Jurijs Ozols

**Jurijs Ozols** (; dzimis 1923. gada 13. oktobrī Maskavā, miris 1942. gada 13. oktobrī Baltkrievijā), arī **Juris Ozols,** bija latviešu izcelsmes Padomju Savienības militārais izlūks un partizāns.

## Dzīvesgājums
Piedzima Maskavā 1923. gadā Kārļa Ozola un Marijas Nasonovas (1902—1981, dokumentos minēta arī kā Marta Ozola, Jekaterinas Nasanovas (1864—1955)) meitas ģimenē. Tēvs bijis PSRS Ārlietu tautas komisariāta diplomātiskais kurjers, lielu Orlas apgabala un Brjanskas apgabala rūpnīcu direktors, personīgi pazīstams ar komisāru Grigoriju Ordžonikidzi, bijis Revolucionārās kara padomes saimnieciskās pārvaldes priekšnieks un leģendārā Vasīlija Čapajeva istabas biedrs. Juris Ozols skolas gados aizrāvies ar Nikolaja Ostrovska lugām un dzeju, 1941. gadā beidzis Maskavas 473. skolu..

Sākoties Vācijas—PSRS karam, J. Ozols iesniedza kara komisariātā lūgumu iesaukt viņu Sarkanajā armijā, taču savas nepilngadības dēļ saņēma atteikumu. Iesaukts 1941. gada oktobrī. Juris Ozols ar komjaunatnes Maskavas komitejas ceļazīmi uzņemts kara izlūku skolā. Izmantojot J. Ozola vācu valodas zināšanas, Juris bija iesaistīts ienaidnieka gūstekņu pratināšanā. Bija 2. ranga tehniķis intendants, kad kļuva par Sarkanās armijas 5. pārvaldes (vēlākā Galvenā izlūkošanas pārvalde) izlūku un diversantu karaspēka vienība Nr. 9903, kas bija komjaunatnes Centrālās komitejas izlūkskolas kadru Rietumu frontes Izlūkdaļas 3. (diversiju) nodaļa. No 1943. gada februāra tā kļuva karaspēka vienība Nr. 83462, un to komandēja Arturs Sproģis. Pazīstamākās izlūkdiversantes tajā bija Zoja Kosmodemjanska (1923—1941) un Vera Vološina (1919—1941).

1942. gada 1. septembrī J. Ozolu 37 izlūku grupā iesūtīja vācu spēku aizmugurē Baltkrievijā, Barisavas mežos. Piedalījās partizānu operācijās: 8. septembrī veica diversiju uz dzelzceļa pie Krupku stacijas, 11. septembrī uzbrukums vācu garnizonam Vidricā (Krupku rajons), 21. septembrī Juris Ozols veica diversiju ar Dmitriju Dmitrijevu un Vladimiru Boldinu; Ozols, glābjot komandieri, tika ievainots sānos no granātas šķembas. No piedāvājuma tikt izvestam no pretinieka aizmugures Ozols esot atteicies.

1942. gada 13. oktobrī, savā dzimšanas dienā Ozols ar Vasīliju Čustifovu un A. Ozerovu atradās Prudoka ciemā, kur ieguva pārtiku un ievāca no vietējiem iedzīvotājiem ziņas par pretinieka spēkiem. Ciemā negaidīti ieradās vācieši, sadursmē ar vāciešiem Ozola biedri bēga uz mežu, bet Juris Ozols viņus piesedza, sākdams šaut pa vāciešiem, kuri esot bijuši piecdesmit. Ozols tika smagi ievainots gurnos un nierē, pēc kā vācieši viņu aizveda uz savu sanitāro daļu Čerņevkas ciemā, lai pēc tam no sagūstītā iegūtu ziņas, spīdzināja, nopratināšanā salauztas rokas, kājas un izgriezta acs; vācieši mēģināja pratināmo personu glābt, lai turpinātu nopratināšanu, taču vakarā Ozols nomira.

Jura Ozola draugi un cīņu biedri bijuši Anatolijs Lapiduss, Anna Kuļikova, Vladmirs Boldins, Dmitrijs Dmitrijevs, Dmitrijs Juferevs, Viktors Butašins, vienības politiskais komisārs bija Aleksandrs Odincovs un vienības nodaļas štāba priekšnieks Nikolajs Aleksejevs. Vēlāk Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas orgāns jau "Lielā Tēvijas kara" propagandas materiālā apgalvoja, ka Jura Ozola cīņubiedri esot bijuši arī Zoja Kosmodemjanska, Ņina Cālīte, Zinaīda Namatēvs, Milda Timme, Konstantīns Plūme, Viktors Šulcs un pat Arvīds Pelše.

Pēc vietējās iedzīvotājas Jadvigas Naumenko, kuras mājā Juris nomira, iniciatīvas diversanta līķi neizmeta atkritumos, bet viņas vīrs Fjodors Naumenko un vecais Čerņevkas gans Dmitrulis Ivanovičs apglabāja Juri Ozolu sakņu dārzā un tēvs Kārlis saņēma PSRS galvas Kaļiņina vēstuli, ka Juris Ozols pēc nāves apbalvots ar Lielā Tēvijas kara Pirmās pakāpes ordeni; tēvs vēstuli līdz nāvei slēpa no sievas un Jura mātes Martas.

## Piemiņa

1945. gada 9. maijā Sarkanās armijas pavēlniecība ierosināja Jurim Ozolam pēc nāves piešķirt Padomju Savienības varoņa nosaukumu. 1945. gadā pārapglabāts Novodevičjes kapos Maskavā netālu no Zojas Kosmodemjanskas un kapitulējušās Berlīnes PSRS okupācijas zonas pirmā komandanta, ģenerālpulkveža Nikolaja Berzarina kapavietām, blakus Padomju Savienības varoņa Aleksandra Melentjeva (1920—1945) kapam. 1957. gada «Padomju Jaunatne» ziņo, ka Novodjevičjes klostera kapos izveidots Vidusāzijas ebreju skulptora Josifa Rabinoviča (1895—1977) 1948. gadā bez atlīdzības kalts balta marmora piemineklis **Juram** (tā iekalts) **Ozolam**, kuru pēc komjaunatnes Centrālās komitejas lēmuma atklāja māte Marta, kura dzīvoja Taganskas rajonā Maskavā un sauca dēlu sarunā ar žurnālistu Gurēviču par Juri. Ukrainā Harkivas 75. vidusskolā pionieru pulciņš 1957. gadā nosaukts Jura Ozola vārdā. Ievērojot, ka Juris Ozols krita savā deviņpadsmitajā dzimšanas dienā, viņa vārdā nosauca arī pionieru vienības Maskavā un Gulbenē, Ukrainā un Gruzijā bija Jura Ozola pionieru pulciņi. PSRS okupācijas periodā Ozolu iekļāva Lielā Tēvijas kara propagandas naratīvā kā jaunieti-varoni, plaši publiski ekspluatējot viņa tēlu no 1950. gadiem līdz pat Atmodai. Jura Ozola vārdā jau pirms 1965. gada nosaukta iela Siguldā, kas savu nosaukumu saglabāja līdz pat 2026. gada februārim. Siguldā izveidoja tradīciju skolēniem stādīt dzīvžogu Jura Ozola ielā, vākt materiālus par Ozolu, kā arī PSRS karaspēka svētkos 23. februārī rīkot skolēnu mītiņus Imanta Sudmaļa, Otomāra Oškalna un Jura Ozola ielās.

## Atsauces