Brīvās Beļģijas spēki

**Brīvās Beļģijas spēki** (, ) bija karavīri no Beļģijas un tās kolonijām, kas Otrā pasaules kara laikā cīnījās Sabiedroto armiju sastāvā pēc Beļģijas oficiālās kapitulācijas nacistiskajai Vācijai. Tie atšķiras no Beļģijas pretošanās kustības, kas pastāvēja vācu okupētajā Beļģijā.

1940. gadā Beļģijas pirmskara emigranti un bijušie karavīri, kas bija izbēguši no okupētās Beļģijas, tika savākti vienībās Lielbritānijas armijas ietvaros, kas vēlāk cīnījās Eiropas un Vidusjūras karadarbības zonās. Tajās ietilpa kājnieku formējums, kas vēlāk kļuva par Pirona brigādi, kā arī komandosu un desantnieku vienības. Beļģi dienēja arī Karaliskajos gaisa spēkos un Karaliskajos flotes spēkos, gan vienībās, kurās bija tikai Beļģijas pilsoņi, gan vienībās, kurās vairākumā bija briti. Ievērojams skaits karavīru no Beļģijas Kongo cīnījās Sabiedroto pusē pret itāļiem Austrumāfrikā, *Force Publique* sastāvā. Pēc Beļģijas atbrīvošanas 1944. gada septembrī Brīvās Beļģijas spēki veidoja jaunās Beļģijas armijas pamatus.
## Priekšvēsture
Beļģijas iesaistīšanās Otrajā pasaules karā sākās, kad 1940. gada 10. maijā vācu spēki iebruka Beļģijā, kas bija ievērojusi neitralitātes politiku. Pēc 18 dienu ilgām cīņām Beļģija 28. maijā padevās un tika pakļauta vācu okupācijai. Cīņu laikā armijā bija dienējuši no 600 000 līdz 650 000 Beļģijas vīriešu (gandrīz 20 % no valsts vīriešu iedzīvotājiem). Lielākā daļa no viņiem tika sagūstīti kā karagūstekņiem un turēti apcietnājumā nometnēs Vācijā, lai gan daži tika atbrīvoti pirms kara beigām. Arī karalis un armijas virspavēlnieks Leopolds III 28. maijā kopā ar savu armiju padevās vāciešiem un palika gūstā līdz kara beigām. Beļģijas valdība vispirms aizbēga uz Bordo Francijā un pēc tam uz Londonu Apvienotajā Karalistē, kur 1940. gada oktobrī izveidoja oficiālu trimdas valdību.
## Sauszemes spēki

Brīvās Beļģijas spēku sauszemes spēki kara laikā tika veidoti no trim galvenajiem avotiem. Tie bija Beļģijas Kongo izvietotie "Force Publique" (sava ​​veida koloniālais žandarmērijas bataljons), Beļģijas karavīri, kas pēc valsts kapitulācijas atradās Lielbritānijā un Kanādā, un pēc 1944. gada septembra beļģi, kas dzīvoja pašas Beļģijas atbrīvotajās teritorijās.
### Force Publique Āfrikā

No tā sauktajiem *Force Publique* ("Sabiedriskajiem spēkiem") Beļģijas Kongo tika mobilizētas trīs kājnieku brigādes, lai cīnītos Sabiedroto pusē Āfrikā. 1940. un 1941. gadā šie karavīri piedalījās Sabiedroto Austrumāfrikas kampaņā, kas atbrīvoja Etiopiju no fašistiskās Itālijas un ieņēma Eritreju un Itālijas Somāliju. 1941. gada maija beigās Beļģijas ģenerālmajors Eduārs Ogists-Žiljārs vadīja šos karaspēkus no Kongo iekšienes uz Etiopiju, nogriežot Itālijas ģenerāļa Pjetro Gazeras spēku atkāpšanās ceļu Etiopijā un pieņemot viņa 7000 vīru lielā karaspēka padošanos.

Pēc šīs kampaņas veiksmīgas pabeigšanas Beļģijas koloniālie karaspēki dienēja kā aizmugures drošības spēki Tuvajos Austrumos, Ēģiptē un Palestīnā.

Force Publique nosūtīja karā arī 10. militāro medicīnas korpusu. Laikā no 1940. līdz 1945. gadam aptuveni 350 Kongo un 20 Beļģijas iedzīvotāji dienēja kopā ar britiem militārajās medicīnas vienībās Abesīnijā, Somālijā, Madagaskarā un Birmā.
### Pirona brigāde
Beļģi un daži luksemburgieši Lielbritānijā un Kanādā, tostarp 163 no Denkerkas evakuētie Beļģijas karavīri, tika savervēti 1940. gada 25. maijā, izveidojot 1. Beļģijas kājnieku brigādi, kas pazīstama kā "Pirona brigāde" tās komandiera Žana Batista Pirona vārdā. Beļģijas sauszemes spēku komandieris Lielbritānijā bija ģenerālleitnants Viktors van Stridonks Barkels. Pirons ieradās Lielbritānijā tikai 1941. gada aprīlī, aizbēgot no okupētās Beļģijas. Pirms brigādes komandēšanas pārņemšanas Pirons ieņēma majora un pulkveža dienesta pakāpes. Sākotnēji brigāde tika izveidota kā bataljons, bet van Stridonkam un Pironam izdevās mobilizēt papildu spēkus (bataljons kļuva par brigādi 1943. gadā), un līdz 1944. gadam brigādē bija trīs motorizētie vadi, artilērijas baterija, inženieru vads, bruņumašīnu vads un atbalsta vienības. Brigādi apbruņoja un apmācīja Lielbritānijas armija. Brigāde izsēdās Aromanšā, Normandijā, 1944. gada 8. augustā un vairākas nedēļas cīnījās Normandijas piekrastē 1. Kanādas armijas sastāvā. Pēc tam 3. septembrī tā kļuva par 2. Lielbritānijas armijas daļu un tika pārcelta uz Beļģiju, piedaloties savas dzimtenes un Nīderlandes dienvidu atbrīvošanā. 1944. gada novembrī brigāde tika izvietota Beļģijā un reorganizēta, 1945. gada aprīlī atgriežoties kaujās Nīderlandē.
### Beļģijas speciālie spēki

No Beļģijas karavīriem Lielbritānijā tika izveidota arī britu komandosu vienība. Beļģi cīnījās Norvēģijā, Francijā, Madagaskarā, Itālijā, Dienvidslāvijā un Vācijā. 1944. gada beigās tika izveidotas vēl divas līdzīgas vienības, kas sastāvēja no beļģiem no atbrīvotajām teritorijām, kuri bija Beļģijas pretošanās kustības dalībnieki. No beļģiem tika izveidots arī bataljona lieluma Speciālā gaisa dienesta pulks, kas 1944.–1945. gadā cīnījās Francijas ziemeļrietumos, Beļģijā un Nīderlandē.

### Strēlnieku bataljoni
Pēc lielākās daļas Beļģijas atbrīvošanas no 1944. gada oktobra līdz 1945. gada jūnijam tika izveidoti 57 fuzilieru (kājnieku) bataljoni, četri inženieru bataljoni un četri izlūkošanas bataljoni, kā arī 34 autotransporta bataljoni. Lielākā daļa fuzilieru bataljonu tika izmantoti kā garnizoni aizmugurē. Šī loma pieauga, jo 1945. gadā tika okupēta arvien lielāka Vācijas teritorija: viegli bruņotu Beļģijas vienību klātbūtne ļāva labāk apbruņotajām sabiedroto vienībām turpināt cīnīties, neveltot spēkus savu sakaru līniju nodrošināšanai. Neskatoties uz to, 20 fuzilieru bataljoni tika izmantoti kaujās vācu Ardēnu operācijas laikā, Nīderlandē, Remagenas tilta placdarmā un Pilzenē, Čehoslovākijā.
## Jūras spēki
Kara laikā Beļģijas Jūras spēkiem bija divas korvetes un mīnu kuģu grupa. Šie kuģi piedalījās Atlantijas kaujā, un 1943. gada maijā to apkalpē bija 350 cilvēku.
## Gaisa spēki
Pirmie Brīvās Beļģijas gaisa spēku piloti bija piloti, kas bija pievienojušies Lielbritānijas gaisa spēkiem. 29 Beļģijas piloti cīnījās pret nacistu lidmašīnām Britānijas kaujas laikā. Vēlāk daži no Beļģijas pilotiem pievienojās Beļģijas eskadriļām: 350., kas tika izveidota 1941. gada novembrī, un 349., kas tika izveidota 1942. gada novembrī. Līdz 1943. gada jūnijam Brīvās Beļģijas gaisa spēkos dienēja 400 Beļģijas piloti. Šie piloti sākotnēji bija daļa no spēkiem, kas aizstāvēja Lielbritānijas gaisa telpu, un vēlāk veidoja daļu no gaisa spēkiem, kas piedalījās sabiedroto iebrukumā Eiropā. Līdz kara beigām gaisa spēkos dienēja aptuveni 1900 Beļģijas piloti, no kuriem 225 piloti tika nogalināti.
## Apvienotās Karalistes Speciālo operāciju pārvalde
Daudzi beļģi dienēja kā slepenie aģenti sabiedrotajiem Speciālo operāciju pārvaldes (*Special Operations Executive*, SOE) "T sekcijas" ietvaros. Aģenti tika nogādāti ar aviāciju okupētajā Beļģijā, lai sazinātos ar pretošanās kustību, sākot ar 1940. gada oktobri. Daudzi bija civiliedzīvotāji, kas nāca no dažādās profesionālas vides, nevis bija karavīri. Tas bija ārkārtīgi riskanti, un no aptuveni 300 aģentiem, kas ar izpletni tika izmesti Beļģijā, 75 % tika sagūstīti vācu Gestapo. Sagūstītie tika spīdzināti vai sodīti ar nāvi, un 150 aģenti kara laikā tika nogalināti.
## Formas tērpi un ekipējums

Atšķirībā no brīvajiem francūžiem, kuru armija saglabāja savu nacionālo rangu struktūru un lielu daļu sava ekipējuma un uniformu, brīvie beļģi bija pilnībā organizēti un aprīkoti atbilstoši britu modelim. Beļģijas karaspēks pārņēma britu rangu struktūru, kā arī britu kaujas formas tērpus un ķiveres. No citām vienībām tos atšķīra plata lauvas cepures nozīmīte un izliekta auduma uzšuve ar uzrakstu "BEĻĢIJA", kas tika nēsāta uz viena pleca, un Beļģijas trīskrāsaina emblēma uz otra.

Beļģijas armija tradicionāli izmantoja franču stila formas tērpus kopā ar raksturīgo Adriana ķiveri, kas nozīmēja, ka kopš Pirmā pasaules kara abām armijām bija ļoti līdzīgs izskats. Pēc kara, brīvo beļģu un britu militāro padomnieku ietekmē, Beļģijas armija tā vietā pārņēma britu stila formas tērpus un Lielbritānijā ražotu ekipējumu.
## Pēc kara
Saskaņā ar dažiem avotiem, pēc Beļģijas kapitulācijas Otrajā pasaules karā aptuveni 100 000 vīru cīnījās Brīvo Beļģijas spēku sastāvā pret Vāciju. Pēc kara tika izveidotas piecas brigādes, kas kļuva par jaunās Beļģijas armijas pamatu, veidojot divas divīzijas, kas tika izmantotas Vācijas okupācijā. Beļģijas komandosi, kas dienēja Lielbritānijas SAS, kļuva par Beļģijas specvienību mugurkaulu, un Brīvo spēku eskadriļas kļuva par pēckara Beļģijas gaisa spēku mugurkaulu.
## Atsauces

## Ārējās saites
* Belgian Armed Forces 1940-1946