Mēklenburgas Kristofs

[thumb|300px|Mēklenburgas Kristofa kaps [Šverīnes katedrālē.]]
**Mēklenburgas Kristofs** (; 1537—1592) bija Rīgas arhibīskapa koadjutors (1555—1569) un Raceburgas bīskapijas administrators (1554—1592).

Piedalījās Koadjutoru karā () pret Livonijas ordeņa karaspēku, kas ilga no 1556. līdz 1557. gadam. 1563. gada sākumā Kristofs pasludināja sevi par Rīgas arhibīskapu un apmetās Turaidas pilī, atsakoties dot uzticības zvērestu Lietuvas lielkņazam Sigismundam II Augustam, tādēļ viņu apcietināja un līdz 1569. gadam turēja gūstā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1537. gada 30. jūlijā Augsburgā Mēklenburgas hercoga Albrehta VII un viņa sievas Brandenburgas Annas ģimenē. Pēc tēva nāves 1547. gadā par Mēklenburgas hercogu kļuva viņa vecākais brālis Johans Albrehts I. Reformācijas karu laikā 1552. gadā Kristofu nosūtīja uz Francijas karaļa galmu, bet pēc pusgada viņš atgriezās dzimtenē, kur turpināja studijas. 1554. gadā 19 gadus veco Kristofu iecēla par Raceburgas bīskapijas administratoru, tajā pašā gadā Rīgas arhibīskaps Vilhelms fon Brandenburgs viņu uzaicināja par savu koadjutoru.

Rīgas arhibīskaps Vilhelms vēlējās kļūt par pirmo visas Livonijas hercogu, tāpat kā viņa brālis Albrehts I kļuva par pirmo Prūsijas hercogu Polijas—Lietuvas protektorātā. Tādēļ 1556. gada Livonijas landtāgā ordeņa mestrs Heinrihs fon Gālens noslēdza pret Rīgas arhibīskapu vērstu savienību ar Tērbatas, Kurzemes un Sāmsalas bīskapiem un 1. jūlijā uzbruka arhibīskapa rezidencei Kokneses pilī.

Ordenis apcietināja gan arhibīskapu Vilhelmu, gan viņa koadjutoru Kristofu un turēja gūstā Smiltenes un Piebalgas pilīs. 1557. gadā pēc Pasvales līguma parakstīšanas Livonijas ordenis viņu atbrīvoja un atzina par koadjutoru. Pēc Livonijas kara sākuma 1558. gadā Kristofs ar arhibīskapa Vilhelma piekrišanu devās uz Mēklenburgu.

1559. gadā 14. janvārī Kristofs ar 200 jātniekiem atgriezās Livonijā un līdz februārim uzturējās Rīgā, gatavojoties aizsardzībai pret Krievijas cara karaspēka uzbrukumu. Tā paša gada rudenī viņš vadīja arhibīskapijas karaspēku ordeņa mestra Gotharda Ketlera vadītajā karagājienā pret krieviem Tērbatas bīskapijā.
Kad pēc Viļņas ūnijas parakstīšanas 1561. gadā Gothards Ketlers kļuva par Livonijas vietvaldi un gubernatoru, koadjutors Kristofs meklēja palīdzību pie Zviedrijas karaļa, arī Rīgas pilsēta atteicās zvērēt uzticību Sigismundam II, pasludinot, ka pakļaujas tieši Svētās Romas impērijas ķeizaram un vēlas iegūt impērijas brīvpilsētas statusu.

1562. gada rudenī viņš Stokholmā noslēdza savienību ar Zviedrijas karali Ēriku XIV. Pēc arhibīskapa Vilhelma nāves 1563. gada sākumā Kristofs pasludināja sevi par Rīgas arhibīskapu un apmetās Turaidas pilī. Viņš atteicās dot uzticības zvērestu karalim Sigismundam II Augustam, tādēļ karalis pavēlēja Gothardam Ketleram viņu ieslodzīt Rīgas pilī, par arhibīskapijas administratoru iecēla Nikolaju Radvilu, bet par arhibīskapijas piļu pārvaldnieku Heinrihu fon Tīzenhauzenu. Zviedri ieņēma daļu no Rīgas arhibīskapijas, tomēr lietuviešu un Gotharda Ketlera karaspēks viņus padzina. Kristofu aizveda gūstā uz Varšavu, vēlāk uz Grodņu.

1566. gadā, pēc tam kad Rīgas arhibīskapijas bruņniecība parakstīja padošanās aktu, tika izveidota Livonijas un Lietuvas reālūnija, par kuras administratoru kļuva Jānis Hodkevičs. Savukārt Kurzemes un Zemgales hercogs Gothards apprecējās ar Kristofa māsu Mēklenburgas Annu un pārcēla savu rezidenci no Rīgas pils uz Sēlpili.

1569. gadā Kristofs atteicās no prasībām kļūt par Rīgas arhibīskapu un atgriezās Mēklenburgā. 1573. gada 27. oktobrī viņš apprecējās ar Dānijas karaļa Frederika I meitu Doroteju. Pēc viņas nāves 1581. gada 7. maijā viņš otro reizi apprecēja Zviedrijas karaļa Gustava Vāsas meitu Elizabeti.

Miris 1592. gada 4. martā.

## Literatūra
* Alexander Bergengrün. Herzog Christoph von Mecklenburg, letzter Koadjutor des Erzbistums Riga: Ein Beitrag zur livländischen und mecklenburgischen Geschichte. Reval: Verlag Franz Kluge, 1898.
* Friedrich Schlie. Die Kunst- und Geschichts-Denkmäler des Grossherzogthums Mecklenburg-Schwerin. II. Band: Die Amtsgerichtsbezirke Wismar, Grevesmühlen, Rehna, Gadebusch und Schwerin. Schwerin: 1898, Neudruck Schwerin 1992, ISBN 3-910179-06-1, S. 557 ff.

## Dokumenti

## Atsauces