open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ģertrūde Eniņa

**Ģertrūde Eniņa** (1926—2019) bija latviešu ārste neiroloģe, Rīgas Medicīnas institūta Neiroloģijas un neiroģirurģijas katedras vadītāja, profesore. 

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1926. gada 29. septembrī Viļakā. Studēja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, ko 1950. gadā pārveidoja par Rīgas Medicīnas institūtu (RMI). Pēc studiju beigām strādāja par asistenti RMI nervu slimību katedrā (1954–1965). 1959. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju, 1966. gadā tika ievēlēta par katedras docenti, turpināja strādāt pie zinātņu doktora disertācijas, kuru aizstāvēja 1969. gadā. 
1973. gadā Eniņu ievēlēja par profesori un RMI Nervu slimību katedras (vēlāk Neiroloģijas un neiroķirurģijas katedras) vadītāju.
Viņa strādāja Rīgas pilsētas 1. slimnīcā, kur ieviesa smadzeņu asinsvadu ehopulsogrāfiju (ultrasonogrāfiju) kā jaunu izmeklēšanas metodi (1975), no 1979. gada Rīgas pilsētas 7. slimnīcā. Līdztekus profesora Eniņa bija RMI Centrālā Zinātniskā institūta Neiroangioloģijas zinātniskās grupas vadītāja (1973–1990) un Latvijas Neirologu asociācijas priekšsēdētāja.

Mirusi 93 gadu vecumā 2019. gada 28. novembrī, apglabāta Rīgas Miķeļa kapos.

## Izgudrojumi
Eniņa kopā ar līdzautoriem reģistrēja 43 PSRS autorapliecības un vienu Latvijas patentu, tostarp arī:
* Roku koordinācijas traucējumu noteikšanas metodi. Autori: Ģ. Eniņa, M. Godļevska, E. Smeltere. PSRS autorapliecība Nr. 689662 (1979)
* Ierīce cerebrospinālā šķidruma spiediena noteikšanai. Autori: Ģ. Eniņa,, M. Mētra, P.Blinkēns, J.Druvietis. PSRS autorapliecība Nr. 835412 (1979)
* Ierīci redzes lauku noteikšanai. Autori: Ģ. Eniņa, M. Godļevska, E. Smeltere. PSRS autorapliecība Nr. 350305 (1982)
* Intracerebrāla likvora spiediena diagnostikas metodi. Autori: Ģ. Eniņa, T. Timofejeva. Latvijas patents Nr. 11780 (1997)

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Latvijas PSR Valsts prēmija (1980)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (1998)
* LĀB un VM Gada balva par mūža ieguldījumu medicīnā (2010)

## Atsauces
Sabena

**Sabena** (no franču:**S**ociété **A**nonyme **B**elge d**'E**xploitation de la **N**avigation **A**érienne) bija 1923. gadā dibināta Beļģijas nacionālā lidsabiedrība. Tās galvenā mītne atradās Briseles lidostā.

2001. gadā tā bankrotēja un uz tās bāzes 2002. gadā tika izveidota lidsabiedrība *[[SN Brussels Airlines]]*, kas 2006. gadā apvienojās ar *[[Virgin Express]]*, izveidojot lidsabiedrību *[[Brussels Airlines]]*.

## Ārējās saites
Rūdolfa sala

**Rūdolfa sala** () ir Krievijas Federācijai piederoša neapdzīvota sala Franča Jozefa Zemē Ziemeļu Ledus okeānā. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Franča Jozefa Zemes un Viktorijas salas salu teritorija», bet vietējās pašvaldības nozīmē pieder Primorskas rajonam. Nosaukta par godu Austrijas un Ungārijas kroņprincim Rūdolfam. Fligeli rags salas ziemeļaustrumos tradicionāli tiek uzskatīts par Eirāzijas galējo ziemeļu punktu, kaut arī faktiskais galējais ziemeļu punkts atrodas salas ziemeļos vārdā nenosauktā vietā.

## Ģeogrāfija
Rūdolfa sala izvietojusies arhipelāga ziemeļos, centrālajā salu grupā. Neimaijera šaurums dienvidos to atdala no Hoenloe salas. Krasta līnija vidēji izrobota. Salas lielāko daļu klāj ledāji, augstākais punkts ir  vjl salas vidienē. 

Sala atrodas arktiskā tuksneša joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem. Sastopami leduslāči.

## Vēsture
Salu 1874. gadā atklāja austriešu ekspedīcija Jūliusa fon Pajera vadībā ar kuģi *Tegetthoff* un nosauca par godu Austrijas un Ungārijas kroņprincim Rūdolfam par **Kroņprinča Rūdolfa Zemi** (*Kronprinz Rudolf Land*).

Teplicas līča piekraste 20. gadsimta sākumā vairākkārt tika izmantota par atbalsta bāzu ierīkošanas vietu Ziemeļpola ekspedīcijām. 1899./1900. gadā salā bāzējās ekspedīcija Abruci hercoga Luidži Amadeo (*Luigi Amedeo*) vadībā, bet 1903.—1905. gadā amerikāņu ekspedīcija Entonija Fialas (*Anthony Fiala*) vadībā. Salā apglabāts krievu Ziemeļpola ekspedīcijas laikā mirušais Georgijs Sedovs (1914).

1932. gadā 2. Starptautiskā polārā gada ietvaros salā tika izveidota Ostrovrudoļfas polārstacija, kas nākamajā gadā tika slēgta. 1936. gadā tika izveidota pastāvīga polārstacija, kas ar pārtraukumiem darbojās līdz 1995. gadam.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Rūdolfa salas topogrāfiskās kartes fragments
Marica

**Marica** (), arī **Eirosa** () un **Meriča** (), ir  gara Egejas jūrā ietekoša upe Bulgārijā (kur tā tek pirmos 309 kilometrus), kā arī Grieķijā un Turcijā, kur tā gandrīz visā tecējumā veido abu valstu robežu.

Sākas no Rilas kalniem uz dienvidiem no Sofijas. Bulgārijas teritorijā tek austrumu - dienvidaustrumu virzienā, pie Edirnes pagriežas uz dienvidiem. Izveidojot purvainu deltu, ietek Egejas jūrā 14,5 kilometrus uz austrumiem no Aleksandropoles. Lielākās pietekas - Topolnica, Sazlijka, Tundža, Ergene (kreisās) un Vača, Arda, Eritropotama (labās). Maricas krastos atrodas Pazardžika, Plovdiva, Parvomaja, Dimitrovgrada, Svilengrada, Edirne, Didimotihona.

## Ārējās saites
Krkas nacionālais parks

**Krkas nacionālais parks** () ir 1985. gadā izveidots nacionālais parks Horvātijā, Dalmācijas dienvidos ap Krkas upi starp Kninu un Šibeniku. Nacionālā parka teritorijā Krkas upē atrodas septiņas ūdesnkritumu kaskādes ar kopējo kritumu 242 metri. Parka teritorijā ir vairāki endēmi augi un zivis.

## Galerija

Bogatić, Croatia - panoramio.jpg
08 Nature of Croatia - Krka river landscape in Krka National Park in Croatia.jpg
Krka-waterfalls-croatia-3.JPG
Manojlovacki slapovi 05.jpg


## Ārējās saites

*
Fligeli rags

**Fligeli rags** () ir zemesrags Rūdolfa salas ziemeļaustrumos Franča Jozefa Zemē Arktikā. Tradicionāli tiek uzskatīts par Eirāzijas galējo ziemeļu punktu, kaut arī faktiskais galējais ziemeļu punkts atrodas nedaudz tālāk uz ziemeļrietumiem vārdā nenosauktā vietā.

Zemesragu 1874. gadā atklāja austriešu ekspedīcija Jūliusa Pajera vadībā ar kuģi *Tegetthoff* un nosauca par godu austriešu kartogrāfam Augustam fon Fligeli (*August von Fligely*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Mākoņu pavēlniece

**"Mākoņu pavēlniece"** (, *Tenki no Ko*) ir 2019. gada Japānas romantiska fantāzijas anime filma. Filmas režisors un scenārists ir Makoto Sinkai.

Filma "Mākoņu pavēlniece" veidota studijā *[[CoMix Wave Films]]*, bet filmas izplatītājs ir *[[Toho]]*. Filmas pirmizrāde bija , savukārt Latvijas kinoteātros tās pirmizrāde bija 12. decembrī. Tēlu dizaina autors ir Masajosi Tanaka. Mūziku filmai sarakstīja un izpildīja japāņu roka grupa *[[Radwimps]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Vāhānas koridors

**Vāhānas koridors** (, ) ir 350 kilometrus gara un 13 līdz 65 kilometrus plata teritorija Afganistānas galējos ziemeļaustrumos, kas savieno Ķīnu ar Afganistānu, bet atdala Tadžikistānu ziemeļos no Pakistānas dienvidos (vēsturiski Krievijas Impēriju no Britu Impērijas). Koridors atdala arī Pamira kalnus ziemeļos no Karakoruma kalniem dienvidos. Šeit sākas Pandžas, Pāmiras un Vāhāndarjas upes, kas vēlāk izveido Amudarju. 

Ieleja, kas stiepjas pa Vāhānas koridoru, kalpojusi kā tirdziniecības ceļš jau antīkajā pasaulē. Vāhānas koridors tika izveidots 1893. gadā noslēdzot līgumu starp Lielbritāniju un Afganistānu. Tas  kalpoja kā buferzona starp Britu un Krievijas impērijām. Mūsdienās teritorija ietilpst Afganistānas Badahšānas provinces sastāvā un tajā ir apmēram 12 000 iedzīvotāju. Lai arī teritorijas uz dienvidiem no Vāhānas koridora kontrolē Pakistāna, uz tām pretendē arī Indija kā daļas no bijušā Džammu un Kašmiras štata.

## Vāhānas koridora ainavas

Grünland am Pjantsch-Fluss in Ischkoschim.jpg
Ishkashim Wakhan Corridor.jpg
Vrang Stupa.jpg
Qah-Qaha Fortress 2.jpg


## Ārējās saites
Abisāle

[thumb|445px|"Koraļļu dārzs" abisālajā zonā 2465 metru dziļumā ([Klusais okeāns).]]
**Abisāle** (no  (*abyssus*) — 'bezdibenis') jeb **abisālā zona** ir Pasaules okeāna dziļūdens zona, kas atrodas dziļumā virs 2000 metriem un atbilst okeāna gultnei. Citos avotos abisāles augšējā robeža ir minēta 2500 vai 3000 metru dziļumā. Kopsummā tā aizņem 305 mlj. km², kas sastāda 85% no kopējās Pasaules okeāna platības un gandrīz 60% no visas Zemeslodes platības. Okeāna gultnes apgabali virs 6000 m dziļuma tiek saukti par hadāli jeb ultraabisāli. Abisālās zonas dibena reljefs ir ļoti daudzveidīgs. Lielākās platības aizņem līdzeni vai pauguraini abisālie līdzenumi, kas ir klāti ar irdeniem nogulumiem, nosedzot sākotnējo magmatisko reljefu. Abisālajā zonā ietilpst arī zemūdens grēdas (tai skaitā arī vidusokeāniskās grēdas), plakankalne, vulkāniskas izcelsmes objekti u.c.

## Ūdeņi
Abisālās zonas ūdeņi pēc savām fizikālajām īpašībām ir caurmērā diezgan vienveidīgi. Tie veidojas polārajos rajonos un lēnām ar ātrumu ap 5 centimetri sekundē gar dibenu virzās ekvatora virzienā, pilnīgā tumsā un gandrīz nemainot savu temperatūru (0,7—2 °C). To sāļums dažādos platuma grādos arī ir gandrīz nemainīgs (34,8 ± 0,2‰). Spiediens ir atkarīgs no gultnes dziļuma un mainās robežās 2-11·107 Pa. Šajā cirkulācijas procesā ūdeņi piesātinās ar skābekli vidēji 4—6 cm³ uz 1 litru.

## Bioloģija
Fotosintezējošu organismu abisālē nav. Mikroorganismus pārstāv heterotrofas un hemosintezējošas baktērijas un sēnes. Lielā spiediena un stipri ierobežoto pārtikas resursu dēļ abisālā fauna ir ļoti nabadzīga. Sugu skaits nepārsniedz dažus tūkstošus (1,5—3% no kopējās jūras faunas sugu daudzuma). Bagātīgas dzīvnieku apmetnes ("dzīvības oāzes") ir novērojamas tikai 2500—3000 metru dziļumā pie hidrotermālo ūdeņu izplūdes vietām. Dziļūdens karstajos avotos dzīvo arheji — paši termoizturīgākie organismi, kas spēj attīstīties pat +113 °C augstās temperatūrās. Abisāles faunu pārstāv holotūrijas, jūras zvaigznes, kātiņu jūras lilijas, daži vēžveidīgie un gliemenes, silīcija sūkļi un atsevišķas zivju sugas. Šeit ir daudz bioluminiscējošo organismu formas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Baltijas Psiholoģijas un menedžmenta augstskola

**Baltijas Psiholoģijas un menedžmenta augstskola** (BPMA) bija juridiskās personas dibināta neuniversitātes tipa augstskola, kas no 1995. līdz 2015. gadam darbojās Rīgā ar filiālēm Jelgavā, Jēkabpilī, Daugavpilī un Liepājā. 2001. gadā augstskola izveidoja BPMA Psihofizioloģijas un eksperimentālas psiholoģijas laboratoriju.
Piedāvāja apgūt studiju programmas psiholoģijas, sociālās labklājības, ekonomikas un vadīšanas jomās.

2015. gadā likvidēta un pievienota Baltijas Starptautiskajai akadēmijai Valērijas Seiles ielā 4 Rīgā. 
 
## Studiju programmas
* 1. līmeņa profesionālā studiju programma “Sociālās palīdzības organizators” (izņemot Liepājas filiāli);
* profesionālā bakalaura studiju programma “Psiholoģija”;
* profesionālā bakalaura studiju programma “Sociālāis darbs” (izņēmot Liepājas filiāli);
* profesionālā bakalaura studiju programma “Eiropas ekonomika un bizness” (tikai Rīgā);
* profesionālā maģistra studiju programma “Psiholoģija”;
* profesionālā maģistra studiju programma “Cilvēku resursu vadīšana” (šī studiju programma tiek realizēta kopā ar Baltijas Starptautisko akadēmiju Rīgā un Daugavpilī).
## Atsauces
Logina

**Logina** (vīriešu dzimtē Logins) ir viens no populārākajiem Latgales iedzīvotāju uzvārdiem.

## Cilvēki ar šādu uzvārdu

* Agnese Logina, socioloģe un politiķe

## Skatīt arī
* Logins

## Atsauces
Reihenbergas kauja

**Reihenbergas kauja** ( jeb **Liberecas kauja** () bija kauja Septiņgadu kara laikā, kas tika izcīnīta starp Čehijā iebrukošo Prūsijas Karalistes karaspēku Maršala Bēverna vadībā pret Austrijas Impērijas karaspēku Grāfa Kēnigsega vadībā pie Reihenbergas (tagad Libereca) pilsētas, kurā austrieši cieta sakāvi un prūšu karaspēkam bija iespēja turpināt uzbrukumu Prāgas virzienā.

## Ārējās saites
Eisturoja

**Eisturoja** (, ) ir pēc platības un iedzīvotāju skaita otra lielākā sala Fēru salu arhipelāgā. 

Eisturojas ziemeļos atrodas arhipelāga divas augstākās virsotnes - 880 metrus augstais Sleataratindurs un 856 metrus augstā Groafelli. No salas dienvidiem 14,5 kilometrus iekšzemē stiepjas lielākais salu fjords - Skolfjords.

Ar lielāko arhipelāga salu Streimoju, kas atrodas uz dienvidrietumiem no Eisturojas, sala savienota ar 1973. gadā uzcelto Streimojas tiltu, bet kopš 2020. gada arī ar vairāk nekā 11 kilometrus garo zemūdens Eisturojas tuneli. Kopš 2006. gada Eisturoja savienota ar ziemeļu salām pa 6,2 kilometrus garo zemūdens Ziemeļu salu tuneli. 

## Galerija

Attēls:Norðskali.Eysturoy.1.jpg|Streiminas tilts
Attēls:Funningur, Faroe Islands (2).JPG|Sleataratindurs
Attēls:Skálafjørður, Faroe Islands.JPG|Skolfjords
Attēls:Cleft of Gjógv, Faroe Islands.JPG|Džegvas līcis


## Ārējās saites
Viljandi ezers

**Viljandi ezers** () ir ezers Igaunijas Viljandi pilsētas dienvidaustrumu pievārtē. Ezers izstiepts ziemeļrietumu - dienvidaustrumu virzienā, 4 kilometru garumā. Tas ir līdz 11 metriem dziļš. Notece pa Pernu baseina Raudnas upi uz Pērnavas līci. Ezera ziemeļrietumu krastā - Viljandi pils drupas, ziemeļaustrumu krastā – Vīratsi ciems. Notiek tradicionāli krosa skrējieni apkārt ezeram 12 kilometru distancē.

## Ārējās saites
Solovku salas

**Solovku salas** () ir Krievijas Federācijai piederošs arhipelāgs Oņegas līcī, Baltajā jūrā. Ietilpst Piejūras rajonā, Arhangeļskas apgabalā. Pēc 2010. gada datiem arhipelāgā dzīvo 861 iedzīvotājs, lielākā daļa iedzīvotāju dzīvo administratīvajā centrā Soloveckā.

Viens no galvenajiem tūrisma objektiem Krievijas ziemeļos.  

## Salas
Arhipelāga kopējā latība ir 347 km2. Tas sastāv no vairāk nekā 100 salām, no kurām sešas lielākās ir:
* Lielā Solovku sala (246 km2);
* Anzeras sala (47 km2);
* Lielā Muksalma (17 km2);
* Mazā Muksalma (0,57 km2);
* Lielā Zajackas sala (1,25 km2);
* Mazā Zajackas sala (1,02 km2).

Salu reljefs ir kalnains, tās pārsvarā klāj priežu un egļu meži.

## Vēsture
thumb|200px|left|Pareizticīgo baznīcas klosteris (19. gadsimta pastkarte).
Arhipelāga nosaukums atvasināts no sāmu valodas vārda *Suollek* (salas).
Kopš 15. gadsimta galvenajā salā atradās pareizticīgo baznīcas klosteris. Pēc Oktobra revolūcijas un Krievijas pilsoņu kara klosteri slēdza, tā vietā ierīkoja spaidu darba nometni, ko uzskata par gulaga priekšteci. Tā tika slēgta 1939. gadā, neilgi pirms Ziemas kara, jo atradās pārāk tuvu Somijas robežai, to pārvērta par flotes bāzi un kadetu apmācības nometni. 

1992. gadā Solovku salu kultūras un vēstures ansambli iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Boriss Frumins

**Boriss Frumins** (dzimis  Rīgā) ir Latvijas kinorežisors, scenārists un kino pedagogs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Rīgā *Kinohronikas* redaktora Moiseja (Mihaila) Frumina ģimenē.

1967. gadā sāka strādāt par operatora asistentu Rīgas Kinostudijā. No 1972. gada studēja Viskrievijas Valsts kinematogrāfijas institūtā pie Sergeja Gerasimova, vēlāk strādāja studijā *Ļenfiļm*, kur 1975. gadā uzņēma savu pirmo režisēto filmu "Skolas direktora dienasgrāmata" (*Дневник директора школы*), savukārt gadu vēlāk uzņēma filmu "Ģimenes melodrāma" Rīgas Kinostudijā. 1978. gadā režisēja un sarakstīja scenāriju filmai "Jaunības kļūdas", kas tika aizliegta PSRS. Pēc aizlieguma emigrēja uz ASV. 
Vairāk nekā 30 gadus strādāja par pedagogu Ņujorkas Universitātes Tiša Mākslas skolā, kur lasīja lekcijas par kinorežiju un montāžu. 

Filmu "Jaunības kļūdas" pilnībā pabeidza 1989. gadā, kad tā piedzīvoja pirmizrādi un tika izrādīta Kannu kinofestivāla programmā “Īpašais skatiens” (*Un Certain Regard*).

No 2006. līdz 2008. gadam vadīja Baltijas Mediju skolu (BMF) Tallinā, no 2013. gada vada meistardarbnīcas Latvijas Kultūras akadēmijas Audiovizuālās mākslas apakšprogrammas studentiem.
2014. gada rudenī Jaunā Rīgas teātra Lielajā zālē iestudēja Aleksandra Vampilova lugu "Provinces anekdotes".

## Filmogrāfija

* Skolas direktora dienasgrāmata (*Дневник директора школы*) (1975)
* Ģimenes melodrāma (1976), režisors
* Jaunības kļūdas (*Ошибки юности*) (1978), režisors un scenārists
* ''Black and White'' (1992)
* *[[Viva Castro!]]* (1994)
* *[[Nelegal]]* (2006)
* *[[Street Days]]* (2010)
* *[[Blind Dates]]* (2013)
* Dvēseļu putenis (2019), scenārists

## Atsauces

## Ārējās saites

* filmas.lv profils
Kvarkens

**Kvarkens** () jeb **Merenkurku** () ir jūras šaurums starp Zviedriju ziemeļrietumos un Somiju dienvidaustrumos, kas savieno Botnijas līča Botnijas jūru ar Botnijas iekšējo līci. Kvarkena platums, ņemot vērā salas (Zviedrijas pusē tās ir Holmenas salas, bet Somijas pusē — Kvarkena salas) ir 25 kilometri. Šaurums ziemā aizsalst. Kvarkena salas 2000. gadā iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Ir plānots pār šaurumu uzbūvēt tiltu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pāvils Mucenieks

**Pāvils Mucenieks** (1891—1940) bija latviešu ķirurgs, Rīgas pilsētas 1. slimnīcas nodaļas vadītājs, Latvijas Universitātes profesors. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gada 27. septembrī Pļaviņās pasta puiša Andrieva Mucenieka ģimenē. Mācījās Rīgas Aleksandra ģimnāzijā, ko beidza 1913. gadā. No 1913. līdz 1917. gadam viņš studēja Petrogradas Kara medicīnas akadēmijā. Pirmā pasaules karā dienēja 1. latviešu strēlnieku brigādes lazaretē kā jaunākais ordinātors, tad par 3. Kurzemes un 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulka jaunāko ārstu. Pēc demobilizēšanas 1918. gada pavasarī bija Alūksnes ārsts. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada oktobrī strādāja Rīgas Kara slimnīcā par jaunāko ordinātoru, Latgales atbrīvošanas kampaņas laikā bija Kurzemes divīzijas Rēzeknes lauka lazaretes ķirurgs, 1920. gada decembrī paaugstināts kapteiņa dienesta pakāpē.

1921. gadā viņš sāka strādāt Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes Propedeitikas klīnikā par ķirurģijas asistentu, 1925. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju "Eksperimentāli pētījumi par žultsvadu plastiku", tika paaugstināts par vecāko asistentu un privātdocentu. No 1928. gada vadīja Rīgas pilsētas 1. slimnīcas ķirurģijas nodaļu, veica pētījumus vēdera dobuma, plaušu, plastiskajā ķirurģijā un neiroķirurģijā.
1940. gada 15. aprīlī viņu ievēlēja par ārkārtas profesoru un LU 3. ķirurģisko slimību (Hospitālās ķirurģijas) katedras vadītāju.  

Miris 1940. gada 7. maijā Rīgā, apglabāts Varakļānu kapos.

## Varakļānu luterāņu draudzes kapi
1937. gadā Pāvils Mucenieks ziedoja naudu Varakļānu kapu kapličas būvei ar vitrāžu un mozaīku rotājumu. Pēc Anša Bērziņa meta uzcēla skaistu arhitektoniskas kompozīcijas veida pieminekli Latvijas atbrīvošanas cīņās kritušo Varakļānu draudzes locekļu piemiņai.

## Darbi
* Par barības vada apdegumu terapiju. Latvijas ārstu žurnāls, 1923.
* *Ileus nach dem Material des 1. Rigaschen Stadtkrankenhauses.* Deutsche Zeitschrift für Chirurgie, 1927, 202:325-350  
* *Über die operative Therapie der Syringomyelie*. Deutsche Zeitschrift für Chirurgie, 1933, 240:236-261 

## Literatūra
* Upmane J., Ņikitins A. Ķirurgam profesoram Pāvilam Muceniekam – 100. Latvijas Ārsts, 1991, 6. nr., 32.–34. lpp.
* Vīksna A. Latvijas ķirurģijas profesori. Rīga: 2010. 141 lpp.
* Vīksna A. Latvijas Universitātes Medicīnas fakultāte. 1919–1950. Rīga: 2011. 499 lpp.
* Vīksna A. Pa ārstu takām. Rīga: 1990. 174 lpp.

## Attēli


Pāvils Mucenieks kā Petrogradas Kara medicīnas akadēmijas kursants 1917.jpg|Pāvils Mucenieks (pa kreisi) kā Petrogradas Kara medicīnas akadēmijas kursants (pirms 1917)
Kurzemes divīzijas lauka lazaretē Rēzeknē. Pāvils Mucenieks – 2. rindā 1. no labās.jpg|Pāvils Mucenieks (2. rindā 1. no labās) Kurzemes divīzijas lauka lazaretē Rēzeknē (1920. gada februārī) 
Jēkabs Alksnis un Pāvils Mucenieks Rīgas pilsētas 1. slimnīcas palātā.jpg|Jēkabs Alksnis un Pāvils Mucenieks Rīgas pilsētas 1. slimnīcas palātā (pirms 1928)
Pāvils Mucenieks ķirurģijas nodarbībā ar LU medicīnas studentiem 1928.jpg|Pāvils Mucenieks ķirurģijas nodarbībā ar LU medicīnas studentiem (1927/1928)
Pāvils Mucenieks pirms 1940.jpg|Pāvils Mucenieks pirms 1940. gada


## Atsauces
Aviņonas tilts

**Aviņonas tilts** (), arī **Senbenezē tilts** () ir daļēji saglabājies 13. gadsimta akmens tilts pār Ronas upi Aviņonas pilsētā Francijas dienvidos un tas ir viens no pilsētas simboliem. 1995. gadā kopā ar Aviņonas Pāvesta pili un Aviņonas katedrāli iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Pirmais koka tilts tika uzbūvēts no 1177. līdz 1185. gadam. Tas tika nopostīts Albiģiešu krusta karu laikā, kad Francijas karalis Luijs VIII bija aplencis Aviņonu. No 1234. gada tilts tika celts kā 22 arku akmens tilts. Tā kā Ronas plūdos tilts bieži tika nopostīts, ap 17. gadsimta vidu to vairs neatjaunoja. Līdz mūsdienām tiltam saglabājušās 4 arkas un tilta vārtu ēkas, kā arī tilta vārtu tornis upes pretējā pusē. Uz tilta otrā balsta atrodas 12. gadsimta Svētā Nikolaja kapela.

## Ārējās saites

* structurae.net
Aleksandrs Kīters

**Aleksandrs fon Kīters** (, , 1813—1879) bija vācbaltiešu ķirurgs un ginekologs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1813. gada 1. septembrī (20. augustā pēc v.s.) Cēsīs apriņķa ierēdņa Johana Ludviga Aleksandra fon Kītera un viņa sievas Konstances, dzimušas Gerstencveigas, ģimenē. Viņa vectēvs Cēsu fiskāls Zamuels Ludvigs Kīters par uzticamu kalpošanu 1791. gadā bija iecelts dižciltīgo kārtā. Mācījās Vidzemes guberņas ģimnāzijā Rīgā, tad studēja Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē (1831—1836). Iestājās studentu korporācijā Fraternitas Rigensis. 1836. gadā aizstāvēja medicīnas doktora grādu, strādāja par Nikolaja Pirogova palīgu Tērbatas Universitātes Ķirurģijas klīnikā. 1838.-1839. gadā viņš papildinājās ārzemēs.

1840. gadā Kīters kļuva par profesoru-adjunktu Kazaņas Universitātes ķirurģijas klīnikā, kur uzsāka ētera narkozes izmantošanu, 1846. gadā tika ievēlēts par profesoru. 
1849. gadā viņš pārcēlās uz Pēterburgu, kur vadīja dzemdniecības katedru Ķeizariskajā Medicīnas un ķirurģijas akadēmijā (*Императорская медико-хирургическая академия*). 1858. gadā viņu ievēlēja par profesoru un iecēla par īsteno valsts padomnieku.  1868. gadā viņš pirmais Krievijā aprakstīja brūču listerizācijas metodi.

Miris 1879. gada 5. aprīlī (24. martā) Pēterburgā, apbedīts Volkovas luterāņu kapos.

## Darbi
* *De litotripsiae metodo percussionis, Heeserteloupiano praesertim de apparatu ad eam commentdato*. Disertācija, Tērbatas Universitāte (1836)
* *De singularum lithotomae methodorum*. Rīga: 1838
* *Руководство к изучению женских болезней* (ginekoloģijas mācību grāmata 2 sējumos). Pēterburga: 1857.-1858.
* *Акушерство новейшего времени* (mūsdienu dzemdniecība).

## Atsauces
Ostrovrudoļfa

**Ostrovrudoļfa** () bija PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Franča Jozefa Zemei piederošajā Rūdolfa salā Ziemeļu Ledus okeānā. Izveidota 1932. gadā un bija vistālāk ziemeļos esošā pastāvīgi cilvēku apdzīvotā apmetne.

## Vēsture
Stacija izveidota 1932. gada vasarā 2. Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros. Izvietota salas ziemeļrietumos Teplicas līča ziemeļu krastā, vietā, kuru pirms tam savām bāzēm izmantoja Abruci hercoga Luidži Amadeo (*Luigi Amedeo*) ekspedīcija (1899-1990) un 1903.—1905. gadā amerikāņu ekspedīcija Entonija Fialas (*Anthony Fiala*) vadībā. Stacijā ziemoja četru cilvēku komanda Filipa Balabina vadībā. Pēc gada staciju iekonservēja.

1936. gadā stacijas darbība tika atjaunota sakarā ar pirmo transpolāro pārlidojumu, kā arī dreifējošo polārstaciju Severnij poļus programmas sagatavošanu. Stacija tika ievērojami paplašināta, netālu no tās uz ledus kupola tika ierīkots lidlauks. No šī lidlauka četras četrmotoru lidmašīnas ANT-6 nogādāja pirmās dreifējošas stacijas personālu un aprīkojumu Ziemeļpolā, no kurienes sākās stacijas dreifs.

Otrā pasaules kara laikā (1942-1947) stacija tika evakuēta un iekonservēta. Atjaunoja darbību 1947. gadā, slēgta 1995. gadā. Kopš 2015. gada stacijas teritorijā notiek sakopšanas darbi. Plānots restaurēt stacijā 1938. gada 17. martā avarējušo vienīgo saglabājušos lidmašīnas ANT-6A eksemplāru.

## Atsauces
Vienādleņķu daudzstūris

thumb|200px|Vienādleņķu četrstūris jeb taisnstūris
**Vienādleņķu daudzstūris** ir tāds daudzstūris, kam visi virsotņu leņķi ir vienādi. Ja turklāt vienādas ir visas daudzstūra malas, tad šādu daudzstūri sauc par regulāru daudzstūri. 
thumb|200px|Vienādleņķu piecstūris
Vienīgais vienādleņķu trīsstūris ir regulārs trīsstūris. Vienādleņķu četrstūri ir tikai un vienīgi taisnstūri (ieskaitot kvadrātu).
thumb|200px|Vienādleņķu sešstūri
Vienādleņķu *n*-stūrī katrs leņķis vienāds ar 180^\circ-\tfrac{360^\circ}{n} (teorēma par vienādleņķu daudzstūriem).

Riņķa līnijā ievilkts daudzstūris tad un tikai tad var būt vienādleņķu daudzstūris, ja tā malas ir pārmaiņus vienādas (t.i., 1., 3., 5., utt. malas ir vienādas un 2., 4., 6., utt. malas arī ir vienādas). Tādējādi ievilkti vienādleņķu daudzstūri ar nepāra malu skaitu vienlaikus  ir arī regulāri daudzstūri.

## Atsauces
Ledus sirds 2

**"Ledus sirds 2"** () ir 2019. gada ASV datoranimācijas muzikālā fantāzijas filma, ko producēja *[[Walt Disney Animation Studios]]*. Šī ir 58. studijas producētā animācijas filma, kā arī turpinājums 2013. gada animācijas filmai "Ledus sirds". Tāpat kā filmas pirmajai daļai režisori ir Kriss Baks un Dženifere Lī, producents Pīters Del Veho, dziesmu autori Kristena Andersone Lopesa un Roberts Lopess, un komponists Kristofers Beks. Lī ir arī scenārija autore. Kristena Bella, Idina Menzela, Džošs Geds, Džonatans Grofs un Kiarans Hainds ieskaņojuši jau ierastos tēlus, savukārt pārējās lomas ieskaņojuši Sterlings Brauns, Evana Reičela Vuda, Alfreds Molina, Marta Plimptone, Džeisons Riters, Reičela Metjūsa un Džeremijs Sisto.

Filmas darbība norisinās trīs gadus pēc pirmās daļas notikumiem, stāsts seko Elzas, Annas, Kristofa, Olafa un Svena gaitām, kuri dodas ceļojumā prom no Arendeles karalistes, lai atklātu Elzas burvju spēju izcelsmi un izglābtu karalisti pēc tam, kad noslēpumaina balss sauca Elzu.

"Ledus sirds 2" pasaules pirmizrāde norisinājās  ''Dolby'' teātrī Holivudā, savukārt ASV kinoteātros filmu sāka demonstrēt tā paša gada 22. novembrī. Latvijā filmas pirmizrāde notika 12. decembrī. Filma saņēmusi pārsvarā labvēlīgu kritiku, pozitīvi ir novērtēta animācija, vizualizācija, scenārijs, mūzika un balss aktieru tēlojums. Filmas pasaules ienākumi ir vairāk kā viens miljards ASV dolāru un tā ir pirmajā vietā starp ienesīgākajām animācijas filmu pirmizrādēm, otrā visu laiku ienesīgākā animācijas filma un trešajā vietā starp ienesīgākajām 2019. gada filmām, kā arī 11. visu laiku ienesīgākā filma. 92. Kinoakadēmijas balvai filma tika nominēta kategorijā "Labākā dziesma" (*Into the Unknown*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Abisālais līdzenums

thumb|400px|Ziemeļu Ledus okeāna abisālie līdzenumi. (Tumši zilā krāsā)
**Abisālais līdzenums** ir dziļūdens līdzenums okeāna lielieplakās, pārejas zonā, kā arī malas jūru ieplakās. Abisālie līdzenumi aizņem apmēram 40% no okeānu gultnes un atrodas 2500—5500 metru dziļumā.

## Abisālo līdzenumu kontakta veidi ar kontinentiem
Abisālie līdzenumi parasti atrodas kontinentālo nogāžu pakājē, turklāt eksistē trīs dažādi veidi, kā kontinenti robežojas ar abisālajiem līdzenumiem:

* Pasīvās kontinentu nomales, kurās šelfs uzguļ uz kontinentālās garozas, un kontinentālās nogāzes apgabalā ir attīstīta pārejas garoza no kontinentālās uz okeānisko garozu, un attiecīgi pakājes zonā pārejas garoza pakāpeniski pāriet okeāniskajā garozā. Šāds pārejas tips ir raksturīgs Atlantijas okeānam, kā arī Indijas okeāna rietumiem, dienvidiem un dienvidaustrumiem, kā arī Ziemeļu Ledus okeānam.

* Kontakta zona šķērseniska lūzuma veidā. Šāda kontakta zona ir līdzīga pasīvajām nomalēm, bet atšķiras ar zonas šaurumu un stāvu kontinentālo nogāzi, ko nosaka lūzums. Šāda veida kontakta piemērs ir Gvinejas līcis un Ņūfaundlendas dienvidu mala Atlantijas okeānā, kā arī Indijas okeāna Āfrikas galējais dienvidu apgabals.

* Aktīvās kontinentu nomales, kuros kontakta zona iet gar okeāniskajām dziļvagām, parasti pāri lēzeniem piekrastes vaļņiem. Šāds kontakta zonas veids ir saistīts ar subdukcijas zonām, kas gandrīz no visām pusēm (izņemot dienviddaļu) ieskauj Kluso okeānu, kā arī Indijas okeāna austrumu daļu (Zunda dziļvagu) un atsevišķus Atlantijas okeāna posmus (pie Antiļu un Dienvidsendviču salām).

## Abisālo līdzenumu morfoloģiskie tipi
Izšķir divus abisālo līdzenumu morfoloģiskos tipus: plakanos jeb subhorizontālos abisālos līdzenumus un paugurainos abisālos līdzenumus.

* Plakanie līdzenumi atrodas okeānu lielieplaku malās vai malas jūru lielieplaku centrālajā daļā. To reljefs ir līdzens, veidots no irdeniem nogulumiežiem. Plakanie līdzenumi visvairāk ir izplatīti Atlantijas okeānā. Šādi līdzenumi ir visplakanākās Zemes reljefa formas. To virsmas slīpums nesasniedz 0,001. Šāds izlīdzināts reljefs veidojas pateicoties labvēlīgiem nogulumu sedimentācijas apstākļiem pie pasīvajām kontinentu nomalēm.

* Paugurainie abisālie līdzenumi aizņem okeāna dziļgultnes lielāko daļu. To reljefs ir saposmots, kuru veido pauguri, grēdas, pazeminājumi starp tām, kā arī atsevišķi kalni. Relatīvās dziļuma svārstības ir apmēram 500-1000 metri. Šādi paugurainie līdzenumi ir tipiski okeāniem ar ar aktīvajām kontinentu nomalēm. Šādos gadījumos okeāniskās dziļvagas absorbē sevī no kontinentiem ieskaloto terigēno materiālu. Paugurainie abisālie līdzenumi visvairāk ir izplatīti Indijas un Klusajā okeānā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Perakarīdi

**Perakarīdi** (lat. *Peracarida*) ir augstāko vēžu virskārta. Šī plašā virskārta apvieno ļoti dažādus vēžveidīgos gan pēc izskata, gan arī pēc dzīvesveida. Tās pārstāvji dzīvo jūrās, saldūdens baseinos un uz sauszemes, gan peld ūdenī, gan rāpo pa dibenu, pārsvarā ir brīvi dzīvojoši, bet ir arī formas, kas parazitē uz citiem dzīvniekiem. Neskatoties uz šo dažādību, tiem ir arī pazīmes, kas norāda uz kopēju radniecību.
thumb|left|230px|

## Apraksts
Visu perakarīdu galva saaug ar vienu vai reizēm ar diviem priekšējiem krūšu segmentiem, kuru ekstremitātes pārveidotas žokļkājās. Labā un kreisā mandibula ir atšķirīgas: uz kreisās ir kustīga plātnīte, bet uz labās mandibulas nav. Mandibulām ir papildus elements, kurš pieaugušiem īpatņiem parādās kā īpašs izaugums (*lacinia mobilis*) starp dzerokli un priekšzobu.

Mātītes iznēsā olas zem krūtīm, perējamajā kamerā (marsūpijā), kuru veido uz iekšu vērsti krūšu kāju plātnīšu izaugumi (oostegīti). Tikai termosbenvēžu kārtas pārstāvjiem perējamā kamera atrodas ķermeņa mugurpusē zem karapaksa. No olām izšķiļas gandrīz pilnībā nobrieduši jauni vēzīši, tā kā īstu kāpuru perakarīdiem nav.

## Sistemātika
Perakarīdu virskārtā ietilpst šķeltkājvēži, kumacejvēži, tanaīdvēži, speleogrifvēži, termosbenvēži, vienādkājvēži un sānpeldes.

* virskārta  Calman, 1904
** kārta  Gordon, 1957
** kārta  Monod, 1927
** kārta  Sars, 1870
** kārta  A. H. Haworth, 1825
** kārta  Bowman, Garner, Hessler, Iliffe et Sanders, 1985
** kārta  Latreille, 1816
** kārta  Latreille, 1817
** kārta  Dana, 1849
** kārta  Krøyer, 1846
** kārta  Tchindonova, 1981
** kārta †  Beurlen, 1930

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
RKC Waalwijk

***RKC Waalwijk***  ir profesionāls Nīderlandes futbola klubs no Vālveikas. Klubs ir dibināts 1940. gadā. Pašlaik spēlē Nīderlandes futbola augstākajā līgā *[[Eredivisie]]*. Mājas spēles aizvada *[[Mandemakers stadions|Mandemakers]]* stadionā, kura ietilpība ir 7500 vietu. Labākais sasniegums *Eredivisie* ir 7. vieta 1990.—1991. un 2000.—2001. gada sezonās. Klubs ir divas reizes uzvarējis Nīderlandes Pirmajā divīzijā (*Eerste Divisie*).

## Sasniegumi
* ***Eerste Divisie***
** Uzvarētāji (2): 1987–88, 2010–11

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Roterdamas "Sparta"

**Roterdamas "Sparta"** () ir profesionāls Nīderlandes futbola klubs no Roterdamas. Klubs ir dibināts 1888. gadā. Pašlaik spēlē Nīderlandes futbola augstākajā līgā *[[Eredivisie]]*. Mājas spēles komanda aizvada *[[Spartastadion Het Kasteel|Het Kasteel]]* stadionā, kura ietilpība ir 11&nbsp;026 vietas.  Kluba futbolisti ir sešas reizes izcīnījuši Nīderlandes čempiontitulu un trīs reizes uzvarējuši Nīderlandes (KNVB) kausa izcīņā.

## Sasniegumi
* **Nīderlandes čempionāts** (tagad — ***[[Eredivisie]]***)
** Čempioni (6): 1908–09, 1910–11, 1911–12, 1912–13, 1914–15, 1958–59
* ***Eerste Divisie***
** Uzvarētāji (1): 2015–16
* **[[Nīderlandes kauss futbolā|KNVB kauss]]**
** Kausa ieguvēji (3): 1957–58, 1961–62, 1965–66
** Finālisti (1): 1970–71

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Aleksandras Zeme

**Aleksandras Zeme** () ir Krievijas Federācijai piederoša sala Franča Jozefa Zemē Ziemeļu Ledus okeānā, ceturtā lielākā arhipelāga sala. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Franča Jozefa Zemes un Viktorijas salas salu teritorija», bet vietējās pašvaldības nozīmē pieder Primorskas rajonam. Nosaukta par godu princesei Aleksandrai, nākamajai Lielbritānijas karaļa Eduarda VII sievai.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies arhipelāga rietumos, rietumu salu grupā. Dienvidrietumos to apskalo Barenca jūra, ziemeļrietumos — Ziemeļu Ledus okeāns. Kembridžas šaurums dienvidaustrumos un Arhangeļskas šaurums austrumos to atdala no Georga Zemes. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču un pussalu, ievērojamākā no kurām ir Polāro Lidotāju pussala salas ziemeļaustrumos. Salas lielāko daļu klāj ledāji, augstākais punkts ir Mēness kupols () vjl salas dienviddaļā, kā arī Kropotkina kupols ziemeļaustrumos. Salas ziemeļdaļā ir no ledus brīva plakankalne, kurā daudz ezeru un nelielu strautu.

Sala atrodas arktiskā tuksneša joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem. Sastopami leduslāči.

## Vēsture
Salu 1880. gadā atklāja angļu pētnieks Bendžamins Smits *(Benjamin Leigh Smith)* un nodēvēja to par godu princesei Aleksandrai, nākamajai Lielbritānijas karaļa Eduarda VII sievai. Detālu salas izpēti un aprakstu 1897. gada pavasarī veica Frederika Džeksona *(Frederick George Jackson)* un Alfreda Hemsvorta *(Alfred Harmsworth)* ekspedīcija.

Otrā pasaules kara laikā (1943-1944) salas ziemeļaustrumos darbojās Vācijas Kara flotes meteostacija Šacgrēbere. 1947. gadā netālu no bijušās vācu stacijas tika ierīkota PSRS polārstacija Nagurska. Kaimiņos polārstacijai tika izbūvēts lidlauks ar pastāvīgu garnizonu, kopš 1981. gada arī robežsardzes daļa. No 1974. līdz 1991. gadam 3,5 km uz dienvidiem no Nagurskas darbojās Akustikas institūta pētniecības stacija Omega. Polārstacija tika slēgta 1991. gadā, bet 1997. gadā arī hidrometeoroloģiskā stacija. Pēc 2008. gada lidlauka un garnizona infrastruktūra atjaunota, atsākusi darboties arī polārstacija. Omegas stacijas ēkā savu bāzi iekārtojis nacionālais parks Russkaja Arktika.

## Atsauces
Žokļkājas

[thumb|right|150px|[Mitrenes *Oniscus asellus* žokļkāju pāris.]]
**Žokļkājas** () ir vēžveidīgo ar galvu saaugušo krūšu segmentu specializētas pāru ekstremitātes, kas piedalās barības satveršanai un noturēšanai. Bez vēžveidīgajiem žokļkājas var būt arī dažām daudzkāju grupām.

Mutkājvēžiem pirmais žokļkāju pāris (īss, tievs, bārkstiņām klāts) kalpo par taustes orgānu, un ar to palīdzību tie arī atbrīvo savu mutes rajonu no atkritumiem. Pārējie 2-5. pāri ne tikai satver un ievada mutē barību, bet arī rok alas un daļēji piedalās elpošanā.

Žokļkājas simtkājiem veido ķermeņa kāju pirmais pāris, un tām ir indes dziedzeri. Šo dziedzeru kanāli atveras sirpjveida ekstremitāšu galos, ar kuriem tie uzbrūk un aizstāvas.

## Atsauces
Depresija

**Depresija** var būt:

* depresija (psihisks stāvoklis) — psihisks stāvoklis, kuram raksturīga nomāktība, drūmums;
* garastāvokļa traucējumi
** pastāvīgi depresīvie traucējumi
** rekurenti depresīvi traucējumi jeb klīniskā depresija;
* maniakālā depresija;
* depresija (ekonomika) — ekonomiska cikla fāze, raksturīga ražošanas samazināšanās, bezdarba pieaugums;
** Lielā depresija — termins, kas tiek izmantots, lai apzīmētu vispasaules ekonomisko krīzi no 1929. līdz Otrā pasaules kara sākumam;
* depresija (ģeogrāfija) — sauszemes pazeminājums zem jūras līmeņa;
* depresija (meteoroloģija) — apgabals ar pazeminātu atmosfēras spiedienu;
* “Depresija” — 1991. gadā uzņemta Latvijas mākslas filma divās sērijās.
Gaisa trošu ceļš

**Gaisa trošu ceļš** ir transporta veids pasažieru un preču pārvietošanai, kurā vagonu, vagoniņu, kabīņu vai krēslu pārvietošanai tiek izmantota trose, kas nostiepta starp balstiem tādā veidā, ka vagoni (kabīnes, krēsli, vagonetes) nepieskaras zemei. Trose var pildīt gan vilces, gan nesošo funkciju.   

Šaurākā nozīmē ar nosaukumu "gaisa trošu ceļš" apzīmē ārpus ielas vai pat ārpus pilsētas esošus transporta ceļus, kas atrodas lielākā vai mazākā augstumā virs zemes, savukārt plašākā nozīmē jēdziens ietver arī citas transporta sistēmas, kurās tiek izmantota troses vilkme. Pēdējie var atrasties pilsētā — gan ārpus ielām (sk. Funikulers), gan ielās (sk. Trošu tramvajs). Šī raksta informācija galvenokārt attiecas uz gaisa trošu ceļiem šaurā nozīmē, tas ir, virszemes. 

Pasažieru gaisa trošu ceļa kravnesība var sasniegt 2000 cilvēku stundā, kravas gaisa trošu ceļa — līdz 10 000 tonnām stundā. Trošu ceļa pacelšanās leņķis var sasniegt 50°.   

## Garākie un augstākie gaisa trošu ceļi
Pasaulē garākais gaisa trošu ceļš, pa kuru no Lapzemes līdz Botnijas līča piekrastei piegādāja dzelzs rūdu, atradās Zviedrijā, tā garums bija 96 kilometri. 13,2 kilometrus garš šī ceļa posms ir pārveidots par garāko pasažieru gaisa trošu ceļu pasaulē.  

Otrais garākais rūpniecības vajadzībām izmantotais gaisa trošu ceļš pasaulē bija trošu ceļš Moandā (Gabona). Ceļš bija paredzēts mangāna rūdas piegādei no raktuves, tā garums bija 76 km. Tas tika uzcelts 1959.-1962. gadā, tam bija 858 torņi un 2800 kausi. 155 kilometrus garā stiepļu trose gāja caur 6 tūkstošiem virzošo veltņu. Ceļš tika nojaukts 1986. gadā. 

2010. gada rudenī Armēnijā atklāja Tatevas trošu ceļu, kas ir garākais svārsta tipa gaisa trošu ceļš pasaulē (5,7 km).

## Pilsētas transports
Vagoniņu un kabīņu trošu ceļi daudzās vietās tiek izmantoti kā pilsētas transports. No tiem var minēt gaisa trošu ceļus Ņižņijnovgorodā, Rūzvelta salā Ņujorkā, Portlendā, Singapūrā, Honkongā, Medeljinā, Karakasā un Londonā pār Temzas upi. 

## Latvijā
1969. gada 3. janvārī arī Latvijā tika atklāta gaisa trošu ceļa līnija Sigulda — Krimulda. Kādu laiku tas tika dēvēts par Siguldas gaisa tramvaju. Trasē nav starpposma balstu, tās garums ir 1020 metri, bet augstums virs zemes sasniedz 43 metrus. Brauciens no viena Gaujas krasta uz otru ilgst 7 minūtes, vagoniņš kursē apmēram ik pēc pusstundas. 

## Atsauces

## Ārējās saites

* Современные тенденции в области канатных дорог
Ahelosa

**Ahelosa** ( ir 217 kilometrus gara upe Grieķijas rietumos, kas ietek Jonijas jūrā.

Antīkajos laikos Ahelosa bija robeža starp Akarnāniju un Etoliju. Ar Ahelosas upes nosaukumu saistīts dieva Aheloja vārds, kas ir upes dievs sengrieķu mitoloģijā.

Upe sākas Pindosu kalnos, Lakmosa piekalnē. Tek dienvidu virzienā, augštecē veidojot Epīras un Tesālijas robežu. Caurtek Kremastas, Kastraki un Stratosas ūdenskrātuvēm.

## Ārējās saites
Lihtenšteinas pils (Vācija)

**Lihtenšteinas pils** () ir 19. gadsimta pils, kas izbūvēta uz 13. gadsimta pils pamatiem pakalnā pār Nekāras pietekas Ehacas ieleju. Pils būvēta, ietekmējoties no Vilhelma Haufa 1826. gada romāna "Lihtenšteins". Pils atrodas 817 metrus virs jūras līmeņa un 250 metrus virs upes gultnes. No 1837. gada līdz pat mūsdienām pils pieder Urahas grāfu dzimtai. Otrais Urahas grāfs Vilhelms fon Urahs (1864-1928) pazīstams kā Mindaugs II, Lietuvas troņa pretendents 1918. gadā.

## Attēlu galerija

Attēls:LichtensteinHonau.jpg
Attēls:Lichtenstein Schwaebische-Alb.jpg
Attēls:Schloss Lichtenstein, 1-2010 4.jpg


## Ārējās saites

*
Kēkešs

**Kēkešs** () ir Ungārijas augstākā virsotne (1014 m v.j.l.). Tā atrodas Ungārijas ziemeļos, Hevešas meģē, Mātras kalnu masīvā. Kalns ir populārs tūrisma objekts, te ierīkota tūrisma infrastruktūra, tai skaitā slēpošanas trases. Kalna virsotnē ir 1981. gadā uzbūvēts televīzijas tornis.

## Ārējās saites
Uldis Budriķis

**Uldis Budriķis** (dzimis  Liepājā) ir latviešu ekonomists un politiķis. Ievēlēts "13. Saeimā", pārstav partiju "Konservatīvie".

Beidzis Starptautisko biznesa augstskolu Koldingā (Dānija), 2014. gadā iegūstot bakalaura grādu starptautiskajā mārketingā un tirgzinībās. Strādājis KNAB, no darba KNAB atbrīvots prettiesiski.

## Politiskā darbība
2017. gadā U. Budriķis iestājās Jaunajā konservatīvajā partijā un kandidēja Liepājas domes vēlēšanās kā saraksta līderis, taču partija neiekļuva pašvaldībā.

2018. gadā ievēlēts 13. Saeimā. 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās kandidēja uz vietu Liepājas domē, bet netika ievēlēts. Kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču partijas "Konservatīvie" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.

## Atsauces
Progress MS-13

***Progress MS-13*** (***Прогресс МС-13***; SKS apzīmējums ***ISS-74P***) bija Krievijas automātisks *[[Progress-MS]]* sērijas kravas kosmosa kuģis. Paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas orbītā tika palaists 2019. gada 6. decembrī. *Progress MS-13* darbību beidza 2020. gada 8. jūlijā.

## Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2480 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (), skābeklis (), ūdens (). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, to skaitā skrejceliņš *BD-2*.

## Lidojuma gaita
*Progress MS-13* tika palaists  09:34:11 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Sojuz-2.1a]]* no Baikonuras kosmodroma.

Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 9. decembrī 10:35:11 *UTC* pie *[[Pirs (SKS)|Pirs]]* moduļa, 3 diennaktis pēc starta.

 18:22 *UTC* *Progress MS-13* atvienojās no SKS. 21:31 *UTC* tika iedarbināts dzinējs bremzēšanas manevram. 22:05*UTC* kravas kuģis iegāja Zemes atmosfērā un sadega. Nesadegušās daļas iekrita Klusā okeāna dienvidu daļā.

## Stacijas orbītas paaugstināšanas manevri

## Atsauces

## Ārējās saites
* Progress MS-13 to re-supply ISS Anatoly Zak
Loherns

**Loherns** (, ) ir divu ezeru (Augšloherna un Lejasloherna) sistēma Ziemeļīrijas rietumos. Caur ezeriem tek Ernas upe. Starp abiem ezeriem atrodas Enniskillenas pilsēta. Lejasloherns ir ievērojami lielāks un dziļāks. Lohernā ir vairāk nekā 150 salu, daudz līču. Augšloherns ar Šenonas–Ernas kanālu savienots ar Šenonas upi.

## Ārējās saites
Jānis Jēgermanis

**Jānis Jēgermanis** (1895—1968) bija latviešu ķirurgs, Rīgas pilsētas 1. slimnīcas ķirurgiskās nodaļas vadītājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1895. gada 15. martā Rīgā dārznieka Jēkaba Bleses ģimenē, kļuva par Jāni Jēgermani, kad viņu formāli adoptēja tēvamāsas ģimene. Bērnību pavadīja Lielezeres muižā Lietuvas pierobežā. Mācījās Rīgas Aleksandra ģimnāzijā, 1914.-1919. gadā studēja Petrogradas Kara medicīnas akadēmijā, pēc tam bija sarkano latviešu strēlnieku ārsts. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām atgriezās Latvijā, 1921. gadā strādāja par Daugavpils kara ārstu. 

1923. gadā nokārtoja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes ārsta eksāmenu, bija Propedeitiskās ķirurģijas klīnikas asistents. 
1928. gadā Latvijas ārstu 2. kongresā viņš nolasīja referātu par iegurņa un kaulu lūzumiem.
No 1936. gada vadīja Rīgas pilsētas 1. slimnīcas ķirurgisko nodaļu. 
Bija precējies ar Sarkanā Krusta slimnīcas ķirurģi Annu Ūdri.

Pēc Otrā pasaules kara bija PSRS Augstākās padomes deputāts (1954-1962).
Miris 1968. gada 14. jūnijā Rīgā.
Apglabāts Rīgas Meža kapos, uz kapa pieminekļa ir uzraksts "Ķirurgi Jānis Jēgermanis un Anna Ūdre".

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Latvijas PSR Nopelniem bagātais ārsts (1947) 
* Ļeņina ordenis (1966)

## Atsauces
Kneifs

**Kneifs** (, , ) ir 560 metrus augsts pakalns Luksemburgas galējos ziemeļos. Tā ir valsts augstākā virsotne, kaut arī dažkārt avotos kā augstākā Luksemburgas virsotne norādīta 559 metrus augstais Burgplacs. 

## Ārējās saites
BMC Switzerland

thumb|262x262px|BMC galvenā mītne
thumb|262x262px|BMC ''Impec'' laboratorija
***BMC Switzerland AG*** (saīsinājums no "Velosipēdu ražošanas uzņēmums") ir velosipēdu, to aksesuāru un komponenšu ražotājs, kas atrodas Grenhenē, Šveicē. BMC projektē, ražo un izplata šosejas, kalnu un pilsētas velosipēdus galvenokārt pārdošanai izplatītājiem Ziemeļamerikā, Eiropā, Dienvidāfrikā, Austrālijā, Austrumāzijā un Apvienotajos Arābu Emirātos.

## Vēsture

### Dibināšana un pirmie gadi (1986—2001)
1986. gadā amerikānis Bobs Bigelovs nodibināja BMC kā *[[Raleigh (uzņēmums)|Raleigh]]* velosipēdu komplektētājs un vairumtirgotājs. Pēc izplatītāja licences zaudēšanas Bigelovs sāka ražot velosipēdus ar BMC zīmolu, taču tas palika nišas zīmols. 2001. gadā uzņēmums mainīja savu stratēģiju, pievēršoties lielākiem ieguldījumiem izpētē un projektēšanā.

### 2001—mūsdienas
BMC saistība ar sporta riteņbraukšanu sākās, kad BMC sāka piegādāt velosipēdus Šveices profesionālajai komandai ''Phonak''. Komandas patrons bija Endijs Rihs, pasaules vadošā dzirdes aparātu uzņēmuma ar tādu pašu nosaukumu īpašnieks. Endijs Rihs 2000. gadā pārņēma BMC ar ieceri būvēt oglekļa kompozītmateriālu detaļu ražošanas rūpnīcu Grenhenē, Šveicē, lai ražotu "*[[Porsche]]* līmeņa sacīkšu velosipēdus", un tika radīts *Impec* šosejas velosipēda modelis. Sava oglekļa kompozītu ražotne ir ļoti ietekmējusi to, kā BMC pieiet velosipēdu ražošanai. Ražotni tagad sauc par *Impec Advanced R&D Lab*, un to uzņēmuma projektēšanas un inženieru grupas galvenokārt izmanto izpētei un attīstībai.

Profesionālās riteņbraukšanas komandas un sportisti, kas brauc ar BMC velosipēdiem, ir uzvarējuši *[[Tour de France]]*, *[[Tour de Romandie]]*, *[[Tirreno—Adriatico]]*, *[[Tour de Wallonie]]*, Parīze—Tūra, *[[Critérium International]]*, Parīze–Rubē un daudzās citā augsta līmeņa sacensībās. 2014. un 2015. gadā BMC Racing Team uzvarēja UCI komandu braucienā Pasaules čempionātā. 2015. gadā Austrālijas braucējs Roans Deniss pārspēja stundas rekordu, izmantojot BMC velosipēdu.

### Sponsorēšana
[thumb|262x262px| [Kadels Evanss BMC Racing komandā, valkājot dzeltenajā krekliņā, 2011. gada Tour de France pēdējā posmā]]
2018. gada sezonas beigās BMC atsauca atbalstu *[[BMC Racing Team]]*, kuras bijušais līderis Kadels Evanss uzvarēja 2011. gada ''Tour de France'' sacensībās, BMC kalnu riteņbraukšanas komandai, kā arī BMC nobrauciena komandai. Kopš 2019. gada BMC ir velosipēdu piegādātājs *[[Team Dimension Data]]*. Papildus tam BMC arī sponsorē Uplace-BMC Pro Triatlona komandu, kā arī daudzus citus sportistus.

## Atsauces

## Ārējas saites

* 
* BMC sacensību komandas
Tahadžrats

**Tahadžrats** () ir aizvēsturisks tempļu komplekss Maltas salas ziemeļrietumos. Tā ir viena no senākajām atrastajām reliģiskajām celtnēm uz Zemes (1000 gadus vecāka par Heopsa piramīdu). Kopā ar vēl 5 senvietām Tahadžrats iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma objektā Maltas megalītiskie pieminekļi.

Izrakumi veikti 1923., 1926., 1954. un 1961. gadā. 1937. gadā tika rekonstruēta daļa no fasādes un ieeja.

## Attēlu galerija

Attēls:Floor map - Ta' Ħaġrat Temples.svg|Tempļa plāns
Attēls:Modèle de temple Ta'Hagrat.jpg|Izrakumos atrastais tempļa modelis
Attēls:Northwestern apse in the southern Ta' Ħaġrat temple.jpg
Attēls:Entrance to the southern Ta' Ħaġrat Temple.jpg


## Ārējās saites

*
Sannikolas stadions

**Sannikolas stadions** () ir stadions Itālijas pilsētā Bari. 1990. gadā pēc Renco Piano projekta uzceltajā stadionā ir 58 270 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada *[[S.S.C. Bari]]*. Uzcelts saistībā ar 1990. gada FIFA Pasaules kausa izcīņu.

## Ārējās saites

* Stadiona profils ''stadiumguide.com''
Katedrāles laukums

**Katedrāles laukums** () ir Lietuvas galvaspilsētas Viļņas centrālais vecpilsētas laukums pie Viļņas katedrāles. Laukumā, kas pēdējo reizi renovēts 2000. gadā, notiek pilsētas svarīgākie publiskie pasākumi.

No Katedrāles laukuma sākas Viļņas pazīstamākā iela — Ģedimina prospekts. Aiz katedrāles atrodas Viļņas lielkņazu pils jeb Lejaspils. No 1905. līdz 1915. gadam laukumā atradās Katrīnas II piemineklis. Lietuvas PSR laikos laukuma nosaukums bija **Ģedimina laukums**. 1996. gadā laukumā uzcēla Ģedimina pieminekli.

## Attēlu galerija

Attēls:Zamek Dolny w Wilnie.jpg|Lietuvas lielkņazu pils
Attēls:Lithuania Vilnius Baltic Way stone.jpg|Baltijas ceļa akmens
Attēls:Vilnius, plocha u katedrály.jpg|Skats no katedrāles puses


## Ārējās saites