Nautrēnu pagasts

**Nautrēnu pagasts** () ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība Latgalē. Robežojas ziemeļos ar Balvu novada Krišjāņu pagastu un Ludzas novada Salnavas pagastu, austrumos ar Ludzas novada Mežvidu pagastu, dienvidos ar Ilzeskalna un Dricānu pagastiem, rietumos ar Strūžānu un Gaigalavas pagastiem. Pagasta centrs atrodas Rogovkā.

16. gadsimta Rēzeknes stārastijas revīzijas protokolā minēts nosaukums *Neuterschen*, vēlāk, iespējams poļu valodas ietekmē, ir manāms nosaukums *Nauteransku* pagasts. Par *Nautrēnu* pagastu to sauc kopš 1925. gada. Izloksnes dēļ, vietējie iedzīvotāji arī šodien savu draudzi sauc par *Nautrānu* draudzi.

## Daba
270px|thumb|Purvi, meži un virszemes ūdeņi Nautrēnu pagastā
Atrodas Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā. Dienvidu daļā lokveidā iesniedzas Latgales augstienes Burzavas pauguraine. Augstākā vieta — Pujatu kalns (181,3 m vjl.).
No kopējās platības lauksaimniecībā izmantojamā zeme ir 10790 ha, meži aizņem 2310 ha, bet virszemes ūdeņi — 50 ha.

Pagasta teritorijā atrodas savdabīgi dabas pieminekļi: Opinku Velnala un Velna pēdas (glaciokarsta ieplakas).

### Hidrogrāfija
#### Upes

#### Ezeri
* Pujatu ezers (36,6 ha)
* Mozazars (3,4 ha)
* Opiņķu ezers

#### Purvi
* ziemeļu daļā daļa no Peikstulnīcas-Salas purva – kopplatība 7 606 ha. Purvam vairākas daļas, Nautrēnu pagastā atrodas:
** Soloviču peiss (ap 150 ha)
** Jūzupu peiss
** Viļumu peiss
*  Strūžānu purva dienvidu daļa

## Vēsture
Senāko liecību par pagasta apdzīvotību sniedz arheoloģiskie izrakumi Opiņķu pilskalnā. Nautrēnu pagasts ir apdzīvots vismaz 2000 gadus. Par samērā plašas teritorijas apdzīvotību liecina senkapi Laizanos, Saleniekos, Pujatos un Brožgolā. Arheologi tur ir atraduši rotaslietas, keramikas trauku atliekas, ieročus un citus artefaktus no 6. – 9. gadsimta.

Gadsimtu laikā iedzīvotāju skaits novadā strauji pieaudzis un baznīcas arhīva dokumenti liecina, ka 17. gadsimtā tas bijis samērā blīvi apdzīvots. Šajā laikā Jezuītu ordeņa Rēzeknes misija muižas teritorijā bija atvēruši savu punktu, lai apkalpotu vairāk nekā tūkstoti katoļticīgo. 18. gadsimta vidū tika izveidota pastāvīga draudze un uzcelta baznīca diviem tūkstošiem ticīgajiem.

Sākotnēji pagasta centrs atradās Zaļmuižā, līdz 1925. gadam to sauca par **Zaļmuižas pagastu**. Zaļmuižas pagasta veidošanās saistās ar Zaļmuižas muižu () un tai piederošajām zemes platībām. Precīzas ziņas par Zaļmuižas muižu sniedz muižu revīzija 1784. gadā. Zaļmuižas īpašnieka rīcībā bija 200 zemnieku saimniecību, kurās kopā dzīvoja 2010 dzimtcilvēki, tātad vidēji 10 cilvēku lielas ģimenes. Muižas centrs atradās Zaļmuižas upītes labajā krastā. Fridriksovas ciems atradās 2&nbsp;km no Zaļmuižas austrumu virzienā. Pēc 1834. gada muižu revīzijas datiem, Zaļmuižas apkārtnē dzīvoja  2645 zemnieki. 19. gadsimta sākumā linu pārvadāšanai Rīgas uzpircējiem izmantoja ziemas ceļu, kas šķērsoja pagasta teritoriju. Ceļa malās bija deviņi krogi ar naktsmītnēm ceļiniekiem no austrumiem. Pēc Pēterburgas–Varšavas dzelzceļa līnijas un Rīgas–Daugavpils dzelzceļa līnijas izveides Rīgas ceļš zaudēja savu nozīmi. Zemnieki linus uzpircējiem veda uz Kārsavu, bet vēlāk linu uzpirkšanas punkts parādījās arī Rogovkā. Pēc dzelzceļa līnijas atklāšanas savu nozīmi zaudēja arī Rīgas ceļa krogi.
Lai no muižas izpirktu zemes zemnieku ienākumu avots bija meža darbi, plostu dzīšana un dzelzceļa būve.

Pēc dzimtbūšanas atcelšanas 1861. gada 19. februārī izveidoja Zaļmuižas pagastu. 
1874. gadā Zaļmuižas īpašnieks Nikolajs Paulins-Rozenšilds pieprasīja zemniekiem parakstīt aktus par atteikšanos no servitūta tiesībām. Zemnieku lopus padzina no ganībām. Šīs un citas pārestības izsauca zemnieku nemierus. Par zemnieku aizstāvi kļuva Pēteris Miglinīks, kurš uzsāka vairākas prāvas pret Zaļmuižas muižkungu Modestu Paulinu-Rozenšildu, vēlāk arī guberņas tiesas prāvā gūstot uzvaru. Pārapdzīvotības dēļ zemnieki devās meklēt darbu citos Latvijas novados, pilsētās un masveidā izbrauca labākas dzīves meklējumos uz Sibīriju. Šajā sakarā, tā laika literāts un sabiedriskais darbinieks Francis Kemps novadniekus aicināja „Napazust sovai tautai un ticeibai”.

### 1905. gada revolūcija
1905.—1907. gadā toreizējā Zaļmuižas pagasta iedzīvotāji iesaistījās nemieros, kas tika vērsti pret valdošo varu. Iemesls zemnieku neapmierinātībai bija nesamērīgie nodokļi, klaušu darbi, mazās, šņorēs sadalītās zemes, kas ļāva vien ar grūtībām uzturēt ģimeni, un zemā lauksaimniecības ražība, ko pastiprināja 4 neražas gadi no 1900. līdz 1907. gadam. Ziemas rudzu ražība 1901.—1913. gadā bija 4—6 cnt no hektāra, kartupeļu — 51—60 cnt/ha, izslaukums no govs bija 2,5 – 7 litri dienā. Govs cena 8 – 10 rubļi, zirga cena 8—12 rubļi. Par vienu podu (8&nbsp;kg) linu maksāja 1,15 rubļus. Krievu—japāņu kara sākums, pārkrievošanas politika un vienkāršās tautas beztiesiskums vēl vairāk pastiprināja tautas neapmierinātību ar pastāvošo iekārtu. Tas viss bija par cēloni tautas revolūcijai. Nemiernieki vēlējās atriebties par pārestībām un savu naidu vērsa pret muižniekiem. Zemnieki nodedzināja Zaļmuižas saimniecības ēkas, Mežvidu muižas dzīvojamās ēkas. Tautas dusmas tika vērstas arī pret degvīna tirgotavām, tautā sauktām par „monopolēm”, jo tās bija valdības ienākumu un cilvēku apdzirdīšanas avots. Tās slēdza vai izdemolēja, alkoholiskos dzērienus izlēja. Aktīvākie nemieru vadītāji bija brāļi Pēteris un Kazimirs Dzērkaļi, Jāzeps Dzērkalis, Benedikts Bilinskis, Jāzeps Bilinskis, Pēteris Bilinskis, Dominiks Rancāns, Jānis Rancāns. Zaļmuižas un Ruskulovas muižas teritorijās aktīvi darbojās brāļi Jānis un Benedikts Gutāni.

Nemieri muižas teritorijā sākās 1905. gada ziemā, jo sevišķi pastiprinājās vasarā un rudenī. 1905. gada 7. decembrī Zaļmuižas pagastā nodibināja rīcības komiteju nemieru vadīšanai. Par priekšsēdētāju ievēlēja A. Rancānu un par sekretāru J. Lukstu. Muižnieki bija spiesti bēgt no muižām un glābties no tautas dusmām pilsētās. Patvaldībai ar karaspēka palīdzību 1906. gadā izdevās pakāpeniski pārņemt iniciatīvu. Varas pārstāvji izrēķinājās gan ar revolucionāriem gan ar pilnīgi nevainīgiem cilvēkiem.

Pēc Vitebskas gubernatora 1906. gada 20. februāra lēmuma Ivans un Benedikts Gutāni, kā galvenie revolucionārās kustības vadītāji Zaļmuižas pagastā, 23. janvārī tika aizturēti un ieslodzīti Ludzas cietumā, bet 8. jūnijā izsūtīti uz Tomskas guberņas Narimas apvidu. Izsūtīts tika arī Pēteris Bilinskis, bet pārējos nemierniekus sodīja ar miesassodu vai ieslodzījumu. 

### Nautrēnu pagasta izveidošana
1935. gadā Ludzas apriņķa Nautrēnu pagasta (līdz 1925. gadam **Zaļmuižas pagasts**) platība bija 153,8&nbsp;km² un tajā dzīvoja 6368 iedzīvotāji. 1945. gadā 10. septembrī pagastā izveidoja Kristinku, Mežvidu, Miglenieku, Nautrēnu un Rasnapļu ciema padomes. 1947. gada 16. oktobrī pagastu pievienoja Rēzeknes apriņķim, bet 1949. gadā to likvidēja. **Kristinku ciems** ietilpis Kārsavas (1949-1962), Rēzeknes (17.04.1962.-18.12.1962.) un Ludzas (pēc 1962. gada) rajonos. Kristinku ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Brožguļu ciemu, 1960. gadā — Nautrēnu ciema padomju saimniecības «Nautrēni» teritoriju. 1965. gadā Kristinku ciemu pārdēvēja par **Nautrēnu ciemu**. 1979. gadā Nautrēnu ciemam pievienoja daļu Miglinieku ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1998. gada 8. oktobrī Nautrēnu pagastam pievienoja Miglinieku pagastu. 1999. gada 1. septembrī Nautrēnu pagastu iekļāva Rēzeknes rajonā. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.

## Iedzīvotāji
350px|thumbnail|right|Iedzīvotāju skaita izmaiņas pagastā no 1925.—2011. g.

 Zaļmuižas pagasts.
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

### Apdzīvotas vietas
270px|thumb|Iedzīvotāju skaitliskā salīdzinājuma karte Nautrēnu pagasta ciemos
Pagastā ir 75 ciemi. No tiem lielākie ir Rogovka, Rasnupļi un Dekteri. Pārējie ir skrajciemi. Lielākajā daļā iedzīvotāju skaits ir neliels. Desmit lielākie pagasta ciemi pēc iedzīvotāju skaita(2020):

Nautrēnu pagasta ciemi un sādžas (skrajciemi):

### Ievērojamas personības
[thumb|140px|Bīskaps [Jāzeps Rancāns]]
No Nautrēnu pagasta nākuši 64 kultūrvēstures darbinieki, 32 valodnieki un literāti, 26 garīdznieki. 
Nautrēnu pagastā dzimuši:
* Andrivs Jūrdžs (1845—1925) — rakstnieks, vācis tautas dziesmas un sakāmvārdus
* Pīters Miglinīks (1850—1883) — rakstnieks
* Aleksandrs Platpīrs (1860—1922) — priesteris, Mg. theo., sarakstījis katoļu pamācības grāmatiņas — "Moceibas" un "Rūžu krūnis"
* Nikodems Rancāns (1870—1933) — garīdznieks, literāts, Rēzeknes Valsts skolotāju institūta direktors
* Francis Kemps (1876—1952) — publicists, izdevējs, dzejnieks, Satversmes sapulces un Saeimas deputāts. Izdevis pirmo latgaliešu avīzi "Gaisma".
* Jāzeps Rancāns (1886—1969) — bīskaps, valsts prezidenta vietas izpildītājs trimdā
* Jānis Miglinīks (1896—1935) — teoloģijas doktors, priesteris, publicists, Rēzeknes skolotāju institūta inspektors, "Latgales Vōrda" redaktors (1928—1929)
* Antons Rancāns (1897—1941) — ārsts, LR satiksmes ministrs (1931), 3. un 4. Saeimas deputāts.
* Donats Miurinīks (1901—1963) — priesteris, literāts. Romāna "Dorvas cīma ļaudis" autors
* Jānis Cibuļskis (1911—1997) — pedagogs, valodnieks, publicists, Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris.
* Andrejs Namsons (1912—1990) — dabas zinātņu doktors, pedagogs, publicists, sabiedriskais darbinieks
*Antons Velikāns (1921_1991) _ tēlnieks
* Helēna Mauriņa (1924—1999) — LU profesore, bioloģijas zinātņu doktore, vairāk nekā 100 zinātnisku darbu autore, uzrakstījusi "Augu fizioloģija", "Vide un augu attīstība" u.c.
* Jānis Pujāts (1925—1988) Latvijas Mākslas akadēmijas pasniedzējs, monogrāfiju "Latgales keramika", "Dzīvais māls" autors
* Ādolfs Jurdžs (1927) — Bioloģijas zinātņu doktors, LLU pasniedzējs.
* Meikuls Locmers (1927_2001) — ekonomikas zinātņu doktors, profesors, Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris
* Jānis Pujats (1930) — priesteris, Romas katoļu baznīcas kardināls, Latvijas Romas katoļu baznīcas arhibīskaps
* Pēteris Jurciņš (1932—2004) — dzejnieks, redaktors, publicists, dzejoļa "Vālodzīte" autors
*Pēteris Gleizdāns (1934_2013) _ mākslinieks-grafiķis, pedagogs
* Antons Kūkojs (1940_2007) — pedagogs, dzejnieks, mākslinieks, Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris
* Jāzeps Boļšijs (1941) — Ķīmijas zinātņu doktors
* Jānis Zirnis (1947) — šķēpmetējs, Universiādes čempions, trīskārtējs Latvijas čempions, trīskārtējs PSRS vicečempions
* Anna Stafecka (1953) — filoloģijas zinātņu doktore, latgaliešu valodas pētniece
* Ernests Jurkāns (1954) — jurists, 6. Saeimas deputāts
* Anna Rancāne (1959) — dzejniece, publiciste, "Latgales laiks" redaktore, "Dienas" korespondente

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra
thumb|Grivdenīšu 4-klasīɡās pamatskolas ēka (1937).
1936. gadā pagastā bija Ragavas pilna pamatskola ar sešiem skolotājiem, Mežvidu pilna pamatskola ar sešiem skolotājiem, Laizēnu I pakāpes pamatskola ar trim skolotājiem, Grūdiniešu I pakāpes pamatskola ar diviem skolotājiem,  Lūzinieku I pakāpes pamatskola ar diviem skolotājiem, Saukaviešu I pakāpes pamatskola ar diviem skolotājiem, Pilnieku-Zaļmuižas I pakāpes pamatskola ar diviem skolotājiem.

Rogovkā mūsdienās darbojas novadpētniecības muzejs, bibliotēka, vidusskola, Romas katoļu baznīca. Baznīcas ērģeles ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.

Pagasta teritorijā atrodas seši arheoloģiskie pieminekli, pieci no tiem - valsts nozīmes:

* Brožagola senkapi (Kara kapi)
* Mazpujātu senkapi (Akmens klēpis)
* Rasnupļu (Opinku, Žogotu) pilskalns
* Smiltaine - senkapi
* Salenieku senkapi.

Pagastā izveidoti vairāki slaveno novadnieku dzīves un darbības piemiņas ansambļi — Migliniekos, Dekteros, Livzinīkos, Kuorklinīkūs, Pujatos. Desetnīku kapsētā atdusas vairāki ievērojami Latgales sabiedriskie darbinieki, dzejnieki, Pīters Miglinīks, Andrīvs Jūrdžs, Antons Kūkojs, Pēteris Jurciņš.  Par godu novadnieka, dzejnieka Pētera Jurciņa piemiņai Nautrēnu pagastā iedibināta tradīcija 29. jūnijā atzīmēt dzejas svētkus “Pīterdīna Rogovkā”, kas pulcē plašu literātu un literatūras cienītāju loku.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Nautrēnu pagasta vietvārdi M 1:25 000 (9.92 Mb )