open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jelgavas Svētā Jāņa evaņģēliski luteriskā baznīca

thumb|300px|Jelgavas Sv. Jāņa luterāņu baznīca 20. gadsimta sākumā
**Jelgavas Svētā Jāņa evaņģēliski luteriskā baznīca** ir viena no jaunākajām Jelgavas baznīcām, kas celta 1845. - 1847. gadā. Atrodas Jāņa ielā 1, Jelgavā.
Pie baznīcas atrodas Alunāna parks un Stacijas skvērs, kuru vietā kādreiz bija Jelgavas vecie kapi (Literātu kapi, Katoļu kapi, Jāņa kapi, Vecticībnieku kapi).

## Vēsture
Baznīcas pirmsākumi meklējami 1780. gadā, kad Jelgavas birģermeistars H. Kloks testamentā savu mantību novēlēja jaunas mūra baznīcas celšanai vietā, kur atradās Annas vārti, vēlāk dēvēti arī par Pētera vārtiem. Tie bija nosaukti par godu Gotharda Ketlera sievai Annai, kas pa tiem devās uz hercoga muižām Vircavu, Emburgu un Rundāli. Jau 1705. gadā pie vārtiem atradās pilsētas nabagmāja un kapsēta ar mazu koka baznīciņu, kas tika saukta par nabagu baznīcu.

Tomēr tikai 1845. - 1847. gadā pēc arhitekta V. Šulca projekta vecās koka baznīcas vietā uzcēla mūra baznīcu. 1861. gadā tā dabūja atsevišķu mācītāju un 1862. gadā to nosauca par Svētā Jāņa baznīcu. J. Dēringa altārglezna "Kristus pie Krusta ar Mariju un Jāni" baznīcā atrodas kopš 1865. gada.

Mācītāja Ludviga Katerfelda laikā 1882. gadā uzbūvēja tagadējo baznīcas torni.

## Atsauces
Pelē (vulkāns)

**Pelē** ( — ‘Plikais kalns’) ir aktīvs vulkāns Martinikas salas ziemeļu daļā,  no Fordefransas, Karību jūrā. Kalna augstums ir . Pelē tiek klasificēts kā stratovulkāns — pelni un lava tiek izvadīti sprādzienveidā un vulkānam ir konusa forma.

## Izvirdums
Vulkāna nāvējošākais izvirdums tika fiksēts 1902. gada 8. maijā, tā laikā tika izpostīta Senpjēras pilsēta. Bojā gāja apmēram  cilvēku, jeb 15% Martinikas iedzīvotāju. Vulkāna izvirdumā izdzīvoja tikai divi cilvēki. Tā paša gada oktobrī pēc postošā izvirduma vulkāns izveidoja *diatrīmu*, lavas un pelnu maisījumu zināmu arī kā "lavas mugurkaulu" vai "vulkānisko mugurkaulu" . Šā veidojuma diametrs sasniedza 100—150 metrus un augstums — 300 metrus. Tas tika saukts par "Monpelē adatu" vai "Monpelē torni". "Monpelē adata" auga ar ātrumu  dienā, sasniedzot Ēģiptes piramīdu izmērus. Divdesmit dienu laikā diatrīma sasniedza 230 metru augstumu. Pēdējā vulkāna aktivitāte konstatēta 1929. gadā.
thumb|263x263px|"Monpelē adata"
thumb|348x348px|Vulkāna izvirduma skartais reģions

## Mūsdienas
Mūsdienās Martinika un, līdz ar to, Pelē ir tūristu iecienīts galamērķis. Pelē joprojām tiek uzskatīts par vienu no bīstamākajiem Rietumindijas vulkāniem ar iespēju, ka tas kādu dienu atkal izvirdīs. Kalnu pastāvīgi novēro gan ģeologi, gan vulkanologi. Kaut arī daži ciematiņi ap Senpjēru atjaunojās, pati pilsēta nekad vairs nesasniedza tos apmērus, kurus pirms vulkāna izvirduma. Senpjēras un tā apkārtnes iedzīvotāju skaits šobrīd varētu sasniegt ap 4500 iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
15. SS lauka papildinājumu bataljons

**15. SS lauka papildinājumu bataljons** () bija Latviešu leģiona kājnieku papildinājumu vienība 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. 1943. gada decembrī tika iekļauts 3. apmācības pulkā, atjaunots Vācijā 1944. gada rudenī, izformēts 1945. gada marta sākumā Austrumprūsijā.

## Pirmā izveidošana

15. lauka papildinājumu bataljonu 5 rotu sastāvā 1943. gada 25. novembrī Ventspilī no 15. divīzijas izformēto III bataljonu vīriem saformēja majors Jānis Šmits, ar 32. grenadieru pulka došanos uz fronti bataljons pārcēlās uz Paplaku. Ierodoties Paplakā bataljons saņēma no 32. grenadieru pulka arī lieko aprīkojumu, ieročus, 20 virsniekus un 100 karavīru. 9. decembrī bataljons ar divīzijas pavēli saņēma 500 jauniesauktos, 20. decembrī par komandieri iecēla pulkvežleitnantu Skudruli un decembra beigās kā I bataljons tika iekļauts 3. apmācības pulkā.

## Otrā izveidošana

Otrreiz 15. lauka papildinājumu bataljonu saformēja līdz ar pārējo 15. divīzijas vienību atjaunošanu Vācijā 1944. gada rudenī. 1945. gada 4. martā bataljonu no Sofienvaldes nosūtīja uz Dancigu, to sasniedzot 8. martā, kur tika pilnībā atbruņots. 11. martā bataljona vīrus sadalīja pa dažādām 2. vācu armijas vienībām, lielāku grupu 50 vīru sastāvā iekļaujot 542. kājnieku pulkā, ar to arī 15. lauka papildinājumu bataljona dienesta gaitas beidzās.

## Atsauces
Nepilnas pārvērtības kukaiņi

**Nepilnas pārvērtības kukaiņi** jeb **nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārta** (*Exopterygota*) ir jaunspārņu infraklases (*Neoptera*) kukaiņu virskārta, kas apvieno kukaiņu sugas, kuru nimfas (nepieaugušie īpatņi) ārēji atgādina imago (pieaugušos kukaiņus). Attīstības laikā kukaiņi vairākas reizes nomaina savu ārējo apvalku, līdz pakāpeniski sasniedz pieauguša īpatņa lielumu. Šīs grupas sugām attīstoties nav kūniņas stadijas. Kad nimfa nomainījusi apvalku 1—2 reizes, tai var redzēt nelielus spārniņus. Nimfa aug arvien lielāka, līdz sasniedz pieauguša kukaiņa lielumu, tad tā nomaina apvalku pēdējo reizi, kļūstot par imago - kukaini, kas sasniedzis dzimumbriedumu.

Nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārta ir ļoti daudzveidīga grupa, kas apvieno vismaz 130 000 mūsdienās dzīvojošu sugu, kas tiek iedalītas 13 kārtās. No pilnas pārvērtības kukaiņiem (*Endopterygota*) šī grupa atšķiras ar veidu, kā attīstās spārni. Turklāt šo informāciju atspoguļo abu grupu zinātniskais nosaukums. *Exopterygota* nozīmē, ka spārni attīstās ārēji, bet *Endopterygota* nozīmē, ka spārni attīstās iekšēji kūniņas stadijas laikā. Ārēja, pakāpeniska spārnu attīstība ir raksturīga arī spārēm un viendienītēm, kas pieder pie senspārņu infraklases, bet atšķirībā no jaunspārņiem nespēj sakļaut spārnus virs ķermeņa tam paralēlā plaknē.

## Sistemātikas diskusija
thumb|left|240px|Nimfa ārēji atgādina pieaugušu kukaini - imago, attēlā sienāža nimfa
Sistemātiķiem joprojām nav vienprātības, kā detalizētāk iedalīt nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārtu, kā arī nav vienprātības par kopējo jaunspārņu sistemātiku. Lai arī liela daļa sistemātiķu atzīst jaunspārņu iedalījumu divās lielās grupās atkarībā no to attīstības veida, autoritatīvs sistemātikas informatīvais avots ITIS (*Integrated Taxonomic Information System*) neatzīst jaunspārņu sadalījumu nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārtā un pilnas pārvērtības kukaiņu virskārtā, vienlaicīgi atzīmējot, ka šāda sistemātika tiek praktizēta.

Ir zinātnieki, kas iesaka izdalīt blakšveidīgo kukaiņu virskārtu (*Paraneoptera*), kas apvienotu 4 kārtas. Lai arī lielākā daļa blakšveidīgo sugu ir nepilnas pārvērtības kukaiņi, tomēr daudzas tripšu sugas un dažas blakšu sugas fizioloģiski ir pilnas pārvērtības kukaiņi. Blakšveidīgo kukaiņu virskārtu kā taksonomisko vienību atbalsta arī ITIS organizācija.

Sistemātiķi arvien biežāk lieto prusakveidīgo kārtu (*Dictyoptera*), kas apvieno dievlūdzējus, prusakus un termītus. Saskaņā ar ģenētiskajiem pētījumiem, prusakveidīgajiem kukaiņiem tuvākie radinieki ir zarkukaiņu kārtas (*Phasmatoptera*) un grilloblatīdu kārtas (*Notoptera*) sugas, mantofazmatīdu dzimtu (*Mantophasmatodea*) ieskaitot. Daži sistemātiķi visas šīs kārtas sistematizē vienā prusakveidīgo kukaiņu virskārtā.

## Sistemātika
**Nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārta** (*Exopterygota*) 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

 (ieteikta virskārta)
* 
* 
* 
* 

 (ieteikta virskārta)
* 
* 

## Atsauces

## Ārējās saites
*Division Exopterygota
*Neoptera (new wing)
*Insects
*Insect Orders Objectives Question Introduction
Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas pareizticīgo katedrāle

thumb|300px|Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas pareizticīgo katedrāle
[thumb|Katedrāles [ikonostass]]
**Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas pareizticīgo katedrāle** ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Akadēmijas ielā 12, Jelgavā. Viena no četrām Latvijas pareizticīgo katedrālēm (Rīgā, Daugavpilī, Jelgavā un Liepājā).

## Vēsture
Baznīcas pirmsākumi meklējami 1711. gadā, kad Krievijas cars Pēteris I pēc Rīgas ieņemšanas lika izprecināt sava vecākā brāļa Ivana V meitu Annu Ivanovnu ar Kurzemes un Zemgales hercogu Frīdrihu Vilhelmu. Hercogs esot solījis Jelgavā uzcelt pareizticīgo baznīcu, bet savas pāragrās nāves dēļ to neizdarīja.

Hercoga atraitnes Annas valdīšanas laikā viņas galma padomnieks Pēteris Bestuževs 1726. gadā lika pie hercogienes pils uzcelt koka pareizticīgo baznīcu. Viņa sieva Katrīna apglabāta šajā baznīcā. Tā kā Jelgavā jau bija Svētās Annas baznīca, pareizticīgo baznīcu nodēvēja par Sv. Simeona un Sv. Annas baznīcu.
Laikā, kad hercogisti pārvaldīja muižnieku padome, 1750. gadā uzbūvēja jaunu pildrežģa baznīcas ēku ar četrstūrainu zvana torni.

Pēc tam, kad hercogs Pēteris salaulājās ar kņazieni Jevdokiju Jusupovu, 1774. gadā tika likti pamati arhitekta Frančesko Bartolomeo Rastrelli projektētai mūra baznīcai, ko pabeidza un iesvētīja 1780. gadā. 1848. gadā Vidzemes un Kurzemes guberņu pareizticīgo draudzes atdalīja no Pleskavas bīskapijas un izveidoja patstāvīgu Rīgas pareizticīgo arhibīskapiju (). 1850. gadā Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas baznīcai jaunajā arhibīskapijā piešķīra katedrāles statusu, kas bija viena no Rīgas un Jelgavas arhibīskapa (*aрхиепископ Рижский и Митавский*) rezidencēm.

Baltijas pārkrievošanas laikā no 1890. līdz 1892. gadam ar Krievijas imperatora Aleksandra III finansiālu atbalstu pēc arhitekta Nikolaja Čagina projekta katedrāli pilnīgi pārbūvēja. Ēka tika ievērojami paplašināta, tomēr tās apjomā daļēji tika iekļauti arī vecās Rastrelli projektētās baznīcas mūri.

Otrā pasaules kara laikā Sarkanās armijas uzbrukumā 1944. gada augustā katedrāli sagrāva, taču atliekas nenovāca un visu okupācijas laiku tās vietā atradās drupu kaudze. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to atdeva Latvijas Pareizticīgo Baznīcai un veica tās atjaunošanu (1993—2003). Katedrāles zvanu tornī iekāra deviņus zvanus, no kuriem lielākais sver 830 kg.

## Atsauces
Liepājas Svētā Nikolaja pareizticīgo Jūras katedrāle

thumb|Liepājas Svētā Nikolaja pareizticīgo (jūras) katedrāle
**Liepājas Svētā Nikolaja pareizticīgo Jūras katedrāle** jeb **Karostas katedrāle** ir Latvijas Pareizticīgās baznīcas dievnams Katedrāles ielā 7, Liepājas Karostā. Bizantiešu stilā celtā katedrāle ir lielākais pareizticīgo dievnams Latvijā, un tā ir viena no četrām Latvijas pareizticīgo katedrālēm (Rīgā, Daugavpilī, Jelgavā un Liepājā).

## Vēsture
Baznīcas pirmsākumi meklējami 1890. gadā, kad izira Krievijas un Vācijas Impēriju militārā savienība un pēc Krievijas imperatora Aleksandra III pavēles uz ziemeļiem no Liepājas sākās apjomīga cietokšņa un kara pilsētiņas celtniecība.

Katedrāles būve sākās 1900. gadā pēc Pēterburgas arhitekta Vasilija Kosjakova projekta. Lielāko naudas daļu baznīcas būvniecībai ziedoja cara ģimene. 1903. gadā dievnamu iesvētīja par godu jūrnieku aizstāvim svētajam brīnumdarim Nikolajam, iesvētīšanās svinīgajā ceremonijā piedalījās imperators Nikolajs II, viņa ģimenes locekļi un izcili valstsvīri, kā arī Kurzemes ģenerālgubernators Georgijs Līvens, Liepājas pilsētas galva Cinks, pilsētas pārvaldes un sabiedrisko organizāciju pārstāvji.

Pirmā pasaules kara sākumā  katedrāles zvanus, ikonas un daudzus citus priekšmetus izveda uz Krieviju. 1930. gados dievnamu piemēroja Liepājas garnizona luterāņu draudzes vajadzībām.

Pēc Otrā pasaules kara okupācijas vara katedrālē ierīkoja sporta zāli, matrožu klubu un kinoteātri. Lai kaut cik slāpētu lielisko akustiku un skatītāji varētu saprast skaņu filmas sižetu, tika aizbetonēta centrālā kupola joma. Tikai pēc Padomju armijas izvešanas no Latvijas 1994. gadā ēku atdeva Latvijas Pareizticīgo baznīcai.

## Ēka
Baznīca projektēta un celta atbilstoši 17. gadsimta Krievijas pareizticīgo baznīcu stilam ar centrālo un četriem sānu kupoliem, kas simbolizē Jēzu Kristu ar četriem apustuļiem evaņģēlistiem. Ēkas konstrukcija ir unikāla, katedrālei nav nevienas kolonnas. Baznīcas būvniecībā arhitekts V. Kosjakovs pirmo reizi izmantoja monolītās betona liešanas metodi, tāpēc dievnams ir bez atbalsta kolonnām, visu milzīgo piecu kupolu masu tur četras krustojošās arku velves. Dievnama augstums pārsniedz piecdesmit metru.

## Atsauces
TEC-2

thumb|Rīgas TEC-2 vecā ražotne|220px
thumb|Uz Rīgas TEC-2 jauno energobloku tiek transportēta gāzes turbīna (2007.gada februāris)|220px

**Rīgas otrā termoelektrocentrāle** (**TEC-2**) ir lielākā termoelektrostacija Latvijā, kas atrodas Aconē, Salaspils novadā. TEC-2 kopējā elektriskā jauda koģenerācijas režīmā ir 832 MW, bet kondensācijas režīmā – 881 MW. 

## Vēsture
Savu darbību Rīgas TEC-2 uzsāka 1975. gadā, bet pilnībā tika pabeigta 1979. gadā līdz ar visu energobloku uzstādīšanu, elektrostacijas kopējai jaudai sasniedzot plānoto apjomu - 390 MW. Elektrostacija ir aprīkota ar četriem ūdens sildkatliem, četriem enerģētiskajiem tvaika katliem un četrām tvaika turbīnām. Enerģijas ražošanai TEC-2 var izmantot dabasgāzi un dīzeļdegvielu.

Pēdējos gados Rīgas TEC-2 veikta daļēja stacijas tehnoloģisko iekārtu un vadības sistēmu modernizācija, optimizējot kurināmo dedzināšanas procesu un samazinot kaitīgo izmešu daudzumu atmosfērā. 

Rīgas TEC-2 saražoto elektroenerģiju nodod Latvijas elektropārvades sistēmas 110 kilovoltu tīklā, savukārt saražoto siltumu realizē Rīgas siltumapgādes uzņēmuma "Rīgas Siltums" tīklā. 2004. gadā Rīgas TEC-2 izstrādāja 1 Twh elektroenerģijas un 2,049 TWh siltumenerģijas.

2004. gadā tika pieņemts lēmumu sākt ražotnes TEC-2 rekonstrukciju. Tajā no apbūves brīvajā teritorijā izbūvēja divus jaunus gāzes un tvaika turbīnu kombinētā cikla energoblokus. TEC-2 rekonstrukcija noslēdzās 2013. gada nogalē ar otrā energobloka atklāšanu. Pēc rekonstrukcijas TEC-2 kopējā koģenerācijas siltuma jauda ir 544 MW, bet elektriskā jauda koģenerācijas režīmā – 832 MW, kondensācijas režīmā – 881 MW. Savukārt kopējā Rīgas TEC-2 siltuma jauda, ieskaitot ūdens sildāmos katlus, sasniedz 1124 MW.

2021. gada jūnijā TEC-2 teritorijā darbu sāka siltuma akumulācijas tvertne, lai optimizētu termoelektrocentrāles darbību un nodrošinātu primāro energoresursu ietaupījumu. Tās būvniecība tika sākta 2019.gada rudenī. Ar 18 tūkstošu m³ tilpumu tā ir lielākā siltuma akumulācijas tvertne Baltijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Filma par TEC-2 rekonstrukciju
Marionailenda

**Marionailenda** () ir Dienvidāfrikas vissezonas pētniecības stacija Subantarktikā. Izvietojusies Mariona salas austrumos Prinča Edvarda salu grupā Indijas okeāna dienvidrietumos. Tās galvenās darbības jomas ir bioloģija, vides zinātnes un meteoroloģija. Stacija ir apdzīvota visu gadu, to apkalpo 15-20 cilvēku personāls.

## Vēsture
1947. gada nogalē slepenas operācijas *Snoektown* ietvaros uz Prinča Edvarda salām devās Dienvidāfrikas Savienības karakuģis *Transvaal*, lai šīs salas anektētu. 29. decembrī ekspedīcijas vadītājs Džons Fērbērns *(John Fairbairn)* izkāpa krastā Mariona salā un svinīgi to pasludināja par Dienvidāfrikas teritoriju. Pēc sešām dienām, 1948. gada 4. janvārī, par Dienvidāfrikas īpašumu tika pasludināta arī Prinča Edvarda sala. Tajā pat dienā Mariona salā tika izveidota nometne, kurā līdz pastāvīgā zinātniskā personāla ierašanās apmetās 14 *Transvaal* jūrnieki. Kuģis devās atpakaļ uz Keiptaunu.

20. janvārī salās ieradās Dienvidāfrikas karakuģis *Natal*, kam sekoja kravas kuģis *Gamtoos*, ar ko ieradās jaunbūvējamās meteostacijas celtnieki un materiāli. 1. februārī ar kuģi *Good Hope* ieradās par pirmo stacijas priekšnieku nozīmētais meteorologs Alans Krofords *(Alan Crawford)* un pārējais personāls. Starp 10 pirmajiem stacijas iemītniekiem seši bija salinieki no Tristana da Kunjas salām. 20. martā visas četras stacijas ēkas bija pabeigtas un salā palika tikai ziemošanas personāls.

Vēlākos gados stacija vairākkārt pārbūvēta un paplašināta; mūsdienās tā spēj polārajā vasarā uzņemt līdz pat 50 cilvēkiem.

## Atsauces
Homo novus (romāns)

***Homo novus*** (no latīņu valodas — 'jaunais cilvēks') ir Anšlava Eglīša 1944. gadā laikrakstā "Tēvija" turpinājumos publicēts romāns, kas parāda precīzi fiksētu Rīgas 1930. gadu ikdienas dzīvi, portretējot Latvijas galvaspilsētu un tās sabiedrību. Rīga tiek skatīta lauku jaunekļa mākslinieka Jura Upenāja acīm, kas pilsētā notiekošajā noraugās kā brīnumā, bet tajā pašā laikā tiek atspoguļots paša rakstnieks skatījums uz pilsētu, ko viņš vienmēr ir dziļi mīlējis, un kas mākslinieku aprindās tika dēvēta par Ziemeļu Parīzi.

 norisinājās pirmizrāde Annas Vidulejas komēdijai *[[Homo novus (filma)|Homo novus]]*, kas veidota pēc šī romāna motīviem.

## Saturs
Romāna galvenais varonis ir Juris Upenājs, kas Rīgā iebrauc no Cesvaines puses. Rīga tiek skatīta izbrīnas pilnu skatienu, bet ar laiku ar šī pilsēta kļūst par svarīgu jaunā mākslinieka dzīves sastāvdaļu, kļūstot tai piederīgs un uzticīgs.

"Homo novus" ir ne tikai 20. gadsimta 30. gadu Rīgas precīzs atspoguļojums, bet arī objektīvs pilsētas mākslas dzīves raksturojums, ko ir sniedzis A. Eglītis pats būdams mākslas pasaulei piederīgs cilvēks. Tādējādi rakstnieks atzīst tikai vienu pasauli — mākslinieku. Tādēļ romānā var lasīt perfekti noraksturotu Rīgas mākslinieku bohēmu ar neiztrūkstošām iedzeršanām, strīdiem, sarunām, pie reizes apstaigājot visus Rīgas krogus un restorānus, nīkstot pie glāzes vairāku dienu garumā. A. Eglītis to visu pratis attēlot ar tikai sev raksturīgo pievilcību, kuru papildina īsta dzīvība, vitalitāte un asprātība.

## Atsauces
Maurīcijas futbola izlase

**Maurīcijas futbola izlase** ir futbola komanda, kas pārstāv Maurīciju starptautiskās sacensībās. Tā ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausam, tomēr 1974. gadā kvalificējās Āfrikas Nāciju kausam, kurā gan izstājās pēc grupu turnīra. Maurīcija ir divkārtēja Indijas Okeāna spēļu uzvarētāja.

## FIFA Pasaules kauss
* 1930-1970 - *Nepiedalījās*
* 1974 – *Nekvalificējās*
* 1978-1982 – *Nepiedalījās*
* 1986 – *Nekvalificējās*
* 1990 – *Tika liegta dalība parādu dēļ*
* 1994 – *Nepiedalījās*
* 1998-2010 – *Nekvalificējās*
* 2014 - *Izstājās*
* 2018 - *Nekvalificējās*
* 2022 - *Nekvalificējās*
* 2026 - *[[2026. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — CAF zona|Nekvalificējās]]*

## Āfrikas Nāciju kauss
* 1957-1965 – *Nepiedalījās*
* 1968-1972 – *Nekvalificējās*
* 1974 – Grupu turnīrs
* 1976-1986 – *Nekvalificējās*
* 1988 – *Izstājās*
* 1990-2012 – *Nekvalificējās*
* 2013 – *Nepiedalījās*
* 2015-2017 – *Nekvalificējās*

## Atsauces
Latvijas kandidāti Amerikas Kinoakadēmijas balvai "Labākā starptautiskā spēlfilma"

Šajā sarakstā uzskaitītas filmas, ko **[[Latvija]]** virzījusi **[[Amerikas Kinoakadēmijas balva]]i** nominācijā **"[[Labākā starptautiskā spēlfilma (Amerikas Kinoakadēmijas balva)|Labākā starptautiskā spēlfilma]]"**. Pirmoreiz filmu no Latvijas virzīja uz 65. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanu, tā bija Jāņa Streiča filma "Cilvēka bērns". Animācijas filma "Straume" ir vienīgā kategorijai izvirzītā Latvijas filma, kas tikusi nominēta Kinoakadēmijas balvai. "Straume" tika nominēta arī kategorijā "Labākā animācijas filma", kurā tā uzvarēja.

Viesturs Kairišs ir vienīgais režisors, kura filmas ir divas reizes izvirzītas šai nominācijai ("Melānijas hronika" un "Janvāris").

## Uzskatījums

## Atsauces
Čūetels Edžiofors

**Čūetelu Umaedi "Čūetels" Edžiofors** (*Chiwetelu Umeadi "Chiwetel" Ejiofor*, ; dzimis ) ir britu aktieris.

Filmējies tādās filmās kā "Netīrā jaukā dzīve" (2002), "Tāda ir mīlestība" (2003), ""Serenity": Kauja par nākotni" (*Serenity*, 2005), *[[Kinky Boots]]* (2005), "Cilvēces bērns" (2006), *[[Endgame]]* (2009), "2012" (2009), "Solta" (2010), "12 gadi verdzībā" (2013), "Marsietis" (2015), "Trauksmes signāls 999" (*Triple* *9*, 2016), "" (2024), "Čaka dzīve" (2024) un "Bridžita Džounsa: Kā traka pēc viņa" (*Bridget Jones: Mad About the Boy*, 2025). Vislielāko ievērību guvis ar Solomona Nortupa lomu filmā "12 gadi verdzībā", par ko ticis nominēts vairākām balvām kā labākais aktieris. 2008. gadā saņēmis Lorensa Olivjē balvu par lomu teātra izrādē "Otello". Edžiofors tiek uzskatīts par vienu no savas paaudzes labākajiem aktieriem, tāpat viņa tēlojums Otello ticis atzīts par viņa paaudzes labāko.

## Atsauces

## Ārējās saites
Valdis Lūriņš

**Valdis Lūriņš** (dzimis ) ir latviešu režisors un aktieris. Darbojies Rīgas Pionieru pils teātri (tagad teātris "Zīļuks")

No 1971. līdz 1975. gadam studējis Latvijas konservatorijas Teātra fakultātē, 1983. gadā absolvējis konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti. No 1989. līdz 1993. gadam neklātienē studējis konservatorijas režijas fakultātē.

1967. gadā sācis piedalīties Dailes teātra izrādēs, 1975. gadā sāka karjeru Latvijas Nacionālajā teātrī, kur darbojies gan kā aktieris, gan kā režisors. Tāpat ir tēlojis kino - debija 1973. gada filmā "Cāļus skaita rudenī". No 1972. līdz 1992. gadam Lūriņš pasniedzis aktiermeistarību Latvijas konservatorijā.

1980. gadā kļuvis par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Valdis Lūriņš izrades.lv
Nikolass Sēfrenss

**Nikolass Sēfrenss** jaunākais (; dzimis  Ventspilī (kristīts ), miris  Ventspilī) bija koktēlnieks.

Tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem baroka dekoratīvās tēlniecības pārstāvjiem Latvijā. Arodu apguvis pie sava tēva Nikolasa Sēfrensa vecākā, bija palīgs Ventspils kuģu būvētavā.

Kopā ar Drogastu un Bēzi 1696. gadā ir darinājis Jelgavas pils baznīcas ērģeļu prospektu, kas nav saglabājies līdz mūsdienām. Tāpat ir izgatavojis Liepājas Svētās Annas baznīcas altāra retablu (1697) u.c. darinājumus baznīcnamiem.

Miris  Lielā mēra laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Nikolauss SEFRENSS jaunākais (1662-1710) LIEPĀJAS SV. ANNAS BAZNĪCAS ALTĀRA RETABLS 1697
* Nikolauss Sefrenss, jaunākais ( 1662 – 1710)
Pēteris Bestuževs

thumb|250px|Pēteris Bestuževs-Rjumins (pēc 1720)

**Pēteris Bestuževs**, kopš 1701. gada **Pēteris Bestuževs-Rjumins** (; 1664—1743), bija Krievijas cara Pētera I galminieks, vēlāk diplomāts Lielā Ziemeļu kara laikā, grāfs (1742).
Kurzemes un Zemgales hercogistes galma vadītājs hercoga atraitnes Annas Ivanovnas valdīšanas laikā (1712—1728).

## Dzīves gājums
Dzimis 1664. gada 28. jūlijā bajāra Mihaila Bestuževa (1610—1684) ģimenē. Ticams, ka viņš piedalījās jaunā Krievijas cara Pētera "Lielajā sūtniecībā" cauri Zviedru Vidzemei un Kurzemes hercogistei uz citām Eiropas valstīm (1697—1698). 1700. gadā pieminēts kā galminieks — galda pārzinis (*стольник*).

Lielā Ziemeļu kara sākumā Bestuževs piedalījās kaujās kā Simbirskas vaivads (1701).
1705. gadā cars Pēteris viņu iesaistīja diplomātiskā dienestā un nosūtīja uz Vīnes un Berlīnes galmiem. Viņa dēli Mihails un Aleksejs 1708. gadā tika nosūtīti mācīties uz Kopenhāgenu un Berlīni. Pēc Rīgas ieņemšanas 1710. gadā Pēteris I, vēloties saradoties ar Eiropas valdnieku dzimtām, 31. oktobrī izprecināja Annu Prūsijas karaļa krustdēlam, Kurzemes un Zemgales hercogam Frīdriham.

Pēc hercoga nāves un viņa atraitnes ierašanās Jelgavā P. Bestuževu 1712. gadā nozīmēja par Kurzemes hofmeistaru (galma padomnieku), bet drīz vien nosūtīja diplomātiskā misijā uz Hāgu (1713—1715). Pēc atgriešanās Jelgavā Bestuževu iecēla par galma virspadomnieku, šajā amatā viņš 1717. gadā nesekmīgi veda sarunas ar Saksijas-Veisenfelsas (*Sachsen-Weißenfels*) hercogu, bet 1718. gadā ar Brandenburgas markgrāfu par Kurzemes hercoga atraitnes Annas izprecināšanu.

Kara beigu etapā 1720. gadā Bestuževam aizliedza iejaukties Kurzemes hercogistes iekšējās lietās un viņam par visu novēroto bija jāziņo Rīgas gubernatoram Aņikitam Repņinam. Kad par Krievijas ķeizarieni 1725. gadā kļuva Katrīna I, Bestuževam uzdeva decembrī ierasties ar Kurzemes hercogieni Pēterburgā, kur varu bija ieguvis feldmaršals Aleksandrs Meņšikovs. 1726. gadā Bestuževs atbalstīja Saksijas Morica ievēlēšanu par Kurzemes hercogu, kas nepatika A. Meņšikovam. Tāpēc Bestuževu atsauca no amata, un uz jaunā Krievijas ķeizara Pētera II kronēšanu Pēterburgā kopā ar Kurzemes hercogieni ieradās Ernsts Johans Bīrons. 1728. gadā Bestuževu apcietināja un aizveda uz Pēterburgu.

Kad 1730. gada aprīlī par Krievijas ķeizarieni kronēja Kurzemes hercogieni Annu, viņa Bestuževu iecēla par Ņižņijnovgorodas gubernatoru, bet ķeizarienes favorīts Ernsts Johans Bīrons panāca viņa atcelšanu no amata. Līdz 1737. gadam Bestuževs bija izsūtījumā savā lauku īpašumā, bet pēc ķeizarienes Annas nāves un reģenta Bīrona apcietināšanas ķeizariene Elizabete Bestuževam atļāva atgriezties Pēterburgā un 1742. gadā iecēla viņu grāfa kārtā.

Miris 1743. gadā. Viņa dēls Aleksejs Bestuževs-Rjumins 1744. gadā kļuva par valsts kancleru.

## Ģimene
* Dēls Mihails Bestuževs (1688—1760), diplomāts, Krievijas vēstnieks Zviedrijā un citās valstīs
* Dēls Aleksejs Bestuževs (1693—1766), diplomāts, Krievijas vēstnieks Austrijā un citās valstīs

## Atsauces
Dommiča

**Dommiča** () ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Ziemeļsaksijas apriņķī, Elbas upes kreisajā krastā, 12 km uz ziemeļrietumiem no Torgavas un 31 km uz dienvidaustrumiem no Vitenbergas.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 929. gadā. VDR laikā pilsētā darbojās policijas sakarnieku skola.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Strenga

**Jānis Strenga** (dzimis  Siguldā) ir bijušais latviešu bobslejists, stūmējs. Kā stūmējs Oskara Melbārža pilotētajā četriniekā kļuva par 2014. gada ziemas olimpisko spēļu čempionu.

Sacensībās piedalījās kopš 2008. gada. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja zeltu gan divniekos, gan četriniekos. Pasaules čempionātā augstākais sasniegums ir 2015. gadā izcīnītā 3. vieta četrinieku sacensībās.

 Sočos četrinieku sacensībās kā Melbārža stūmējs izcīnīja zelta medaļu, kas bija pirmā Latvijas sportistu izcīnītā zelta medaļa bobslejā pēc neatkarības atjaunošanas. Sākotnēji zelta medaļas ieguva Krievijas bobsleja četrinieks Aleksandra Zubkova vadībā, bet Latvijas četrinieks palika otrajā vietā, taču pēc pilota diskvalifikācijas par dopinga lietošanu medaļu sadalījums tika mainīts.

 Phjončhanā kopā ar pilotu Melbārdi ieguva bronzas medaļu divniekos.

## Atsauces

## Ārējās saites

* FIBT profils
* LOV profils
Pilnas pārvērtības kukaiņi

**Pilnas pārvērtības kukaiņi** jeb **pilnas pārvērtības kukaiņu virskārta** (*Endopterygota*) ir jaunspārņu infraklases (*Neoptera*) kukaiņu virskārta. Visiem pilnas pārvērtības kukaiņiem ir raksturīgas trīs atšķirīgas attīstības stadijas; kāpura, kūniņas un pieauguša kukaiņa stadija. Starp kāpuru un pieaugušu kukaini īpatnim jāizdzīvo caur radikālu metamorfozi, kas notiek kūniņas stadijā. Metamorfozes laikā mainās kukaiņa izskats, anatomija un bioloģija.

Pilnas pārvērtības kukaiņu grupa ir vislabāk attīstītā un daudzveidīgākā visā kukaiņu klasē, tā apvieno apmēram 850 000 mūsdienās dzīvojošu sugu, kas tiek iedalītas 11 kārtās. Zināmākie ir bites, lapsenes, tauriņi un mušas. Atšķirībā no nepilnas pārvērtības kukaiņiem (*Exopterygota*), kuriem spārni attīstās ārēji un pakāpeniski, pilnas pārvērtības kukaiņiem spārni attīstās iekšēji - kūniņas stadijā. Šī atšķirība tiek atspoguļota arī virskārtu zinātniskajos nosaukumos - *Exopterygota* nozīmē, ka spārni attīstās ārēji, bet *Endopterygota* nozīmē, ka spārni attīstās iekšēji. Senākās pilnas pārvērtības kukaiņu fosilijas saglabājušās no karbona perioda.

## Sistemātikas diskusijas
[thumb|left|200px|[Mušas ir vieni no attīstītākajiem kukaiņiem pasaulē, attēlā *[[Dolichopus plumipes]]*]]
Sistemātiķiem joprojām nav vienprātības, kā dalīt pilnas pārvērtības kukaiņu virskārtu detalizētāk, kā arī nav vienprātības par kopējo jaunspārņu sistemātiku. Lai arī liela daļa sistemātiķu atzīst jaunspārņu iedalījumu divās lielās grupās atkarībā no to attīstības veida, autoratīvs sistemātikas informatīvais avots ITIS (*Integrated Taxonomic Information System*) neatzīst jaunspārņu sadalījumu nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārtā un pilnas pārvērtības kukaiņu virskārtā, vienlaicīgi atzīmējot, ka šāda sistemātika tiek praktizēta.

Ilgstoši tika uzskatīts, ka plēvspārņi, neskatoties uz samērā vienkāršo un primitīvo uzbūvi, toties ar augsti attīstīto bara struktūru, ir visattīstītākie kukaiņi no visiem. Tomēr DNS analīzēs pierādījās, ka plēvspārņi atbilstoši savai anatomijai ir bāzes grupa un vieni no primitīvākajiem kukaiņiem kopumā, turpretī mušas un blusas ir vieni no attīstītākajiem un komplicētākājiem kukaiņiem. 

Šie atklājumi zinātniekus ir mudinājuši piedāvāt pilnas pārvērtības kukaiņus sadalīt grupās atbilstoši to īpašībām. Tomēr sistemātikas izmaiņas kopumā ieviešas lēnām un nebūt nav atrisinātas uzreiz visas pretrunas.

## Sistemātika
[thumb|right|120px|[Plēvspārņu kārtas kukaiņa metamorfoze no kāpura par kukaini]]
**Pilnas pārvērtības kukaiņu virskārta** (*Endopterygota*) *sensu stricto*
* 
 (ieteikta virskārta)
* Blusu kārta (*Siphonaptera*)
* 
* 
 (ieteikta virskārta)
* 
* 
 (ieteikta virskārta)
* 
* 
* 
 (ieteikta virskārta)
* 
* 
*Incertae sedis*
*†kārta *[[Glosselytrodea]]*
*†kārta *[[Miomoptera]]*

## Atsauces

## Ārējās saites

*Tolweb: Endopterygota 
*Division: Endopterygota
Oskars Ķibermanis

**Oskars Ķibermanis** (dzimis  Valmierā) ir bijušais latviešu bobslejists, pilots.

## Biogrāfija
Mācījies Rencēnu pamatskolā, Valmieras Viestura vidusskolā, Murjāņu Sporta ģimnāzijā un LSPA.

Pirms bobslejista karjeras trīs gadus trenējies peldēšanā un septiņus gadus — vieglatlētikā, bijis Latvijas čempions junioriem desmitcīņā. Tāpat startējis 110 m barjerskrējienā 2009. gada Eiropas Jaunatnes olimpiādē Tamperē, Somijā. Bobslejam pievērsies 2011. gada vasarā.

## Bobsleja karjera
2012. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnījis sudrabu četriniekos un bronzu divniekos. Tā paša gada Pasaules Jaunatnes olimpiādē divnieku sacensībās bijis 4. vietā. Pirmos panākumus Pasaules kausā guvis 2016.—2017. gada sezonā, kad divniekos izcīnījis divas bronzas un vienu sudraba medaļu, kā arī uzvarējis posmu Sanktmoricas trasē četriniekos. 2017. gada Eiropas čempionātā izcīnījis bronzas medaļu divnieku sacensībās kopā ar stūmēju Matīsu Mikni. 2017. gada Pasaules čempionātā izcīnījis 10. vietu četriniekos un 4. vietu divniekos.

2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā ieguva 9. vietu divnieku sacensībās un 10. vietu četriniekos. 2019. gada Eiropas čempionātā Kēnigszē ar stūmējiem Matīsu Mikni, Arvi Vilkasti un Jāni Strengu izcīnīja sudraba medaļu četriniekos. Tādā pašā sastāvā tika izcīnītas sudraba godalgas četriniekos arī 2019. gada Pasaules čempionātā Vistleras trasē. 2018.—2019. gada Pasaules kausa sezonu Ķibermanis noslēdza ar otro vietu gan divnieku, gan četrinieku ieskaitē.

Pirmo uzvaru divnieku sacensībās kādā no Pasaules kausa posmiem izcīnīja  Siguldas trasē kopā ar stūmēju Matīsu Mikni. Dienu vēlāk uzvarēja atkārtoti, izcīnot zelta medaļu arī 2020. gada Eiropas čempionātā. 2019.—2020. gada Pasaules kausa kopvērtējumā izcīnīja 2. vietu divniekos un 4. vietu četriniekos, abu disciplīnu kombinācijā — 3. vieta.

2020. gada Pasaules čempionātā Altenbergas trasē divnieku kategorijā izcīnīja bronzu. Četrinieku sacensībās ieguva 4. vietu, piekāpjoties trim Vācijas ekipāžām. 2022. gada janvārī Sanktmoricas dabiskajā ledus trasē O. Ķibermanis izcīnīja savu otro Eiropas čempionāta zelta medaļu, šoreiz uzvarot sacensībās ar četrinieka kamanām.

2023. gada augustā, 30 gadu vecumā, paziņoja par sportista karjeras beigām, nespējot atgūties no ceļgala savainojuma.

## Sasniegumi divnieku ekipāžām

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Eiropas čempionāts

### Pasaules kauss

## Sasniegumi četrinieku ekipāžām

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Eiropas čempionāts

### Pasaules kauss

## Atsauces

## Ārējās saites

* LOV profils
Gorgozaurs

thumb|250x250px|Gorgozaura rekonstrukcija
**Gorgozaurs** (tulkojumā no latīņu valodas nozīmē šausmīgā vai draudīgā ķirzaka) ir dinozaurs, kurš dzīvojis Ziemeļamerikā krīta periodā, laikā pirms apmēram 77—74 miljoniem gadu. Fosilijas atrastas Kanādā un ASV Montānā.

Kā vairums tiranozauru, gorgozauri bija divkājaini plēsoņas, kuri svēra vairāk nekā 1 tonnu, ar vairākiem desmitiem lielu asu zobu, un ar divām nelielām priekškājām.

Gorgozauru atliekas tika atrastas aizvēsturiskas jūras krastā, kura atradās mūsdienu Kanādas teritorijā. Iespējams, ka gorgozauri tomēr nebija paši valdonīgākie no plēsoņām, jo dažos rajonos atrasts pierādījums tam, ka tie mituši līdzās daspletozauriem. Daspletozauri bijuši līdzīga izmēra kā gorgozauri, taču daudz masīvāki. No tā jāsecina, ka gorgozaurs nebija pats dominējošākais tiranozaurs.

Gorgozaura pārakmeņojušās fosiliju krājums ir viens no lielākajiem krājumiem visu atrasto tiranozauru fosiliju starpā. Pavisam kopā atrasti 20 skeleti.
Operas spoks

**"Operas spoks"** () ir mūzikls, kura mūzikas autors ir Endrū Loids Vebers un tekstu sarakstījis Čārlzs Hārts, ko papildinājis Ričards Stilgo.

Mūzikls veidots pēc franču rakstnieka Gastona Lerū romāna ar tādu pašu nosaukumu (*Le Fantôme de l'Opéra*). Mūzikls ir par jauno soprānu Kristīni Dē, kas kļūst apsēsta ar noslēpumainu, sakropļotu mūzikas ģēniju.

Mūzikla pirmizrāde notika  Londonas Vestendas teātrī, 1988. gadā notika mūzikla pirmizrāde Brodvejā. "Operas spoks" ir ieguvis vairākas nozīmīgas balvas, tai skaitā 1988. gadā tas tika atzīts par labāko mūziklu ''Tony'' balvu pasniegšanas ceremonijā.

Šis ir visilgāk izrādītais šovs Brodvejas vēsturē,  "Operas spoks" kļuva par pirmo uzvedumu, kas Brodvejā ticis izrādīts vairāk nekā 10 000 reizes. Ar kopējiem ieņēmumiem, kas ir lielāki nekā 5,6 miljardi ASV dolāru (lielākie vēsturē), un 845 miljonus ASV dolārus lieliem ieņēmumiem Brodvejā "Operas spoks" ir visu laiku finansiāli veiksmīgākais mūzikls. Līdz 2011. gadam to ir vērojuši vairāk nekā 130 miljoni cilvēku 145 pilsētās 27 valstīs, Londonā un Ņujorkā to uzved joprojām.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Marks Žozefs Marions di Frens

**Marks Žozefs Marions di Frens** (; dzimis 1724. gada 22. maijā Senmalo, Francijā, miris 1772. gada 12. jūnijā Bejofailendsā, Jaunzēlandē) bija bretoņu izcelsmes franču jūrasbraucējs un kartogrāfs, veicis vairākus nozīmīgus ģeogrāfiskos atklājumus Indijas okeānā, Tasmanijā un Jaunzēlandē.

Dzimis bagātā Senmalo ģimenē, tēvs Žiljens (1681-1739) bijis kuģu īpašnieks, kaperis un tirgotājs. Marks Žozefs sācis kuģot 17 gadu vecumā, 21 gada vecumā ieguvis kapteiņa sertifikātu. Kalpojis flotē karā par Austrijas mantojumu un Septiņgadu karā, kuru laikā piedalījies vairākās kaujas operācijās, kā arī nodarbojies ar kaperismu. Vēlāk kalpojis uz Franču Austrumindijas kompānijas kuģiem.

Pēc Franču Austrumindijas kompānijas izjukšanas 1769. gadā di Frens pierunāja Maurīcijas intendantu Pjēru Puavru piešķirt viņam divus kuģus Dienvidu okeāna izpētei un dienvidu kontinenta meklēšanai. Ekspedīcijai tika piešķirti kuģi *Mascarin* un *Marquis de Castries*. Tās laikā tika atklātas Prinča Edvarda salas un Krozē salas Indijas okeāna dienvidos, kā arī pētīta Tasmanijas sala. Di Frens bija pirmais, kas kontaktējās ar Tasmanijas aborigēniem.

Pēc Tasmanijas di Frena kuģi devās uz Jaunzēlandi, kur apsekoja tās piekrasti. Francūži noenkurojās Ziemeļsalas ziemeļos, Bejofailendsa līcī, jo daļa ekipāžas saslima ar cingu un kuģiem bija nepieciešams remonts. Konflikta laikā ar maoriem 26 franču jūrnieki, tajā skaitā di Frens, tika nogalināti un apēsti.

Di Frena vārdā nosaukta Mariona sala Prinča Edvarda salās, Mariona līcis Tasmanijas piekrastē, Mariona Difrena kalns Krozē salās, kā arī Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemju apgādes kuģis *Marion Dufresne II*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Līča arābu valstu sadarbības padome

thumb|250px|Līča sadarbības padomes karogs
thumb|250px|Līča sadarbības padomes valstu teritorija
thumb|250px|Līča arābu valstu sadarbības padome (GCC) iepretī citām pasaules muitas savienībām
**Līča arābu valstu sadarbības padome** (, *Majlis at taʿāwun li duwal al khalīj al ʿArabiyya*; ) jeb **Līča sadarbības padome** (LSP) () ir sešu Arābijas pussalas valstu sadarbības organizācija.

Līča sadarbības padomi 1981. gada 25. maijā Abū Dabī dibināja Apvienotie Arābu Emirāti, Bahreina, Katara, Kuveita, Saūda Arābija un Omāna. Tās sadarbojas ārpolitikā un militārajā jomā, 2005. gadā tās noslēdza muitas savienību un plānoja ieviest kopēju valūtu.

## Dalībvalstis (2014)

## Kandidātvalstis
* 
* 
* 

## Atsauces
Taksists

**"Taksists"** () ir 1976. gada ASV ''neo-noir'' psiholoģiska trillera filma, kuras režisors ir Mārtins Skorsēze.

Filmas darbība notiek Ņujorkā īsi pēc Vjetnamas kara beigām. Tajā galvenās lomas attēlo Roberts De Niro, Džodija Fostere, Alberts Brukss, Hārvijs Keitels, Leonards Heriss, Pīters Boils un Sibila Šeparda. "Taksists" bieži tiek saukta par vienu no visu laiku labākajām filmām kritiķu, kinorežisoru un skatītāju vērtējumā. Filma tika nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaita kā labākā filma, 1976. gada Kannu kinofestivālā tā ieguva Zelta palmas zaru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aviators (filma)

**"Aviators"** () ir 2004. gada ASV biogrāfiskā drāmas filma, kuras režisors ir Mārtins Skorsēze.

Filma ir par aviācijas pionieri Hovardu Hjūzu, kas vēlāk kļuva par pasaulē bagātāko cilvēku. Filmā tiek attēlots dzīves posms no 1920. gadu beigām līdz 1947. gadam, laikā, kad viņš kļuva par veiksmīgu kinoproducentu un aviācijas magnātu. Galvenās lomas filmā attēlo Leonardo Di Kaprio, Keita Blanšeta, Džons Railijs, Keita Bekinseila, Alans Alda, Aleks Boldvins, Džūds Lo, Gvena Stefani, Ians Holms, Denijs Hjūstons un Brents Spainers.

Filma tika nominēta 11 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaita kā labākā filma, balvas tika iegūtas piecās nominācijās. Blanšeta ieguva Akadēmijas balvu kā labākā otrā plāna aktrise par Ketrinas Hepbērnas attēlošanu, šis ir vienīgais gadījums balvu pasniegšanas vēsturē, kad Akadēmijas balvu saņem aktieris par cita Akadēmijas balvas ieguvēja attēlošanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Eilenburga

**Eilenburga** () ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Ziemeļsaksijas apriņķī pie Muldes upes.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 961. gadā. Vēsturiski būdama Saksijas pilsēta, pēc Vīnes kongresa tika iekļauta Prūsijas teritorijā un attīstījās kā tekstilrūpniecības centrs. 1850. gadā Eilenburgā tika nodibināts pirmais pārtikas kooperatīvs Vācijā (*Eilenburger Lebensmittelassociation*), bet 1852. gadā kopā ar netālo Dēličas pilsētu - pasaulē pirmais kredītu kooperatīvs. 1887. gadā pilsētā tika nodibināta "Vācu celuloida fabrika" (*Deutsche Celluliod-Fabrik*). Eilenburga tika smagi nopostīta Otrā pasaules kara beigu posmā. Pēc Otrā pasaules kara iekļāvās VDR. 2002. gadā pilsēta cieta Muldes plūdos.

## Cilvēki
Eilenburga ir mūziķa Franča Abta (*Franz Abt*, 1819-1885) un zoologa Kārļa Mēbiusa (*Karl Möbius*, 1825-1908) dzimtā pilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites
BBC One

***BBC One*** ir Lielbritānijas teleradiokompānijas BBC galvenais kanāls, kas uzsāka raidīšanu 1936. gada 2. novembrī ar nosaukumu *BBC Television Service*, 1960. gadā kanāls mainīja nosaukumu uz BBC TV. 1964. gadā BBC sāka raidīt kanālu BBC2 un BBC TV kļuva par BBC1. 1997. gadā kanāls BBC1 mainīja nosaukumu uz *BBC One*.

Tāpat kā citiem BBC televīzijas un radio kanāliem, arī šim kanālam finansējums nāk no televīzijas abonēšanas maksas, tādēļ diennakts translācija netiek pārtraukta ar reklāmas starplaikiem.

*BBC One* ir pats populārākais Lielbritānijas televīzijas kanāls, to skatās vairāk kā 20 % no visiem skatītājiem. 2007. gadā kanālam tika piešķirta *[[Broadcast Awards]]* balva kategorijā "Labākais gada televīzijas kanāls".

## Vēsture
1932. gada 22. augustā BBC sāka raidīt pirmās pārraides. 1936. gada 2. novembrī BBC oficiāli sāka raidīt pārraides. 1939. gada 1. septembrī, divas dienas, pirms Lielbritānija paziņoja par karu ar Vāciju, BBC pārtrauca raidīt un viena no pēdējām programmām bija animācijas filma "Mikipele". 1945. gada 7. jūnijā plkst. 15:00 kanāls atsāka raidīt.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Mīgelne

**Mīgelne** () ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Ziemeļsaksijas apriņķī.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 984. gadā. 1064. gadā iekļāvās Meisenes bīskapijā. 1256. gadā ieguva tirgus tiesības. Zviedru nopostīta Trīsdesmitgadu kara laikā. Otrā pasaules kara beigās pilsētu ieņēma Sarkanā armija, un pēc kara tā iekļāvās VDR. 2007. gada 19. augustā pilsētas svētku laikā Mīgelnē rasistiski motivēts pūlis uzbruka vairākiem indiešiem.

## Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Mīgelne ir melnā metāla mūzikas izdevniecības *No Colours Records* mājvieta.

## Atsauces

## Ārējās saites

*No Colours Records
Karoga pacelšana Ivodzimā

thumb|250px|Fotogrāfija "Karoga pacelšana Ivodzimā"
**"Karoga pacelšana Ivodzimā"** () ir vēsturiska fotogrāfija, ko  uzņēma Džo Rozentāls. Tajā attēloti pieci ASV jūras kājnieki un viena persona no ASV Jūras kara flotes, kas paceļ ASV karogu Suribači kalnā Otrā pasaules kara Ioto (Ivodzimas) salā Ivodzimas kaujas laikā.

Fotogrāfija kļuva populāra, un tikusi publicēta vairākos tūkstošos izdevumu. Vēlāk tā kļuva par vienīgo fotogrāfiju, kas ieguvusi Pulicera balvu kā labākā fotogrāfija publicēšanas gadā, tāpat "Karoga pacelšana Ivodzimā" tiek uzskatīta par vienu no ASV nozīmīgākajām kara fotogrāfijām un ir, iespējams, visu laiku visvairāk pavairotā fotogrāfija.

Trīs no fotogrāfijā redzamajiem vīriešiem — Hārlons Bloks, Franklins Sūslijs un Maikls Strenks — tika nogalināti kaujā nākamajās dienās. Izdzīvojušie karavīri bija Renē Ganjons, Aira Heiss un Džons Bredlijs.

Fēlikss de Veldons izmantoja šo fotogrāfiju, lai izveidotu Jūras kājnieku kara memoriāla skulptūru, kas atrodas blakus Ārlingtonas nacionālajai kapsētai.

## Divas karoga pacelšanas
1945. gada 23. februārī Suribači kalna virsotnē tika pacelti divi Amerikas karogi. Rozentāla uzņemtā fotogrāfija patiesībā bija otrā karoga pacelšana, kurā lielāku karogu pacēla citi jūras kājnieki nekā tie, kas pacēla pirmo karogu.

## Literatūra
* 
* 
* 

## Atsauces

## Ārējās saites

* "Karoga pacelšana Ivodzimā": Vēsturē visvairāk pavairotā un parodētā fotogrāfija?
Oto Grigalka

**Oto Grigalka** (dzimis , miris ) bija Latvijas vieglatlēts, startēja lodes grūšanas un diska mešanas sacensībās.

## Biogrāfija
1950. gadā sportists pārcēlās uz dzīvi Maskavā. Startējis divās Olimpiskajās spēlēs (, ). 1952. gadā Helsinkos viņš izcīnīja 4. vietu lodes grūšanā un 6. vietu diska mešanā, pēc četriem gadiem Melburnā izcīnījis 5. vietu diska mešanā.

Ar panākumiem startējis Eiropas čempionātā, kur 1950. gadā ar rezultātu 15,14 m izcīnīja bronzu lodes grūšanā, 1954. gadā — ar 16,69 m tālu grūdienu izcīnīja sudrabu lodes grūšanā, tāpat šajā gadā tika ieņemta 6. vieta diska mešanā (50,60 m). Septiņas reizes kļuvis par PSRS čempionu, no 1952. līdz 1954. gadam lodes grūšanā, savukārt no 1953. līdz 1956. gadam — diska mešanā. 1946. gadā izcīnīja uzvaru Latvijas PSR čempionātā augstlēkšanā.

Tāpat veiksmīgi startējis Starptautiskajās universitāšu spēlēs lodes grūšanā, 1955. gadā izcīnījis uzvaru ar 17,05 m tālu grūdienu, vēl trīs reizes izcīnījis bronzas medaļu: 1949. gadā ar 14,76 m, 1951. gadā — 15,59 m un 1953. gadā — 16,23 m.

Pēc sportista karjeras beigām kļuvis par treneri, 1960. gados trenējis PSRS izlasi. Starp viņa audzēkņiem bija divi Olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēji: Eduards Gušins un Tatjana Lesova. 1980. gadu beigās atgriezies Latvijā.

Bija precējies ar vieglatlēti Mariju Pisarevu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Emisijas miglājs

[thumb|220px|Viens no emisijas miglājiem - [Oriona miglājs]]
**Emisijas miglājs** ir gaišs miglājs, kuru izgaismo jonizētā gāze. Tā spektrs sastāv galvenokārt no ūdeņraža, hēlija, jonizēta skābekļa u.c. emisijas spektrāllīnijām. Galvenais jonizācijas avots ir fotoni, kurus izstaro tuvumā esoša zvaigzne. Eksistē vairāku veidu emisijas miglāji, tostarp H II reģioni, kuros veidojas jaunās zvaigznes un planetārie miglāji, kuros zvaigzne savas dzīves beigu ciklā nometusi apvalku un atklājies karstais kodols jonizē apkārtējās gāzes. 
## Atsauces
Martins Junsruds Sunbī

**Martins Junsruds Sunbī** (; dzimis ) ir norvēģu distanču slēpotājs.

Piedalījies  Vankūverā, kur Norvēģijas komandas sastāvā izcīnījis sudraba medaļu 4x10 km stafetē.  izcīnījis bronzu 30 km skiatlonā. Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur izcīnījis pa vienai zelta, sudraba un bronzas medaļai.

Pasaules kausa izcīņā Junsruds Sunbī debitēja . Ir izcīnījis divas uzvaras Pasaules kausa posmu sacensībās. Viņa veiksmīgākā sezona bija 2012.—2013. gadā, kad kopvērtējumā tika izcīnīja astotā vieta.

## Ārējās saites
Anna Feita

**Anna Feita** (; dzimusi **Fenningere** (*Fenninger*) ) ir Austrijas kalnu slēpotāja. Viņa ir divkārtēja Pasaules kausa ieguvēja (2014. un 2015. gadā), kā arī  čempione supergigantā.

## Karjera
A. Feita kļuva par 2006. gada Pasaules junioru čempioni (supergigantā un kombinācijā), tikpat zelta medaļas ieguva arī 2008. gada čempionātā (kombinācijā un milzu slalomā). Kopā Pasaules junioru čempionātos ieguvusi 7 medaļas, kas padara viņu par vienu no medaļām bagātākajām sportistēm šo sacensību vēsturē.

Pasaules kausā debitējusi . 2009. gadā pirmo reizi iekļuva šo sacensību posma triju labāko skaitā (supergigantā). Pirmo uzvaru guvusi , kad savās mājās Austrijā uzvarēja milzu slalomā. Kopā uzvarējusi septiņos kausa posmos. Sportistes veiksmīgākā sezona bija 2013.—2014. gada sezona, kad kopvērtējumā tika izcīnīta uzvara. Vēl 2012.—2013. gada sezonā kopvērtējumā tika ieņemta trešā vieta, milzu slaloma ieskaitē bijusi otrā. Pasaules kausu viņa ieguva arī 2014.—2015. gada sezonā.

Piedalījusies , kur viņas augstākais sasniegums bija kombinācijā un supergigantā izcīnītā 16. vieta. Startējusi vairākos Pasaules čempionātos, kuros izcīnījusi trīs zelta (2011. gadā Garmišā-Partenkirhenē superkombinācijā, 2015. gadā Bīverkrīkā supergigantā un milzu slalomā), divas sudraba un vienu bronzas medaļu.

 A. Feita izcīnīja zeltu supergiganta distancē un sudraba medaļu milzu slalomā.

Atzīta par 2013., 2014. un 2015. gada Austrijas gada labāko sportisti.

Viņa startēs arī . Tajās viņa būs Austrijas delegācijas karognesēja spēļu atklāšanas ceremonijā.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

## Ārējās saites
*
Alfredfora

**Alfredfora** () ir franču vissezonas pētniecības stacija Subantarktikā, Krozē salās. Izvietota arhipelāga lielākās Posesionas salas austrumos. Nosaukta 1969. gadā par godu stacijas pirmajam vadītājam Alfredam Foram *(Alfred Faure)*. Stacijas darbu organizē Francijas Pola Emīla Viktora polārais institūts *(IPEV; L'Institut polaire français Paul-Emile Victor)*. 

1961. gadā Posesionas salā tika izveidota meteostacija. 1963. gadā tika izbūvēta pastāvīga pētniecības stacija, kas vairākkārt pārbūvēta un mūsdienās ēku kopējā platība ir . Papildus galvenajai stacijai salā ierīkotas vēl trīs patversmes. Ar piestātni Poralfredas līča krastā staciju savieno  garš ceļš. Galvenās pētniecības nozares ir seismoloģija, ģeomagnētisms, okeanogrāfija, jūras bioloģija, fizioloģija, meteoroloģija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Escale à Crozet Base Alfred FAURE
* Discover France. Crozet Islands 
* Amicale des Missions Australes Et Polaires Françaises. Crozet Base
* French-Polar-Team. Alfred Faure Station / Crozet Islands - TAAF
* Alfredforas stacijas 10. gadadienas pastmarka
Utis

**Utis** var būt:

* Augutu apakškārtai piederošas utu sugas;
* Dzīvniekutu kārtai piederošas utu sugas;
* Ķērpjutu kārtai piederošas utu sugas.
Katarīna Vita

**Katarīna Vita** (; dzimusi ) ir bijusī vācu daiļslidotāja un modele.

Piedalījusies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ), 1984. gadā Sarajevā un 1988. gadā Kalgari viņa izcīnīja zelta medaļu, 1994. gadā Lillehammerē ieņēmusi 7. vietu. Karjeras laikā četras reizes kļuvusi par pasaules čempioni (1984, 1985, 1987, 1988), vēl divas reizes izcīnījusi Pasaules čempionāta sudrabu (1984, 1986). Vita ir viena no divām daiļslidotājām, kas izcīnījušas sešus Eiropas čempiones titulus pēc kārtas (1983—1988), otra ir norvēģiete Sonja Henije. Viņa ir viena no panākumiem bagātākajām daiļslidotājām šī sporta veida vēsturē.

Attēlojusi galveno lomu filmā *Carmen on Ice*, par šo lomu viņa saņēma ''Primetime Emmy'' balvu.
thumb|left|200px|Katarīna Vita 1988. gadā

## Ārējās saites

*
Vita

**Vita** var būt:

* Vita (personvārds), sieviešu personvārds latviešu vādradienu kalendārā
* Vita — Donavas pieteka

## Cilvēki ar šādu vārdu
* Vita Semerenko (*Віта Семеренко*; dzimusi 1986. gadā), ukraiņu biatloniste;
* Vita Vārpiņa (dzimusi 1968. gadā), latviešu aktrise un uzņēmēja.

## Cilvēki ar šādu uzvārdu
* Alīsija Vita (*Alicia Witt*; dzimusi 1975. gadā), amerikāņu aktrise, dziedātāja un pianiste;
* Katarīna Vita (*Katarina Witt*; dzimusi 1965. gadā), bijusī vācu daiļslidotāja un modele.
Pāreja

**Pāreja** var būt:

* gājēju pāreja — ar baltām svītrām un īpašu zīmi apzīmēta vieta uz ceļa, kuru drīkst šķērsot gājēji;
* kalnu pāreja — ceļš, pa kuru salīdzinoši viegli var šķērsot kalnu grēdu.
Kalnu pāreja

[thumbnail|235px|[Lielā Senbernāra pāreja Šveices dienvidos]]
**Kalnu pāreja** ir vieta, pa kuru salīdzinoši viegli var šķērsot kalnu grēdu vai kalnu masīvu. Tā parasti ir sedliene vai aiza — pazeminājums kalnu grēdā vai korē. Kalnu pārejām ir liela nozīme transportēšanā, un tajās bieži ierīko takas un ceļus. No militārā viedokļa raugoties, kalnu pārejas ir stratēģiski svarīgi objekti. Kalnu pārejas tiek iedalītas sezonālajās un visu cauru gadu pieejamajās kalnu pārejās.