open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Neons

**Neons** ir ķīmiskais elements — cēlgāze, kura simbols ir **Ne** un atomskaitlis ir 10. Neons ir ķīmiski inerts un neveido savienojumus (elektriskā izlāde var ierosināt Ne2+ tipa molekulāro jonu veidošanos). Neonu 1898. gadā atklāja skotu ķīmiķis Viljams Remzijs (*William Ramsay*) un angļu ķīmiķis Moriss Traverss (*Morris Travers*).

Ķīmiskā elementa nosaukums ir radies no grieķu vārda *νέος* (*néos*), kas nozīmē "jauns".

## Neona īpašības

### Neona fizikālās īpašības
Neona viršanas temperatūra ir , bet kušanas temperatūra ir . Vēl zemākas viršanas un kušanas temperatūras ir tikai ūdeņradim un hēlijam.

### Neona ķīmiskās īpašības
Normālos apstākļos neons ir ķīmiski inerta gāze. Ar citiem ķīmiskajiem elementiem praktiski savienojumus neveido.

## Atrašanās dabā
Neons ir viens no visizplatītākajiem elementiem Visumā. Vairāk ir tikai ūdeņradis, hēlijs, skābeklis, ogleklis un slāpeklis. Bet uz Zemes neons nav tik izplatīts ķīmiskais elements. Dabā neons ir sastopams gaisa sastāvā (0,0018 %), un no gaisa to arī iegūst. No hēlija šķidru neonu atdala, adsorbējot uz aktīvās ogles, ko dzesē ar šķidru slāpekli. Otra atdalīšanas metode ir neona izsaldēšana, kā dzesētāju lietojot šķidru ūdeņradi. Zemes garozā neons ir vēl retāk sastopams ().

Dabiskais neons sastāv no trim stabiliem izotopiem — neona-20 (90,48% no kopējā neona daudzuma dabā), neona-21 (0,27%) un neona-22 (9,25%). Ir zināmi vēl pieci nestabili neona izotopi.

## Izmantošana
Neonu lieto dažādām gāzizlādes spuldzēm (tas spīd oranžsarkanā krāsā). To lieto arī gāzizlādes stabilitronu un dažu citu elektronisko ierīču pildīšanai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mols

**Mols** ir SI vielas daudzuma mērvienība. 1 molā vielas ir *6,022×10<sup>23</sup>* (Avogadro skaitlis) molekulu vai citu elementārobjektu. Mols ir tāda paša veida mērvienība kā, piemēram, ducis, tāpēc molos principā var mērīt arī makroskopiskus objektus, tikai tādā gadījumā viens mols būs ļoti liels daudzums.

Vēsturiski viens mols bija definēts kā vielas daudzums, kas satur tikpat daļiņu (atomu, molekulu, jonu, elektronu), cik atomu ir **12** gramos tīra oglekļa izotopa (12C), kura relatīvā atommasa ir 12.

Mola jēdzienu ķīmijā ap 1900. gadu ieviesa Vilhelms Ostvalds. 1971. gadā tā kļuva par septīto SI pamatvienību.

24. Ģenerālajā mēru un svaru konferencē 2011. gadā tika pieņemta rezolūcija, kur tika ierosināta arī mola definīcijas maiņa. Jaunā definīcija pamatojās uz Avogadro skaitļa vērtību, kas tiek pieņemta par pilnīgi precīzu. Līdz ar to mols tika definēts kā pilnīgi neatkarīga mērvienība, nevis piesaistīts masas mērvienībai. 2018. gadā IUPAC nolēma atbalstīt jauno definīciju. 2018. gada novembrī 26. Ģenerālajā mēru un svaru konferencē notika balsošana par dažu SI mērvienību, tai skaitā mola, pārdefinēšanu. Mols tika definēts kā vielas daudzums, kurā ir precīzi 6,02214076 elementārobjektu. Jaunā definīcija stājās spēkā no 2019. gada 20. maija.

## Skatīt arī
* Molmasa

## Atsauces

## Ārējās saites
Alkēni

**Alkēni** ir nepiesātinātie ogļūdeņraži, kas satur vienu dubultsaiti. Tos lieto par izejvielām spirtu ieguvei un par monomēriem. Alkēniem ir iespējama *cis* - *trans* (E - Z) izomērija, tāpēc, ka nav iespējama brīva rotācija ap dubultsaiti (nepieciešamais enerģijas daudzums ir tik liels, ka to vairs nevar uzskatīt par to pašu vielu).

Vispārīgā formula: CnH2n

Alkēnus galvenokārt iegūst no naftas. Tos iespējams iegūt arī dehidratējot spirtus.

Nozīmīgākie alkēni.
:etilēns (etēns) - CH2CH2
:propilēns (propēns) - CH3CHCH2
:izobutēns (2-metilpropēns) - CH2C(CH3)2
Latvijas pilsētu uzskaitījums

thumb|250px|Latvijas pilsētu pārskata karte
**[[Latvija]]s pilsētu uzskaitījums** iekļauj visas Latvijas pilsētas, kopā **81**, tostarp 10 valstspilsētas un 71 novada pilsētu. Pēdējās izmaiņas Latvijas pilsētu sarakstā notika 2022. gada 1. jūlijā, kad par pilsētām kļuva Mārupe, Ķekava un Ādaži, 2021. gada 1. jūlijā, kad par pilsētām kļuva Iecava un Koknese, un par valstspilsētu kļuva Ogre, un 2010. gadā, kad pilsētas statusu zaudēja Kalnciems.

## Pilsētas statusa iegūšana
Latvijas pilsētas ir veidojušās daudzu gadsimtu laikā un pilsētas statusu nosaka vēsturiski apstākļi. Koknese (pilsētas tiesības ieguva 1277. gadā), Straupe (1356. gadā) un Sēlpils (1621. gadā) pēc sagraušanas 17. gadsimtā pilsētas tiesības zaudēja. Tomēr pilsētas tiesības ir saglabājušās vairākām vēsturiski nozīmīgām apdzīvotajām vietām ar nelielu iedzīvotāju skaitu (9 pilsētās mūsdienās ir mazāk nekā 1000 iedzīvotāju) vai vāji attīstītu infrastruktūru. Latvijā ir vairāki ciemi, kuru iedzīvotāju skaits ir lielāks nekā mazākajās pilsētās, tomēr tiem nav pilsētas statusa.

## Latvijas pilsētas

## Karte

## Galerija


Attēls:House of Blackheads and St. Peter's Church Tower, Riga, Latvia - Diliff.jpg|Rīga
Attēls:Daugavpils Mārtiņa Lutera evaņģēliski luteriskā baznīca 3.jpg|Daugavpils
Attēls:Liepājas Skaņu vīrs (Dainis Rudens, Ēriks Caune) - panoramio.jpg|Liepāja
Attēls:Academia petrina.jpg|Jelgava
Attēls:Ķemeru kūrorts.jpg|Jūrmala
Attēls:Ventspils Oil cow - panoramio.jpg|Ventspils
Attēls:Rėzeknė Cathedral.jpg|Rēzekne
Attēls:Valmiera luteri kirik 02.JPG|Valmiera
Attēls:Ogre - panoramio (7).jpg|Ogre
Attēls:Jēkabpils Nikolaja baznīca sv Gara klosterī.jpg|Jēkabpils
Attēls:Salaspils Dievmātes - Rožukroņa Karalienes Romas katoļu baznīca.jpg|Salaspils
Attēls:Mārupe, Culture house (former House of Defenders, 1936).jpg|Mārupe
Attēls:Tukums, Harmonijas iela.jpg|Tukums
Attēls:Sv.Jāņa luterāņu baznīca 2, Cēsis.jpg|Cēsis
Attēls:Siguldas luterāņu baznīca 2.jpg|Sigulda
Attēls:Kuldiga - panoramio - Laima Gūtmane (simka… (7).jpg|Kuldīga
Attēls:Bauskas pils.JPG|Bauska
Attēls:Saldus Mārtiņa Lutera baznīca 1.jpg|Saldus
Attēls:Olaines pareizticīgo baznīca.jpg|Olaine
Attēls:Talsu vecpilsētas daļa.jpg|Talsi
Attēls:Dobele, Dobeles pilsēta, Latvia - panoramio (5).jpg|Dobele
Attēls:Adazi1.jpeg|Ādaži
Attēls:Ludza Castle ruins - 6.jpg|Ludza
Attēls:Krāslava Palace.jpg|Krāslava
Attēls:Līvānu katoļu baznīca2.jpg|Līvāni
Attēls:Gulbene, Church of the Most Holy Sacrament.JPG|Gulbene
Attēls:Aizkraukles kulturas nams.JPG|Aizkraukle
Attēls:Skats no Saieta nama.JPG|Madona
Attēls:Limbažu vecpilsēta.jpg|Limbaži


## Skatīt arī
* Latvijas bijušo pilsētu uzskaitījums
* Latvijas pilsētu karogi
* Latvijas administratīvais iedalījums
* Latvijas lielāko apdzīvoto vietu uzskaitījums
* Pilsētciemats
* Ciems (biezi apdzīvota vieta)

## Piezīmes un atsauces

### Piezīmes

### Atsauces

## Ārējās saites
* Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likums (Likumi.lv)
Skudrskābe

**Skudrskābe** (metānskābe, HCOOH) ir vienkāršākā karbonskābe. Skudrskābe ir bezkrāsains, ļoti kodīgs šķidrums ar asu smaku. Skudrskābe ir viena no spēcīgākajām organiskajām skābēm. Ar to jāapietas uzmanīgi, jo skudrskābe, atšķirībā no neorganiskajām skābēm, viegli izkļūst cauri ādai un tauku slānim, radot dziļas, ilgi nedzīstošas čūlas.

Skudrskābe jaucas ar ūdeni un lielu daļu polāro šķīdinātāju un ierobežoti šķīst ogļūdeņražos. Gāzveida (tvaiku) formā un ogļūdeņražu šķīdumos skudrskābe eksistē dimēru formā. Šī iemesla dēļ skudrskābes tvaiki slikti pakļaujas ideālo gāzu likumiem.

Skudrskābes sāļus un esterus sauc par **formiātiem** ( — ‘skudra’).

## Atrašanās dabā
Skudrskābe ir sastopama skudrās, no kurām to pašā sākumā arī ieguva un no kā cēlies tās nosaukums. Skudrskābi satur arī skujas un nātres.

## Iegūšana
Var iegūt, oksidējot formaldehīdu vai metanolu.

Rūpnieciski iegūst, reaģējot oglekļa monoksīdam (CO) ar nātrija hidroksīdu un sadalot iegūto nātrija formiātu ar sērskābi.

Bezūdens skudrskābi nevar iegūt, destilējot tās ūdens šķīdumus. Šādu skudrskābi iegūst, iedarbojoties ar koncentrētu sērskābi uz bezūdens nātrija formiātu. Nelielus daudzumus bezūdens skudrskābes ērti iegūt, sadalot svina formiātu ar sausu sērūdeņradi:

: (HCOO)2Pb + H2S → 2HCOOH + PbS

## Īpašības
Skudrskābei piemīt dažas ķīmiskās īpašības, kādu nav tās augstākajiem homologiem. Piemēram, skudrskābe izdala sudrabu no sudraba nitrāta amonjakāla šķīduma, kas ir nevis karbonskābēm, bet gan aldehīdiem raksturīga reakcija (skudrskābes molekulā var ieraudzīt aldehīdgrupu).

Katalizatoru (platīna grupas metālu) klātienē skudrskābe sadalās par ūdeņradi un ogļskābo gāzi:

: HCOOH → H2 + CO2

Karsējot ar koncentrētu sērskābi, sadalās par CO un ūdeni:

: HCOOH → CO + H2O

## Izmantošana
Skudrskābei piemīt antiseptiskas un reducējošas īpašības. To lieto bišu ārstēšanai no varoatozes. Lieto arī tekstilrūpniecībā, ādu apstrādē kā konservantu.
Acetons

**Acetons** (propanons, dimetilketons, 2-propanons; (CH3)2CO) ir vienkāršākais, pazīstamākais un svarīgākais ketons. Acetons ir gaistošs, bezkrāsains, viegli uzliesmojošs šķidrums ar raksturīgu smaržu.

## Atrašanās dabā
Acetons kopā ar spirtu veidojas no cietes, dekstrīna, maltozes dažu baktēriju (*Bacterium acetoaethylicum, Bacillus macerans*) iedarbībā.

Acetonu ievērojamā daudzumā satur diabēta slimnieku urīns, tas tur veidojas, atšķeļoties CO2 no vielmaiņas produkta acetoetiķskābes CH3COCH2COOH.

## Iegūšana
Acetons samērā lielā daudzumā atrodas koksnes sausās destilācijas produktos, taču atdalīt acetonu no tiem ir sarežģīti.

Var iegūt, laižot etiķskābes tvaikus pāri sakarsētam cērija karbonātam.

Rūpnieciski acetonu iegūst pēc kumola metodes no benzola un propilēna (sk. Ūdra—Sergejeva—Hoka reakcija).

## Īpašības
Reaģējot ar ūdeņraža peroksīdu, var veidoties acetona peroksīds, kas ir nestabila sprāgstviela.

## Izmantošana
thumb|150px|Acetons
Acetonu plaši lieto kā šķīdinātāju. Acetons ir vērtīga izejviela daudzu organisku savienojumu iegūšanai.
Avogadro skaitlis

**Avogadro skaitlis** ir atomu vai molekulu skaits vienā molā vielas. Tā tas nosaukts par godu itāliešu zinātniekam Amedeo Avogadro, kurš dzīvoja 19. gadsimtā. Saskaņā ar mola definīciju Avogadro skaitlis ir vienāds visām vielām. Kopš 2019. gada molu definē kā vielas daudzumu, kas satur precīzi 6.02214076×1023 elementārdaļiņu (piem. atomu). Aptuveni atbilst un pirms tam definēts kā atomu skaits 12 gramos oglekļa-12 (oglekļa izotops ar atommasu 12).

## Avogadro skaitļa apzīmējums un tā vērtība

Avogadro skaitli apzīmē ar  N_A \  un tā ir noteikta konstante, kuru lieto ķīmijā un fizikā.

 N_A = 6.02214076 \cdot 10^{23} mol^{-1} \approx 6,02 \cdot 10^{23} mol^{-1} \ 

## Avogadro skaitļa nozīme

Avogadro skaitlis ir pārejas koeficients no mikroskopiskiem masu lielumiem (atommasas, molekulmasas) uz makroskopiskiem masu lielumiem (kilogrami, tonnas).

## Skatīt arī
* Molekulu masa
* Relatīvā molekulmasa
* Vielas daudzums
* Molmasa

## Atsauces

## Ārējās saites
Pentaeritrīts

**Pentaeritrīts** (C(CH2OH)4) ir četrvērtīgs spirts, kuru lieto par polimēru izejvielu (galvenokārt krāsām). Esterificējot ar slāpekļskābi, var iegūt tetranitropentaeritrītu, kas ir sprāgstviela. Pentaeritrītu var iegūt reakcijā starp acetaldehīdu un formaldehīdu bāziskā vidē.

: CH3CHO + 4 CH2O + 1/2 Ca(OH)2 → C(CH2OH)4 + 1/2 (HCOO)2Ca
Aloja

**Aloja** () ir pilsēta Latvijā, Limbažu novadā. Atrodas 120 km no Rīgas, 32 km no Limbažiem. Teritoriju no visām pusēm ieskauj Alojas pagasts.

Alojā atrodas pilsētas un pagasta pārvalde, vidusskola, sporta halle, kultūras nams, bibliotēka, muzejs, pareizticīgo un luterāņu baznīca.

## Ģeogrāfija
Atrodas Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā. 

Vidējā temperatūra: -5,5 °C janvārī, +16,5 — +17 °C jūlijā. Nokrišņu daudzums ap 800 mm gadā.

### Transports
Galvenie pilsētas autoceļi ir P13 (Limbaži-Aloja) un P15 (Ainaži-Matīši-(Valmiera)), vietējie ceļi ir V120 (Aloja-Vīķi) un V139 (Aloja-Stūri).

## Nosaukums
Vietvārds "Aloja", iespējams, atvasināts no senā nosaukuma *Ale*, kas bija sens lībiešu un latgaļu apdzīvoto zemju robežciems. Rīgas arhibīskapijā ietilpa 12 lieli Tālavas ciemi, un vienu no tiem pie līvu Metsepoles robežas sauca par *Ali*, tagadējo Aloju.

## Vēsture
Vēstures avotos Aloja pirmoreiz minēta 1449. gadā Ungurpils muižas zemē. Ievērojama attīstība sākās tikai pēc 1920. gada muižu zemju sadalīšanas. 1925. gadā piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss, pagasta centrs. 1927. gadā ciemā bija 54 nami, pienotava, pasta un telegrāfa centrāle.

1937. gadā caur Aloju tika atklāta Rīgas—Rūjienas platsliežu dzelzceļa līnija. (1996. gadā satiksme tika slēgta.) Dzelzceļš paātrināja ciema attīstību, tika atvērti veikali un galdnieku darbnīcas, uzbūvēta spirta un cietes fabrika.

1950. gadā ieguva pilsētciemata tiesības, 1950.-1956. gadā rajona centrs. Kopš 1992. gada — pilsēta.

## Iedzīvotāji
2021. gadā pilsētā bija 1071 iedzīvotāji, no kuriem 92% bija latvieši.

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

### Etniskā struktūra

### Ievērojamas personības
* Lauris Dzelzītis (1978) ir latviešu aktieris.

## Apskates objekti
Alojā nav īpaši populāru apskates objektu. Pilsētā var apskatīt:
* luterāņu un pareizticīgo baznīcas;
* pieminekli Latvijas Brīvības cīņās (1918-1920) kritušajiem;
* pieminekli dzejniekam Auseklim;
* pastaigu taku pa ūdensrožu audzētavu;
* novadpētniecības muzeju.
* ēku Jūras ielā 16 ar jūgendstilam tuvām pildrežģa konstrukcijām otrajā stāvā.

## Attēli

Aloja õigeusu kirik 2012.JPG|Pareizticīgo baznīca.
Aloja - panoramio.jpg|Ūdenstornis uz pilsētas robežas.
Aloja evangeelne luteriusu kirik.JPG|Luterāņu baznīca.
Alojas stacija 29.JPG |Bijusī dzelzceļa stacija.
Aloja muusika- ja kunstikool.JPG|Mūzikas un mākslas skola.


## Atsauces

## Ārējās saites

* Bijusī Alojas mājaslapa (līdz 2021)
* Aloja Limbažu novada mājaslapā
Baloži (pilsēta)

**Baloži** ir pilsēta Latvijā, Ķekavas novadā. Tā ir Rīgas piepilsēta, tikai 12 km attālumā no galvaspilsētas centra un 8 km attālumā no Ķekavas. Robežojas ar Ķekavas novada Ķekavas pagastu, rietumos ar Olaines novada Olaines pagastu, ziemeļrietumos pavisam nedaudz robežojas ar Rīgas pilsētas teritoriju.

## Daba
Baloži atrodas Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, virsmas augstums nepārsniedz 10 m virs jūras līmeņa. Pilsēta izveidota purvainā apvidū, daļu no teritorijas aizņem Medema purvs. Centrālajā daļā atrodas Titurgas ezers, no tā iztek regulētā Titurgas upīte. 19. gadsimta 80. gados Baložu apkārtnes mežu meliorēšanai un koku pludināšanai ierīkoja 6 km garu kanālu, ko nosauca virsmežziņa vārdā par Ostvalda kanālu. Kanāla sākums sakrīt ar mūsdienu Baložu pilsētas dienvidu robežu.

## Vēsture
thumb|left|Baložu pilsētas pārvaldes ēka Titurgā
Pilsētas nosaukums cēlies no kādreizējās Baložu mežniecības nosaukuma. 1947. gadā nodibināja Baložu kūdras fabriku, ap kuru izveidojās strādnieku ciemats, kas 1958. gadā kļuva par pilsētciematu. Kūdras fabrikas ciemats ir vecākā pilsētas daļa, šeit dominē 1950.-1970. gadu apbūve. 1974. gadā tā teritoriju paplašināja līdz Bauskas šosejai, iekļaujot vēlāko Titurgas teritoriju.

Šī pilsētas daļa uzcelta no jauna 1980. gados kā Ķekavas PMK strādnieku ciemats. Pilsētas tiesības piešķirtas 1991. gada 14. novembrī, vienlaikus iekļaujot pilsētas teritorijā tuvējās dārzkopības sabiedrības. Pēc 2009. gada administratīvi teritoriālās reformas Baložus iekļāva Ķekavas novadā.

Kopš 2018. gada darbojas Baložu kūdras muzejdzelzceļš.

## Iedzīvotāji
Saskaņā ar Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem  Baložos bija  iedzīvotāji. 2008. gadā 53% iedzīvotāju bija latvieši, 32,3% — krievi, 4,4% — baltkrievi, 3,0% — ukraiņi.

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Gagra

**Gagra** (abhāzu un , ) ir pilsēta pašpasludinātajā Abhāzijas Republikā, *de iure* Gruzijas Abhāzijas Autonomajā Republikā, rajona centrs. Izvietojusies Melnās jūras ziemeļaustrumu krastā Lielā Kaukāza Bzephas grēdas pakājē. Nozīmīgs klimatiskais piejūras kūrorts.

Gruzijas-Abhāzijas konflikta laikā 1992–1993. gadā pilsēta nonāca kara zonā un tika smagi izpostīta. Gruzijas karaspēks trīs mēnešus bija ieņēmis Gagru. 1992. gada 3. septembrī Maskavā tika noslēgts pamiers, kas lika Gruzijai izvest lielāko daļu karaspēka un tehnikas no Gagras un tās apkārtnes. Uguns pārtraukšana ilga neilgi. Abhāzijas un Ziemeļkaukāza karaspēks 1992. gada 1. oktobrī uzsāka veiksmīgu ofensīvu uz Gruzijas kontrolēto Gagras pilsētu. Kara rezultātā simtiem tūkstošu gruzīnu tika padzīti no savām mājām Abhāzijā un tūkstošiem tika nogalināti masveida etniskajās tīrīšanās.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* gagra.iatp.org.ge/index-eng.htm
* mygagra.ru/
Slāpekļskābe

**Slāpekļskābe** (HNO3) ir korozīvs šķidrums, kas sasalstot pārvēršas par caurspīdīgu kristālisku masu. Slāpekļskābes ūdens šķīdums ir stipra neorganiskā skābe. Tīra slāpekļskābe ir bezkrāsaina, bet ar laiku tā sāk sadalīties un tajā uzkrājas slāpekļa oksīdi, kas nokrāso šķidrumu dzeltenīgu. Slāpekļskābes sāļus sauc par nitrātiem.

## Atrašanās dabā
Slāpekļskābe ir nozīmīga skābā lietus sastāvdaļa.

## Iegūšana
Slāpekļskābi iegūst, šķīdinot ūdenī slāpekļa dioksīdu NO2 skābekļa klātienē. Tā ir salikta reakcija, kurā vispirms veidojas slāpekļa(V) oksīds, kurš pēc tam reaģē ar ūdeni.

:4NO2 + O2 → 2N2O5

:N2O5 + H2O → 2HNO3

Slāpekļskābi var iegūt arī, sērskābei reaģējot ar slāpekļskābes sāļiem.

:2MeNO3 + H2SO4 → Me2SO4 + 2HNO3

Piemēram dots reakcijas vienādojums ar kālija nitrātu:

:H2SO4 + 2KNO3 → K2SO4 + 2HNO3.

Šādā veidā var iegūt samērā koncentrētu skābi, taču tā ir gāzveida fāzē un to ir nepieciešams kondensēt. 19. gadsimtā, kad vēl nebija atklāta metode slāpekļskābes ieguvei no slāpekļa oksīda (kuru iegūst, oksidējot amonjaku), tā bija vienīgā slāpekļskābes ieguves metode.

## Īpašības
Slāpekļskābe pieder pie ļoti spēcīgiem oksidētājiem, kas spēj oksidēt gandrīz visus metālus un nemetālus, kā arī noārdīt augu un dzīvnieku audus.

thumb|200px|Slāpekļskābe
Slāpekļskābes maisījumu ar sālsskābi attiecībā 1:3 sauc par karaļūdeni. Karaļūdens spēj šķīdināt pat tādus neaktīvus metālus kā zelts un platīns.

Apgaismojot vai sildot slāpekļskābe sadalās:

:4HNO3 → 4NO2 +O2 + 2H2O

## Izmantošana
Slāpekļskābi lieto daudzu sprāgstvielu ieguvei, kā arī minerālmēslu, organisko krāsvielu un plastmasu ražošanā. Daži nitrāti ir nozīmīgi kā minerālmēslojums.

## Ārējās saites
Brocēni

**Brocēni** ir pilsēta Kurzemē, Saldus novadā. Izvietojusies Cieceres ezera ziemeļaustrumu krastā pie autoceļa A9 un Rīgas — Liepājas dzelzceļa, 7 km no novada centra Saldus un 100 km no Rīgas. 

## Vēsture
Pilsēta sāka veidoties 1938. gadā pēc Brocēnu cementa un šīfera kombināta uzbūvēšanas. Pilsētciemata statuss kopš 1950. gada, pilsētas tiesības no 1992. gada.

### Cementa un šīfera kombināts
1920. gados profesors Eižens Rozenšteins, izpētījis bagātīgās kaļķakmens iegulas Cieceres ezera krastā, pierādīja to noderīgumu ražošanai. 1928. gadā dibinātā Rīgas cementa fabrikas H. H. Šmita akciju sabiedrība (*A/S Ch. Schmit*) šeit ieguva izejvielas. 1936. gadā Šmita firma uzsāka cementa fabrikas būvi Brocēnos. Būvprojektu izstrādāja Eduarda Veisa projektu birojs Rīgā sadarbībā ar dāņu firmu *F. L. Smith*. Būvdarbus vadīja inženieris Nikolajs Zoldners. Starp fabriku un izejvielu ieguves vietām tika izbūvēts dzelzceļš. Tolaik fabrika bija viena no modernākajām pasaulē. 1939./1940. gadā Brocēnos pēc arhitekta M. Luča projekta tika uzcelta vēl viena ražotne — šīfera fabrika.
Pēc Latvijas okupācijas fabrikas tika nacionalizētas un apvienotas Brocēnu cementa un šīfera kombinātā, kurā ietilpa arī Brocēnu kaļķu rūpnīca un ķieģeļu rūpnīca "Saldus". Tagadējā šīfera ceha vietā Otrā pasaules kara laikā atradusies koncentrācijas nometne.

2005. gadā uzņēmumu un to pārvaldošo *RMC grupu* iegādājās Meksikas cementa ražošanas koncerns *Cemex*, un 2010. gadā rūpnīca tika modernizēta. 2019. gadā kombinātu no *Cemex*, tāpat kā visus koncerna īpašumus Baltijas un Ziemeļvalstīs, nopirka Vācijas uzņēmums .

## Iedzīvotāji

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

### Etniskā struktūra

## Klimats
Vidējā temperatūra: -5 °C janvārī, +16,5 °C jūlijā. Nokrišņu daudzums 650-700 mm gadā.

## Transports
Galvenie pilsētas autoceļi ir A9 (Rīga—Liepāja) un P109 (Kandava—Saldus), vietējie autoceļi ir V1152 (Bērzi—Brocēnu stacija) un V1156 (Brocēni—Namiķi). Caur Brocēniem iet dzelzceļa līnija Rīga—Liepāja, bet Brocēnu stacijā pasažieru vilcieni nepietur.

## Sports
Brocēnos starp sporta veidiem izceļas hokejs un basketbols, kā arī airēšana. Hokejā 1960. gadu vidū Brocēni kļuva par Latvijas čempioniem, 2006. gadā Latvijas čempionātos piedalījās sešas Brocēnu komandas Pilsētā atrodas ledus halle, ko 2026. gadā īpašnieks izlēma pārdot pašvaldībai.

## Attēli

Brocēnu stacija.JPG|Dzelzceļa stacija.
Brocēnu kultūras centrs 2000-05-13 - panoramio.jpg|Kultūras centrs.
Cieceres ezers pie Brocēniem 2000-05-13.jpg|Cieceres ezers.
Water tower in Brocēni.jpg|Ūdenstornis.
Skats uz Brocēniem - mikroskops - Panoramio.jpg|Skats uz Brocēniem pār ezeru.


## Atsauces

## Skatīt arī
* Brocēnu novads
* Brocēnu ezers
* Brocēni (stacija)
* FK Brocēni "STARTS"
* Brocēnu Romas katoļu kapela

## Ārējās saites

* Brocēnu vidusskola
* Brocēnu sporta centrs un ledus halle 
* Schwenk Latvia
Dagda

**Dagda** ir pilsēta Latvijā, Krāslavas novadā, Latgalē. Atrodas Latgales augstienes austrumu nogāzē, pie Dagdas ezera un Narūtas upītes, 36 km ziemeļaustrumos no novada centra Krāslavas, 267 km no Rīgas. 
Agrākā Dagdas rajona (1950-1962) un Dagdas novada (2009-2021) centrs.

## Vēsture
thumb|200px|left|Liepājas iela Dagdā (pirms 1940. gada).
Dagdas muiža un sīktirgotāju un amatnieku miests vēstures avotos minēta Inflantijas vaivadijas pastāvēšanas laikā 17. gadsimtā. 1705. gadā Viļakas stārasts Juris Hilzens uzcēla Dagdas katoļu baznīcu, 1741. gadā rakstnieka Jozefa Hilzena tēvs Jans Augusts Hilzens (1702-1767) uzcēla tagadējo Dagdas Svētās Trīsvienības baznīcu. No 1742. līdz 1820. gadam Dagdā darbojās jezuītu misija.

1820. gadā Dagdas muižnieks Kazimirs Bujņickis kopā ar Plāteriem aktīvi cīnījās par dzimtbūšanas atcelšanu Latgalē, tomēr Latgales apriņķi nepievienojās dzimtbūšanas atcelšanai Baltijas guberņās.
Viņa dēls Zigmunts Bujņickis bija Janvāra sacelšanās organizētājs Latgalē 1863. gada aprīlī, krievu valdības sakūdītie zemnieki izlaupīja un nodedzināja Dagdas muižu.

1915. gadā tika iesvētīta Svētā Nikolaja pareizticīgo baznīca. 1925. gadā Dagdai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1935. gadā Daugavpils apriņķa Dagdas pagasta Dagdā bija 1104 iedzīvotāji, t.sk. 53,4% ebreju, 42,1% latviešu, 4,4% krievu. 

Pēc otrreizējās padomju okupācijas 1945. gadā pagastā izveidoja Dagdas ciema padomi. 1947. gadā no Daugavpils apriņķa atdalīja Krāslavas apriņķi, kā arī Dagdas pagastu līdz tā likvidācijai 1949. gadā. Pēc apriņķu likvidācijas no 1950. līdz 1962. gadam Dagda bija Dagdas rajona centrs, līdz to pievienoja Krāslavas rajonam. 1950. gadā Dagdai tika piešķirts strādnieku ciemata (pilsētciemata) statuss. 1954. gadā tam pievienoja Bronku ciemu, 1957. gadā - daļu Niperu ciema, bet 1971. gadā - Dagdas lauku teritoriju. 

Kad likvidēja pilsētciematu kā apdzīvotas vietas tipu, Dagda 1992. gadā kļuva par Krāslavas rajona pilsētu. No 2009. līdz 2021. gadam pilsēta bija Dagdas novada centrs, līdz iekļāva Krāslavas novadā.

Dagdas centrs vairākkārt izdedzis, bet vienmēr atkal atjaunots.

## Klimats
1972. gada martā Dagdā reģistrēts dziļākais grunts sasalums Latvijā — 150 cm.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Dagdā dzīvojuši
*Mihaēls Rots (1721 - 1785) - rakstnieks, tulkotājs, garīdznieks 
* Kazimirs Buiņickis (1788 - 1878) - rakstnieks, publicists
* Nikolajs Loskis (1870 — 1965) - filozofs
* Mikalajs Talerka, (baltkrievu: Мікалай (Мікола) Нікандравіч Талерка; 1898—1984) bija Latvijas baltkrievu ilggadīgs Indras skolas pedagogs, kultūras darbinieks un dzejnieks

## Atsauces
Pulcējaties zem latviešu karogiem!

[thumb|297x297px|Uzsaukuma noslēguma teikums pārveidotā formā izmantots Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejas  pastkartē "Tēvuzemei grūti laiki" ([Rihards Zariņš, 1916).]]
**Pulcējaties zem latviešu karogiem!** bija Kārļa Skalbes sarakstīts un Krievijas valsts domnieku Jāņa Goldmaņa un Jāņa Zālīša izdots uzsaukums latviešu tautai dibināt latviešu strēlnieku bataljonus.

## Pilnais teksts
Kanādas himna

"**O Canada**" ir Kanādas valsts himna, proklamēta 1980. gada 1. jūlijā, 100 gadus pēc tās pirmatskaņošanas. Himnas vārdi cēlušies no patriotiskas poēmas, kuru sacerējis Kvebekas (*Quebec*) tiesnesis, sers *Adolphe-Basile Routhier*. Mūzikas autors ir komponists *Calixa Lavallée*.

## Himnas vārdi
### angļu valodā
O Canada!

Our home and native land!
True patriot love in all thy sons command.

With glowing hearts we see thee rise,
The True North strong and free!

From far and wide,
O Canada, we stand on guard for thee.

God keep our land glorious and free!
O Canada, we stand on guard for thee.

O Canada, we stand on guard for thee.

### franču valodā

O Canada!

Terre de nos aïeux,
Ton front est ceint de fleurons glorieux!

Car ton bras sait porter l'épée,
Il sait porter la croix!

Ton histoire est une épopée
Des plus brillants exploits.

Et ta valeur, de foi trempée,
Protégera nos foyers et nos droits.

Protégera nos foyers et nos droits.

## Ārējās saites
Latvijas bijušo pilsētu uzskaitījums

Latvijas pilsētas un miesti, kuras dažādu iemeslu dēļ zaudējušas savu pilsētas statusu (minētas arī pilsētas, kas statusu atguvušas) vai (Abrenes gadījumā) vairs neatrodas valsts teritorijā:

## Pilsētu uzskaitījums

Ap 650.-800. gadu tagadējās Grobiņas vietā atradās liela skandināvu apmetne Zēburga (Seeburg), senākā zināmā pilsētas tipa apmetne Latvijas teritorijā, mūsdienās latviski saukta par Jūrpili vai Ezerpili.

Livonijas ordeņa valstī 1555. gadā pilsētas bija arī Dzērbene, Piebalga, Trikāta, Rūjiena. Diemžēl tās tika izpostītas Ziemeļu kara laikā. (Dati no Jāzepa Jankevica grāmatas "Latvijas ģeogrāfija", Zvaigzne-ABC, 2005.)

## Karte

## Skatīt arī
* Latvijas pilsētu uzskaitījums

## Piezīmes un atsauces

### Piezīmes

### Atsauces
Sēnes

**Sēnes** (*fungi*, *mycota*) ir atsevišķa organismu grupa jeb valsts. Sēnes nav ne augi, ne dzīvnieki. Atšķirībā no augiem, sēnes nesatur hlorofilu, tādēļ nespēj pašas sev saražot nepieciešamās barības vielas. Šajā aspektā tās vairāk atgādina dzīvniekus, jo pārtiek no jau gatavām citu organismu saražotām organiskajām vielām. Taču sēnēm nav ne nervu, ne orgānu sistēmas, un tām nepiemīt spēja pārvietoties, kas raksturīga dzīvniekiem. Turklāt, sēnes vairojas ar mikroskopisku reproduktīvo vienību palīdzību, kuras sauc par sporām. Sporas pēc savas uzbūves ir daudz vienkāršākas nekā olas vai sēklas un lielākoties sastāv tikai no vienas šūnas. Ar vārdu "sēne" bieži saprot tikai sēnes virszemes reproduktīvo daļu jeb augļķermeni. Taču, tāpat kā ābols vai ķirbis, sēne ir tikai daļa no vesela organisma. Daudzu sēņu uzbūve ir ārkārtīgi smalka un to dzīves cikli ir vieni no vissarežģītākajiem uz mūsu planētas. Precīzs dabā sastopamo sēņu sugu skaits nav zināms. 2020. gadā dokumentēts vairāk kā 148 000 dažādu sēņu sugu, taču to kopējais skaits uz mūsu planētas tiek lēsts vismaz ap 2500 000. Latvijā sastopams vairāk kā 4000 dažādu sēņu sugu.

Sēņu klasifikācija pilnībā vēl nav izstrādāta. Ir organismu grupas, kuras dažādi autori liek vai pie sēnēm, vai pie protistiem. Ir liela sēņu grupa Deuteromycetes, apmēram 15000 sugu, kuru taksonomiskais stāvoklis nav skaidrs.
Tāpat nav skaidrs, kur likt ķērpjus, jo tie nav īsti organismi, bet simbiotiskas grupas, kas sastāv no sēņu un aļģu saaugumiem. Šajā klasifikācijā tie ir pielikti pie sēnēm, jo sēnes ir neatņemams ķērpju elements. Fotosintezējošie komponenti var būt dažādi, gan prokariotiskās zilaļģes, gan eikariotiskās zaļaļģes. Mēdz būt gadījumi, kad vienā ķērpju sugā var būt dažādu sugu aļģes. Pie tam lielākā aļģu daļa dzīvo arī brīvā veidā. Savukārt ķērpjus veidojošās sēnes brīvā veidā nav sastopamas. Tās ir vai nu bazīdijsēnes, vai nu asku sēnes, bet ne sēņu kombinācijas.

* Valsts: Fungi (Sēnes)
* Nodalījums: Basidiomycota (Bazīdijsēnes)
* Nodalījums: Ascomycota (Asku sēnes)
* Nodalījums: Zygomycota (Zigomikotas)
* Nodalījums: Chytridiomycota (Hitridiomikotas)
* Nodalījums: Glomeromycota (Glomeromikotas)
* Nodalījums: Lichenes (Ķērpji)
* Grupa: Deuteromycetes (Nepilnīgi pazīstamo sēņu grupa)

Bioloģijas zinātnes nozari, kas pēta sēnes, sauc par mikoloģiju.

## Skatīt arī
* Sēne
* Pelējums
* Raugs

## Atsauces

## Ārējās saites
Kalnciems

**Kalnciems** ir lielciems (1991.—2010. gadā pilsēta), Jelgavas novada Kalnciema pagasta centrs. Atrodas Lielupes kreisajā krastā, 5 km uz dienvidiem no autoceļa A9. Attālums līdz Jelgavai 24 km, līdz Rīgai — 49 km.

Māla un dolomīta atradņu dēļ, Kalnciems izveidojās kā liels būvmateriālu rūpniecības centrs pie Lielupes ūdensceļa, pa kuru gatavo produkciju ar liellaivām kopš 19. gadsimta beigām transportēja uz Rīgas jaunbūvēm.

## Nosaukums
Kalnciema nosaukums cēlies no 16. gadsimtā pirmo reizi pieminētās Kalnciema muižas (*Kalnzeem*), kuras kungu māja atradās Lielupes pretējā krastā tagadējos Tīreļos Valgundes pagastā. 1690. gadā Kalnciema muižas īpašnieka ģimenē piedzima vēlākais Kurzemes un Zemgales hercogs un Krievijas impērijas reģents Ernests Johans Bīrons.

## Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Vēsture
Apdzīvota vieta pašreizējā vietā izveidojās 19. gadsimta beigās, kad šeit atradās lielākā Latvijas māla ķieģeļu ražotne. 1882. gadā uzņēmējs un nākamais Rīgas pilsētas galva Georgs Armitsteds Kalnciemā uzbūvēja pirmo apaļo Hofmaņa krāsni ķieģeļu apdedzināšanai. Lielākās ķieģeļu rūpnīcas līdz Pirmajam pasaules karam piederēja rūpniekiem Ņesteroviem, Krišjānim Ķergalvim un Pēterim Radziņam. Krievijas-Japānas kara laikā sakarā ar būvniecības apstāšanos daļu no ķieģeļnīcām slēdza, bet Pirmā pasaules kara laikā Kalnciema tuvumā notika lielas kaujas un lielākā daļa rūpnīcu tika sagrauta.

1924. gadā nodibināja AS "Ķieģelis un kūdra" un uzcēla Kalnciema skolu. Pēc 1931. gada datiem Kalnciema ciematā darbojās arī J. Šteinerta ķieģeļu rūpnīca, Smilgu kaļķu ceplis, J. Kleinberģa kaļķu ceplis, H. Ronesala kaļķu ceplis, Godmaņa un Kroģera kaļķu ceplis, Stiļļa kaļķu ceplis un AS "Silikāts" ķieģeļu rūpnīca.

Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā Plostmuižas akmeņlauztuvēs atvēra Kalnciema katorgu. Otrā pasaules kara laikā akmeņlauztuvēs iekārtoja Rīgas ebreju geto darba nometni, bet pēc kara beigām vācu karagūstekņu nometni. 1946. gadā darbu sāka Kalnciema ķieģeļu kombināts. 1949. gadā Kalnciems ieguva strādnieku ciemata (pilsētciemata) tiesības, bet  pilsētas tiesības. Pēc privatizācijas 1994. gadā Kalnciema ķieģeļu kombinātu sadalīja mēbeļu (SIA “Gak”), dolomīta (SIA “Gneiss”) un ķieģeļu (SIA “Kalnciema ķieģelis”) ražotnēs. 1998. gadā uzcēla katoļu baznīcu. Vēlāk Kalnciema ķieģeļu fabrika nokļuva AS “Lode” īpašumā, kas Latvijas finanšu krīzes laikā 2008. gadā apturēja ražotnes darbību.

Pēc Latvijas teritoriāli administratīvās reformas  Kalnciemam atņēma pilsētas tiesības, pilsētu ar lauku teritoriju reorganizējot par pagastu Jelgavas novadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ķegums

**Ķegums** ir pilsēta Daugavas labajā krastā, Ogres novadā. Ķegumā atrodas pirmā Daugavas hidroelektrostacija — Ķeguma HES, kas uzbūvēta 1939. gadā. Upes kreisajā krastā Ķegumam piekļaujas bijusī Ķeguma pilsētas lauku teritorija, kopš 2010. gada — Tomes pagasts.

Ķegums atrodas no transporta viedokļa izdevīgā vietā — pie Rīgas—Daugavpils dzelzceļa līnijas (stacija Ķegums) un galvenā autoceļa . Reģionālais autoceļš  savieno Ķegumu ar Siguldu, bet Daugavas kreisajā krastā iet autoceļš  (Jaunjelgava—Ķekava). Attālums līdz Rīgai — , Ogrei — , Lielvārdei — .

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Vēsture
Lai gan mūsdienu Ķeguma apbūve uzsākta līdz ar Ķeguma HES celtniecību, taču šī apkaime bijusi apdzīvota arī senāk. Tagadējā Lāčplēša iela senāk ir bijis ceļš uz Rautenfeldu jeb Ķeguma muižu, kas pēc HES izbūves applūdināta.

Ķegums par apdzīvotu vietu sācis veidoties tikai 1936. gadā līdz ar Ķeguma HES celtniecību. Pirmās mājas spēkstacijas darbiniekiem celtas tagadējā Skolas ielā un Liepu alejā. Savu nosaukumu pilsēta ir ieguvusi no šai Daugavas posmā bijušajām un vēlāk applūdinātajām Ķeguma krācēm. Bīstamās Ķeguma krāces un straumes piemin arī Andrejs Pumpurs eposā "Lāčplēsis". Senos laikos Daugava bija visai intensīvs tirdzniecības ceļš — tad pa to uz Rīgu kuģojuši arī Krievzemes tirgotāji. Pēc vietējiem nostāstiem, krievu plostnieki un laivinieki, tuvojoties bīstamajām krācēm, esot saukuši "Tjagom, tjagom!", tādējādi ar saskaņotu rīcību izvairoties no avārijām.

Sākotnēji Ķeguma apvidus ietilpa Rembates pagastā. 1949. gadā Ķegumam piešķīra strādnieku ciemata (pilsētciemata) statusu un iekļāva izveidotajā Ogres rajonā. 1960. gadā, likvidējot Baldones rajonu, Ķegumam pievienoja Tomes apkaimi — vēlāko Ķeguma pilsētas lauku teritoriju. 1978. gadā līdz Ķegumam sāka kursēt elektriskie vilcieni. 1993. gadā, likvidējot pilsētciematu statusu, Ķegumam tika piešķirts pilsētas statuss.

Izveidojoties Ķeguma ūdenskrātuvei, pavisam applūda ap 13 km² liela zemes platība. Ūdens skāra vairāk nekā 400 saimniecību, no kurām pilnīgi applūda 50. Latvijas valdība samaksāja saimniekiem par īpašuma atsavināšanu, par zemi, ēkām u.c., jo Latvijai bija ļoti nepieciešama elektriskā enerģija un Ķeguma HES tolaik bija lielākā starp pārējām 63 Latvijas spēkstacijām. Ķeguma HES celtniecība ilga
no 1936. līdz 1940. gadam, to veica zviedru firma *"Svenska Entreprenad A. B."*. 1944. gada oktobrī vācu iebrucēji atkāpjoties hidroelektrostaciju saspridzināja, taču līdz 1947. gadam tā tika atjaunota un paplašināta. Lieli nopelni HES saglabāšanā un atjaunošanā bija elektrostacijas direktoram Pāvilam Krasovskim.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lubāna

**Lubāna** ir pilsēta Vidzemē, Aiviekstes upes krastos,  no novada centra Madonas un  no Rīgas. Lubānā atrodas Madonas novada Lubānas apvienības pārvalde, Lubānas pilsētas pamatskola, mākslas skola, bērnudārzs, kultūras nams, bibliotēka, luterāņu un katoļu baznīcas.

## Vēsture

Jau pirms 1455. gada pie Rīgas arhibīskapijas austrumu robežas minēta Lubānas viduslaiku pils (*Lubahn*), kas pamesta pēc arhibīskapijas likvidācijas Livonijas kara laikā.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Lubānas muižas centra, kas atradās Aiviekstes labajā krastā. Tagadējā Parka iela ir bijušās Lubānas muižas galvenais ceļš, pie kura vēl šodien ir saglabājušās vairākas bijušās muižas ēkas: muižas pagrabi, muižas klēts un zirgu staļļi.

Zviedru Vidzemes laikā 1643. gadā minēts ar Ļaudonas draudzes novadu vienots Lubānas draudzes novads. Pirmā koka baznīca Lubānā uzcelta 1648. gadā Lubānas muižas īpašnieka Heinriha fon Kronšterna vadībā. Lielā Ziemeļu kara laikā 1702. gadā aizveduši baznīcas zvanu, bet vēlāk tā nodedzināta. Ap 1788. gadu Lubānas muižas īpašnieks Fīhtinghofs-Šēls lika celt jaunu koka baznīcu tajā vietā, kur atrodas tagadējā baznīca. Šī baznīca iesvētīta 1789. gada 16. decembrī. No 1869. līdz 1872. gadam pēc J. Kampes būvprojekta neogotikas stilā uzcēla tagadējo Lubānas evaņģēliski luterisko baznīcu.

1920. gada zemes reformas laikā muižas zeme tika sadalīta. Muižas kungu mājā iekārtoja Valsts Lubānas ģimnāziju, 1926. gadā Lubānai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu, 1935. gadā izbūvēja Madonas — Lubānas dzelzceļa posmu.

1938. gadā niecīgā audzēkņu skaita dēļ Lubānas ģimnāziju slēdza (1937./1938. mācību gadā ģimnāzijā bija 35 audzēkņi un 8 skolotāji), bijušajā muižas pilī no Viļakas pārcēla mežsaimniecības skolu ar kopmītni. Otrā pasaules kara laikā daļu muižas pils telpu nodeva vācu armijas rīcībā. Agrākās Lubānas muižas ēkas tika sagrautas 1944. gada augustā, kad pie Lubānas risinājās sīvas kaujas.

Pēc kara 1958. gadā Lubāna ieguva strādnieku ciemata, 1961. gadā — pilsētciemata statusu. 1992. gadā Lubānai piešķīra pilsētas tiesības, 2007. gada tā kļuva par novada centru. Kopš 2021. gada 1. jūlija Lubānas pilsēta un Indrānu pagasts atrodas Madonas novadā un tiek pārvaldīti Lubānas apvienības ietvaros.


Lubānas muižas kopskats pirms 1916.jpg|Lubānas muižas kopskats pirms 1916. gada
Lubānas muižas kungu māja 1927. gadā.jpg|Lubānas muižas kungu māja 1927. gadā


## Iedzīvotāji

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Ievērojami cilvēki
* Hugo Celmiņš (1877—1941), politiķis
* Arnis Vīksna (1942—2018), medicīnas vēsturnieks
* Aira Birziņa (1968), kordiriģente, mūzikas pedagoģe

## Atsauces

## Ārējās saites

* Lubānas novads 
* Filma par Lubānas novadu
Sālsskābe

**Sālsskābe** jeb **hlorūdeņražskābe** ir hlorūdeņraža (HCl) šķīdums ūdenī. Tā ir stipra, neorganiska, vienvērtīga skābe, kura ir galvenā kuņģa skābes sastāvdaļa. Tā ir plaši izmantota skābe arī rūpniecībā.

Sālsskābe ir bijusi svarīga un bieži izmantota jau senajos laikos, to jau 8. gadsimtā atklāja alķīmiķis Džābirs ibn Haijāns. Viduslaikos to alķīmiķi izmantoja filozofu akmens meklējumos. Rūpnieciskās revolūcijas laikā sālsskābe kļuva par ļoti nozīmīgu ķimikāliju daudzās nozarēs, ieskaitot plaša mēroga organisko savienojumu ražošanu, piemēram tādu kā vinilhlorīds, no kā savukārt veido polivinilhlorīdu.

HCl iegūst, sadedzinot ūdeņradi hlorā vai kā blakus produktu, hlorējot organiskus savienojumus. Sālsskābes sāļus sauc par hlorīdiem. Sālsskābe ir nozīmīgākā un stabilākā hloru saturošā skābe. Sālsskābe parasti nav sastopama skābajā lietū, jo tā neveidojas normālas sadegšanas procesos. Sālsskābes piesārņojums var veidoties, dedzinot hloru saturošus polimērus (polivinilhlorīdu).

## Iegūšana
### Iegūšana no hlora un ūdeņraža
Izejvielas ir Cl2 un H2. Tās var iegūt, elektrolizējot sārmu metālu vai sārmzemju metālu hlorīdus.

Iegūstot HCl, ūdeņradi ņem 2% pārākumā. Reakcija H2+Cl2 → 2HCl noris pēc radikāļu mehānisma, un, lai izvairītos no eksplozijas, abas gāzes sajauc tikai deglī. Reakcija noris 600...800&nbsp;°C temperatūrā. Sadedzināšanas krāšņu jauda ir ap 30 t hlora diennaktī. Iegūto hlorūdeņradi pēc tam absorbē ūdenī. Šādā veidā var iegūt koncentrētu sālsskābi.

### Iegūšana no radikāļu hlorēšanas blakusproduktiem

Hlorējot organiskas vielas (alkānus), veidojas hloralkāni un hlorūdeņradis.
:R−H + Cl2 → R−Cl + HCl
Hlorūdeņradi atdala, absorbējot ūdenī, jo hloralkāni šķīst slikti. Šādā veidā gan ir grūti iegūt koncentrētu sālsskābi, jo tā ir blakusprodukts un to ir jāatdala pēc iespējas labāk (nākas lietot lielus absorbenta daudzumus).

## Izmantošana

Sālsskābi lieto krāsvielu, ārstniecības vielu, dažādu polimēru un plastmasu rūpniecībā, kā arī metālu un ādu apstrādē. Izmantojot sālsskābi, iegūst dažādu metālu hlorīdus.

Ģeoloģijā 10% sālsskābe tiek pielietota karbonātisko iežu noteikšanai lauka apstākļos.

## Skatīt arī
* Hlorūdeņradis
* Kuņģa skābe

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
Sērskābe

**Sērskābe** (H2SO4) tīrā veidā ir eļļains, viegli sasalstošs šķidrums. Ūdens šķīdumos tā ir stipra, neorganiska divvērtīga skābe. Sērskābes sāļus sauc par sulfātiem (dažu metālu sulfātu kristālhidrātus dēvē arī par vitrioliem).

## Atrašanās dabā
Sērskābe ir nozīmīga skābā lietus sastāvdaļa. Sēra dioksīds dabā lēnām oksidējas par sēra trioksīdu (šis process gan notiek lēnām, taču neatgriezeniski). Šādā veidā no gaisā nonākušā sēra dioksīda veidojas sērskābe.

## Iegūšana
Sērskābi iegūst, šķīdinot ūdenī sērskābes anhidrīdu SO3. Parasti ķīmiskajā rūpniecībā šķīdināšanai ūdens vietā lieto atšķaidītu sērskābi, lai neveidotos sērskābes migla no ūdens tvaikiem.

Sērskābi parasti ražo, apdedzinot sulfīdus, lielākoties dzelzs persulfīdu (pirītu), ko dēvē par kameru metodi:
* Pirīta FeS2 apdedzināšana
:4FeS2 + 11O2 → 2Fe2O3 + 8SO2
* SO<sub>2</sub> katalītiska reakcija ar O2 vanādija(V) oksīda klātbūtnē:
:2SO2 + O2 → 2SO3
* Sēra (VI) oksīda reakcija ar ūdeni vai atšķaidītu sērskābes šķīdumu:
:SO3 + H2O → H2SO4

Pirīta vietā ir iespējams lietot arī citus sulfīdus. Vietās, kur lielos daudzumos pieejams sērs vai sērūdeņradis, tos arī var lietot par izejvielām. Pirmās stadijas galaprodukts vienmēr ir sēra dioksīds.

Tālāk sēra dioksīdu oksidē par trioksīdu. Eksistē divas metodes. Izplatītākā ir, lietojot cietu vanādija pentoksīda katalizatoru. Šādā veidā var iegūt tīru un koncentrētu sērskābi.

Pēdējā sērskābes iegūšanas stadija ir sēra trioksīda reakcija ar ūdeni. Lai arī var lietot tīru ūdeni, parasti lieto atšķaidītu sērskābi, jo virs tās ir mazāks ūdens tvaiku spiediens. Sēra trioksīds var reaģēt arī ar ūdens tvaikiem, veidojot sērskābi (smalkas miglas veidā), kuru tālāk ir grūti atfiltrēt. Sēra trioksīdu iespējams arī izšķīdināt koncentrētā sērskābē, iegūstot oleumu.

### Nitrozes metode
Atšķaidītas sērskābes (līdz 78%) iegūšanai lieto arī homogēno katalīzi ar slāpekļa oksīdu, ko sauc par nitrozes metodi. Ar šo metodi nevar iegūt koncentrētu sērskābi.

:SO2 + H2O + NO2 → H2SO4 + NO

## Īpašības
Sērskābe reaģē ar lielāko daļu citu skābju sāļu. Sērskābes hidratācija ir eksotermiska, tas nozīmē, ka, šķīdinot sērskābi ūdenī, izdalās siltums.

thumb|200px|Papīra pārogļošanās koncentrētas sērskābes iedarbībā
Ja sērskābē izšķīdina sērskābes anhidrīdu, iegūst oleumu (kūpošo sērskābi), to kopā ar slāpekļskābi lieto daudzu organisko vielu nitrēšanai.

## Izmantošana
Sērskābei ir milzīga nozīme minerālmēslu, piemēram, superfosfāta rūpniecībā.

Koncentrētu sērskābi izmanto kā ūdensatņēmēju vielu, jo tā aktīvi saista ūdens molekulas, veidojot dažāda satura hidrātus. To izmanto celuloīda, mākslīgā zīda, plastmasu, krāsvielu, medikamentu un citu organisko vielu ražošanā. Šīs sērskābes īpašības dēļ to izmanto arī dažādu neorganisko vielu un gāzu žāvēšanai eksikatoros.

Ievērojamus daudzumus šīs skābes patērē naftas produktu attīrīšanā no kaitīgiem piemaisījumiem.  Šajos procesos gan veidojas bīstami atkritumi (skābais gudrons). Latvijā, Inčukalnā, ir sērskābā gudrona dīķis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kālijs

**Kālijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **K** un atomskaitli 19. Kālijs ir viens no sārmu metāliem. Dabā brīvā veidā šis elements nav sastopams, jo ķīmiski ir ļoti aktīvs. Brīvā veidā kāliju iegūst, elektrolizējot tā savienojumu — parasti hlorīda vai hidroksīda kausējumus. Kālijs savienojumos var būt tikai vienvērtīgs, ar oksidēšanas pakāpi +1.

## Vēsture
Kālijs bija pirmais metāls, kas tika izolēts elektrolīzes rezultātā. To 1807. gadā paveica angļu ķīmiķis sers Hamfrijs Deivijs (*Humphry Davy*).

Kālija nosaukums ir cēlies no arābu vārda , *al-qalya*, kas tulkojumā nozīmē "pelni" vai arī "sārms". Angļu valodā to sauc par *potassium*, jo to agrāk visvairāk ieguva no potašas (K2CO3).

## Atrašanās dabā
Dabā kālijs ir sastopams galvenokārt hlorīdu un sulfātu veidā, kā arī alumosilikātos (kālija laukšpats). Zemes garozā tas ir septītais izplatītākais ķīmiskais elements. Kālijs sastāv no diviem stabiliem izotopiem: kālijs-39 (93,2581% no kopējā kālija daudzuma dabā) un kālijs-41 (6,7302%). Atlikušos 0,0117% no dabā sastopamā kālija veido radioaktīvais kālijs-40, kura pussabrukšanas periods ir 1,265 gadi.

Cilvēka organismā kāliju saturošiem savienojumiem ir liela nozīme normālā sirdsdarbībā un nervu impulsu pārvadīšanā. Ar kāliju saturošiem savienojumiem bagātas ir auzu pārslas, bet salīdzinoši daudz kāliju saturošu vielu ir arī redīsos, ķiršos un kartupeļos. Diennaktī cilvēkam nepieciešams uzņemt organismā 2,5–5 g kālija.

## Fizikālās īpašības
Kālijs ir sudrabaini balts, mīksts un plastisks sārmu metāls, ko var griezt ar nazi.

## Ķīmiskās īpašības
thumbnail|200px|Kālija reakcija ar ūdeni
Kālijam piemīt sārmiem raksturīgas ķīmiskās īpašības. Ļoti aktīvi reaģē ar nemetāliem, ūdeni, skābēm. Veicot šādus eksperimentus, ir jābūt ļoti piesardzīgiem. Degot gaisā, veido kālija superoksīdu jeb peroksiperoksīdu KO2. Tas reaģē arī ar gaisā esošo skābekli, veidojot oksīdu K2O un peroksīdu K2O2. Ar ūdeni kālijs reaģē ļoti enerģiski, parasti reakcijas gaitā tas aizdegas (rodas kālija hidroksīds KOH). Paaugstinātā temperatūrā reaģē arī ar slāpekli (veidojot kālija nitrīdu).

## Izmantošana
Kāliju sakausējumos kopā ar nātriju izmanto kā dzesētāju kodolreaktoros. No kālija iegūst kālija peroksīdu K2O2, ko izmanto zemūdenēs un kosmosa kuģos ogļskābās gāzes CO2 uztveršanai un skābekļa O2 reģenerēšanai. Kāliju izmanto arī organiskajās sintēzēs. Kālija hlorīds KCl ir svarīgs minerālmēslošanas līdzeklis. Kālija hidroksīdu KOH izmanto ziepju ražošanā, skābju neitralizēšanā un sāļu iegūšanā, kā arī tas ir elektrolīts akumulatoros.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hlors

**Hlors** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Cl** un atomskaitli 17. Hlors pieder pie halogēniem un tam piemīt tipiskas nemetālu īpašības. Brīvā veidā hlors ir toksiska, korozīva, relatīvi viegli sašķidrināma gāze, kas sastāv no divatomu molekulām Cl2. Brīvā veidā dabā hlors ir sastopams dažās vulkāniskajās gāzēs. Savienojumu veidā hlors ir sastopams galvenokārt hlorūdeņražskābes (sālsskābes) sāļu (hlorīdu) veidā, gan nogulumos cietā veidā, gan arī izšķīduši jūras ūdenī. Hloram ir iespējamas oksidēšanas pakāpes no -1 (hlorīdos) līdz +7 (perhlorātos). Pozitīvas oksidācijas pakāpes hloram ir galvenokārt savienojumos ar skābekli un fluoru. Tam ir divi stabili izotopi: hlors-35 un hlors-37.

Hloru 1774. gadā pirmo reizi izolēja zviedru ķīmiķis Kārlis Vilhelms Šēle, bet 1810. gadā sers Hamfrijs Deivijs (*Humphry Davy*) to izdalīja kā atsevišķu ķīmisko elementu. Hlora nosaukums ir radies no grieķu vārda *χλωρóς* (*khlôros*), kas nozīmē "gaiši zaļš".

## Hlora īpašības
### Hlora fizikālās īpašības
Normālos apstākļos hlors veido divatomu molekulu Cl2. Hlors ir dzeltenzaļa gāze ar asu smaku. Tā blīvums ir 3,214 kg/m³. Hlors reaģē ar visiem metāliem un arī ar ūdeņradi. Tā viršanas temperatūra ir -34,04 °C, bet kušanas temperatūra ir -101,5 °C.

### Hlora ķīmiskās īpašības
[thumb|200px|8 [bārs (mērvienība)|bar spiedienā sašķidrināts hlors]]
Hlors ir halogēns, tāpat kā fluors, broms, jods un astats. Hlors ir spēcīgs oksidētājs. Hlors reaģē ar ļoti daudzām vielām, visbiežāk veidojot hlorīdus, kas ir hlora binārie savienojumi ar elementiem, kas ir mazāk elektronegatīvi par to.

### Hlora savienojumi ar skābekli
Savienojumi, kur hlora oksidēšanas pakāpe ir mazāka par +5, parasti ir visai nestabili un ātri sadalās (hlorapskābe, hlorpaskābe un to sāļi). Hlorskābe HClO3 un perhlorskābe HClO4, kā arī to sāļi ir stabilāki un patvaļīgi nesadalās. Tos lieto par oksidētājiem raķešdegvielās un sprāgstvielās.

## Hlora izmantošana
Pārtikā un citur izmanto nātrija hlorīdu NaCl, ko sauc par vārāmo sāli. Hlora šķīdumu ūdenī sauc par hlorūdeni. Šāds ūdens tiek izmantots dezinfekcijai, piemēram, ūdens attīrīšanas stacijās un peldbaseinos. Hloru izmanto arī audumu balināšanā un papīra ražošanā. Tas ir arī daudzu medikamentu, krāsvielu, plastmasu un citu vielu sastāvā. Kālija hlorīds (KCl) tiek izmantots kā mēslojums.

## Atsauces

## Ārējās saites