Andris Vējāns

**Andris Vējāns**, īstajā vārdā **Donats Kalnačs**, (dzimis  Ludzas apriņķa Nirzas pagastā, miris  Rīgā) bija latviešu dzejnieks, prozaiķis, literatūrkritiķis, zinātnieks, publicists, ilggadējs žurnāla "Karogs" galvenais redaktors.

## Biogrāfija
Dzimis Ludzas apriņķa Nirzas pagasta Vorslovas ciemā zemnieku ģimenē.

Mācījies Dubuļu pamatskolā (1934—1937), Nirzas pamatskolā (1937—1941), Ludzas ģimnāzijā (1942—1944). Beidzis Skolotāju sagatavošanas kursus Ludzā, bijis matemātikas un vēstures skolotājs Nirzas nepilnajā vidusskolā (1945). Studējis Rīgas Skolotāju institūtā (1945—1947), 1950. gadā beidzis Latvijas Valsts pedagoģiskā institūta Latviešu valodas un literatūras fakultāti. Īsi pirms valsts eksāmeniem D. Kalnačs gandrīz izslēgts no augstskolas biogrāfijas dēļ. "Latvijas Radio" žurnāliste Daiga Mazvērsīte pirmā dzejoļu krājuma "Jaunība" (1953) sakāpināto politisko jūsmu skaidro ar notikumiem augstskolā un centieniem izlīdzināt brīvās Latvijas un Latgales skaistuma apdzejošanu, tā pamatojot arī nepieciešamību izvēlēties rakstīt ar pseidonīmu.

Sākotnēji no 1950. līdz 1967. gadam A. Vējāns ir bijis žurnāla "Karogs" līdzstrādnieks un dzejas nodaļas vadītājs, vēlāk līdz pat 1989. gadam — galvenais redaktors. Par spīti padomju laikam raksturīgajai Latgales kultūras un savdabības noklusēšanai, viņš ir pratis žurnāla slejās publicēt nozīmīgus materiālus par Latgales literatūru un mākslu.

Redaktors A. Vējāns iespēju robežās aizstāvēja autorus, kad pret to darbiem vērsās cenzūra, no "Karoga" lappusēm pie lasītājiem nokļuva Alberta Bela, Visvalža Lāma, Jāņa Mauliņa romāni, Māra Čaklā, Ojāra Vācieša, Māras Zālītes dzeja, Gunāra Priedes lugas, Imanta Ziedoņa publicistika. Žurnālā debitēja jaunie dzejnieki Amanda Aizpuriete, Jānis Rokpelnis, Klāvs Elsbergs un citi.

No 1953. gada A. Vējāns bija Latvijas Rakstnieku savienības biedrs, no 1967. gada — LPSR Nopelniem bagātais kultūras darbinieks, no 1977. gada — Ludzas pilsētas Goda pilsonis.

Rīgā 1958. gadā notika Latgales kultūras nedēļa. Šī pasākumu kopa kļuva par būtisku pēckara Latvijas reģionālās kultūras dzīves notikumu, pēc kura uz ilgu laiku, līdz pat 20. gadsimta 80. gadiem, iestājās latgaliskā noklusēšanas periods, latgalisko identitāti pārsvarā saistot ar podniecību, Latgales keramiku, bet latgaliešu literatūrā un rakstu valodas attīstībā iezīmējot būtisku tradīcijas pārrāvumu. Organizējot šo kultūras nedēļu, A. Vējāns darbojās literatūras žūrijas komisijā.

No 1964. gada VDK pārraudzībā darbojās „Komiteja kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs” jeb „Kultūras sakaru komiteja”, 1964. gadā tika izveidota tās Literatūras sekcija, tās dibinātāju vidū bija daudzi padomju Latvijā pazīstami rakstnieki, tostarp arī Andris Vējāns.

No 1981. gada A. Vējāns ir bijis Latvijas Miera aizstāvēšanas komitejas (1951—1990) biedrs, trešais komitejas priekšsēdētājs. Viņa priekšteči amatā bijuši Jānis Peive (1951—1962), Žanis Grīva (1962—1981).

No 1991. gada A. Vējāns ir bijis Latgales Pētniecības institūta biedrs.

A. Vējānam iznākušas aptuveni trīsdesmit dzejas grāmatas, četras dzejas izlases un tuvu pie desmit eseju grāmatu. Pārsvarā visa dzeja rakstīta latviešu literārajā valodā.

Dzīvesbiedres — rakstniece Dagnija Zigmonte, vēlāk vēsturniece Velta Kalnača (dzim. Mieriņa), ar kuru laulībā dzimis dēls — literatūrzinātnieks Benedikts Kalnačs; mazmeita — mākslas zinātniece un izstāžu kuratore Ieva Kalnača.

Miris 2005. gada 8. decembrī Rīgā 78 gadu vecumā.

## Daiļrade
Pirmā publikācija — vēl ģimnāzista gados laikrakstā "Rēzeknes Ziņas", Nr. 26 (03.04.1943.) publicētā miniatūra "Gaišais brīdis", kas parakstīta ar D. Kalnača vārdu. Šajā laikrakstā Donats Kalnačs apcer arīdzan Jezupa Soikāna vietu Latgales sabiedriskajā dzīvē un kultūrā un sniedz pārskatu par latgaliešu rakstībā izdotajiem žurnāliem, tā piesakot savus turpmākos rakstītāja darbības virzienus. Šai laika periodā publicējies arī laikrakstā "Daugavas Vēstnesis".

Pirmais dzejoļu krājums "Jaunība" iznācis 1953. gadā. Otrais dzejoļu krājums "Saule kāpj augstāk" (1957) saņēmis LPSR Valsts prēmiju.

Visas A. Vējāna dzejas grāmatas, izņemot krājumu "Latgolas mozaika" (1992) un izlasi "Rāznas krūze" (1997), rakstītas kopnacionālajā latviešu valodā. Tomēr, kā raksta literatūrzinātnieks Vitolds Valeinis, "visas tās caurstrāvo latgaliskais dzīves uztvērums, sirdsjutums, kā arī gleznainais latgaliskais kolorīts. Daudzi dzejoļi arī tematiski saistīti ar Latgali — agrāko un tagadējo."

Savos dzejoļos Vējāns jūsmo par dzimto Latgali, dabu, tautu draudzību. Dzejnieks ir daudz rakstījis bērniem, apcerot gan maza zēna draudzību ar kaķi krājumā «Mūsu mājas raibais Miks», gan pionieru nometni Tālajos Austrumos krājumā «Kur zem priedēm citronvītnes zied». Vējāna dzeja plūst rāmi, tās izteiksme ir muzikāla un gleznaina. Dzejnieks izmanto dažādas klasiskās pantu formas, viņa liriskais varonis ir harmonisks, dzīvi redz galvenokārt gaišās krāsās un sajūsminās par visu labo, jauno, augošo. A. Vējāna dzejai piemīt meditatīvi tēlojošs, gleznains stils, tai raksturīga romantiski pacilāta tonalitāte.

Atmodas laikā 20. gadsimta 80.-90. g. mijā dzejnieks padziļināti pievērsies dzimtās puses vēsturei un cilvēku likteņgaitām, bieži ciemojies Latgalē, Ludzā, Nirzā. Tapa dzejoļi latgaliešu valodā, esejas un pētnieciskas apceres.

90. gados A. Vējāns periodikā publicējis virkni dzejoļu un eseju par Latgali, tās kultūras darbiniekiem. 1995. gadā izdotais dzejoļu krājums "Krustceļu vējos" liecina par dzejnieka ieiešanu jaunā radošās darbības lokā. Kā šīs grāmatas pēcvārdā atzīst dzejniece Anna Rancāne, tieši šajā grāmatā autors nu reiz pieder pats sev. Dzejas izlasē «Rozes Silajāņu vāzē» (2005) apkopoti labākie dzejoļi, kas tapuši laikā no 1946. līdz 2004. gadam.

Dzejnieks, rakstnieks un publicists Andris Vējāns darbojies arī literatūrkritikā, recenzējis grāmatas, kārtojis citu autoru darbus, rakstījis grāmatu ievadus un pēcvārdus, portretējis rakstniekus.

Ceļojumu iespaidi un atziņas atspoguļoti tēlojumu ciklā par Kubu "Zaļā ķirzaciņa" (1966), publicistikas krājumā "Vulkāns un asara" (1987).

Andris Vējāns ir bijis arī scenārija autors režisora Laimoņa Gaigala filmai "Dziesma pār ezeriem" (1959) un teksta autors šī paša režisora filmai "Pilsēta pie Daugavas" (1960).

## Bibliogrāfija

### Dzejoļu krājumi

* Jaunība (1953)
* Saule kāpj augstāk (1957)
* Sakliedzas kaijas (1959)
* Gadi un pēdas (1964)
* Kalnu acis (1965)
* Balts kuģis zilos ūdeņos (1974)
* Un sākās viss no svilpaunieka (1979)
* Ekvators ceļa vidū (1981)
* Stundinieks vestes kabatā (1984)
* Latgolas mozaika (1992)
* Krustceļu vējos (1995)
* Rudzuzāle zem sniega (2001)

### Dzejas izlases

* Aiz ezera augsti kalni (1977)
* Varbūt nenoplūktās mežrozes zied (1982)
* Rāznas krūze (1997)
* Rozes Silajāņu vāzē (2005)

### Bērnu dzeja

* Skola pie ezera (1957)
* Mūsu mājas raibais Miks (1958)
* Palaidnītis mājās nāk (1970)
* Uh — cik labi! (1978)
* Ieva, Ieviņa (1997)

### Proza

* Buksu vilnis (1974)

### Esejas, tēlojumi, publicistika

* Zaļā ķirzaciņa (1966)
* Vulkāns un asara (1987)
* Latgales rakstu gaisma: sejās, grāmatās un preses slejās, esejās (1996)

### Rakstnieku portreti

* Savas lakstīgalas meklētāji (1969)
* Tiesnese un māsa (1979)
* Jūlijs Vanags (1984)
* Francim Trasunam 125 (1989)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Andris Vējāns. LFMI Digital resurss Literatura.lv
* Novadnieks Andris Vējāns. Ludzas bibliotēka
* Daiga Mazvērsīte. Dzejniekam Andrim Vējānam — 90! Latvijas Radio 2 raidījums
* Dziesma "Mūzīgais strauts", youtube.com. Komponists Arvīds Žilinskis, izpilda Pēteris Grāvelis