3—2.

Šī bija pirmā sezona, kurā piedalījās klubi no Īrijas, Ziemeļīrijas un Austrumvācijas.

 Minhenē, atgriežoties no ceturdaļfināla spēles pret Belgradas "Crvena Zvezda", avarēja ''Manchester United'' lidmašīna. Bojā gāja 8 komandas futbolisti.

## Priekšsacīkšu kārta

|}

### Izslēgšanas spēles

|}
*Wismut Karl Marx Stadt un Gwardia Warsaw spēlē uzvarētājs tika noteikts metot monētu.*

## Pirmā kārta

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

## Pusfināli

|}

## Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Sarmātijas jauktie meži

thumb|Sarmātijas jauktie meži iekrāsoti violeti
[thumb|Ozolu aleja netālu no [Vijciems|Vijciema Latvijā]]
**Sarmātijas jauktie meži** jeb **Sarmātiskie jauktie meži** ir ekoreģions PA0436 mērenās joslas platlapju un jaukto mežu biomā saskaņā ar Pasaules Dabas Fonda klasifikāciju. Ietilpst Palearktikas bioģeogrāfiskajā valstībā. Šajā reģionā ietilpst visa Latvijas teritorija, un tas stiepjas no Zviedrijas dienviddaļas līdz Urālu kalniem. Ap 10% no ekoreģiona ietilpst aizsargājamās dabas teritorijās.

## Nosaukums

Nosaukums radies no senajām sarmātu ciltīm, kuras galvenokārt apdzīvoja Eiropas dienvidaustrumu stepes dienvidos no šī reģiona, taču viņu teritorijas austrumi iekļāva arī reģiona austrumus.

### Ģeobotāniskā klasifikācija

Mikloša Udvardi 1975. gada fitoģeogrāfisko zonu klasifikācijā tā ir **Sarmātiskā floras province** jeb **Austrumeiropas floras province**, un tās robežas ir atšķirīgas. Saskaņā ar to šai provincē neietilpst Latvijas rietumdaļa, kas attiecināma uz Centrāleiropas floras provinci.

## Raksturojums
### Ģeogrāfija

Šis ekoreģions atrodas Eiropā starp taigas boreālajiem mežiem ziemeļos un platlapju joslu dienvidos un aizņem aptuveni 846 100 km² Norvēģijas dienvidos, Zviedrijas dienvidos (izņemot vistālākos dienvidus), Somijas dienvidrietumos, Lietuvas ziemeļos, pilnībā Latviju un Igauniju, Baltkrievijas ziemeļos un Eiropas Krievijas centrālajā daļā.

Tas robežojas ar Skandināvijas un Krievijas taigas ekoreģionu ziemeļos, Urālu tundras un taigu austrumos, Austrumeiropas meža stepēm dienvidaustrumos, Viduseiropas jauktajiem mežiem dienvidrietumos un Baltijas jūras jauktajiem mežiem rietumos.

### Daba

Ekoreģionu veido jaukti meži, kuri ir praktiskā robeža parastā ozola *Quercus robur* izplatībai uz ziemeļiem un parastās egles *Picea abies* izplatībai uz dienvidiem, plaši sastopamas priedes un bērzi.

## Attēlu galerija

Sarmatic forest Stockholm.JPG|Purvs jauktā mežā Stokholmas apkārtnē.
Fagus sylvatica.jpg|Norvēģija, ziema dižskābaržu mežā pie Larvīkas.
Keskuspuisto.jpg|Ekoreģiona Somijas daļā jauktajos mežos ir manāms skujkoku pārsvars.
Haanja Upland.jpg|Dienvidu Igaunijas skujkoku un lapkoku meži pavasarī.


## Atsauces

## Ārējās saites

* Ekoreģionu karte
1959.—1960. gada Eiropas kausa sezona

**1959.—1960. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 5. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās *[[Hampden Park]]* stadionā Glāzgovā.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem piekto reizi pēc kārtas kļuva Spānijas klubs *[[Madrides "Real" (futbols)|Real Madrid]]*, kas finālā uzvarēja Rietumvācijas klubu *[[Eintracht Frankfurt]]* ar rezultātu 7–3. Tā joprojām ir Eiropas kausa un Čempionu līgas fināla rezultatīvākā spēle.

Šī bija pirmā reize, kad turnīrā piedalījās komanda no Grieķijas. Par turnīra rezultatīvāko spēlētāju kļuva Ferencs Puškāšs no *[[Madrides "Real" (futbols)|Real Madrid]]*.

## Priekšsacīkšu kārta

|}

# *Kuopion Palloseura pēc izlozes izstājās no turnīra*

## Pirmā kārta

|}

### Izslēgšanas spēles

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Pusfināli

|}

## Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Ilona Viklande

**Ilona Viklande** (; dzimusi **Maire-Ilona Pēbo** (); ) ir igauņu izcelsmes zviedru māksliniece un ilustratore.

## Biogrāfija
Dzimusi 1930. gada 5. februārī Igaunijas pilsētā Tartu, būvinženiera Maksa Pēbo un mākslas skolas *Pallas* absolventes, mākslinieces Vidas Pēbo-Juses ģimenē. Pēc šķiršanās no vīra Ilonas māte 1939. gadā devās studēt uz Itāliju, pēc tam pilnveidojās Budapeštas Mākslas akadēmijā, 1948. gadā apmetās Lielbritānijā, kur pie viņas viesojās pieaugusī meita. Ilona bērnību pavadīja Hāpsalu, kur 1939.-1944. gadā mācījās Hāpsalu 1. pamatskolā, bet 1944. gadā kopā ar bēgļiem no Sarkanās armijas nonāca Zviedrijā.

Zviedrijā Ilona Viklande dzīvoja pie tantes, kura pirms kara bija imigrējusi no Igaunijas un Stokholmā strādāja par mākslinieci. Ilona sekoja viņas pēdās un mācījās mākslas skolā. Divdesmit gadu vecumā Ilona tikās (izdevniecībā "Raben and Shegren") ar Astridu Lindgrēnu, kurai patika viņas darbi, un šī tikšanās bija viņu ilgās sadarbības sākums. Pirmā Ilonas Viklandes oficiāli ilustrētā grāmata bija Lindgrēnas "Mio, mans Mio", kas tika izdota 1954. gadā. Viklande ir zīmējusi arī Annas Marijas Falkas, Rozas Lagerkrancas, Edītes Unnerštades un citu autoru bērnu grāmatu ilustrācijas.

1951. gadā Ilona apprecējās ar jūrnieku; ģimenē piedzima četras meitas. Viklande dzīvo Stokholmā.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Baltās Zvaigznes ordenis, 3. šķira (Igaunija, 2001)
* Zelta medaļa "*Illis quorum*" (Zviedrija, 2002)
* 2009. gada 1. jūlijā Hāpsalu reģionālajā muzejā tika atklāts Ilonai Viklandei veltīts tematiskais centrs "Ilonas brīnumzeme".

## Latviešu valodā iznākušās Astridas Lindgrēnas grāmatas ar Ilonas Viklandes ilustrācijām
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Weitere Informationen zu ''Ilon Wikland'' auf KinderundJugendmedien.de 
* Выставка картин Илон Викланд в Картинной галерее г. Красноармейска Московской обл.
Nenads Trajkovičs

**Nenads Trajkovičs** (; dzimis kā **Nasers Trajkovičs**  Belgradā) ir serbu basketbola treneris. 2025. gadā viņš ir Itālijas kluba, kas spēlē arī Eirolīgā, Boloņas "Virtus" galvenā trenera Duško Ivanoviča asistents. 2008. gadā N. Trajkovičs bija Latvijas basketbola izlases galvenais treneris, pirmais ārzemju speciālists šajā amatā.

Līdz nokļūšanai Latvijas basketbola izlases galvenā trenera amatā N. Trajkovičs bija vairāk pazīstams kā individuālais treneris, kas attīsta spēlētāju prasmes, ieņemot asistenta lomu dažādās basketbola komandās. Strādājis kā asistents pie izciliem Dienvidslāvijas treneriem kā Duško Vujoševičs, Žeļko Obradovičs, Dušans Ivkovičs, Duško Ivanovičs un citi. 2003. gadā bijis Irānas basketbola izlases galvenais treneris. Pirms darbošanās ar Latvijas izlaasi viņš bija strādājis ar tā laika izlases līderi centra spēlētāju Andri Biedriņu kā individuālais treneris, līdz ar to N. Trajkoviča nonākšana izlases vadībā bija saistīta ar NBA komandas Goldensteitas "Warriors" spēlētāja dalību valstsvienībā. Pēc sekmīga 2009. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas cikla sadarbība ar Serbijas treneri tomēr netika turpināta, un finālturnīrā komandu vadīja Lietuvas treneris Ķēstutis Kemzūra.

2010.—2011. gada NBA sezonā N. Trajkovičs bija Fīniksas "Suns" galvenā trenera Elvina Džentrija asistents. Pēc tam strādājis Balkānu valstu komandās, līdz 2025. gadā pievienojies Eirolīgas kluba Boloņas "Virtus" treneru komandai, darbojoties kā Duško Ivanoviča asistents.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vītola stabules dziesmas

**Vītola stabules dziesmas** ir Raimonda Paula bērnu dziesmu cikls ar Viļa Plūdoņa vārdiem.

## Vēsture
V. Plūdonim iznākusi bērnu dzejoļu grāmata "Vītola stabulīte" (1923). R. Paula dziesmu cikls sarakstīts 1984. gadā kā skaņdarbs zēnu korim. Ciklu ierakstījusi dziedātāja Aija Kukule kopā ar bērnu vokālo ansambli "Dzeguzīte" un instrumentālu ansambli.

Cikls netika izdots skaņuplatē, taču atsevišķas tā dziesmas ir pieejamas izlasēs, piemēram, dziesma "Ziemas ceļa idille" krievu valodā iekļauta mazajā skaņuplatē, pielikumā Krievijas žurnālam "Krugozor" (1985), dziesma "Bij' manā somiņā" iekļauta A. Kukules izlasē "Labākās dziesmas" (2005), bet "Vasaras vakara idille" pieejama ansambļa "Dzeguzīte" izlasē "Labākās dziesmas Nr. 1" (2011). Viss cikla ieraksts ir pieejams Latvijas Nacionālās bibliotēkas krājumā.

1987. gadā tapa Latvijas televīzijas koncertfilma "Vītola stabules dziesmas", kurā ciklu izpildīja A. Kukule un "Dzeguzīte".

1994. gadā apgāds "Preses nams" izdeva šī cikla notis un tekstus atsevišķā grāmatā.

2017. gadā grupa "Singapūras satīns" dziesmā "Pūpolsvētdiena" izmantojusi motīvu no dziesmas "Pūpoliņi".

## Dziesmu saraksts
# Bij' manā somiņā
# Pirmspavasara dziesmiņa
# Pūpoliņi
# Vasaras vakara idille
# Čīgā, čīgā, sienāzīt
# Zvirbuļu rudens dziesma
# Ziemas ciemiņš
# Ziemas ceļa idille
# Meža māte

## Atsauces
Gads bez kalendāra

**"Gads bez kalendāra"** ir latviešu grupas "Prāta Vētra" 12. studijas albums latviešu valodā.

## Dziesmu saraksts
# "Smarža" — 3:31
# "Manas papīra lidmašīnas" — 3:48
# "Gads bez kalendāra" — 4:15
# *Feels* — 3:06
# *Lonesome moon* — 4:06
# "Karuseļi" — 3:14
# "Tavas pēdas pagalmā" — 3:17
# "Aiz sienas" — 3:39
# "Tur, kur Dieva kamanas slīd" — 4:00
# "Dzelzceļnieks" — 3:25

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Spotify - Gads Bez Kalendāra
Sēru maska

**Sēru maska** ir memoriāls Magadanā, kas veltīts politisko represiju upuru piemiņai. Centrālais piemineklis ir 15 metrus augsts. Autori: tēlnieks — Ernsts Neizvestnijs, arhitekts — Kamils Kozajevs. Viens no trim plānotajiem Sēru trijstūra pieminekļiem. 2017. gada 20. novembrī netālu no Jekaterinburgas (Sēru maskas: Eiropa — Āzija) tika atklāts otrais Sēru trijstūra piemineklis. Trešais piemineklis (Vorkutā) nav izveidots.

## Pieminekļa vēsture
1990. gada vasarā Magadanā viesojās tēlnieks Ernsts Neizvestnijs, kurš jau vairāk nekā 20 gadus dzīvoja Amerikas Savienotajās Valstīs. Viņš atveda un parādīja slaidus ar pieminekļa skici 30.— 50. gadu Staļina represiju upuriem. Tika pieņemts, ka Magadanā uzstādītais piemineklis kļūs par pirmo pieminekli no tēlnieka iecerētā "Ciešanu trijstūra" (Magadana, Vorkuta, Jekaterinburga). 1990. gada 23. jūlijā Magadanas pilsētas izpildkomiteja nolēma uzcelt memoriālu staļinisma represiju upuriem Magadanā.

Memoriāla centrālā skulptūra ir stilizēta cilvēka seja, no kuras kreisās acs asaras plūst mazu masku formā. Labā acs ir attēlota loga formā ar režģi. Otrpusē ir zem raudoniska krucifiksa redzama raudošas sievietes skulptūra. Pieminekļa iekšpusē ir tipiskas cietuma kameras kopija.

Memoriāls atrodas stāvā kalnā Magadanā un tika atvērts 1996. gada 12. jūnijā. Staļina laikos šajā stāvajā kalnā atradās "Transitka" — pieturas punkts, no kura ieslodzīto kolonnas tika nosūtītas uz dažādām Kolimas nometnēm.

2008. gada 24. septembrī, brauciena uz Magadanas apgabalu laikā, Krievijas prezidents Dmitrijs Medvedevs apmeklēja pieminekli un nolika ziedus pie tā pamatnes. 2016. gadā pieminekli apgānīja vandāļi, uz tā ar sarkanu krāsu uzrakstot “Staļins ir dzīvs”.

## Kritika
Vēstures zinātņu doktors Anatolijs Hazanovs to nosauca par "zvērīgu Lieldienu salas skulptūru stilā, celtniecību" par "skaidru tēlnieka Ernsta Neizvestnija neveiksmi". Pēc Hazanova teiktā, "Sēru maska" parāda, kas var būt nacionālais piemineklis (šādu pieminekli ierosināja uzstādīt Ņikita Hruščovs, Mihails Gorbačovs un Boriss Jeļcins, bet šis priekšlikums netika īstenots) represiju upuriem, ja tas tomēr tiek būvēts pašreizējā laikā.

## Galerija

Маска Скорби.jpg|Skatoties uz pieminekli no apakšas
Мемориальный комплекс жертвам политических репрессий «Маска Скорби» с обратной стороны в Магадане.jpg|Pieminekļa aizmugurē redzama raudoša jauna sieviete un sabojāts krucifikss.
Religious symbol mask of sorrow magadan.JPG|Viens no daudziem reliģiskajiem simboliem, kas ir cirsts akmenī.



## Atsauces

## Saites

* ''Gluščenko A.'' ''G.'' Par atmiņu un pieminekļiem
* Sēru maska Magadanā  vietnē "Krievijas apskates vietas"
* Sēru maska.  Fotoreportāža 
* Kolimas teritorija: piemineklis Sēru Maska
1958.—1959. gada Eiropas kausa sezona

**1958.—1959. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgāka futbola klubu turnīra 4. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās ''Neckarstadion'' stadionā Štutgartē.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem ceturto reizi pēc kārtas kļuva Spānijas klubs ''Real Madrid'', kas finālā uzvarēja Francijas klubu ''Reims'' ar rezultātu 2–0.

Šī bija pirmā reize, kad turnīrā piedalījās komanda no Somijas. Pirmā Grieķijas komanda, ''Olympiacos'', izstājās no turnīra politisku iemeslu dēļ. Par turnīra rezultatīvāko spēlētāju kļuva Žists Fontēns no ''Reims'' komandas.

## Priekšsacīkšu kārta

|}

# *Olympiacos komanda izstājās no turnīra, jo atteicās doties uz Stambulu, Turcijas un Grieķijas saspīlēto attiecību dēļ.*
# *UEFA uzaicināja Manchester United komandu piedalīties turnīrā, kad iepriekšējā sezonā astoņi kluba spēlētāji gāja bojā aviokatastrofā Minhenē pēc atgriešanās no Eiropas kausa spēles Belgradā. Tomēr [[Anglijas futbola līga]] neļāva klubam piedalīties.*

### Izslēgšanas spēles

|}

## Pirmā kārta

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Pusfināli

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Reģenerācija (nozīmju atdalīšana)

**Reģenerācija** var būt:

* reģenerācija ― organisma spēja atjaunot zaudētos audus, orgānus vai ķermeņa daļas;
* reģenerācija (ķīmija) ― ražošanas procesā vai reakcijā iegūto produktu pārvēršana sākuma izejvielās;
* reģenerācija (mineraloģija) ― apdēdējuša kristāla formas atjaunošanās, nokļūstot augšanai labvēlīgā vidē.
1960.—1961. gada Eiropas kausa sezona

**1960.—1961. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 6. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās *[[Wankdorfstadion]]* stadionā Bernē.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem pirmo reizi kļuva Portugāles klubs ''Benfica'', kas finālā uzvarēja Spānijas klubu ''Barcelona'' ar rezultātu 3–2. *Benfica* bija pirmā komanda no Portugāles, kas spēlēja un uzvarēja Eiropas kausa finālā.

Šī bija pirmā reize, kad turnīrā piedalījās komanda no Norvēģijas. Par turnīra rezultatīvāko kļuva Žuzē Aguašs no ''Benfica''.

## Priekšsacīkšu kārta

|}

# *CCA Bukarest komanda izstājās no turnīra*
# *Abām komandām atteica vīzas otras valsts komandām. Glenavon izstājās, jo nevēlējās spēli aizvadīt neitrālā vietā.*

## Pirmā kārta

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

## Pusfināli

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Bramberģes iela

**Bramberģes iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, pilsētas daļā Mārupē. Bramberģes iela sākas krustojumā ar Dzelzceļa ielu pie Rīgas—Jelgavas dzelzceļa līnijas un beidzas krustojumā ar Pampāļu ielu. Ielas kopējais garums ir 1290 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Bramberģes ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Iela nosaukta Bramberģes — ciema Jelgavas novada Glūdas pagastā — vārdā. 1908. gadā tās pastāvējušā posma nosaukums pilsētas kartē no Tēriņu ielas līdz Dzelzceļa ielai bija **Brandenburgas iela**.

## Ielu savienojumi
Bramberģes iela ir savienota ar šādām ielām:
* Dzelzceļa iela
* Apguldes iela (T veida krustojums)
* Kabiles iela
* Tēriņu iela
* Kalvenes iela
* Kursīšu iela
* Velēnu iela (T veida krustojums)
* Pampāļu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
1961.—1962. gada Eiropas kausa sezona

**1961.—1962. gads Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgāka futbola klubu turnīra 7. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās Olimpiskajā stadionā Amsterdamā.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem otro reizi pēc kārtas kļuva Portugāles klubs ''Benfica'', kas finālā uzvarēja Spānijas klubu *[[Real Madrid (futbols)|Real Madrid]]* ar rezultātu 5–3.

Šī bija pirmā reize, kad turnīrā piedalījās komanda no Maltas. Par turnīra rezultatīvāko spēlētāju kļuva Heincs Štrēls no ''Nürnberg''.

## Priekšsacīkšu kārta

|}

# *Otrā spēle tika atcelta un tālāk tika Vorwärts Berlin komanda, jo Linfield komanda nespēja atrast neitrālu stadionu, kur aizvadīt spēli, kad Lielbritānijas amatpersonas atteicās izsniegt vīzas Vorwärts Berlin komandai.*

## Pirmā kārta

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Pusfināli

|}

## Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Gruzijas valsts zīda muzejs

**Gruzijas Valsts zīda muzejs** () ir Gruzijas kultūras iestāde. Atrodas Tbilisi, Georgija Tsabadzes ielā 6.

## Ekspozīcija
Ekspozīcija piedāvā vairāk nekā 5000 zīdtauriņa kokonu, zīdtārpiņu kāpuru un tauriņu šķirnes un sugas, kā arī zīdkoka augu, dabisko un sintētisko krāsvielu paraugus, plašu zīda izstrādājumu klāstu un daudz ko citu.

## Vēsture
To dibināja Tbilisi 1887. gadā slavenais speciālists un zīda pētnieks Nikolajs Šavrovs ar mērķi iepazīstināt ar zīdtārpiņu ražošanas produktiem Kaukāzā.

Muzeja ēku 1892. gadā uzcēla arhitekts Aleksandrs Šimkevičs (arhitektūras piemineklis).

## Literatūra

* *Sviridenko O. N.* Tbilisi pēc nedēļas. Ceļvedis. — Sanktpēterburga: Svojo izdateljstvo, 2015.174 lpp. ISBN 977-5-4386-0854-7
* *Ardzhevanidze I. A.* Gruzijas militārais ceļš: Novadpētniecisks apraksts / I. Ardževanidze. — Tbilisi: Tehnika da šroma, 1950 (tip. "Austrumu rītausma"). — 161 lpp.: ilustr.

## Atsauces

## Saites

* Gruzija / Tbilisi / Zīda muzejs
* Valsts zīda muzejs )
Gruzijas naudas muzejs

**Gruzijas naudas muzejs** (  ) ir Gruzijas numismātikas kultūras iestāde.

## Ekspozīcija
Muzeja ekspozīcija atspoguļo Gruzijas naudas aprites vēsturi, sākot ar 6. gadsimtu pirms mūsu ēras līdz mūsdienām. Muzejā tiek izstādītas arī dažādas citu pasaules valstu naudas zīmes.

## Vēsture
Atklāja Gruzijas Nacionālā banka savās telpās (Tbilisi, Georgija Leonidzes ielā 3) pirms valsts neatkarības 10. gadadienas (2001. gadā). Muzeja kolekcijas pamatā bija numismātikas kolekcijas no Gruzijas PSR numismātikas muzeja, kurš pastāvēja no 1981. līdz 1989. gadam.

Pēc tam tas tika pārcelts uz Kvareli - vietu, kur dzimis ļja Čavčavadze, ar kuru saistīta banku attīstība Gruzijā.

## Atsauces

## Saites
* Gruzijas naudas muzejs 
* Naudas muzejs
* ფულის მუზეუმი
Eļvira Nabiulļina

**Eļvira Sahipzadovna Nabiulļina** (, , , dzimusi ) ir tatāru izcelsmes Krievijas ekonomiste un Krievijas Centrālās bankas vadītāja. 

No 2012. gada maija līdz 2013. gada jūnijam viņa bija Krievijas prezidenta Vladimira Putina ekonomikas padomniece. No 2007. līdz 2012. gadam bija Krievijas Ekonomiskās attīstības ministre (sākotnēji kā Ekonomiskās attīstības un tirdzniecības ministre).

## Lēmumi
2014. gadā, strauji sarūkot rubļa vērtībai un pieaugot inflācijai, Krievijas Banka E. Nabiulļinas vadībā 16. decembrī nolēma strauji paaugstināt procentu likmi (no 10,5% līdz 17%). Šis politiski riskantais solis nodrošināja Nabiulļinai starptautisku reputāciju kā stingrai lēmumu pieņēmējai. Procentu likmes vairākus gadus saglabājās samērā augstas un ļāva inflācijai līdz 2017. gada vidum samazināties līdz 4%, kas bija zemākais līmenis Krievijas postpadomju vēsturē.

Sākoties Krievijas iebrukumam Ukrainā 2022. gadā un pēc sankciju uzlikšanas Krievijas Banka E. Nabiulļinas vadībā palielināja procentu likmi no 9,5% līdz 20%. Šis solis tika veikts, lai ierobežotu kapitāla aizplūšanu un atbalstītu rubļa kursu, kas sākotnēji piedzīvoja strauju kritumu. Banka ieviesa kapitāla kontroles pasākumus, tostarp ierobežojot valūtas izvešanu no valsts un uzliekot ierobežojumus ārvalstu valūtas pārvedumiem. Tika noteikts aizliegums ārvalstu investoriem pārdot Krievijas aktīvus. Krievijas Centrālā banka nodrošināja papildu likviditāti banku sektoram, lai saglabātu finanšu sistēmas stabilitāti, kas ietvēra kredītus un citus finansiālos atbalsta pasākumus bankām. Papildus procentu likmju paaugstināšanai banka aktīvi iejaucās valūtas tirgos, izmantojot ārvalstu valūtas rezerves.

## Atbalsts un kritika
Daudzi ekonomisti un starptautiskie analītiķi atzīst E. Nabiulļinas ātro un efektīvo rīcību, kas palīdzēja stabilizēt Krievijas finanšu sistēmu krīzes laikā. Viņas spēja pieņemt sarežģītus lēmumus sarežģītā situācijā tiek novērtēta kā viens no faktoriem, kas palīdzēja novērst dziļāku ekonomisko krīzi.

Daļa kritiķu apgalvo, ka centrālās bankas politika nav pietiekami efektīva, lai atbalstītu ilgtermiņa ekonomisko izaugsmi un diversifikāciju. Tāpat tiek pausta kritika par valsts atkarību no Ķīnas un citiem partneriem.

## Ārējās saites
1962.—1963. gada Eiropas kausa sezona

**1962.—1963. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 8. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās Vemblija stadionā Londonā.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem pirmo reizi kļuva Itālijas klubs *[[AC Milan]]*, kas finālā uzvarēja pēdējo divu gadu čempioni, Portugāles klubu ''Benfica'' ar rezultātu 2–1. *AC Milan* kļuva par pirmo Itālijas klubu, kas ir uzvarējis turnīrā.

Šī bija pirmā reize, kad turnīrā piedalījās komanda no Albānijas. Par turnīra rezultatīvāko spēlētāju kļuva Žuzē Altafīni no *[[AC Milan]]*.

## Priekšsacīkšu kārta

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Pirmā kārta

|}

### Izslēgšanas spēle

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

## Pusfināli

|}

## Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa