Roberts Kļaviņš

**Roberts Kļaviņš** (1885—1941) bija latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Vidzemes divīzijas komandieris (1931—1934), ģenerālis (1931). Sākoties padomju okupācijai — Tautas Saeimas deputāts, Latvijas Tautas armijas, vēlāk 24. latviešu strēlnieku korpusa komandieris. Nogalināts Komunarkas poligonā Maskavas tuvumā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gada 10. novembrī Cēsu apriņķa Grašu pagastā zemnieka Jura Kļaviņa ģimenē. Mācījās Cēsu pilsētas skolā un Gorku lauksaimniecības skolā Mogiļevas guberņā.

Pēc iestāšanās Krievijas Impērijas armijā viņu nosūtīja uz Viļņas karaskolu (1903—1906), pēc kuras beigšanas piešķīra podporučika pakāpi un nosūtīja uz 180. Ventspils kājnieku pulku Jelgavā. 1907. gadā paaugstināts par poručiku, 1913. gadā paaugstināts par štābkapteini, 1914. gada pavasarī iestājās Nikolaja militārajā akadēmijā, ko pārtrauca Pirmais pasaules karš.
Kara laikā piedalījās kaujās ar Austroungārijas un Vācijas karaspēku Polijā, sasniedza kapteiņa pakāpi. 1915. gada oktobrī Kļaviņš iestājās 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonā, bija tās saimniecības priekšnieks, piedalījies kaujās pie Smārdes (1916) un Nāves salā. No jauna iestājās Nikolaja militārajā akadēmijā 1917. gadā, pabeidza jaunāko klasi, jūnijā dienēja 43. armijas korpusa štābā Ziemeļu frontē. 1918. gada februārī kritis vācu gūstā, aprīlī atbrīvots, līdz septembrim dzīvoja Krievijā, pēc tam atgriezās Latvijā.

1918. gada 18. novembrī kā pulkvežleitnants iestājās Latvijas Bruņotajos spēkos, no 6. decembra Baltijas Landesvēra komandiera palīgs. 1919. gada 12. janvārī  komandēts uz Dāniju, lai organizētu Dānijas brīvprātīgo vervēšanu cīņai pret Padomju Latvijas armiju. Aprīlī "ģimenes apstākļu dēļ" devās uz Tālajiem Austrumiem, Latvijā atgriezās 1920. gada rudenī. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija Galvenā štāba nodaļas priekšnieks (1920—1921). 1922. gada 2. jūnijā viņu paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Robežsargu divīzijas štāba priekšnieku.

Kļaviņš kandidēja 3. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Darba savienības un Tautas apvienības saraksta, bet netika ievēlēts. 1928. gadā viņš kļuva par 4. Valmieras kājnieku pulka komandieri, 1929. gadā beidza Latvijas armijas Kara akadēmiskos kursus. 1931. gada 27. jūnijā iecelts par Vidzemes divīzijas komandiera palīgu, tā paša gada 18. novembrī paaugstināts par ģenerāli. Pēc Ulmaņa apvērsuma ģenerālis Kļaviņš 1934. gada 14. jūnijā pēc paša vēlēšanās atvaļināts no karadienesta. Studēja Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Vēl pirms Sarkanās armijas ienākšanas Latvijā bijis saistīts ar PSRS slepenajiem dienestiem. Vēsturnieka Ērika Jēkabsona pētījumos gan minēts, ka Kļaviņš atvaļināts piespiedu kārtā, kādēļ viņš, aizvainojuma vadīts, 1939. gada decembrī piekritis sadarboties ar padomju dienestiem.

Pēc Latvijas okupācijas ģenerāli Kļaviņu atjaunoja karadienestā un iecēla par Latvijas Tautas armijas komandieri. 1940. gada jūlijā ievēlēja t.s. Tautas Saeimā. 1940. gada decembrī Kļaviņš kļuva par 24. teritoriālā korpusa komandieri ģenerālleitnanta pakāpē.

1941. gada jūnijā viņu nosūtīja it kā uz kursiem Maskavā, kur 22. jūnijā apcietināja. 1941. gada 29. jūlijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija (*ВКВС СССР*) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas poligonā Maskavas tuvumā. 1957. gadā reabilitēts.

## Apbalvojumi
* Sv. Annas ordenis, II, III, šķira (abi ar škēpiem), IV šķira,
* Sv. Staņislava ordenis, II, III šķira (abi ar šķēpiem),
* Sv. Vladimira ordenis, IV šķira (ar škēpiem),
* Lāčplēša Kara ordenis, III šķira (1921) par nopelniem latviešu strēlnieku kaujās 1916. gada augustā
* Aizsargu Nopelnu krusts,
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (1929),
* Zviedrijas Šķēpa ordenis, III šķira.

## Piezīmes

## Ārējās saites