open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
GUAM

thumb|220px|GUAM zīmols uz pastmarkas

**GUAM** (no dalībvalstu pirmajiem burtiem — **G**ruzija, **U**kraina, **A**zerbaidžāna, **M**oldova), no 2006. gada **Organizācija demokrātijai un ekonomiskajai attīstībai** ir četru pēc PSRS sabrukšanas izveidoto valstu Gruzijas, Ukrainas, Azerbaidžānas un Moldovas sadarbības organizācija.

## Vēsture
thumb|220px|GUAM dalībvalstis un novērotājvalstis (2014)

GUAM nodibināta 1997. gadā Eiropas Padomes valstu vadītāju tikšanās laikā Strasbūrā kā četru tolaik NVS valstu neformāla apvienība, kurai 1999. gadā pievienojās arī Uzbekistāna. Tādēļ līdz Uzbekistānas izstāšanās brīdim 2005. gadā to dēvēja par **GUUAM** (**G**ruzija, **U**kraina, **U**zbekistāna, **A**zerbaidžāna, **M**oldova).  
Galotņu tikšanās laikā 2006. gadā GUAM valstu prezidenti Saakašvili, Juščenko, Alijevs un Voronovs parakstīja *Organizācijas Demokrātijai un Ekonomiskajai Attīstībai* statūtus.

2013. gada novembrī Azerbaidžāna parakstīja vīzu veicināšanas līgumu ar Eiropas Savienības (ES) valstīm, bet Gruzija un Moldova asociācijas un tirdzniecības līgumu ar ES. Šādu līgumu parakstīt bija paredzēts arī Ukrainai, taču tās prezidents Janukovičs no tā atteicās neilgi pirms galotņu tikšanās. Tā vietā Ukraina Maskavā 2013. gada decembrī parakstīja līgumu par tirdzniecības barjeru atcelšanu un ekonomisko attiecību stiprināšanu ar Krievijas Federāciju. Pēc Eiromaidana sacelšanās un prezidenta Janukoviča gāšanas Ukraina 2014. gada martā tomēr parakstīja asociācijas līgumu ar ES valstīm.

## GUAM galotņu tikšanās
* Strasbūra (1997)
* Jalta (2001)
* Jalta (2004)
* Kišiņeva (2005)
* Kijiva (2006)
* Baku (2007)
* Viļņa (2007)
* Batumi (2008)

## Skatīt arī
* Austrumu partnerība

## Ārējās saites
* GUAM (angliski)
* ГУАМ (krieviski)

## Atsauces
Alijevs

**Alijevs** (, , no personvārda Alī (*Əli, Әли*); sieviešu dzimtē Alijeva) ir tjurku cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Ali Alijevs (*Али Алиев*; 1937—1995), Dagestānas un PSRS cīkstonis;
* Ali Alijevs (*Ali Enver oğlu Aliyev*; dzimis 1955. gadā), Krimas tatāru izcelsmes Uzbekistānas un ASV fiziķis;
* Heidars Alijevs (*Heydər Əliyev*; 1923—2003), Azerbaidžānas politiķis un valsts vadītājs;
* Ilhams Alijevs (*İlham Əliyev*; dzimis 1961. gadā), Azerbaidžānas politiķis, valsts prezidents, Heidara Alijeva dēls.
* Romans Alijevs, Rīgas Klasiskās ģimnāzijas direktors
Olaines novada ciemu uzskaitījums

100px|thumbnail|right|Olaines novada ģerbonis
Šajā uzskatījumā apkopoti **[[Olaines novads|Olaines novada]] ciemi** pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Olaines novads sastāv no Olaines pagasta un Olaines pilsētas. 

* **Olaines novadā** atrodas 23 ciemi.

Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv. 

## Olaines pagasts
Olaines pagasta centrs atrodas **[[Jaunolaine|Jaunolainē]]**. Olaines pagastā atrodas 23 ciemi, no tiem 4 lielciemi, 9 vidējciemi, 6 mazciemi un 4 skrajciemi.

## Atsauces
Krasnoperekopska

**Krasnoperekopska** (, , ) ir pilsēta Ukrainā, Krimas pussalas ziemeļos. Izvietojusies Perekopa zemesšauruma dienvidos Ziemeļkrimas kanāla krastā pie Starojes ezera. Krimas Autonomās Republikas republikas nozīmes pilsēta, Krasnoperekopskas rajona centrs. 

## Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojās pēc 1932. gada kā Perekopa broma rūpnīcas strādnieku ciemats **Bromzavoda** *(Бромзавод)*. 1936. gadā pārdēvēta par Krasnoperekopsku (*Красно-Перекопск*, no 1964. gada — *Красноперекопск*). Vēlākos gados izbūvēti vēl citi ķīmiskās rūpniecības uzņēmumi.
Krimas aneksijas laikā 2014. gada martā to okupēja Krievijas bruņotie spēki.

## Atsauces

## Ārējās saites
Septiņi jaunie pasaules brīnumi

thumbnail|Septiņi jaunie pasaules brīnumi
**Septiņi jaunie pasaules brīnumi** bija projekts no 2000. līdz 2007. gadam, kura laikā tika noteikti septiņi jaunie pasaules brīnumi. Lai noteiktu uzvarētājus, tika rīkota balsošana internetā, kurā piedalījās vairāk kā 100 miljoni cilvēku no visas pasaules. Projekts tika sadalīts trīs kārtās. Pirmajā notika atbilstošu objektu pieteikšana, kopumā projektā piedalījās 200 objekti. Otrajā kārtā ar balsošanu tika izvēlēts 21 pusfinālists, un beigās paziņoti septiņi uzvarētāji. Uzvarētāji tika paziņoti 2007. gada 7. jūlijā Lisabonā.

Projekts tika radīts, jo no vecajiem septiņiem pasaules brīnumiem līdz mūsdienām ir saglabājušās tikai Gīzas piramīdas, tāpēc Gīzas piramīdas automātiski iekļuva jauno pasaules brīnumu sarakstā.

## Septiņi jaunie pasaules brīnumi

## Pārējie finālisti
Pēdējā kārtā no 21 objekta tika izvēlēti septiņi jaunie pasaules brīnumi. Tā kā Gīzas piramīdas tika pievienotas automātiski, tad šeit ir uzskaitīti atlikušie 13 fināla objekti.

## Atsauces
Celestīns I

**Pāvests Celestīns I** (, dzimšanas gads nav zināms, miris ) bija Romas pāvests no  līdz . Biogrāfiju grāmatā *[[Liber Pontificalis]]* ir minēts, ka par pāvestu Celestīns I kļuva . Viņa priekštecis bija Bonifācijs I, bet pēctecis — Siksts III.

Par Celestīna bērnību nav zināms nekas, izņemot to, ka viņa tēva vārds bija Prisks (*Priscus*). Viņš pats apgalvoja, ka ir dzīvojis Milānā pie svētā Ambrozija. Pirmais dokuments, kurā ir pieminēts Celestīns I, ir datēts ar 416. gadu. 422. gada 10. septembrī viņš kļuva par Romas pāvestu. Viņa laikā Āfrikā esošās bīskapijas nonāca Romas kontrolē. Tajā pašā laikā viņš cīnījās par ietekmi ar Konstantinopoles arhibīskapu Nestoriju.

Romas katoļu baznīcā Celestīna I piemiņas diena ir 6. aprīlis, bet pareizticībā šo dienu atzīmē 8. aprīlī.

## Ārējās saites
*
Celestīns

**Celestīns** () var būt:

* Celestīns I — Romas pāvests no 422. līdz 432. gadam;
* Celestīns II — Romas pāvests no 1143. līdz 1144. gadam;
* Celestīns III — Romas pāvests no 1191. līdz 1198. gadam;
* Celestīns IV — Romas pāvests 1241. gadā;
* Celestīns V — Romas pāvests 1294. gadā;
* celestīns (minerāls) — pusdzidrs minerāls, kuru veido stroncija sulfāts.
Sojuz TMA-12M

***Sojuz TMA-12M*** () bija Krievijas kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas palaists orbītā 2014. gada martā, nolaidās 2014. gada septembrī.

## Apkalpes
Kuģa *Sojuz TMA-12M* apkalpe augšupceļā un lejupceļā:

Dublējošā apkalpe:
* Aleksandrs Samokutjajevs (*Александр Михайлович Самокутяев*), komandieris, Roskosmos 
* Jeļena Serova (*Елена Олеговна Серова*), Roskosmos 
* Berijs Vilmors, (*Barry Eugene Wilmore*), lidojuma inženieris, NASA, 

## Lidojuma gaita
*Sojuz TMA-12M* tika palaists  21:17:23  UTC ar nesējraķeti *[[Sojuz-FG]]* no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas ("Gagarina starta").

Kosmosa kuģa saslēgšanās ar SKS bija paredzēta 03:04 UTC (aptuveni 6 stundas pēc starta). Trešā korekcijas manevra laikā radās problēma ar orientācijas sistēmu, kā dēļ automātika neiedarbināja dzinēju. Tuvošanās stacijai tika atcelta, un nolemts tuvošanos un saslēgšanos veikt pēc tradicionālās divu dienu shēmas.

Saslēgšanās ar staciju notika 27. martā 23:53:33 UTC pie *[[Poisk (SKS)|Poisk]]* moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā.
28. martā 02:34 UTC kosmosa tika atvērtas lūkas un kuģa apkalpe iegāja stacijā.

No stacijas *Sojuz TMA-12M* atvienojās  23:01 UTC. Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 11. septembrī 02:23 UTC, 148 km uz dienvidaustrumiem no Žezkazghanas Kazahstānā. Lidojuma ilgums — 169 dienas 5 stundas 6 minūtes.

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''Sojuz TMA-12M'' lapa SKS Lidojumu vadības centrā
Nīcas novada ciemu uzskaitījums

100px|thumbnail|right|Nīcas novada ģerbonis
Šajā uzskatījumā apkopoti **[[Nīcas novads|Nīcas novada]] ciemi** pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Nīcas novads sastāv no Nīcas un Otaņķu pagastiem. Pēc LĢIA datiem Nīcas novada teritorijā atrodas 26 ciemi.

* **Nīcas pagastā** atrodas 15 ciemi.
* **Otanķu pagastā** atrodas 11 ciemi.

Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši. 

## Nīcas pagasts
Nīcas pagasta centrs atrodas **[[Nīca|Nīcā]]**, kas ir arī novada centrs. Nīcas pagastā atrodas 15 ciemi, no tiem 1 lielciems, 4 vidējciemi, 6 mazciemi un 4 skrajciemi.

## Otaņķu pagasts
Otaņķu pagasta centrs atrodas **[[Rude (Otaņķu pagasts)|Rudē]]**. Otaņķu pagastā atrodas 11 ciemi, 3 vidējciemi, 5 mazciemi un 3 skrajciemi.

## Atsauces
Gilberts Kīts Čestertons

**Gilberts Kīts Čestertons** (; dzimis , miris ) bija angļu rakstnieks, teologs un žurnālists.

Čestertons bija ļoti ražīgs autors. Pazīstams ar detektīvstāstu ciklu par tēvu Braunu un kā kristietības apoloģēts. Dzīves otrajā pusē pārgāja no anglikānisma katolismā. Viens no agrīnajiem eigēnikas kritiķiem. Džordža Bernarda Šova draugs un idejiskais pretinieks.

## Ārējās saites
Deivids Lodžs

**Deivids Džons Lodžs** (; dzimis , miris ) bija angļu rakstnieks un literatūrkritiķis. Līdz 1987. gadam bija Birmingemas Universitātes angļu literatūras profesors. Vispazīstamākie rakstnieka darbi ir humora caurstrāvoti romāni par akadēmisko vidi. Rakstījis arī scenārijus televīzijas seriāliem un sarakstījis trīs lugas. Pēc aiziešanas pensijā nodarbojās ar literatūrkritiku. Romāns *Small World: An Academic Romance* ("Mazā pasaule") tulkots latviski.

## Ārējās saites
* David Lodge Biography
*
Armēnijas drams

**Armēnijas drams** () ir Armēnijas nacionālā valūta. Valūtas ISO 4217 kods ir **AMD**. Viens drams sīkāk dalās 100 lumās (լումա), bet tās praksē netiek izmantotas. Armēnijas drama simbols ir 13px. Tulkojumā drams nozīmē ‘nauda’.

1991. gada 21. septembrī Armēnija ieguva neatkarību no Padomju Savienības. 1993. gada 27. martā Armēnijā izveidoja jaunu nacionālā valūtu — dramus, kas apgrozībā tika laisti tā paša gada 22. novembrī. Pirms tam Armēnijā izmantoja Krievijas rubļus un Padomju Savienības rubļus, bet no 1919. līdz 1923. gadam, kad Armēnija bija neatkarīga valsts, valūta bija Armēnijas rublis.

Armēnijas dramus izmantoja arī Kalnu Karabahas Republikā.

## Ārējās saites

* Armēnijas drams (Banknotes)
Tāvi Reivass

**Tāvi Reivass** (; dzimis ) ir Igaunijas Reformu partijas politiķis un bijušais Igaunijas premjerministrs.

Pirms premjerministra amata Reivass darbojās kā Igaunijas Sociālo lietu ministrs (2012–2014). 2014. gada 14. martā prezidents Tomass Hendriks Ilvess viņu nominēja kā pēcteci premjerministram Andrusam Ansipam. Reivass tobrīd bija jaunākais valdības vadītājs Eiropas Savienībā.

## Privātā dzīve
Reivass pārvalda igauņu, angļu, somu un krievu valodu.

Viņa dzīvesbiedre ir popmūziķe Luisa Verka, viņiem ir kopīga meita.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Igaunijas Reformu partija
Saki

**Saki** (ukraiņu un ) vai **Saka** () ir kūrortpilsēta Ukrainā, Krimas pussalas rietumos. Izvietojusies Saku ezera krastā 4 km no Melnās jūras Kalamitas līča piekrastes. Krimas Autonomās Republikas republikas nozīmes pilsēta, Saku rajona centrs.
Pie Novofedorivkas atrodas Saki militārais lidlauks.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc 1827. gada Krimas tatāru ciema vietā kā pirmais Krievijas Impērijā balneoloģijas un dūņu dziedniecības kūrorts.
Krimas aneksijas laikā 2014. gada martā to okupēja Krievijas bruņotie spēki.
[left|thumb|Sprādziens [Novofjodorovka (Saku rajons)|Novofjodorivkā, Sakas rajons]]
2022. gada 9. augustā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā notika sprādzieni Sakas militārajā lidlaukā, kas tika izmantots kā Krievijas Melnās jūras flotes galvenā gaisa spēku bāze. Ugunsgrēks un sprādzieni iznīcināja no 7 līdz 11 *[[Su-24]]* un *[[Su-30SM]]*. 2022. gada 7. septembrī UBS vadība paziņoja, ka tā ir veikusi raķešu triecienu lidlaukam. Vairāki sprādzieni lidlaukā lika tūristiem bēgt no Krimas. Pie izbraukšanas no pussalas Krimas tilta rajonā izveidojās milzīgs sastrēgums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dimitrijs Joannidis

**Dimitrios Joannidis** (, *Dimitrios Ioannidis*; dzimis 1923. gada 13. martā Atēnās, miris 2010. gada 16. augustā) bija Grieķijas Karalistes armijas virsnieks, brigadieris, viens no vadošajiem Grieķijas militārās huntas locekļiem. Huntas vadītājs un Grieķijas Republikas faktiskais diktators no 1973. gada 25. novembra līdz 1974. gada 23. jūlijam. Pēc demokrātijas atjaunošanas tiesāts un 35 gadus pavadījis cietumā.

Ass valstu veiktās Grieķijas okupācijas gados darbojies pretestības grupā. Pēc kara mācījies Grieķijas Militārajā akadēmijā. Militārās zināšanas papildinājis Kājnieku skolā, Kara skolā un Kodolķīmisko bioloģisko ieroču skolā. Piedalījies grieķu pilsoņu karā.

## Hunta

Joannidis piedalījās 1967. gada 21. aprīļa militārā valsts apvērsuma plānošanā un īstenošanā. Huntas valdībā viņš izvēlējās palikt otrajā plānā un kļuva par Grieķijas Militārās policijas vadītāju, kas izveidojās par vienu no režīma balstiem un terora instrumentiem. Militārā policija pieauga līdz 20 000 vīru, kas meklēja, arestēja un spīdzināja huntas politiskos pretiniekus.

Jau 1973. gada vidū, neapmierināts ar huntas vadītāja Georgios Papadopoulos liberalizācijas politiku un armijas lomas samazināšanu jaunizveidotās republikas valdībā, konservatīvais Joannidis sāka plānot apvērsumu. 1973. gada 14. novembra studentu sacelšanās un 17. novembra asiņainā apspiešana Atēnu Politehnikumā deva Joannidim iemeslu apvērsuma veikšanai 25. novembrī. Papadopoulos tika arestēts savā villā un paturēts mājas arestā. Tika iecelts jauns valsts prezidents, ģenerālis Gizikis un jauns premjerministrs, taču faktiskā vara tagad bija Joannidis rokās, kurš nevēlējās režīma liberalizāciju un plānoja ilgtermiņa militāro diktatūru valstī.

## Krīze un krišana
Joannidis Grieķijā atkal ieviesa kara stāvokli, atjaunoja politiskās represijas un izvērsa aktīvu darbību, lai Grieķijai pievienotu galvenokārt etnisko grieķu apdzīvoto, kopš 1960. gada neatkarīgo Kipras republiku, tādējādi sasniedzot grieķu nacionālistu sapni par Enosis, grieķu apdzīvoto teritoriju apvienošanu vienā valstī.

1974. gada 15. jūlijā Kipras Nacionālās gvardes daļas grieķu virsnieku vadībā gāza Kipras prezidentu, arhibīskapu Makarios III. Turcijas reakcija, 20. jūlijā iebrūkot turku apdzīvotajos Kipras ziemeļos, radīja reālas kara briesmas starp NATO valstīm Grieķiju un Turciju un noveda pie huntas krišanas 23. jūlijā. Šajā datumā prezidents Gizikis sasauca ievērojamāko demokrātijas perioda politiķu sapulci ar bruņoto spēku vadītājiem, kuras laikā militāristi piekrita atteikties no politiskās varas valstī un ļaut izveidot nacionālās vienotības valdību bijušā premjerministra Karamanlis vadībā.

## Sods
1975. gada 14. janvārī Joannidis tika arestēts, un kopā ar pārējiem huntas locekļiem tiesāts par valsts nodevību, dumpi un līdzdalību slepkavībā (saistībā ar studentu sacelšanās apspiešanu). Viņam tika piespriests nāves sods, kas tika mainīts uz mūža ieslodzījumu. 2007. gadā tika noraidīts viņa lūgums par atbrīvošanu sakarā ar veselības problēmām.
Sudaka

**Sudaka** (ukraiņu un , ) ir kūrortpilsēta un vīna rūpniecības centrs Ukrainā, Krimas pussalas dienvidu krastā. Krimas Autonomās Republikas republikas nozīmes pilsēta (kopējā platība ,  iedzīvotāju), kurai pakļauts Novijsvitas pilsētciemats un 6 ciema padomes.

## Vēsture
Uzskata, ka pilsētu ap 212. gadu dibināja adigu cilts sugdi. Vēlākos laikos pilsētu sauca par **Sugdeju** () vai **Soldaju** (). Pilsēta piederēja Bizantijai, Venēcijai, Dženovai, Osmaņu impērijai, no 1783. gada — Krievijas Impērijai. Pēc kārtējās Krimas tatāru izceļošanas 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā pilsēta praktiski iznīka, 1805. gadā tajā bija 33 iedzīvotāji. Kopš 19. gadsimta sākuma pilsēta un tās apkaime attīstījās kā Krievijas vīna rūpniecības centrs. Pilsētas tiesības Sudaka atguva tikai 1982. gadā.
Krimas aneksijas laikā 2014. gada martā to okupēja Krievijas bruņotie spēki.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jēkabs Alksnis (ārsts)

**Jēkabs Alksnis** (1870—1957) bija latviešu ķirurgs, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors (1924—1944), Rīgas pilsētas 2. slimnīcas direktors (1930—1931), aktīvs sabiedrisks darbinieks. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums

Dzimis 1870. gada 22. (9.) augustā Durbes pagasta "Ķiviļos" galdnieka ģimenē. Mācījās Durbē privātskolā, tad Liepājas Nikolaja ģimnāzijā (1886—1890). Studēja medicīnu Tērbatas universitātē (1890—1895), iestājās studentu korporācijā *[[Lettonia]]*. Pēc diploma iegūšanas bija ārsts Lazdonā (1896–1897), tad karaklausībā (1897—1903) Koveļā, Volīnijas guberņā. Ieguva kara ārsta profesiju Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijā (1903—1907), līdztekus piedalījās Krievijas-Japānas karā (1904—1905). 
1907. gadā atgriezās dzimtenē, bija kara ārsts Liepājā (1907–1910). Liepājas slimnīcu komisijas vadītājs (1910—1914), Liepājas latviešu biedrības priekšnieks, ķirurģijas privātklīnikas vadītājs (1912—1914). 

Pirmā pasaules kara laikā kara ārsts dažādās vietās (1914—1918). Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atgriezās Liepājā, kur strādāja par pilsētas slimnīcas virsārstu. Latvijas brīvības cīņu laikā bija Latvijas Apsardzības ministrijas Sanitārās daļas priekšnieks, vēlāk Landesvēra latviešu daļu kara ārsts, Lejaskurzemes kara apgabala vecākais ārsts pulkvedis (1919—1920).  
Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes docents (1920), profesors (1924), pirmais ķirurģijas katedras vadītājs, Medicīnas fakultātes dekāns (1931—1933). Latviešu ārstu biedrības priekšnieks (1929—1932). *Latvijas Ārstu Žurnāla* dibinātājs un izdevējs (1923—1939, 1942—1944). Kauņas universitātes goda doktors (1933).  

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1948. gadā uz Angliju. 
Miris 1957. gada 7. martā Londonā.


Jēkabs Alksnis jaunākā ārsta uniformā 1899.jpg|Krievijas impērijas armijas ārsts Koveļā, Volīnijas guberņā (A. Epšteins, 1899)
Attēls:Jēkabs Alksnis un Pāvils Mucenieks Rīgas pilsētas 1. slimnīcas palātā.jpg|Jēkabs Alksnis un Pāvils Mucenieks Rīgas pilsētas 1. slimnīcas palātā (pirms 1928)
Jēkabs Alksnis un Jānis Jēgermanis Rīgas pilsētas 1. slimnīcas palātā.jpg|Jēkabs Alksnis un Jānis Jēgermanis Rīgas pilsētas 1. slimnīcas palātā (pirms 1928)


## Darbi
* Medicīnas doktora disertācija par urīnvadu operācijām
* “1896. gada zinātnisku grāmatu pārskats”, Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas “Rakstu krājums” (1898) 

## Literatūra
* Latviešu konversācijas vārdnīca, I. sējuma 283-285 slejas
* A. Vīksna. Latvijas ķirurģijas profesori. Rīga: 2010

## Atsauces
Septiņi jaunie dabas brīnumi

thumb|500px|Kartē norādīti 28 finālistu (sarkanie punkti) atrašanās vieta un 43 citi kandidāti (melnie punkti)
**Septiņi jaunie dabas brīnumi** ir projekts, kas norisinājās no 2007 līdz 2011. gadam, kura laikā tika noteikti septiņi jaunie dabas brīnumi, izmantojot globālo aptauju. Tika nolemts par septiņu jauno dabas brīnumu saraksta izveidošanu, pēc Septiņu jauno pasaules brīnumu lielās popularitātes. Lai noteiktu uzvarētājus, tika rīkota balsošana internetā, kurā piedalījās vairāk kā 500 miljoni cilvēku no visas pasaules. Projekts tika sadalīts trīs kārtās. Pirmajā notika atbilstošu objektu pieteikšana. Otrajā kārtā ar balsošanu tika izvēlēts 28 pusfinālists, un beigās paziņoti septiņi uzvarētāji. Šo konkursu vadīja Šveices kanādietis Bernards Vēbers un *New7Wonders* fonds. Balsojums beidzās 2011. gada 11. septembrī.

## Posmu kampaņas
Septiņu jauno dabas brīnumu kampaņa sākās 2007. gadā, uzreiz pēc kampaņas tika paziņoti 7 jaunie dabas brīnumi. Šajā kampaņā piedalījās vairāk nekā 100 miljoni lietotāju. No vairāk nekā 440 pretendentiem 220 pasaules valstīs tika izveidots Top77, nu kuriem ar ekspertu ieteikumiem no profesora Federiko Majora tika izvēlēti 28 objekti turpmākai dalībai. Balsošana notika līdz 2011. gada novembrim un tās gaitā *New7Wonders* pasaules tūrē tika apsekots un apmeklēts katrs no finālistiem, lai varētu ar šiem objektiem iepazīstināt visu pasauli.

## Kritika
Indonēzijas tūrisma viceministrs atzina, ka *New7Wonders* fonds izmanto negodīgu taktiku, draudot no saraksta izņemt Komodo nacionālo parku, jo Indonēzija atteicās uzņemt deklarācijas ceremoniju par 35 miljoniem dolāru. Kaut arī *New7Wonders* ir Šveices bezpeļņas organizācija, kas saskaņā ar Šveices likumiem nav absolūti nekādu pārskatu un citas darbības, kas saistītas ar balsošanu un citu loģistikas pienākumu administrēšanu, to vada bezpeļņas organizācija — *New Open World Corporation*.

## Septiņi jaunie dabas brīnumi

## Pārējie finālisti

## 28 finālisti

## Skatīt arī
* Septiņi jaunie pasaules brīnumi
* Septiņi pasaules brīnumi

## Atsauces
Marčello Mastrojanni

**Marčello Vinčenco Domeniko Mastrojanni** (, ; dzimis , miris ) bija itāļu aktieris.

Nozīmīgākās lomas Mastrojanni tēlojis Federiko Fellīni filmās "Saldā dzīve" (1960), "Astoņarpus" (1963), "Sieviešu pilsēta" (*La città delle donne*, 1980), Mikelandželo Antonioni filmā "Nakts" (*La Notte*, 1961), Pjetro Džermi filmā "Tā šķiras itālieši" (*Divorzio all'italiana*, 1961), Vitorio De Sikas filmās "Vakar, šodien, rīt" (*Ieri, oggi, domani*, 1963), "Laulības itāļu gaumē" (*Matrimonio all'italiana*, 1964), Elio Petri filmā "Desmitais upuris" (1965), Etores Skolas filmās "Picas trīsstūris" (1970) un "Īpaša diena" (*Una giornata particolare*, 1977), Marko Bellokjo filmā "Henrijs IV" (*Enrico IV*, 1984), Ņikitas Mihalkova filmā "Melnās acis" (*Очи чёрные*, 1987), Džuzepes Tornatores filmā "Visiem viss kārtībā" (*Stanno tutti bene*, 1990).

## Apbalvojumi
Saņēmis Zelta globusa balvu (1963), divas BAFTA kino balvas kā labākais ārzemju aktieris (1964, 1965), kā arī divas reizes apbalvots kā labākais aktieris Kannu kinofestivālā (1970, 1987). Trīs reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris galvenajā lomā filmās "Tā šķiras itālieši", "Īpaša diena" un "Melnās acis". 1988. gadā ieguvis Eiropas Kino balvu par mūža ieguldījumu, bet 1993. gadā apbalvots ar Cēzara balvas Goda Cēzaru.

## Ārējās saites

*
Leošs Janāčeks

**Leošs Janāčeks** (; dzimis , miris ) bija čehu komponists, mūzikas teorētiķis, folklorists un mūzikas pedagogs. 

Ietekmējoties no Morāvijas tautas mūzikas, izveidoja tikai sev raksturīgo mūzikas stilu. Lielāko radošā mūža daļu pavadījis Brno. Izcilākos darbus Janāčeks radījis mūža nogalē. 1904. gadā Brno tika izrādītā viņa opera "Jenūfa" (*Její pastorkyňa*), kuru komponists veltīja savai mirušajai meitai. Pēc "Jenūfas" izrādes 1916. gadā Prāgā Janāčeks kļuva par starptautisku slavenību. Pēc tam radījis operas "Katja Kabanova" (*Káťa Kabanová*, 1921), "Lapsiņas Spicauses piedzīvojumi" (*Příhody lišky Bystroušky*, 1924), Simfonietu (1926), "Glagolisko mesu" (*Glagolská mše*, 1927). Vairāku šo darbu "mūza" bija Janāčeka mūža nogales mīlestība Kamila Šteslova. 

## Ārējās saites

* Leoša Janāčeka profils ''AllMusic'' 
* Leoša Janāčeka notis ''IMSLP''
SMP Bank

**Atklāta akciju sabiedrība ''Bank «Severnyj morskoj put'»*** () jeb ***SMP Bank*** (*СМП Банк*) ir [[Krievija]]s [[banka]]. Viena no 50 lielākajām Krievijas bankām. To kontrolē brāļi [[Arkādijs Rotenbergs|Arkādijs]] un [[Boriss Rotenbergs|Boriss]] Rotenbergi. Dibināta 2001. gadā. Centrālais birojs atrodas [[Maskava|Maskavā]]. Ir filiāles vairāk nekā 40 Krievijas pilsētās. [[Latvija|Latvijā]] tai pieder bankas *Meridian Trade Bank* 49 % kapitāldaļu.

== Vēsture ==
*SMP Bank* dibināta 2001. gadā.

2008. gadā *SMP Bank* iegādājās Latvijas bankas AS *Multibanka* akciju kontrolpaketi; banku pārdēvēja par AS *SMP Bank* (2014. gada 7. maijā tai mainīts nosaukums uz *Meridian Trade Bank*).
2009. gadā iegādāta *MBTS-Bank* (*ОАО «МБТС-Банк»*, *Международный Банк Торгового Сотрудничества* — "Starptautiskā tirdzniecības sadarbības banka").

Pēc [[Krimas krīze|Krimas aneksijas]] 2014. martā [[Amerikas Savienotās Valstis|ASV]] un [[Eiropas Savienība]] ieviesa sankcijas pret Krieviju. Tās skāra arī bankas galvenos akcionārus brāļus Rotenbergus. 21. martā tika bloķētas *SMP Bank* *VISA* un *MasterCard* maksājumu kartes. 23. martā tika atbloķētas kartes, paziņojot, ka notikusi kļūme.
28. aprīlī ASV ieviesa jaunas sankcijas pret Krievijas augstām amatpersonām un uzņēmumiem, turpinoties separātiskajām tendencēm [[Ukraina]]s austrumdaļā, kurās, kā uzskata ASV, iesaistīta Krievija. Sankcijas skāra arī *SMP Bank*. Paziņots, ka *MasterCard* un *Visa* pārtrauks *SMP Bank* izsniegto maksājumu karšu apkalpošanu.

== Atsauces ==


== Ārējās saites ==
* [https://web.archive.org/web/20191021222943/https://smpbank.ru/ *SMP Bank'']
Ilgu tramvajs

**"Ilgu tramvajs"** () ir amerikāņu dramaturga Tenesija Viljamsa pazīstamākā luga. Tā tika pabeigta 1947. gadā un saņēma 1948. gada Pulicera balvu.

T. Viljamss lugu sāka rakstīt 1944.—1945. gada ziemā Čikāgā, bet pēc tam pārcēlās uz Ņūorleānu, kur norisinās lugas darbība. Lugas rakstīšanu autors pabeidza Ņujorkā, kur 1947. gada decembrī arī notika tās pirmizrāde Brodvejas teātrī *Ethel Barrymore Theatre*. Pirmizrādē Stenlija Kovaļska lomu spēlēja Marlons Brando, bet Blānšu — Džesika Tendija, bet režisors bija Elija Kazans (*Elia Kazan*).

1951. gadā pēc T. Viljamsa lugas tika uzņemta tāda pat nosaukuma Holivudas filma, kas saņēma 4 Amerikas Kinoakadēmijas balvas no 12 nominācijām. Filmas režisors bija Elija Kazans, galvenās lomas atveidoja Marlons Brando un Vivjena Lī.

Luga "Ilgu tramvajs" vairākkārt uzvesta arī Latvijas teātros. 2014. gadā tā iestudēta Jaunajā Rīgas teātrī.
Žils Ferī

**Žils Fransuā Kamils Ferī** (; dzimis , miris ) bija franču politiķis. Divkārtējs Francijas premjerministrs (1880–1881, 1883–1885), trīskārtējs izglītības ministrs (1879–1881, 1882, 1883), kā arī ārlietu ministrs (1883–1885).

1881. un 1882. gadā ieviesa jaunus izglītības likumus, kas nosaukti viņa vārdā. Likumi noteica, ka pamatizglītība Francijā ir bezmaksas, laicīga un franču valodā. Skolniekiem stundās un starpbrīžos tika atļauts sarunāties tikai franču valodā (apmēram 40% Francijas iedzīvotāju šajā laikā nerunāja franču valodā). Ferī aktīvi atbalstīja Francijas koloniālās impērijas paplašināšanu.

## Ārējās saites
Žils Romēns

**Žils Romēns** (), īstajā vārdā **Luijs Anrī Žans Farigūls** (; dzimis , miris ), bija franču dzejnieks un rakstnieks.

20. gadsimta sākumā bija t.s. unamisma līderis. Strādājis par universitātes pasniedzēju Brestā, Parīzē un Nicā. 1923. gadā sarakstīja populāru komēdiju *Knok ou Le triomphe de la médecine*. No 1936. līdz 1939. gadam Romēns bija Starptautiskā PEN kluba prezidents. Otrā pasaules kara laikā — emigrācijā. No 1946. gada 4. aprīļa — Franču akadēmijas biedrs.

## Ārējās saites
Žoržs Bulanžē

**Žoržs Ernests Žans Marī Bulanžē** (; dzimis , miris ) bija nacionālistiski un autoritāri noskaņots franču ģenerālis un politiķis Francijas Trešajā republikā. Savas īsās popularitātes virsotnē atradās 1889. gada sākumā.

Bulanžē piekritēju uzskatu kopums tiek dēvēts par bulanžismu. Politologiem nav vienota viedokļa par tā atrašanos politiskajā spektrā - dažkārt tos dēvē par galēji kreisajiem, dažkārt par labējiem un fašistu priekštečiem. Liela daļa no bulanžistiem vēlākās Dreifusa lietas liekā iestājās pret Dreifusa attaisnošanu.

Bulanžē bija mācījies Sensiras militārajā akadēmijā. Piedalījās kaujās Otrajā Itālijas neatkarības karā un Francijas—Prūsijas karā. Piedalījās Parīzes komūnas sakaušanā. 1886. gadā kļuva par Francijas aizsardzības ministru, izvērsa populāras reformas un demonstrēja pretvācisku nostāju. Pēc 1887. gada 30. maija, kad viņu atcēla no ministra amata, Bulanžē pievērsās politikai, gūdams ievērojamus panākumus. 1889. gada sākumā izplatījās baumas, ka iespējams valsts apvērsums Bulanžē vadībā. Valdība sāka izmeklēšanu, un Bulanžē bēga uz ārzemēm. Miris, nošaujoties Briseles kapsētā pie mīļākās kapa.

## Ārējās saites
Bulanžē

**Bulanžē** () var būt:
* Bulanžē (vingrotājs) (*Boulanger*) — franču sporta vingrotājs;
* Marsels Bulanžē (*Marcel Boulanger*) — franču paukotājs;
* Žoržs Bulanžē (*Georges Boulanger*; 1837—1891) — franču ģenerālis un politiķis.
Šaha Oskars

**Šaha Oskars** () bija gadskārtējā balva šahistam, kas iepriekšējā gada laika ir guvis labākos rezultātus. Uzvarētājs tika noteikts šaha žurnālistu balsojumā.

## Balvas vēsture
1967. gadā Spānijā tika nodibināta Starptautiskā šaha žurnālistu asociācija (AIPE), kas apvienoja savās rindās par šahu rakstošos žurnālistus. Šī žurnālistu organizācija pēc starptautiskā turnīra Spānijas pilsētā Palmā de Maļorkā 1968. gadā nodibināja savu balvu par sasniegumiem šaha turnīros, par kuras pirmo laureātu kļuva Dānijas šahists Bents Larsens. Jau nākamajā gadā šaha Oskaru oficiāli atzina Starptautiskā Šaha federācija FIDE. No 1982. līdz 1988. gadam šaha Oskars tika pasniegts arī labākajām šahistēm. 1988. gadā AIPE beidza pastāvēt un no 1989. līdz 1994. gadam šaha Oskars netika pasniegts. Tradīciju 1995. gadā atjaunoja Krievijas šaha žurnāls "64", kas organizēja starptautisku žurnālistu aptauju. Lielākoties par balvas laureātiem ir kļuvuši Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla uzvarētāji vai arī toreizējie Pasaules čempioni šahā. Kopš 2014. gada balva vairs netiek piešķirta.

## Šaha Oskara laureātu saraksti
### Vīrieši

### Sievietes

## Atsauces

## Ārējās saites
* Šaha Oskars (arhīvs) 
* Šaha Oskars - Vēsture (arhīvs)
Apgrozāmā kapitāla koeficients

**Apgrozāmā kapitāla koeficients** () ir attiecība starp uzņēmuma apgrozāmajiem (īstermiņa) līdzekļiem un tā īstermiņa saistībām. Tas raksturo institūcijas spēju nokārtot savas īstermiņa parādsaistības, kā arī norāda uz institūcijas likviditāti un spēju segt īstermiņa kreditoru prasības nākamo 12 mēnešu laikā.   

Koeficientu aprēķina, dalot uzņēmuma īstermiņa aktīvus ar īstermiņa saistībām. Par optimālām vērtībām, kas gan atšķiras atkarībā no nozares, var uzskatīt visas vērtības robežās no 1,5 līdz 3. Pārāk mazas koeficienta vērtības var liecināt par pazeminātu likviditāti, bet pārāk lielas – par ekonomisko resursu neefektīvu izmantošanu.  

\mbox{Apgrozāmā kapitāla koeficients} = \frac {\mbox{Īstermiņa aktīvi}} {\mbox{Īstermiņa saistības}}

## Skatīt arī
*Starpseguma likviditātes koeficients
Starpseguma likviditātes koeficients

**Starpseguma likviditātes koeficients** () ir attiecība starp uzņēmuma likvīdākajiem apgrozāmajiem (īstermiņa) līdzekļiem un tā īstermiņa saistībām. Šis indikators ir ļoti līdzīgs apgrozāma kapitāla koeficientam, bet ir nedaudz stingrāks, jo daļskaitļa skaitītājā tas iekļauj tikai likvīdākos īstermiņa aktīvus, tādus kā nauda, tirgojamie vērtspapīri, un debitoru parādi.

Optimālas koeficienta vērtības ir tuvu 1, kaut vai tas ir stipri atkarīgs no industrijas. Kopumā, jo lielāka koeficienta vērtība, jo likvīdāks ir uzņēmums.

\mbox{Starpseguma likviditātes koeficients} = \frac {\mbox{Nauda + Tirgojamie vērtspapīri + Debitoru paradi}} {\mbox{Īstermiņa saistības}}

## Skatīt arī
*Apgrozāmā kapitāla koeficients
Gerts Jeeērs

**Gerts Jeeērs** (; ; dzimis ) ir Igaunijas šosejas riteņbraucējs, kurš no 2013. līdz 2016. gadam pārstāvēja komandu **'.

== Karjera ==
2012. gada vasarā Gerts Jeeērs parakstīja savu pirmo profesionālo līgumu ar komandu ''[[UCI Professional Continental]]'' **'.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hausu valoda

**Hausu valoda** (*Hausa*) ir afroaziātu valodu saimes čadas atzara valoda. Tajā galvenokārt runā Nigērā un Nigērijā dzīvojošie hausi. Hausu valodas pratēju skaits tiek lēsts no 80 līdz 85 miljoniem cilvēku. Tā ir viena no izplatītākajām valodām Āfrikā pēc runājošo skaita. Par to izplatītākas ir tikai arābu valoda, franču valoda, angļu valoda, portugāļu valoda un svahili.

## Ārējās saites
Vilis Vītols (tautsaimnieks)

**Vilis Vītols** (dzimis 1879. gada 29. septembrī Jaunjelgavā, miris 1973. gada 21. decembrī Vašingtonā, ASV) bija latviešu tautsaimnieks. Tautas padomes loceklis, Latvijas Universitātes prorektors, Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības bankas direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Viņa mazdēls Vilis Vītols (1934) ir būvuzņēmējs, mecenāts un sabiedrisks darbinieks.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis — 3. šķira Nr. 123 (1927)
* Atzinības krusts — 4. šķira Nr. 122 (1938)
* Sv. Staņislava ordenis, 3. šķira.
* Sv. Annas ordenis, 3. šķira.
* Sv. Staņislava ordenis, 2. šķira.

## Atsauces
Pāvils Kvelde

**Pāvils Kvelde** (līdz 1940. gadam — **Kreišmanis**; 1885—1963) bija latviešu agronoms, *Dr. agr.* (1939). Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas rektors (1939—1940, 1941—1944), Centrālās savienības „Turība” padomes loceklis, Latvijas Lauksaimniecības kameras vicepriekšsēdētājs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gada 27. novembrī Vilzēnu pagasta "Ķirķos" (tagad Braslavas pagastā). Studēja Rīgas politehniskā institūta lauksaimniecības nodaļā (1906—1909) un Maskavas lauksaimniecības institūtā (1909—1910). Strādāja Rīgas Lauksaimniecības centrālbiedrībā, vadīja kursus un veidoja izmēģinājumu laukus zemnieku saimniecībās, bija Priekuļu lauksaimniecības skolas skolotājs (1913—1915). Pirmā pasaules kara laika bija Krievijas Impērijas armijas atsevišķās ķīmiskās rotas komandieris (1915—1918).

1918. gada nogalē izveidoja Priekuļu Lauksaimniecības vidusskolu, pēc kara beigām iepazinās ar Zviedrijas, Dānijas, Vācijas, Šveices lauksaimniecības skolām (1920—1922). Latvijas Universitātes docents (1928), LU Vecauces saimniecības prakses vadītājs (1929). Rakstīja par lauksaimniecības jautājumiem Latvijas un Vācijas periodiskajos izdevumos. Bija Centrālās savienības „Turība” padomes loceklis, Latvijas Lauksaimniecības kameras vicepriekšsēdētājs.
Pēc Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas nodibināšanas bija tās profesors un rektors (1939—1944).

Miris 1963. gada 6. oktobrī Rīgā.

Dēls Pauls Kvelde (1927), vairāku Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents.

## Atsauces
Dionīsijs

**Pāvests Dionīsijs** (, dzimšanas gads nav zināms, miris ) bija Romas bīskaps no  līdz  un līdz ar to katolisma tradīcijā tiek uzskatīts par vienu no Romas pāvestiem. Iespējams, viņš ir dzimis *[[Magna Graecia]]* ("Lielajā Grieķijā") — teritorijā mūsdienu Itālijas dienvidos. Par pāvestu Dionīsijs tika ievēlēts 259. gadā, aptuveni gadu pēc iepriekšējā pāvesta Siksta II nāves. Tajā laikā kristieši bija pakļauti vajāšanai. 260. gadā persieši saņēma gūstā romiešu imperatoru Valeriānu. Jaunais Romas imperators Galliēns nevērsās pret kristiešiem tik asi, kā viņa priekšteči.

Būdams pāvesta amatā, Dionīsijs sūtīja lielas naudas summas baznīcu atjaunošanai Kapadokijas novadā, kuras bija izpostījuši goti.

## Ārējās saites
Jānis Vārsbergs

**Jānis Vārsbergs** (1879-1961) bija latviešu agronoms, speciālists augkopībā, pļavu un ganību kopšanā. Tautas padomes (1918) un Satversmes sapulces (1920) deputāts. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1879. gada 5. maijā Praulienas pagastā Drikājos lauksaimnieku Jēkaba un Līzes (dzim. Tursas) Vārsbergu ģimenē. Mācījās Praulienas pagasta skolā, Ļaudonas draudzes skolā, Jēkabpils pilsētas skolā, Kārļa Millera (Zariņa) vadītajā Cēsu privātskolā un Jelgavas reālskolā (1896–1901). Studēja Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības nodaļā (1903-1908), iestājās studentu korporācijā „Talavija”. 1910. gada sākumā papildinājās pļavkopībā un purvkultūrā Vīnē, Admontā (Austroungārijā), Brēmenē, Minhenē, Bernavā (Vācijā) un Jončepingā (Zviedrijā). Pēc tam strādāja Petrozavodskā Oloņecas guberņā. Pēc tam Vārsbergs atgriezās Rīgā, kur vadīja Zemes kultūras biroju. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā viņš pārcēlās uz Cēsīm, kur vadīja Bēgļu apgādāšanas biroju un organizēja siena iepirkšanu armijas vajadzībām. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada martā–aprīlī piedalījās Latviešu zemnieku savienības veidošanā, bija tās pirmais sekretārs, arī laikraksta „Brīvā Zeme” redaktors. 1918. gadā vadīja Priekuļu muižas saimniecību, piedalījās Tautas padomes dibināšanas sanāksmē 1918. gada 17. novembrī, bija Finanšu un budžeta komisijas priekšsēdētājs, darbojās arī Izglītības komisijā. 1919. gada 5. septembrī Latvijas izglītības ministrs  Jāni Vārsbergu apstiprināja par Latvijas Augstskolas Lauksaimniecības fakultātes mācībspēku, tad par docentu (1920) un Augkopības katedras vadītāju.

1920. gadā J. Vārsbergu ievēlēja Satversmes sapulcē. Bija Lauksaimniecības fakultātes dekāns (1926-1928), Vecauces izmēģinājumu un praktisko darbu saimniecības vadītājs. 1932. gada 26. maijā viņš aizstāvēja doktora disertāciju „Zāļāju augu sabiedrības – augu ārējo augšanas apstākļu veidojums” un tika ievēlēts par profesoru. Kad 1939. gadā izveidoja Jelgavas Lauksaimniecības akadēmiju (JLA), tika ievēlēts par akadēmijas padomes un valdes sekretāru. Pēc Latvijas okupācijas  1940. gada rudenī viņu atlaida no darba. Uzrakstīja manuskriptu “Seno latviešu laika pareģošana”, kurā apkopoja un aprakstīja dažādus ticējumus par laika apstākļiem, izmantojot profesora Pētera Šmita un Latviešu folkloras krātuves materiālus. Viņa dēlu Ivaru Vārsbergu (1913–1941) 1941. gada 15. aprīlī arestēja par piederību pretpadomju grupai “Latviešu tautas apvienība” un piesprieda nāvessodu.

Otrā pasaules kara beigās J. Vārsbergs 1944. gada rudenī devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur bija līdzstrādnieks Valsts sēklu kontroles stacijā (1945–1950). Pēc pensionēšanās publicēja rakstu “Seno latviešu zemkopība”, lasīja lekcijas Stokholmas Universitātes Baltijas institūtā, bija Stokholmas latviešu draudzes priekšnieks, Stokholmas Zemnieku kluba priekšsēdis, iesaistījās latviešu akadēmisko mācībspēku un agronomu kopās.

1953. gadā viņu ievēlēja Zviedrijas Latviešu centrālajā padomē.

Jānis Vārsbergs miris 1961. gada 23. februārī Stokholmā.

## Atsauces
Ķentes pilskalns

thumb|300px|Ķentes pilskalns (Ā. Stubava rekonstrukcija, 1976). 
**Ķentes pilskalns** jeb **Ķentes kalns** ir pilskalns Vidzemē, Ogres pilsētas nomalē, Pārogrē. Ievērojamākais arheoloģijas piemineklis Ogres novadā.

Pilskalns izvietots Grantskalnu, kas ir Ogres Zilo kalnu turpinājums, augstākajā vietā. Senatnē kalna rietumu pusē ir atradies ezers. Senvietai tautā saglabājušies vairāki nosaukumi – Vecā Rīga, Kanča kalns, Ķenča kalns, Kamieļmugura.

Pilskalna apkaime, apmēram 2 hektāri, ir bijusi apdzīvota jau pirms 3—5 tūkstošiem gadu, par ko liecina arheoloģiskie atradumi. Pastāv uzskati, ka viens no Daugavas lībiešu politiskajiem centriem un Daugavas lejteces centrs, kur pulcējušies lībiešu vadoņi, apspriežot kopējās kara gaitas, bija tieši Ķentes pilskalns. Pilskalna apdzīvotība aizsākusies jau 1.gt.p.m.ē. un savas pastāvēšanas laikā vairākas reizes ticis nodedzināts. Pēdējo reizi nocietinājumi nopostīti 9. gadsimtā, pēc kā apmetni kalnā neatjaunoja. Pilskalnā dzīvojuši balti un Baltijas somu cilšu pārstāvji.

1811. gadā mērnieka N. Vīganta veidotajā kartē, kalna teritorija atzīmēta kā Skanstes kalns, bet 1873. gada mērnieka E. Mertena veidotajā kartē — Kenteskalns. 1899. gadā Augusts Bīlenšteins publicēja pilskalna shematisko plānu. Precīzāku uzmērīšanu vēlāk veica Kārlis fon Lēviss of Menārs kopā ar Vilhelmu Bokslafu, savukārt 1924. gadā pilskalnu uzmērīja Ernests Brastiņš. Nelielus arheoloģiskos izrakumus pilskalnā veicis arī Antons Buhholcs. No 1954. līdz 1958. gadam pilskalnā notika plaši arheoloģiskie izrakumi Ādolfa Stubava vadībā, kā rezultātā pilskalnu izpētīja gandrīz pilnībā. Stubavs konstatēja trīs periodus: nocietinātā apmetne (1. gt. p.m.ē.—m.ē. sākums), varbūtējs patvēruma pilskalns (2.—5. gadsimts) un pilskalna periods (5.—9. gadsimta sākums). Izrakumos iegūtas 2256 senlietas, tostarp amatniecības, medniecības un zvejošanas rīki, un vairāki tūkstoši māla trauku lauskas.

Padomju gados kalna lielāko daļu noraka grantī.

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.latvijas-pilskalni.lv
Aktīvu atdeve

**Aktīvu atdeve** () norada, cik ienesīgi ir uzņēmuma aktīvi peļņas veidošanā.

Tas parasti tiek mērīts procentos (%), un tiek izrēķināts, izmantojot sekojošo formulu:

\mbox{Aktīvu atdeve} = \frac {\mbox{Tīra peļņa gada beigās}} {\mbox{Vidēja aktīvu vērtība gada laikā}}

Iegūtais procents palīdz novērtēt, ko uzņēmums vai nopelnīt ar to, kas tam ir – cik liela peļņa tiek iegūta no katras naudas vienības. Šīs ir noderīgs rādītājs, lai salīdzinātu kompānijas, kas darbojas vienā industrijā, un tādā veidā, tiek uzskatītas par konkurentiem. Rādītāja vērtības mēdz atšķirties atkarība no izvēlētās industrijas. Tā, industrijās kur ir nepieciešamas lielas sākuma investīcijas, parasti būs novērojama salīdzinoši zema aktīvu atdeve.

## Skatīt arī
*Pašu kapitāla atdeve
*Ienākums no ieguldījumiem
Pašu kapitāla atdeve

**Pašu kapitāla atdeve** () norāda uz uzņēmuma iegūtas peļņas relatīvo lielumu attiecībā uz uzņēmuma pašu kapitāla avotiem – akcionāriem. Tas tiek mērīts procentos (%) un norada uz kompānijas efektivitāti peļņas veidošanā, izmantojot akcionāru kapitālu.

Rādītājs tiek izskaitļots pēc sekojošās formulas:

\mbox{Pašu kapitāla atdeve} = \frac {\mbox{Tīra peļņa gada beigās}} {\mbox{Vidēja pašu kapitāla vērtība gada laikā}}

Vērtējot rezultātus, kapitāla atdeves rādītāji no 15% līdz 20% var būt tikt uzskatīti par pietiekoši labiem.

## Skatīt arī
*Aktīvu atdeve
*Ienākums no ieguldījumiem
Asena

**Asena** (, ) ir pilsēta Nīderlandes ziemeļaustrumos, Drentes provinces administratīvais centrs. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 67,2 tūkstoši iedzīvotāju. Asena ir dibināta 1257. gadā, bet pilsētas tiesības tā saņēma 1809. gadā.

Nozīmīgākais sporta notikums Asenā ir ikgadējās motosporta sacensības, kas notiek *[[TT Circuit Assen]]*. Tradicionāli katru gadu pēdējā jūnija sestdienā notiek Pasaules čempionāta šosejas motobraukšanā posms.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vērtības elektrons

[thumb|Vienkārša kovalentā saite starp diviem [Hlors|hlora atomiem, kur katrs no tiem dalās ar vienu valences elektronu.]]
**Vērtības** jeb **valences elektrons** ir atoma elektronapvalka ārējā (A grupas elementiem) vai ārējā un priekšpēdējā  (pārejas metāliem) enerģijas līmenī esošs elektrons, kas piedalās ķīmisko saišu veidošanā ar citiem atomiem. 

Atomi ar pilnu elektronu konfigurāciju (cēlgāzu atomi) parasti ir inerti. Atomi ar vienu vai diviem valences elektroniem vairāk par pilnu elektronu konfigurāciju ir reaģētspējīgi nelielās enerģijas (jonizācijas potenciāla) dēļ, kas jāpieliek, lai noņemtu šos elektronus un veidotu pozitīvu jonu. Šādi atomi savā starpā mēdz veidot metālisko saiti — no šiem atomiem sastāvošas vienkāršās vielas ir metāli.

Atoms, kam līdz pilnai elektronu konfigurācijai trūkst viena vai divu valences elektronu, ir reaģētspējīgs dēļ tendences iegūt vēl elektronus, lai aizpildītu pilno konfigurāciju un kļūtu par negatīvu jonu (šādam atomam ir liela elektrontieksme). Šie atomi labprāt veido jonu saiti ar pozitīvajiem metālu joniem.

Atomi, kuru valences elektronu skaits ir pa vidu starp šiem gadījumiem, biežāk dalās savā starpā ar valences elektroniem un veido kovalento saiti; kovalentās saites veido arī augstāk minētie atomi, kam trūkst neliela skaita elektronu līdz pilnai konfigurācijai.

## Ārējās saites
Artemjevs

**Artemjevs** (, no personvārda Artjoms *(Артём)*; sieviešu dzimtē Artemjeva *(Арте́мьева)*) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Oļegs Artemjevs (*Олег Германович Артемьев*, 1970) — krievu kosmonauts;
* Eduards Artemjevs (*Эдуард Николаевич Артемьев*; 1937—2022) — krievu komponists;
* Vladislavs Artemjevs (*Владислав Михайлович Артемьев*; 1998) — Krievijas šaha lielmeistars.
Kalpone

**"Kalpone"** () ir 2011. gada amerikāņu drāmas filma, kuras režisors ir Teits Teilors. Filmas sižets veidots pēc Ketrinas Stoketas 2009. gadā sarakstīta tāda paša nosaukuma romāna (latviešu valodā izdots ar nosaukumu "Kalpones").

Filmas darbība notiek 1960. gadu vidū Džeksonā, Misisipi štatā. "Kalpone" ir stāsts par jaunu baltādaino sievieti, žurnālisti vārdā Eižēniju "Moskītu" Fīlanu, kas izlemj rakstīt grāmatu no kalpoņu skatupunkta, atklājot rasismu ar kuru viņas saskaras, strādājot baltādaino ģimenēs. Filmā galvenās lomas attēlo Emma Stouna, Vaiola Deivisa, Oktāvija Spensere, Braisa Dalasa Hauarda, Džesika Česteina, Anna O'Railija, Kriss Lovels, Sisija Speiseka, Maiks Fogels, Siselija Taisone, *[[LaChanze]]* un Elisone Dženija.

Filma tika nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, un Spensere to saņēma kā labākā otrā plāna aktrise.

## Atsauces

## Ārējās saites
High Noon

***High Noon***, latviski pieejamie nosaukumi: "**Tieši pusdienas laikā**", "**Tieši dienvidū**", "**Pats dienas vidus**", "**Pusdienlaiks**" un "**Pašā dienas vidū**", ir 1952. gada ASV vesterna filma, kuras režisors ir Freds Cinnemans. Filmā galvenās lomas attēlo Gērijs Kūpers, Greisa Kellija, Lons Čeinijs, Keitija Džurado un Eva Makvī.

Filma *High Noon* ir stāsts par pilsētas šerifu Villu Keinu. Dienā, kad Keins nolēmis atstāt šerifa amatu, pilsētā ierodas no cietuma atbrīvots viņa sens ienaidnieks, kuram jāstājas pretī.

*High Noon* saņēma vairākās nominācijās Amerikas Kinoakadēmijas balvai, bet ieguva balvas četrās kategorijās, tai skaitā kā
labāko aktieri atzina Kūperu. 2007. gadā Amerikas Kinoinstitūts šo filmu ierindoja 27. vietā starp 100 labākajām amerikāņu filmām 100 gados (*AFI's 100 Years...100 Movies*), 1989. gadā filmu iekļāva ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā filmu reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filmu".

## Sižets
Filmā attēlotie notikumi norisinās reālā laikā — filmas darbība ilgst atbilstoši filmas garumam (85 minūtes). Filmas galvenais varonis ir pilsētas šerifs Vills Keins (Gērijs Kūpers). Viņš savā kāzu dienā nolēmis atstāt šerifa posteni, lai kopā ar jauno sievu Eimiju (Greisa Kellija) dotos uz citu pilsētu uzsākt jaunu dzīvi. Keins uzzina, ka kāds viņa arestēts noziedznieks Frenks Millers (Ians Makdonalds) ir atbrīvots no cietuma un nolēmis ierasties pilsētā, lai atriebtos Keinam. Pilsētā visi zina, ka Millers atbrauks ar vilcienu tieši pusdienas laikā. Viņa banda, trīs noziedznieki, jau gaida viņu ierodamies. Keins nolemj stāties Milleram pretī, cerot uz pilsētnieku atbalstu, bet tiem nepietiek drosmes. Keins paliek viens pret četriem. Divus bandītus Keinam izdodas nošaut, bet viņš pats tiek ievainots. Tad Eimija, aizstāvot vīru, nošauj trešo bandītu, bet Millers Eimiju sagūsta, lai izvilinātu Keinu no aizsega. Eimijai izdodas uz mirkli novērst Millera uzmanību, Keins izdara šāvienu un Millers ir miris. Filmas beigās Keins nosviež pilsētnieku priekšā savu šerifa zvaigzni un kopā ar Eimiju dodas prom no pilsētas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pedru Alvarišs Kabrals

**Pedru Alvarišs Kabrals** (; dzimis 1467. vai 1468. gadā, miris 1520. gadā) bija portugāļu augstmanis, jūrasbraucējs, tiek uzskatīts par Brazīlijas atklājēju. Viņš tiek uzskatīts par pirmo kapteini, kas bijis četrās pasaules daļās: vadījis pirmo ekspedīciju, kas savienoja Eiropu, Āfriku, Ameriku un Āziju.

## Biogrāfija
Cēlies no ievērojamas portugāļu muižnieku dzimtas. Precējies ar Izabellu de Kastro, kas bija karaļa radiniece.

Pēc Vasko da Gamas veiksmīgā jūrasbrauciena uz Indiju Portugāles karalis Manuels I nosūtīja Kabralu līdzīgā braucienā kā 13 kuģu lielas flotes kapteini. 1500. gada 9. martā ekspedīcija pameta Lisabonu un, lai izvairītos no bezvēja Āfrikas rietumu piekrastē, novirzījusies vairāk uz rietumiem par plānoto, pēc mēneša bija šķērsojusi Atlantijas okeānu un sasniedza Dienvidamerikas krastu mūsdienu Brazīlijas teritorijā. Tādējādi Kabrals kļuva par pirmo jūrasbraucēju, kas sasniedzis šo reģionu. 24. aprīlī viņš izkāpa krastā un paziņoja, ka šī teritorija pieder Portugālei.

Tālākais flotes ceļš uz Indiju bija sarežģīts un vētrains. Tā laikā gāja bojā slavenais jūrasbraucējs Bartolomeu Diašs, kurš bija kapteinis vienam no kuģiem. Ekspedīcija apmeklēja Mozambikas piekrasti, pēc tam, šķērsojot Indijas okeānu, devās uz Kalikutu Indijā. Kabrala ekspedīcija bija ļoti veiksmīga no tirdzniecības viedokļa, un 1502. gada 31. jūlijā Lisabonā kuģi atgriezās ar bagātīgu kravu.

Par Kabrala tālāko dzīvi nav saglabājies daudz liecību, taču ir zināms, ka viņš nav piedalījies citos tāljūru kuģojumos. Miris, domājams, 1520. gadā, apbedīts Santaremas baznīcā.

## Ārējās saites

*
Dāvids Apinis

**Dāvids Apinis** (dzimis , miris ) bija skolotājs un politiķis, 4. Saeimas deputāts no Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas (1931–1934). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis 5. šķira № 2346

## Atsauces
Teodors Zvejnieks

**Teodors Zvejnieks** (dzimis , miris ) bija jurists, Latvijas Republikas Tiesu palātas civildepartamenta priekšsēdētājs, Tiesu palātas priekšsēdētāja v. i., Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala Tieslietu ģenerālsekretārs (1944-1945). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
1945. gada 20. februārī dibinātajā Latvijas Nacionālajā komitejā (LNK) Zvejnieks piekrita darboties kā ģenerālprokurors.
Pēc kara beigām dzīvoja Zviedrijā, kur mira 1955. gadā.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis 3. šķira № 321 (1928)
* Triju Zvaigžņu ordenis 2. šķira № 233 (1933)

## Atsauces