Burtnieks

**Burtnieks** (saukts arī par **Burtnieka ezeru**) ir ceturtais lielākais ezers Latvijā. Tas atrodas Ziemeļvidzemes zemienes Burtnieka līdzenumā. Administratīvi ezers ietilpst Valmieras novada Burtnieku un Matīšu pagastā un robežojas ar Vecates pagastu. Burtnieks ir makšķerēšanas, medību, putnu vērošanas un atpūtas vieta. Burtnieku apvij daudz teiku, leģendu un nostāstu.

## Raksturojums
thumb|left|200px|Burtnieku klintis ap 1928. gadu.

Ūdenstilpes forma ir saspiesta elipse. Sekls ezers. Vidējais dziļums ir 2,9 m. Austrumu krastā liegums "Burtnieku ezera pļavas". Pēc iztekošās Salacas regulēšanas 1929. gadā ezera līmenis pazeminājās par 1 metru, atsedzot zāļainu piekrastes joslu. Burtnieks ir vienīgais ezers Latvijā, kur viļņu darbības rezultātā izveidojušās klintis. Šie smilšakmens atsegumi atrodas ezera dienvidaustrumu krastā dienvidos no Burtnieku evaņģēliski luteriskās baznīcas. Pēc ezera līmeņa nolaišanas ap 1929. gadu viļņi vairs nesasniedz smilšakmens atsegumus, un klinšu augstums pamazām samazinās, tās ir aizaugušas. No šīm klintīm ir radies Burtnieku svītas nosaukums. Klintis ir dabas aizsargājamais objekts (2001). Viss ezers iekļauts Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā, ainavu aizsardzības zonā. Eitrofs, aizaugošs, virsūdens aizaugums ap 25-10% (atkarībā no ūdens līmeņa). Pēdējā desmitgadē ūdens kļūst tīrāks. Konstatētas 20 zivju sugas.

Burtnieku ezerā ietek Aunupīte, Bauņupīte, Briede, Dūre, Ēķinupe, Rūja, Seda un citas mazas upītes. No ezera iztek 95 km garā Salaca, kas ietek Rīgas līcī.

3 mazas saliņas ar kopējo platību 1,4 ha, divas no tām dabiskas — Enksāre un Cepurīte, trešā mākslīgi izveidota Sedas grīvā. Ezera gultne pārsvarā smilšaina, krasti pārsvarā lēzeni, vietām purvaini un aizauguši, taču vietām (dienvidaustrumos) — stāvi. Dienvidos no Sedas grīvas aiz Mellattekas raga atrodas ezera lielākais līcis — Dūres kakts, kurā atrodas ezera dziļākā vieta.

### Veidošanās
Burtnieks veidojies pēdējā ledus laikmetā Ziemeļeiropas ledāju kustības rezultātā, tiem virzoties virzienā no ziemeļrietumiem uz dienvidaustrumiem. Daudz senākajā devona perioda smilšakmens pamatiezī izveidojās ieplaka, ko vēlāk piepildīja ledāja kušanas ūdeņi.

Ezers atrodas ledāju veidotu pauguru (drumlinu) laukā. Šo pacēlumu dēvē arī par Burtnieku ieleju un tās augstums ir 39,5 m v.j.l.

Mūsdienās Burtnieka ezers ir daudz mazāks nekā agrāk. Pēc Ledus laikmeta beigām senais Burtnieku baseins bijis pat 4—5 reizes lielāks. Tas saņēmis ūdeņus pa divām ledāju kušanas noteces iegultnēm, pa kurām ezerā arī mūsdienās ietek Rūja, Briede un Seda. Arī Burtnieka izteka Salaca plūst pa senās ledāju kušanas ūdeņu veidoto ieleju, no Burtnieka iztekošos ūdeņus ienesot Baltijas jūrā.

Leduslaikmeta beigu posmā un pēcleduslaikmeta sākumā senais Burtnieks bija ap 20 km garš. Seno krasta līniju fragmenti labāk izsekojami gar tagadējā Burtnieka ezerieplakas rietumpuses drumlinu nogāzēm pie Vecates un Bauņiem, kā arī vietām gar ezerieplakas austrumu-dienvdaustrumu malu. Visaugstākā senā Burtnieka krasta līnija, kas ar pārtraukumiem apliec visu pazeminājumu, atrodas 46 — 47 m v.j.l. jeb 5 — 6 m virs tagadējā ezera līmeņa. Visredzamāk reljefā iezīmējas krasta līnija ap 43,5 — 44 m v.j.l., kura atbilst senās Sedas deltas veidošanās sākumam. Jaunākā krasta līnija (41,9 — 42 m v.j.l.) vienīgā nepārtraukti aptver tagadējo Burtnieka un atbilst ezera līmenim pirms 1929. gada. Tagadējā Burtnieka krasta līnija reljefā labi iezīmējas 40,7 — 40,9 v.j.l. (0,8 — 0,9 m virs ezera vasaras līmeņa), vietām ar izteiktu smilšu valnīti.

## Vēsture

### Nosaukums
Sākotnēji ezers tika saukts par **Astijervu** (no lībiešu valodas), kas tulkojumā nozīmē **Trauku ezers**. Rakstu avotos tas ar šādu nosaukumu sastopams jau 13.gadsimta sākumā (latīņu: *Astverwe, Astyerewe, Astigerwe*).

A. F. Bīšings (*Büsching*) savā 1770. gada "Jaunajā Zemes aprakstā" rakstīja, ka "Burtnieku pils atrodas pie **Būra ezera** (*See Bur*), kas saucas arī par Astijervu vai **[[Beverīna|Beverīnu]]**".

Pirmo reizi vārds "Burtnieks" sastopams 1366. gada dokumentā un savu vārdu ieguvis no blakus esošās Burtnieku viduslaiku pils.

### Senās apmetnes
Burtnieka ezera ziemeļu krastā blakus Zvejnieku mājām bijušas vienas no senākajām akmens laikmeta apmetnēm Latvijā, kas nosauktas par Zvejnieku I un Zvejnieku II apmetnēm. Arheoloģisko pētījumu laikā šeit atklāts plašs kapulauks, kurā atrasts Latvijā senākais apbedījums, kas datēts ar 7. gt. pr. kr. Arheoloģisko izrakumu laikā 2009. gadā Zvejnieku kapulaukā atrasts dubultapbedījums. Šie apbedījumi pieder ķemmes-bedrīšu kultūras lokam. Līdzīgi apbedījumi sastopami Igaunijā, Somijā, ziemeļrietumu Krievijā, sniedzoties līdz pat Volgas upes vidustecei.

Burtnieku senezera krasta malā izvietota arī 2003. gadā atklātā Braukšu II apmetne. Tās atrašanās vieta ir izvietota Pantenes—Braukšu drumlina ziemeļaustrumu nogāzē. Arheoloģisko izrakumu laikā atsegto kultūrslāņa apakšējā kārta liecināja par intensīvu apmetnes apdzīvotību.

Zivju zvejniecība jau kopš akmens laikmeta ir bijusi Burtnieka krastos dzīvojošo cilvēku ikdienas sastāvdaļa. Par to liecina apmetņu kultūras slānī atrastie zivju (storu, samu, līdaku u.c.) kauli, kā arī makšķeru āķi un vienzoba harpūnas.

### Burtnieka ezers latviešu folklorā un mitoloģijā
Burtnieka ezera izcelsmes daudzveidība aprakstīta latviešu folklorā un mitoloģijā. Dažādas teikas vēsta par to kā ir cēlies Burtnieks un lielākajā daļā no tām kopīgs ir tas, ka ezers nemaz sākotnēji nav atradies tagadējā vietā, bet gan atnests, atlidojis un iegāzies tagadējā ielejā, atstājot aiz sevis purvu un savā dzelmē slēpjot baznīcu: „Ezers bijis ļoti dziļš un radies taisni tur, kur bijusi baznīca. Tā ar visu torni un gaili nogrimusi. Vēl tagad saulainā dienā ezera dibenā var redzēt šo baznīcu.„

Savukārt citās teikās tiek runāts par to ka tas uzgāzies virsū pilij: „Nolaižoties ezers apklājis ar saviem ūdeņiem skaistu pili ar zelta torni un atslēgām”. Teikās minēti dažādi cēloņi, kas bijuši pamatā vietas maiņai — ezeram pacelties pavēl Dievs, ezeram nepatīk sava vieta, ezerā dzīvojušas divas nāras kuras sanaidojušās, baznīcā precējušies brālis ar māsu, burvis teikdams „Man — burt — nieks” uzbūris ezeru, cūka bijusi kā ezera valdniece un izrakusi ezera gultni, kā arī ezera vārdu ir uzminējis kāds cilvēks.

Laimdotas tēvs Burtnieks un viņa nogrimusī pils Burtnieku ezera dibenā attēlota Andreja Pumpura tautas eposā "Lāčplēsis" un Raiņa vēsturiskajā lugā "Uguns un nakts". „Vakaros viņi staigāja Burtnieka ezera malā; Laimdota stāstīja tam, par ezerā grimušu pili”.

## Makšķerēšana Burtniekā
right|250px|thumb|Burtnieks pie Burtniekiem

Burtnieka ezers ir populāra zivju makšķerēšanas vieta. Ezera krastos ir piecas makšķernieku un vairākas atpūtas bāzes. Burtnieka ezers pieder pie publiskajiem ūdeņiem, kuros zvejas tiesības pieder valstij. Makšķerēt Burtnieka ezerā var jebkurš interesents, iepriekš iegādājoties makšķerēšanas licenci. Licencētā makšķerēšana ieviesta dabas resursu saudzējošai izmantošanai, zivju resursu pavairošanai, aizsardzībai.

Lielākā rūpnieciskā nozveja ir zandartiem, plaužiem un līņiem, retāk ķeras vēdzeles un ālanti. Ik gadu norit makšķerēšanas konkurss “Burtnieka lielā zivs”, kurā var iegūt nominācijas trīs kategorijās — Lielākā līdaka, Lielākais zandarts, Gada pārsteigums jeb citas sugas lielākā nomakšķerētā zivs.

1997. gadā lielākā līdaka, kas tika noķerta Burtnieka ezerā bija 14 kg smaga. Nostāsti vēsta par Burtnieka leģendāro zaļsvārci — tā tiek uzskatīta par Latvijas rekordisti, tikai vēl nevienam nav izdevies to noķert, jo tā ir vismaz 2m gara līdaka, ar kuru spiningotājiem ir nācies tikai pacīkstēties.

## Apdzīvotas vietas ap Burtnieka ezeru
Burtnieku teritoriju ieskauj galvenokārt trīs pagasti: Burtnieku pagasts, Matīšu pagasts un Vecates pagasts.
Nosaukums „Burtnieks” pirmoreiz parādās kādā vēsturiskā dokumentā 1366. gadā. Ezera dienvidu krastā Livonijas laikā bijusi ordeņa celta Burtnieku pils. Mūsdienās šeit atrodas Burtnieku pilsmuižas Jaunā pils un parks.

Matīšu nosaukums radies no Sv. Mateja baznīcas nosaukuma. Matīši pirmoreiz minēti ir 1678. gadā pēc Matīšu draudzes nodibināšanas. 20. gadsimtā apvienojot muižu pagastus, radās Bauņu pagasts. 1990. gadā Matīšu ciemam pievienoja Bauņu ciemu, izveidojot Matīšu pagastu.

Vecates teritorija, pēc tam, kad to iekļāva Livonijas ordeņvalstī, 1935. bija patstāvīgs veidojums ar platība kas sasniedza 4258 ha. 1990. gadā tika atjaunots Vecates pagasts, ar daļām no Sēļu pagasta un Mazsalacas dienvidu stūri.

## Pārvalde
Kopš 2021. gada Burtnieka ezers atrodas Valmieras novada pašvaldības valdījumā.

## Ārējās saites
* Ezera mājaslapa 
* www.ezeri.lv datubāze
* Burtnieku ezers un apkārtne — mūsu kopējā bagātība — arī attēli
* Informācija makšķerniekiem

## Atsauces

## Skatīt arī
* Latvijas lielākie ezeri