open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Venecuēla

**Venecuēlas Bolivara Republika** () ir valsts Dienvidamerikas ziemeļos. Rietumos tā robežojas ar Kolumbiju, dienvidos — ar Brazīliju, bet austrumos — ar Gajānu. No ziemeļiem to apskalo Karību jūra. Netālu no Venecuēlas krastiem atrodas Aruba, Nīderlandes Antiļas un Trinidāda un Tobāgo. Galvenā ekonomikas nozare  — naftas ieguve, nafta un tās produkti veido 95% no Venecuēlas eksporta. Pēc 2014. gada straujā naftas cenu krituma sākās strauja inflācija.

Venecuēla ir Amerikas valstu organizācijas, Nepievienošanās kustības un OPEC dalībvalsts. Tā ir viena no OPEC dibinātājvalstīm.

## Vēsture

Pirms spāņu ierašanās teritorijas piekrastē un Orinoko upes krastos dzīvoja vairākas indiāņu ciltis. 1498. gadā piekrasti atklāja Kristofors Kolumbs. Ap 1500. gadu cita spāņu ekspedīcija atklāja Marakaibo ezeru, kur ievēroja vietējo iedzīvotāju uz pāļiem celtās būdas un nosauca piekrasti par "Mazo Venēciju" (*Venezuela*). 16. gadsimtā konkistadori bija iekarojuši mūsdienu Venecuēlas teritorijas piekrasti, tomēr spāņi to neuzskatīja par nozīmīgu koloniju. 18. gadsimta sākumā mūsdienu Venecuēlas teritorija kļuva par spāņu Jaunās Granādas vicekaralistes sastāvdaļu.

1811. gadā Venecuēla deklarēja neatkarību, bet vēl līdz 1821. gadam turpinājās karš par neatkarību Simona Bolivara vadībā. No 1819. līdz 1830. gadam ietilpa Lielkolumbijā. 1914. gadā tika uzsākta naftas ieguve Marakaibo ezera baseinā. 19. un 20. gadsimtā Venecuēlā bijuši daudz apvērsumu, nemieru un diktatūru, tomēr kopš 1958. gada Venecuēlā notiek lielākoties demokrātiskas vēlēšanas.

1998. gada prezidenta vēlēšanās uzvarēja kreisais populists Ugo Čavess, iegūstot 56% balsu.

 Ugo Čavess nomira no prostatas vēža komplikācijām, par pagaidu prezidentu kļuva viceprezidents Nikolass Maduro, kurš pēc tam ar mazāk kā 2 procentu pārsvaru uzvarēja vēlēšanās 14. aprīlī, inaugurēts 19. aprīlī.

Izmantojot no augošajām naftas cenām iegūtos ienākumus, 2011. gadā Čavesa valdība lika celt mājokļus, ko izīrēja par zemu cenu, Nikolass Maduro svinīgi atklāja miljono mājokli.
Ekonomiskās situācijas dēļ valdības popularitāte kritās, un  parlamentārajās vēlēšanās Maduro partija zaudēja opozīcijai vairākumu Nacionālajā asamblejā. Ekonomisko situāciju valstī pasliktināja arī sausums, kura dēļ vairs nestrādāja daudzas Venecuēlas hidroelektrostacijas, kuras ražo vairāk kā pusi valsts elektroenerģijas. Tas valstī izraisīja enerģijas krīzi. Elektrības taupīšanas nolūkos valsts sektora darbiniekiem darba nedēļu samazināja līdz divām dienām.
Ekonomiskā krīze saasināja politisko krīzi, kuras gaitā parlamenta priekšsēdētājs Huans Guaido 2019. gada janvārī izsludināja sevi par prezidenta pienākumu izpildītāju un viņu atbalstīja daļa ārvalstu, galvenokārt Amerikā un Eiropā. 

2026. gada 3. janvārī, ASV gaisa uzbrukuma laikā, Maduro saņēma gūstā.
Venecuēlas Augstākā tiesa par pagaidu prezidenti iecēla viceprezidenti Delsiju Rodrigesu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tuvalu

**Tuvalu** (tuvaliešu: *Tuvalu*, , ), līdz 1975. gadam **Elisa Salas**, ir valsts Polinēzijā. Ziemeļos un ziemeļrietumos robežojas ar Kiribati teritoriālajiem ūdeņiem, austrumos ar Tokelau teritoriālajiem ūdeņiem, dienvidaustrumos ar Samoa un Volisas un Futunas ūdeņiem, dienvidos ar Fidži ūdeņiem, bet rietumos ar Zālamana Salu teritoriālajiem ūdeņiem. Valsts atrodas uz arhipelāga, kuru veido pieci atoli un četras salas. Kopējā platība 26 km², un pēc šī rādītāja tā ir ceturtā mazākā pasaules valsts. Sauszemes krasta līnijas garums ir 21 km. 2011. gadā Tuvalu dzīvoja  cilvēku, galvenokārt polinēzieši, un tā ir trešā mazākā pasaules valsts pēc iedzīvotāju skaita. Valsts galvaspilsēta ir Funafuti.

## Vēsture
Salas, kur mūsdienās atrodas Tuvalu, 1568. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Alvaro de Mendanja.

Līdz XVIII gs. par Tuvalu jūrasbraucēji bija aizmirsuši. Tikai 1781. gadā daļu no salām atklāja angļu kapteiņi Tomass Gilberts (*Thomas Gilbert*) un Džons Māršals (*John Marshall*). 1819. gadā Tuvalu salas tika apsekotas no Kanādas kuģa "Rebecca". Kuģa kapteinis arhipelāgu nosauca par "Elisa salām" par godu kuģa īpašniekam.

19. gadsimta pirmajā pusē gar salām sāka kuģot vaļu medību kuģi, bet ērtu piestātņu trūkuma dēļ apmetne netika izveidota. Gadsimta otrajā pusē arhipelāgā sāka parādīties Peru vergu tirgotāji, kuri laika posmā no 1862. līdz 1864. gadam no Funafuti un Nukulaelae atoliem izveda ap 400 cilvēkiem.
1865. gadā salās parādījās pirmie kristīgie misionāri no Londonas Misionāru biedrības.

1892. gadā ar nosaukumu Elisa Salas tās kļuva par Lielbritānijas impērijas protektorātu, bet 1916. gadā par daļu no britu kolonijas ar nosaukumu Gilberta un Elisa Salas.
Tuvalu salās Otrā pasaules kara laikā atradās sabiedroto militārā bāze.

1974. gadā referendumā Elisa salu polinēzieši nobalsoja par atdalīšanos no mikronēziešu apdzīvotajām Gilberta salām, kas tagad ir daļa no Kiribati. Nākamajā gadā salas oficiāli tika pārsauktas par Tuvalu. 1978. gadā Tuvalu ieguva neatkarību. Tā ir kļuvusi par Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO), Klusā okeāna savienības sekretariāta (SPC) un Klusā okeāna salu foruma (PIF) dalībvalsti.

Funafuti ir koncentrētas galvenās valsts ēkas, piemēram, pasts, valdības nams, lidosta, augstskola, slimnīca utt. Tajā ir arī banānu plantācija. Aptuveni 150 kilometrus uz ziemeļiem no Funafuti atola atrodas Vaitupu ciems. Tur ir osta un skola.

## Ārējās saites
Tonga

**Tonga** (, ), oficiāli **Tongas Karaliste** (*Puleʻanga Fakatuʻi ʻo Tonga*, *Kingdom of Tonga*), ir valsts Klusā okeāna vidusdaļā tāda paša nosaukuma arhipelāgā, kas sastāv no 177 salām, no kurām 96 ir apdzīvotas. Tonga ir vienīgā Okeānijas monarhija un vienīgā Okeānijas teritorija, kas nekad nav bijusi pilnībā kolonizēta. Sauszemes robežas ar citām valstīm nav, bet teritoriālie ūdeņi ziemeļos robežojas ar Samoa, austrumos ar Niue, bet rietumos ar Fidži teritoriālajiem ūdeņiem. Tongas platība ir 748 km², iedzīvotāju skaits 2011. gadā bija aptuveni 103 tūkstoši. Valsts galvaspilsēta ir Nukualofa.

## Saimniecība
Tongas saimniecība lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju kapitālieguldījumiem un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 27,9% no IKP, šis rādītājs bija ceturtais augstākais no visām valstīm.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Tongas tūrisma ceļvedis /
Tunisija

**Tunisija** ( , amazigā: ), oficiāli **Tunisijas Republika** ( ), ir valsts Vidusjūras piekrastē, pēc teritorijas platības mazākā Ziemeļāfrikas valsts. Robežojas ar Alžīriju un Lībiju. Valsts ziemeļu daļu aizņem Atlasa kalni, dienviddaļā Sahāras tuksnesis. Lielākoties Tunisijas teritoriju aizņēmusī romiešu Āfrikas province devusi nosaukumu visam Āfrikas kontinentam.

## Ģeogrāfija
Atlasa kalni aizņem lielāko Tunisijas teritorijas daļu. Teritoriju klāj biezs nogulumiežu slānis, jo šī teritorija senatnē atradās zem jūras ūdeņiem. Valsts dienvidu un dienvidaustrumu daļā atrodas Sahāras tuksnesis un tā ir mazapdzīvota. Nabadzīgo nokrišņu dēļ, Tunisijā nav lielu upju un daudzas no tām periodiski izžūst. Atlasa kalnos tās tek caur kanjoniem. Lielākais ezers valstī ir Džerīda sālsezers. To var uzskatīt par lagūnas tipa ezeru, jo pirms vairākiem miljoniem gadu, tas atdalījās no Vidusjūras un izžuva. Tunisijā ir arī daudz citu nelielu sālsezeru.

### Klimats
Valsts atrodas robežā starp subtropu un tropu joslām. Vidējā gaisa temperatūra janvārī sasniedz no +10oC līdz +15oC, bet jūlijā no +26oC līdz +28oC. Sahāras tuksnesī vasaras karstākajos mēnešos temperatūra mēdz sasniegt +50oC. Dažreiz ziemā temperatūra ir noslīdējusi zem 0oC.

Vidējais nokrišņu daudzums Tunisijā ir 200 - 250 mm gadā. Vissausākās ir vasaras, bet ar nokrišņiem bagātākas - ziemas, kad valstī ieplūst mēreno joslu gaisa masas no ziemeļiem.

## Sabiedrība
Tunisijā ir 10 miljoni iedzīvotāju, no kuriem aptuveni 98% — arābu izcelsmes. Tunisieši galvenokārt ir musulmaņi, taču ir arī neliels jūdaistu un kristiešu īpatsvars. Pamatiedzīvotāji berberi palikuši mazākumā un pārsvarā dzīvo valsts dienvidos.
Tunisiešu sabiedrība ir jauna: vidējais vecums — 26 gadi, bet aptuveni ceturtdaļai iedzīvotāju ir mazāk nekā 15 gadu. 20. gadsimta 60. gados Tunisijā ieviesa ģimenes plānošanu, samazinājās dzimstība, un dzīves modulis kopš tā laika palēnām ir mainījies. Sievietes tagad var iesaistīties sabiedriskajā dzīvē un valsts darbā. Ģimenes pamet lauku ciemus un pārceļas uz pilsētām. Tunisijā ir mūsdienīga un ļoti attīstīta izglītības sistēma. Pamatizglītība ir obligāta, un skolās lielu uzmanību velta svešvalodu apguvei. Aptuveni trīs ceturtdaļas iedzīvotāju ir ieguvuši izglītību.

## Tūrisms
Tunisijas teritorijā esošās seno civilizāciju apmetņu vietas un smilšu pludmaļu kūrortus 2002. gadā apmeklēja 5,1 milj. tūristu.

### Pasaules mantojuma objekti
Tunisijas teritorijā atrodas 8 Pasaules mantojuma objekti:
* Džemmas amfiteātris (1979)
* Tunisas medīna (1979)
* Kartāga (1979)
* Iškila nacionālais parks (1980)
* Feniķiešu Kerkuāna un tās nekropole (1985, 1986)
* Kairavāna (1988)
* Sūsas medīna (1988)
* Duga (1997)

## Ārējās saites
Trinidāda un Tobāgo

**Trinidāda un Tobāgo** (), oficiāli **Trinidādas un Tobāgo Republika** (*Republic of Trinidad and Tobago*), ir arhipelāgu valsts Karību jūras dienvidos, uz ziemeļiem no Dienvidamerikas valsts Venecuēlas un uz dienvidiem no Grenādas Mazajās Antiļās.

Parasti tiek uzskatīta par Karību reģiona valsti, tai ir jūras robeža ar vairākām valstīm, tai skaitā Barbadosu, Gajānu, Grenādu un Venecuēlu. Tā sastāv no divām salām — Trinidādas un Tobāgo — un vairākām citām mazākām reljefa formām. No 1639. līdz 1693. gadam Tobāgo bija Kurzemes kolonija un tika dēvēta par Jaunkurzemi.

Trinidāda un Tobāgo neatkarību ieguva 1962. gadā, 1976. gadā tā kļuva par republiku. Šodien Trinidāda un Tobāgo ir viena no bagātākajām valstīm Karību reģionā, pateicoties tās naftas un gāzes resursiem.

## Ģeogrāfija un daba
Trinidāda ir lielākā un ekonomiski nozīmīgākā sala, kas veido apmēram 94% no kopējās valsts platības un ir mazāk kalnaina nekā Tobāgo. Valstī sastopamas dažādas ekosistēmas, tostarp tropu lietusmeži, mangrovju purvi un piekrastes lagūnas.

## Iedzīvotāji
Trinidādai un Tobāgo ir aptuveni 1,4 miljoni iedzīvotāju. Tā ir multietniska valsts, to apdzīvo galvenokārt afrikāņu un indiešu pēcteči, kā arī pastāv eiropiešu un āziātu izcelsmes cilvēki. 

## Ekonomika
Trinidāda un Tobāgo ekonomika ir viena no stabilākajām Karību reģionā, pateicoties ievērojamiem dabasgāzes un naftas resursiem. Valsts ir reģionālais līderis enerģijas eksportā un ir pazīstama ar savu naftas pārstrādes un ķīmijas rūpniecību.

Enerģētikas nozare ir dominējošā valsts ekonomikā, veidojot aptuveni 40% no iekšzemes kopprodukta (IKP) un 80% no eksporta ieņēmumiem. Naftas ražošana sasniedz aptuveni 60 000 barelu dienā (2023. gadā), taču pēdējos gados tā ir samazinājusies resursu izsīkuma un cenu svārstību dēļ.

Valsts ekonomika ir pakļauta svārstībām globālajos energoresursu tirgos, kas rada ievērojamu ietekmi uz valdības ieņēmumiem un ekonomisko stabilitāti. Papildus enerģētikai Trinidāda un Tobāgo saskaras ar nepieciešamību veicināt ekonomikas diversifikāciju, uzlabot infrastruktūru un pievērsties vides ilgtspējībai.

## Starptautiskās attiecības
Trinidāda un Tobāgo aktīvi piedalās reģionālajās organizācijās, piemēram, Karību kopienā (CARICOM) un Amerikas valstu organizācijā (OAS). Tai ir stratēģiskas attiecības ar kaimiņvalstīm, kā arī spēcīga diasporas saikne ar Lielbritāniju, Kanādu un ASV.

## Atsauces

## Ārējās saites

* BBC valsts profils 
* ''The World Factbook'' informācija
Taizeme

**Taizemes Karaliste** (, *Ratcha Anachak Thai*) ir valsts Āzijas dienvidos. Tā robežojas ar Laosu un Kambodžu austrumos, Taizemes līci un Malaiziju dienvidos, Andamanu jūru un Mjanmu rietumos.

Taizeme atrodas Indoķīnas pussalā, tās galvaspilsēta Bangkoka ir viena no lielākajām pilsētām Dienvidaustrumu Āzijā. Izplatīta reliģija Taizemē ir budisms. Musonu vēji no okeāna vasarā atnes daudz nokrišņu. Piemērotais klimats un augsne ļauj audzēt un eksportēt daudz rīsu. Taizemē ir attīstīta tūrisma industrija.

## Vēsture
Taizeme tika izveidota 13. gadsimtā. Taizemes karaliste ir saglabājusi savu neatkarību gandrīz visu pastāvēšanas laiku. Līdz 1949. gada 11. maijam šo valsti sauca par **Siāmu** (*Siam*).

2013. gadā sākās protesti pret valdību. 2014. gada 7. maijā Taizemes konstitucionālā tiesa atvaļināja premjerministri Jinglaku Čīnnāvatu. Viņas vietā par premjerministru kļuva Nivathāmrongs Būnsongpājsāns. 20. maijā armija pasludināja valstī karastāvokli, pamatojot to ar ieilgušiem pret valdību vērstajiem nemieriem. 22. maijā veikts valsts apvērsums, un varu pārņēma Nacionālās drošības aizsardzības komiteja ar ģenerāli Prajutu Čānočhā priekšgalā. 21. augustā parlaments par premjerministru iecēla Prajutu Čānočhā.

Taizemei ir robežkonflikti ar Kambodžu par nelielām robežteritorijām. Starptautiskā šķīrējtiesa 1962. gadā izlēma strīdu par vienu no tām par labu Kambodžai, un 2025. gadā Kambodža aicināja atkal griezties tiesā par tām visām. Savukārt Taizeme neatzīst šīs tiesas lēmumus un prasīja lietu izšķirt divpusējās sarunās. 2008.-2011. un 2025. gadā strīdus teritorijās notika sadursmes starp abu pušu kareivjiem. Abu pušu vadības pie tam uzstājās ar samiernieciskiem paziņojumiem, tomēr Taizemes armijas vadības pozīcija bija stingrāka. Pēc tam, kad Taizemes premjerministre 2025. gadā nopludinātā telefonsarunā ar ietekmīgu Kambodžas politiķi Hunu Senu nosauca armiju par saviem ienaidniekiem, viņa tika atstādināta.

## Iedzīvotāji
Lielākā daļa iedzīvotāju ir taji (tajieši), kuru tradicionālā kultūra veidojusies stiprā monu, Indijas un Khmeru impērijas iespaidā. Budas dzimšanas diena valstī ir brīvdiena. Lielākās valsts mazākumtautība ir ķīnieši (6—9 miljoni, tostarp aptuveni 4,5 miljoni ķīniešu izcelsmes taju), malaji (2—4 miljoni), khmeri (vairāk nekā 1,2 miljoni, galvenokārt Isanā) un kāreni (aptuveni miljons). Kalnos ziemeļu un ziemeļaustrumu daļā mitinās apmēram 650 000 vietējo cilšu pārstāvju, kas runā savās valodās un piekopj savdabīgu kultūru.

## Skatīt arī
* Taizemes pilsētu uzskaitījums
* Taizemes administratīvais iedalījums

## Atsauces

## Ārējās saites
Zālamana Salas

**Zālamana Salas** () ir vidēji attīstīta salu valsts Klusā okeāna dienvidrietumos, kura aizņem lielāko daļu Zālamana salu arhipelāga un Santakrusas salas. Uz ziemeļrietumiem no tās ir Papua-Jaungvineja, ziemeļos — Nauru, austrumos — Tuvalu, dienvidaustrumos — Fidži, bet dienvidos atrodas Vanuatu. Valsts ietilpst Nāciju sadraudzībā, tās formālais vadītājs ir Lielbritānijas karalis.

## Vēsture
Pirms eiropiešu atklājumiem salās dzīvoja melanēziešu kopienas, kuras veidoja savrupas cilšu un klanu sabiedrības, nodarbojās ar lauksaimniecību, zveju un jūras navigāciju, kā arī attīstīja bagātu mutvārdu tradīciju un kultūras praksi.

16. gadsimtā salu apdzīvotību sāka ietekmēt eiropiešu atklājumi – pirmie dokumentētie kontakti bija ar spāņu un portugāļu jūrasbraucējiem, bet vispazīstamākais bija angļu pētnieks Džeimss Kuks, kurš salās ieradās 18. gadsimta beigās un kuram tiek piedēvēta kolonizācijas procesa uzsākšana.

19. gadsimtā Zālamana salās aktivizējās misionāri, īpaši Eiropas kristiešu misiju darbības ietekmē, kā arī tās kļuva par cilvēku tirdzniecības centru. 20. gadsimta sākumā salu iedzīvotāji pakļāvās britu un vācu koloniālajām ambīcijām, bet 1900. gadā lielākā daļa salu nonāca britu protektorātā.

Otrā pasaules kara laikā Zālamana salas bija nozīmīgs militārs punkts, jo tās atradās starp Austrāliju un Jaunzēlandi dienvidos un japāņu kontrolētajām teritorijām ziemeļos. Salās notika smagas kaujas starp Japānas un sabiedroto spēkiem, īpaši Gvadalkanalas kauja, kas bija izšķiroša Klusā okeāna karā.

Pēc kara salu administrācija atgriezās britu kontrolē.1978. gadā Zālamana salu protektorāts ieguva neatkarību, kļūstot par suverēnu valsti Zālamana Salās ar parlamentāru demokrātiju.

## Kultūra
Zālamana salas lielākoties ir saglabājušas savu vēsturisko kultūras izskatu.
thumb|Tradicionālais deju kostīms
Ciematos dominē tradicionālā tipa mājas: gaišas, taisnstūrveida būdiņas uz pāļiem ar pītām sienām un divslīpju jumtu no palmu lapām. Tomēr lielās apdzīvotās vietās ir daudz Eiropas tipa ēku.

Apģērbā Eiropas elementi ir ievērojami aizstājuši tradīciju, bet daži vietējie iedzīvotāji turpina valkāt gurnu apsējus un īsus svārkus.

Arī salas iedzīvotāju garīgajā kultūrā tradīcija ir cieši saistīta ar mūsdienīgumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Svatini

**Svatini** (angļu un svatu: *eSwatini*), oficiāli **Svatini Karaliste** (svatu: *Umbuso weSwatini*, ), līdz 2018. gadam **Svazilenda** (), ir valsts Dienvidāfrikā. Tā robežojas ar Dienvidāfrikas Republiku ziemeļos, rietumos un dienvidos un Mozambiku austrumos. Valsts tiek uzskatīta par absolūtu monarhiju: karaļa rokās ir liela vara, viņš ir valdības galva un pats izvēlas daudzus no parlamenta locekļiem. Tomēr karali ierobežo vietējie rituāli, turklāt viņš dala varu ar karalieni māti.

Svatini ir viena no mazākajām valstīm Āfrikā: no ziemeļiem uz dienvidiem tā stiepjas vairāk nekā 200 km un no austrumiem uz rietumiem — aptuveni 130 km. Tomēr valsts ģeogrāfija un klimats ir ļoti daudzveidīgs. Lielākā daļa iedzīvotāju ir svazilandieši, kuri runā sisvati valodā. Karaliste tika dibināta 18. gadsimta vidū ar Ngvani III kā karali; pašreizējās robežas tika noteiktas 1881. gadā. Pēc Angļu—būru kara Svazilenda bija Lielbritānijas protektorāts no 1903. līdz 1967. gadam. Tā atguva savu neatkarību 1968. gada. 6. septembrī.

Svatini ir bagāta ar ūdens resursiem. Iedzīvotāji iztikai galvenokārt nodarbojas ar lauksaimniecību. Valsts ir saistīta ar Dienvidāfriku caur muitas un monetāro savienību. Svatini galvenokārt eksportē cukurniedres, kā arī koksnes masu, akmeņogles un azbestu.

## Ģeogrāfija
Svatini ir valsts Dienvidāfrikā. To gandrīz no visām pusēm ieskauj Dienvidāfrikas Republika. Valsts robežojas ar Mozambiku austrumos un tā ir vienīgā valsts, bez Dienvidāfrikas, ar ko tā robežojas. Valsts galvaspilsēta Mbabane atrodas valsts ziemeļrietumos. Svatini ir iekšzemes valsts un tai nav tiešas pieejas jūrai. Ar 17 364 km² lielu platību Svatini ir otra mazākā valsts kontinentālajā Āfrikā aiz Gambijas. Pēc platības tā ierindojas 154. vietā pasaulē.

Valsts reljefu pārsvarā veido pauguri un kalni, kā arī līdzenumi. Augstākais valsts punkts ir Elembe kalns (1862 m). Drankensberga kalni (Drakonu kalni), kuri ir augstākās kalnu grēdas Dienvidāfrikā, šķērso valsts rietumu daļu. Lusutfu upe ir garākā upe valstī.

## Veselība
Iedzīvotāju vidējais dzīves ilgums ir 50 gadi.

Svatini iedzīvotāji slimo ar HIV, AIDS un tuberkulozi.

2012. gadā *CIA World Factbook* noteica, ka Svazilendai ir visaugstākais HIV infekcijas līmenis pasaulē. 25,8% pieaugušo ir inficēti ar HIV. 2004. gadā, kad Svazilendas valdība pirmoreiz atzina HIV problēmu, 38,8% grūtnieču bija inficētas ar HIV. Paredzamais jaundzimušā mūža ilgums no 61 gada 2000. gadā ir nokrities līdz 32 gadiem 2009. gadā.

## Izglītība
Sākumskolas izglītība Svatini ir bezmaksas, ieskaitot pirmo un otro klasi. Bāreņiem un neaizsargātiem bērniem pamatizglītība ir bezmaksas. 1996. gadā sākumskolas uzņemšanas līmenis bija 90,8%. 1998. gadā 80,5% bērnu sasniedza piekto klasi.

Svatini Universitāte nodrošina augstāko izglītību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sentkitsa un Nevisa

**Sentkitsa un Nevisa** (, izrunā: ), oficiāli **Sentkitsas un Nevisas Federācija** (*Federation of Saint Kitts and Nevis*), ir valsts Mazajās Antiļu salās un ir divu salu – Sentkitsas un Nevisas – federācija. Sentkitsa un Nevisa ir Rietumu puslodes mazākā neatkarīgā valsts kā pēc teritorijas, tā arī pēc iedzīvotāju skaita.

## Ģeogrāfija
thumb|Sentkitsas un Nevisas karte
left|thumb|Skats uz Nevisu no Sentkitsas
Sentkitsa ir lielākā no abām salām, tās dienvidu krastā atrodas galvaspilsēta Bastera. Dienvidaustrumos no Sentkitsas atrodas federācijas mazākā sala Nevisa. Salas atdala 3 kilometrus platais jūras šaurums Nerouss. Abas salas ir vulkāniskas izcelsmes, un katras salas centrā slejas vulkāns. Augstākā virsotne ir 1156 metrus augstais Liamuigas kalns Sentkitsas salā.

### Iedzīvotāji
Sentkitsā un Nevisā kādreiz dzīvojuši karību un aravaku cilšu indiāņi, bet mūsdienās — galvenokārt afrikāņu vai eiropiešu un afrikāņu pēcnācēji.

### Pilsētas
Bastera ir svarīga osta, un lielus ienākumus dod kruīza kuģu apkalpošana. Nevisas lielākā pilsēta ir Čārlstauna.

## Klimats
Salas atrodas tropiskajā klimata joslā, te bieži līst. Tām ir gājušas pāri daudzas viesuļvētras, kas nodarījušas lielus postījumus.

## Daba
Kaut arī lielākā teritorijas daļa tiek izmantota lauksaimniecībā, salās vēl ir lielas tropisko lietus mežu, mitrzemju un dabisko pļavu platības, kur saglabājusies daudzveidīga augu un dzīvnieku valsts.

## Derīgie izrakteņi
Sentkitsā un Nevisā ir maz derīgo izrakteņu. Kurināmo, galvenokārt naftu, enerģijas ieguvei pilnībā importē — pārsvarā no Meksikas un Venecuēlas.

## Politika
1983. gadā salas ieguva neatkarību no Lielbritānijas. 1998. gadā Nevisa gribēja izstāties no federācijas, taču vēlēšanās neizdevās iegūt nepieciešamās divas trešdaļas vēlētāju balsu.

## Ārējās saites
Serbija un Melnkalne

**Serbijas un Melnkalnes Savienība** (, saīsinājumā СЦГ / *SCG*) bija Serbijas un Melnkalnes politiska apvienība, kas pastāvēja no 2003. līdz 2006. gadam. Šīs divas bijušās Dienvidslāvijas republikas 1992. gadā izveidoja **[[Dienvidslāvijas Federatīvā Republika|Dienvidslāvijas Federatīvo Republiku]]** (DFR) (). 2003. gadā, DFR tika pārveidota par Serbijas un Melnkalnes Savienību.

2006. gada 21. maijā notika referendums par Melnkalnes neatkarību, t.i., izstāšanos no  Serbijas un Melnkalnes savienības. 31. maijā tika nosaukti rezultāti — 55,5% iedzīvotāju bija nobalsojuši "par" un 3. jūnijā Melnkalne, bet 5. jūnijā Serbija tika pasludinātas par neatkarīgām valstīm. Līdz ar Melnkalnes neatkarības referendumu visas bijušās Dienvidslāvijas republikas bija kļuvušas par neatkarīgām valstīm.

Serbijas un Melnkalnes konfederācija bija savienība tikai dažās politiskās jomās (piemēram, aizsardzība un ārlietas). Valstīm bija atsevišķas ekonomiskās politikas un valūtas. Savienībai nebija vienotas galvaspilsētas un kopīgās institūcijas bija sadalītas starp Belgradu Serbijā un Podgoricu Melnkalnē. 

Image:Scg01.png
Image:Scg02.png


## Skatīt arī
* Dienvidslāvija

## Ārējās saites
Santome un Prinsipi

**Santome un Prinsipi** () ir salu valsts Gvinejas līcī pie Āfrikas krastiem. Valsts sastāv no divām lielākām vulkāniskas izcelsmes salām, kā arī sešām mazākām salām. Attālums starp divām lielākajām salām ir apmēram 140 kilometri.

Santome un Prinsipi ir augstākais dabiskais populācijas pieaugums pasaulē. Ar apmēram 1001 km² platību un 201 tūkstoti iedzīvotāju valsts ir otra mazākā valsts Āfrikas kontinentā pēc teritorijas un iedzīvotāju skaita aiz Seišelu Salām. Iedzīvotāji lielākoties ir āfrikāņu un metisu izcelsmes un kristieši.

Valsts pasludināja savu neatkarību no Portugāles 1975. gada 12. jūlijā. Kopš tā brīža Santome un Prinsipi ir bijusi viena no stabilākajām un demokrātiskākajām valstīm Āfrikā. 1992. gada 28. janvārī Santome un Prinsipi atzina Latvijas neatkarību, un kopš 1994. gada 26. jūlija starp abām valstīm pastāv diplomātiskās attiecības. Santome un Prinsipi ir viena no Portugāļu valodas valstu sadraudzības dibinātājvalstīm.

## Skatīt arī
* Santomes un Prinsipi karogs
* Santomes un Prinsipi valsts vadītāji

## Atsauces

## Ārējās saites
Paragvaja

**Paragvaja**, oficiāli **Paragvajas Republika** (, gvaranu: *Paraguái Tavakuairetã*), ir viena no divām Dienvidamerikas valstīm (kopā ar Bolīviju), kam nav jūras robežas. Tā atrodas abos Paragvajas upes krastos, robežojoties ar Argentīnu dienvidrietumos, Brazīliju austrumos un ziemeļaustrumos un Bolīviju ziemeļrietumos. Tās centrālā novietojuma kontinentā dēļ to reizēm sauc par Amerikas sirdi (*Corazón de América*).

## Vēsture
thumb|left|Paragvajas teritorijas izmaiņas pēc Trīskāršās alianses kara (1864—1870) un Čako kara (1932—1935).
1537. gadā spāņu iekarotāji Paragvajas pamatiedzīvotāju gvaranu teritorijā nodibināja Asunsjonas (no  — Debesbraukšana) pilsētu. No 1609. līdz 1767. gadam Paragvaju pārvaldīja jezuītu misionāri, vēlāk tā bija Spānijas Laplatas vicekaralistes daļa (1782—1811).

Pēc Spānijas Laplatas vicekaralistes iziršanas 1811. gadā Paragvaja pasludināja nepakļaušanos Buenosairesas valdībai un militāri pretojās iekļaušanai Apvienoto Laplatas provinču sastāvā. 1813. gadā tika deklarēta Paragvajas Republika, taču tikai 1842. gadā to starptautiski atzina citas valstis. Trīskāršās alianses karā (1864—1870) pret Argentīnu, Brazīliju un Urugvaju tā zaudēja daļu savas ziemeļu teritorijas Brazīlijai un dienvidaustrumu teritorijas (uz dienvidiem no Igvasu) Argentīnai. No 1932. līdz 1935. gadam Paragvaja uzvarēja Čako karā pret Bolīviju un paplašinājās uz ziemeļrietumiem.

## Ekonomika

Viena no nabadzīgākajām valstīm Dienvidamerikā — IKP ir 4200 ASV dolāru uz vienu iedzīvotāju gadā (152. vieta pasaulē). 32 % iedzīvotāju ienākumi mazāki par iztikas minimumu (2006. gadā).

Agrāra valsts, viena no lielākajām sojas audzētājām pasaulē. Lauksaimniecībā nodarbināti 31% iedzīvotāju. Audzē kokvilnu, cukurniedres, kukurūzu, tabaku, augļus. Gaļas-piena lopkopība. Kokmateriālu eksports.

Rūpniecība ražo cukuru, cementu, audumus.

Valsts bagāta derīgajiem izrakteņiem. To izstrāde lielāko tiesu ir citu valstu investoru ziņā. Piemēram, korporācija *Anschutz* (Kolorado, ASV) 1954. gadā ieguva tiesības iegūt minerālu resursus 61,71 tūkstošu kvadrātjūdžu platībā uz 40 gadiem, praktiski nemaksājot Paragvajā nekādus nodokļus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Papua-Jaungvineja

**Papua-Jaungvineja** (, ), oficiāli **Neatkarīga valsts Papua-Jaungvineja** (*Independent State of Papua New Guinea)* ir valsts Okeānijā.

Galvaspilsēta ir Portmorsbi. Tā ir Nāciju Sadraudzības dalībvalsts. Valsts galva ir Lielbritānijas karalis, kuru pārstāv ģenerālgubernators. Likumdošanas iestāde ir Nacionālais parlaments.

Platība — 462 840 km². Iedzīvotāju skaits — 11 781 559 (2021). Oficiālās valodas ir angļu, tokpisins un hirimotu.

Papua-Jaungvinejā pastāv vairāk nekā 850 dažādu valodu un apmēram tikpat vietējo sabiedrību. Lielākā daļa iedzīvotāju ir kristieši, bet pārējie piekopj vietējos tradicionālos ticējumus.

## Iedzīvotāji
Pirmie iedzīvotāji šajā teritorijā apmetās uz dzīvi pirms 50 000 gadiem. Ģeogrāfiskā stāvokļa dēļ šeit allaž ir bijuši ierobežoti sakari starp dažādām cilvēku grupām. Tāpēc katrai no tām ir attīstījusies sava valoda un kultūra. Tā rezultātā Papua-Jaungvinejā radušās daudzas etniskās grupas, kas runā kādā no apmērām 850 valodām. 
Lielākā atšķirība pastāv starp kalniešiem, kuri dzīvo ļoti izolēti, un zemieņu vai piekrastes iedzīvotājiem, kuri bieži satiekas ar citu cilšu cilvēkiem. Lai gan vairums Papua-Jaungvinejas iedzīvotāju tiek uzskatīti par kristiešiem, joprojām daudzviet ir izplatītas vietējās reliģijas un paražas. Kopš neatkarības iegūšanas 1975. gadā dažas no šīm etniskajām grupām aktīvi iestājas par turpmākām izmaiņām un atdalīšanos no vienotās Papua-Jaungvinejas valsts.

## Dabas bagātības
Bagāta ar dabas resursiem — varu un zeltu.

Vairāk nekā 80% Papua-Jaungvinejas klāj biezi tropiskie lietus meži, tomēr to platība samazinās, jo trešdaļā lietus mežu saimnieko kokrūpniecības uzņēmumi, kuri tos intensīvi izcērt. Mežrūpniecība ir viena no nozīmīgākajām saimniecības nozarēm. Svarīgākā rūpniecības nozare ir iežguve. Valstī ir bagātīgi minerālu — vara, zelta, sudraba, niķeļa un kobalta — krājumi, iegūst arī naftu un dabasgāzi. Ieguve dod valsts ienākumu lielāko daļu. Lauksaimniecībā ir nodarbināti 85% valsts darbspējīgo iedzīvotāju, lai gan kultūraugu audzēšanai ir piemēroti mazāk nekā 2% valsts teritorijas. Lielajās saimniecībās audzē kafijkokus un citus lauksaimniecības augus, no kuriem iegūtie produkti tiek eksportēti.

## Administratīvais iedalījums

Papua-Jaungvinejas sastāvā ir 20 provinces, galvaspilsētas distrikts un Bugenvilas autonomais reģions.

## Ārējās saites

*  Before They Pass Away: Indonesia + Papua New Guinea
Palau

**Palau** ir valsts Okeānijā, Mikronēzijā, Karolīnu salu arhipelāgā, Klusā okeāna rietumu daļā. Valsts teritoriju veido ap 250 salas — galvenokārt vulkāniskās un koraļļu salas. 8 no tām lielākas salas, bet lielākā daļa ir ļoti nelielas, neapdzīvotas salas. Krasta līnija ir 1519 km. Valsts iedalās 16 štatos.

## Valsts iekārta
Republika, valsts un valdības galva prezidents, likumdevējs Nacionālais kongress: Senāts (9 loc.), Deputātu palāta (16 deputāti). No 1919. līdz 1945. gadam salas pārvaldīja Japāna. 1947. gadā Palau nonāca ANO aizbildniecībā, kuras pārvaldi realizēja ASV. Valsts neatkarība tika pasludināta 1994. gada 1. oktobrī. Palau 1994. gadā noslēdza brīvās asociācijas līgumu ar ASV. Valsts administratīvo iedalījumu veido 16 štati.



## Iedzīvotāji
Palauieši 83.2%, filipīnieši 9.8%, mikronēzieši 2%, ķīnieši 1.2%.

**Iedzīvotāju vecuma struktūra:** 0 — 14 gadi — 26,8% 15 — 64 gadi — 68,6%65 un vairāk gadi — 4,6%

**Iedzīvotāju dabiskā kustība uz 1000 iedzīvotājiem:** Dzimstība — 19,32Mirstība — 7,11 Dab. pieaugums — 12,21Zīdaiņu mirstība uz 1000 jaundzimušajiem — 16,21 (2002.g.)

Dzimstības koeficients 2,47 bērni uz vienu sievieti. Vidējais mūža ilgums vīriešiem ir 66 gadi, sievietēm — 73 gadi. Rakstīt un lasīt prot 92% iedzīvotāju. Uz 100 vīriešiem ir 89 sievietes. Ekonomiski aktīvie iedzīvotāji — 8300, no tiem lauksaimniecībā nodarbināti 20%, pakalpojumos 80%. Apdzīvojuma blīvums — 42,4 cilv./km2. Pilsētās dzīvo 71% iedzīvotāju.

## Reliģija
Romas katoļi 49%, protestanti 24,8%, bet 26,2% iedzīvotāju piekopj vietējos tradicionālos ticējumus.

## Saimniecība
Palau ir agrāra valsts ar attīstītu zvejniecību. IKP uz vienu iedzīvotāju — 9000 dolāri. Dabas resursi fosforīti, zelts, koksne, jūras produkti. Amatniecība (gliemežnīcu un pērļu vākšana, koksnes apstrāde). Apģērbu izgatavošana. Aramzeme aizņem 22% teritorijas. Audzē kokospalmas, kasavu, batātes. Kokosriekstu apstrāde, kopras ieguve. Zvejniecība (vēžveidīgie, tunči). Valstī dzelzceļu nav, autoceļi 61 km, no tiem ar cieto segumu 36 km. Satiksmi starp salām uztur kuģi un laivas. Osta Korora. Eksportē kopru, vēžveidīgos, tunci, apģērbus. Importē mašīnas un iekārtas, kurināmo metālus, pārtiku. Galvenie tirdzniecības partneri: ASV, Japāna, Singapūra.

## Tūrisms
Tūristus piesaista krāšņās pludmales, maigais klimats.

## Ārējās saites
Namībija

**Namībija** (), oficiāli **Namībijas Republika** (*Republic of Namibia*), ir valsts Āfrikas dienvidrietumu piekrastē pie Atlantijas okeāna. Tā robežojas ar Zambiju un Angolu ziemeļos, Botsvānu austrumos un ar Dienvidāfriku austrumos un dienvidos. Lai gan tā nerobežojas ar Zimbabvi, Zambezi upe, kas veido robežu starp Botsvānu un Zambiju, atdala abu valstu teritorijas. 

Tās galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Vindhuka. Namībija ir Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) un Dienvidāfrikas Attīstības kopienas (SADC), Āfrikas Savienības (ĀS), un Nāciju Sadraudzības locekle. 2020. gadā tajā dzīvoja 2 550 226  iedzīvotāji.

## Vēsture
Namībiju senos laikos apdzīvoja bušmeņi, damari un namakva, un ap 14. gadsimtu tajā imigrēja arī bantu valodās runājošie iedzīvotāji. 1884. gadā teritorija kļuva par Vācijas Impērijas protektorātu un palika par vācu koloniju ar nosaukumu Dienvidrietumu Āfrika līdz Pirmā pasaules kara beigām. 1920. gadā Tautu Savienība nodeva to kā mandāta teritoriju Dienvidāfrikai, kas tajā ieviesa savus likumus un, sākot no 1948. gada, aparteīda politiku.

Tā ieguva neatkarību no Dienvidāfrikas 1990. gada 21. martā pēc Namībijas Neatkarības kara. 

## Ārējās saites

* Namībija - fotogrāfijas
*  Before They Pass Away: Namibia
Nepāla

**Nepāla** (), oficiāli **Nepālas Federālā Demokrātiskā Republika** (, *Loktāntrik Ganatantra Nepāl*), ir valsts Āzijas dienvidu daļā, pasaules jaunākā republika. Tā robežojas ar Indiju dienvidos, austrumos, rietumos un Ķīnu ziemeļos. Ar 147 181 kvadrātkilometru platību un iedzīvotāju skaitu aptuveni 30 miljoniem, Nepāla ir pasaules 93. lielākā valsts un 41. apdzīvotākā valsts. Nepālas galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Katmandu.

Nepāla ir valsts ar ļoti daudzveidīgu ģeogrāfiju un kultūru. Valsts atrodas Himalaju dienvidu nogāzē, un šeit atrodas vairākas pasaules augstākās virsotnes, tai skaitā augstākā pasaules virsotne Everests. Auglīgie un mitrie dienvidi ir samērā urbanizēti. Aptuveni puse iedzīvotāju dzīvo zem starptautiski noteiktā nabadzības līmeņa — 1 ASV dolāra. Pēc vairākiem novērtējumiem, hinduismu Nepālā praktizē lielāka iedzīvotāju daļa nekā kādā citā pasaules valstī. Savukārt budisma piekritēju ir neliela daļa, lai gan Nepāla tiek uzskatīta par Sidhārtas Gautamas dzimšanas vietu.

## Vēsture
[thumb|left|Nepālas (Gorkhas) karaļvalsts robežas (zaļā līnija) pēc Garvalas (tagad [Utarakhandas) zaudēšanas (Sugaulas līgums, 1815)]] 
1768. gadā Gorkhas valdnieks Pritvi Narajans Šāhs izveidoja spēcīgu karaspēku un iekaroja kaimiņvalstis. 1814.—1816. gadā notika Gurku karš pret Britu Austrumindijas kompānijas karaspēku, kurā Nepālai izdevās nosargāt savu neatkarību, taču pēc miera līguma noslēgšanas Gorkhas karalis deva savus karavīrus dienestam britu armijā. Britu Indijas karaspēkā nepāliešu karavīrus turpināja dēvēt par gurkām ().

1996. gadā sākās pilsoņu karš, kuru izraisīja maoistu partija. Tas noslēdzās pēc 2006. gada masu protestiem, kurus atbalstīja lielākās partijas, ar miera noslēgšanu, satversmes sapulces ievēlēšanu, karaļa Gjanendras atkāpšanos un federālas demokrātiskas republikas nodibināšanu . Pirmais Nepālas prezidents Rāms Varans Jādavs zvērestu nodeva .

Valsts smagi cieta 2015. gadā notikušajā zemestrīcē.

## Saimniecība
Nepālas saimniecība lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju kapitālieguldījumiem un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 29,2% no IKP, šis rādītājs bija trešais augstākais no visām valstīm.


Kathmandu-Gaddi Baithak-02-2007-gje.jpg|Kathmandu
Pashupatinath-Arya Ghats-08-2007-gje.jpg|Pashupatinath
Bhaktapur-Yaksheshvara-242-erotische Schnitzerei-gje.jpg|Bhaktapur
Changu Narayan-Garuda Narayana-54-sued-2013-gje.jpg|Changu Narayan
Patan-Palastplatz-04-2007-gje.jpg|Patan
Gokyo surroundings-10-auf der Moraene-Gletscher-2007-gje.jpg|Himalaya
Cho La Tsho-12-2007-gje.jpg|Himalaya
Mustang-Ghami to Lo Gekar-12-Choerten-Lhato-2015-gje.jpg|Mustang
Mustang-Lo Manthang to Tibetan border-12-2015-gje.jpg|Mustang


## Atsauces

## Ārējās saites

* Informācija par ceļošanu Nepālā 
* Nepālas valsts apraksts 
* Before They Pass Away: Nepal
Mikronēzija

**Mikronēzija** var būt:

* Mikronēzija (valsts) — Mikronēzijas federatīvās valstis
* Mikronēzija (reģions) — reģions Klusā okeāna daļā austrumos no Filipīnām
Māršala Salas

**Māršala Salas** (; ) ir salu valsts Mikronēzijā, kas aizņem tāda paša nosaukuma arhipelāgu.

Māršala salas sastāv no vairāk nekā 1150 koraļļu salām, no kurām tikai 20 ir apdzīvotas. Līdz 1986. gadam Māršala salas bija ANO aizbilstamā teritorija, kas atradās ASV pārvaldījumā.

Māršala salas sastāv no divām koraļļu salu virknēm — Raliku salām un Rataku salām. Ralika tulkojumā nozīmē *saulriets*, šīs salas atrodas rietumos, bet Rataka — *saullēkts*, un tās atrodas austrumos. Salu virkne viena no otras ir apmēram 200 km attālumā un stiepjas aptuveni 1200 km garumā. Daudzas salas gredzenveidā ieskauj koraļļu atoli.

Salas atrodas uz ziemeļiem no Nauru un Kiribati. Austrumos ir Mikronēzija, un uz dienvidiem ir ASV piederošā Veika sala, uz kuru pretendē Māršala Salas. Neapdzīvotie atoli ir šādi:

* Ailinginae atols
* Bikara atols
* Bikini atols
* Bokaka atols
* Erikuba atols
* Jemo sala
* Nadikdika atols
* Rongerika atols
* Toke atols
* Ujelanga atols

Māršala Salas pretendē uz Veika salu, kas pieder ASV kopš 1899. gada. Māršala Salu valdība dēvē to par *Enenkio*.

2022. gada septembrī Latvija nodibināja diplomātiskās attiecības ar Māršala Salām.

## Ekonomika
Māršala Salu ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 14% no IKP.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Prezidenta birojs
* Māršala Salu Republikas vēstniecība Vašingtonā 
* ''Marshall Islands Journal'' 
* ''Digital Micronesia - ''Marshalls''''
Maldīvija

**Maldīvija** (, *Dhivehi Raajje* jeb **Maldīvu Salas**), oficiāli **Maldīvijas Republika** (, *Dhivehi Raa'jeyge Jumhooriyya*), ir salu valsts Indijas okeānā. Maldīvija atrodas uz dienvidiem no Indijai piederošajām Lakšadvīpas salām un apmēram 700 km uz dienvidrietumiem no Šrilankas. Maldīvija ir izvietojusies uz 26 atoliem, kas satur 1192 mazas salas, no kurām 200 salas ir apdzīvotas. Valsts galvaspilsēta ir Male.

Šī ir mazākā Āzijas valsts gan pēc iedzīvotāju skaita, gan platības. Maldīvija ir arī pasaulē zemākā valsts — vidējais augstums virs jūras līmeņa sasniedz 1,5 metrus. Tā ir valsts ar zemāko dabisko augstāko punktu, kas ir 2,4 metri.

## Vēsture
Tūra Heijerdāla 1985. gadā veiktie arheoloģiskie izrakumi liecina, ka salu pirmiedzīvotāji bijuši hinduisti un budisti, kas ap 5. gadsimtu p.m.ē. ieceļojuši no Indijas un Šrilankas. 
Kopš 12. gadsimta salās valdīja islāmticīgi sultāni.  
1558. gadā salas pakļāva portugāļi, kas jau 1573. gadā tika padzīti. 17. gadsimtā Maldivu salās valdīja holandieši, bet 1796. gadā varu pārņēma briti. No 1887. līdz 1965. gadam Maldivu sultanāts bija Apvienotās Karalistes protektorāts. Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā uz Ganas salas tika uzcelts militārais lidlauks. 1953. gadā tika pasludināta Maldivu Republika, bet jau drīz tika atjaunota sultāna vara.

1968. gadā atjaunoja Maldīvijas Republiku, kas 1982. gadā pievienojās Britu Sadraudzībai. Salu lēzeno krastu dēļ 2004. gada 26. decembra cunami Maldīvijā izraisīja relatīvi nelielus postījumus.

## Atsauces

## Ārējās saites

* BBC valsts profils 
* ''The World Factbook'' informācija
Malāvija

**Malāvija** (, izrunā: ), oficiāli **Malāvijas Republika** (*Republic of Malawi*), ir valsts Āfrikas dienvidaustrumos. Malāviju no visām pusēm ieskauj citu valstu teritorijas. Tā robežojas ar Tanzāniju ziemeļaustrumos, Mozambiku dienvidos, rietumos un austrumos, un Zambiju ziemeļrietumos. Valsts galvaspilsēta ir Lilongve, lai gan tiesu vara atrodas valsts lielākajā pilsētā Blantairā. Valstī galvenokārt dzīvo bantu valodās runājoši iedzīvotāji. Tās oficiālā valoda ir angļu.

Malāvija neatkarību ieguva . Līdz tam tā bija pazīstama kā Njasalenda, kas bija Apvienotās Karalistes protektorāts.

## Ekonomika
Malāvija ir viena no pasaules vismazāk attīstītajām valstīm. Ekonomika lielā mērā balstās uz lauksaimniecību. 2015. gadā lauksaimniecība veidoja 29,49% no valsts IKP. Galvenā eksportprece ir tabaka, kas veido 55% no valsts eksporta. Valsts eksportē arī urānu, cukuru, tēju un kafiju. Vislielākais tirdzniecības partneris ir Eiropas Savienība uz kuru aiziet 50% no valsts eksportiem. Citi tās tirdzniecības partneri ir Zambija, Zimbabve, Dienvidāfrika un ASV. Malāvijas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārvalstu atbalsta, lai gan šī nepieciešamība kopš 2000. gada ir samazinājusies.

## Atsauces

## Ārējās saites
Luksemburga

**Luksemburgas Lielhercogiste** (, , ) ir valsts Rietumeiropā. Valsts iekārta ir unitāra parlamentāra konstitucionālā monarhija. Tā ir viena no turīgākajām valstīm pasaulē pēc IKP uz vienu iedzīvotāju.

Luksemburga ir Eiropas Savienības, NATO, ESAO, ANO un Beniluksa dalībvalsts. Ziemeļrietumos Luksemburga robežojas ar Beļģiju, austrumos ar Vāciju un dienvidos ar Franciju.

## Etimoloģija
Valsts nosaukums cēlies no *Lucilinburhuc*, vēlāk *Lützelburg*, mazās pils nosaukuma, ap kuru tika uzcelta Luksemburgas pilsēta. Luksemburga radās kā grāfiste toreizējā Svētās Romas impērijā un ir pēdējā lielhercogiste pasaulē.

## Luksemburgas administratīvais iedalījums

Administratīvi Luksemburga tiek iedalīta trīs distriktos (, vācu un luksemburgiešu: *Distrikt*). Distrikti savukārt tiek iedalīti kantonos (*canton/Kanton*), visā valstī ir 12 kantoni. Par kantoniem sīkākas vienības ir komūnas (*commune/Gemeinde/Gemeng*). Visā valstī ir 102 komūnas. Luksemburgas pilsēta ir sadalīta 24 kvartālos (*Quartiers/Stadtteile/Quartierën*).

## Vēsture

thumb|left|200px|Luksemburgas dalīšanas (1659–1815-1839)
Viduslaikos Svētās Romas impērijas teritorijā pastāvēja Luksemburgas grāfiste (1059–1353), ķeizars Kārlis IV Luksemburgs to pārveidoja par Luksemburgas hercogisti (1353–1795). 

Pēc Vestfālenes miera līguma Luksemburga ietilpa Spānijas Nīderlandes sastāvā, tās dienviddaļu 1659. gadā pievienoja Francijai.

Pēc franču okupācijas Napoleona karu laikā Vīnes kongress nolēma 1815. gadā Luksemburgu sadalīt starp Prūsijas Karalisti un Apvienoto Nīderlandes karalisti.

Pēc Beļģijas revolūcijas 1839. gada Londonas konferencē Luksemburga tika sadalīta Beļģijas Luksemburgā un tagadējā Luksemburgas Lielhercogistē, kas līdz 1890. gadam atradās personālūnijā ar Nīderlandes karalisti.

Pirmā un Otrā pasaules kara laikā Luksemburgu okupēja Vācija. Pēc Otrā pasaules kara Luksemburga atteicās no politiskās neitralitātes un pievienojās NATO un Apvienoto Nāciju Organizācijas izveidē. 1957. gadā Luksemburga kopā ar piecām citām valstīm nodibināja Eiropas Ekonomikas kopienu (mūsdienās Eiropas Savienība), kopš 1999. gada valsts ir eirozonā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Luksemburga
Komoras

**Komoras**, oficiāli **Komoru Savienība** (Komoriešu: *Udzima wa Komori,* , , **), ir salu valsts Indijas okeānā, netālu no Āfrikas austrumu krasta. Oficiāli Komoru Savienība sastāv no četrām Komoru arhipelāga salām — Nazidžas, Mvali, Nzvani un Majotas —, taču faktiski Majota ir Francijas aizjūras departaments un nekad nav bijusi Komoru Savienības sastāvā.

## Saimniecība
Komoru saimniecība lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju kapitālieguldījumiem un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 20,2% no IKP, šis rādītājs bija devītais augstākais no visām valstīm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kiribati

**Kiribati** (kiribatiešu un ), pilns nosaukums **Kiribati Republika** ir salu valsts Klusā okeāna centrālajā daļā. Valsts aizņem Gilberta salas un lielāko daļu no Fēniksa un Laina salām, kopā 32 atoli un salas. Jūras līmeņa celšanās, ko izraisa globālā sasilšana, ir nopietns drauds Kiribati un citām reljefa ziņā zemākajām Klusā okeāna salām. Kiribati salas, tāpat kā citas, ir veidotas no vulkāniskajiem iežiem un koraļļiem.

Kiribati nosaukums cēlies no Gilberta salu nosaukuma izrunas kiribatiešu valodā.

Galvaspilsēta ir Teinainano jeb Dienvidtarava (angļu: *South Tarawa*). Tā atrodas uz Taravas atola, kas ir daļa no Gilberta salu grupas Klusajā okeānā. Dienvidtarava ir gan politiskais, gan ekonomiskais Kiribati centrs, kur atrodas galvenās valdības ēkas un administratīvās iestādes.

Kiribati 1979. gadā ieguva neatkarību no Apvienotās Karalistes.

2015. gada 11. aprīlī Latvija nodibināja diplomātiskas attiecības ar Kiribati.

## Ārējās saites

## Atsauces
Kenija

**Kenija**, oficiāli **Kenijas Republika**, ir valsts Austrumāfrikā. Valsts atrodas Indijas okeāna piekrastē un caur to ir novilkts ekvators. Tā robežojas ar Etiopiju, Somāliju, Tanzāniju, Ugandu un Dienvidsudānu. Valsts galvaspilsēta ir Nairobi. Iedzīvotāju skaits valstī ir strauji pieaudzis pēdējo desmitu gadu laikā un ir apmēram 43 miljoni iedzīvotāju. Tulkojumā no masaju valodas Kenija nozīmē *Baltais kalns*. Kalns, kas atrodas valsts vidienē, ir aprimis vulkāns, un tā virsotni klāj sniegs.
## Vēsture
Mūsdienās Kenija tiek uzskatīta par galveno demokrātijas balstu Austrumāfrikā, tomēr 2020. gadu vidū valdība sākusi pielietot stingrākus līdzekļus pret opozīciju un kritiķi vaino to atbalstā diktatūrām kaimiņu Ugandā un Tanzānijā.

## Ģeogrāfija
Fizioģeogrāfiski valsts atrodas Austrumāfrikas plakankalnes ziemeļaustrumu daļā, kur absolūtais augstums virs jūras līmeņa ir 500—1500 m. 50—200 km no Indijas okeāna piekrastes aizņem zemienes. Tur atrodas tūristu iecienītas koraļļu pludmales. Kenija atrodas tektoniski aktīvā lūzumzonā. Valsts teritoriju aizņem savannas. Tās augstākā virsotne ir Kenijas kalns (5199 m vjl) un tā virsotni, neskatoties uz ekvatora tuvumu klāj ledājs. Kenijas Naivašas ezers atrodas Lielā rifta ielejā. Garākā upe valstī ir Tanas upe.

## Ekonomika
Lielākā daļa iedzīvotāju nodarbojas ar lauksaimniecību. Lauksaimniecība veido 26% no valsts IKP un ar to nodarbojas vairāk nekā 40% no valsts iedzīvotājiem, tai skaitā 70% no lauku iedzīvotājiem. Valsts eksportē tēju un kafiju un nesen sāka eksportēt svaigus ziedus uz Eiropu. Kenija ir trešā lielākā tējas ražotāja pasaulē, kā arī vislielākā melnās tējas eksportētāja pasaulē. Pakalpojumu nozare arī ir nozīmīgs ekonomikas virzītājspēks.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Before They Pass Away: Kenya + Tanzania
Kaboverde

**Kaboverde**, oficiāli **Kaboverdes Republika** (), ir vidēji attīstīta, unitāra salu valsts un arhipelāgs Atlantijas okeāna centrālajā daļā, uz rietumiem no Rietumāfrikas krastiem. Tā sastāv no desmit vulkāniskas izcelsmes salām, kuru kopējā sauszemes platība ir aptuveni 4033 kvadrātkilometri. Salas atrodas aptuveni 600 līdz 850 kilometru attālumā uz rietumiem no Senegālas un Zaļā raga — kontinentālās Āfrikas tālākā rietumu punkta, no kura cēlies valsts nosaukums. Kaboverde kopā ar Azoru salām, Kanāriju salām un Madeiru veido Makaronēzijas ekoreģionu.

Neapdzīvotās Zaļā raga salas 15. gadsimtā atklāja un kolonizēja portugāļi, izveidojot vienu no pirmajām eiropiešu apmetnēm tropos. Pateicoties stratēģiskajam novietojumam, salām bija nozīmīga loma transatlantiskajā vergu tirdzniecībā 16. un 17. gadsimtā; šajā laikā salas piedzīvoja strauju ekonomisko izaugsmi. Līdz 19. gadsimta vidum pieaugošā ārvalstu konkurence, ieilgušie sausuma periodi un vergu tirdzniecības noriets izraisīja ekonomikas lejupslīdi un iedzīvotāju emigrāciju, taču vēlāk Kaboverde atguvās kā nozīmīgs tirdzniecības centrs un galveno kuģošanas ceļu pieturpunkts.

Kaboverde ieguva neatkarību no Portugāles 1975. gadā. Kopš 1990. gadu sākuma tā ir stabila pārstāvniecības demokrātija un viena no attīstītākajām un demokrātiskākajām valstīm Āfrikā. Dabas resursu trūkuma dēļ valsts ekonomika galvenokārt ir orientēta uz pakalpojumu sfēru, pieaugot tūrisma un ārvalstu investīciju nozīmei. Ar aptuveni 491 tūkstoti iedzīvotāju (2021. gada dati) Kaboverde ir viena no mazāk apdzīvotajām Āfrikas valstīm. Lielākā daļa iedzīvotāju ir afrikāņu un portugāļu pēcteči. Pasaulē pastāv ievērojama diaspora, kas skaitliski pārsniedz salu iedzīvotāju skaitu. Kaboverde ir Āfrikas Savienības dalībvalsts.

Oficiālā valoda ir portugāļu valoda, savukārt atzītā nacionālā valoda ir kaboverdiešu kreolu valoda (*Crioulo*), kurā runā lielākā daļa iedzīvotāju. Pēc 2021. gada tautas skaitīšanas datiem lielākā un apdzīvotākā sala ir Santjagu sala (269 370), kurā atrodas valsts galvaspilsēta un lielākā pilsēta Praja. Citas apdzīvotas salas ir Sau Vicentes sala (74 016), Santu Antau sala (36 632), Fogu sala (33 519), Sal sala (33 347), kā arī Boavištas sala, Maiu sala un Bravas sala. Lielākās pilsētas ir Praja (137 868), Mindelu (69 013), Espargosa (24 500) un Asomada (21 297).

## Atsauces

## Ārējās saites