open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Patellinīnas

**Patellinīnas** (*Patellininae*) ir foraminīferu apakšdzimta. Apakšdzimtu 1906. gadā izveidoja vācu biologs Ludvigs Ramblers. Patellinīdas dzīvo no krīta perioda (Aptas laikmets) līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaulas kopējā forma ir no koniskas līdz zvanveidīgai. Sieniņas ir no kalcīta, parasti skaidri perforētas. Kameras sadalītas ar daudzām radiālām starpsieniņām, kas no kameras perifērijas stiepjas uz iekšpusi. Dzīvojamās kameras ir savītas koniskā apvalkā un iekļauj sevī dobu telpu (umbilikālais dobums), kura var būt aizpildīta ar sekundāriem čaulas veidojumiem un dalīties kamerveidīgos segmentos, visādā ziņā savas attīstības vēlākajā fāzē. Segmenti ir gari un šauri, sirpjveidīgi vai gredzenveidīgi. Dzīves telpa reizēm ar perifēriski orientētām zonām. Vecu īpatņu čaulām nav primārās atveres, kurai būtībā būtu jāatrodas caurules galā. Čaulu sieniņu poras un citas sekundārās atveres, reizēm grūti pamanāmas, kalpo vienīgi māņkājiņu izejai.

## Sistemātika
Apakšdzimtas dalījums ģintīs:
* Apakšdzimta: ***Patellininae*** Rhumbler, 1906
:* Ģints: *[[Haynesella]]* Copestake & Johnson, 2014  †
:* Ģints: *[[Mesopatellina]]* McCulloch, 1977
:* Ģints: *[[Patellina]]* Williamson, 1858 

(†) - izmirušu organismu grupa

## Atsauces
Mārsnēnu lidlauks

**Mārsnēnu lidlauks**, **Liepas lidlauks**, **Skangaļu lidlauks** jeb **Valmieras lidlauks** bija militārā bāze un lidlauks, kas tika izveidota Latvijā pēc valsts okupācijas blakus Skangaļu muižai. Lidlauks atradās Liepas pagastā, Cēsu novadā. Tas bija būtisks punkts aukstā kara laikā un kalpoja kā ārkārtas darbības vieta un papildu lidlauks. Laika posmā no 1944. līdz 1960. gadam, lidlauks tika izmantots kā PSRS karaspēku militārais lidlauks,, to izmantoja 1970. gados un arī 1980. gados to izmantoja lauksaimniecības vajadzībām. Lidlaukā bāzējās padomju iznīcinātāju pulka vienības zem PSRS radara, šeit bāzējās lidmašīnas *Mikoyan-Gurevich MiG-17*. Lidlauka infrastruktūra ietvēra vienu skrejceļu ar nedaudz īsāku paralēlu manevrēšanas ceļu un vēl četriem manevrēšanas ceļiem. Lidlauka platums bija aptuveni 50 metri, un tā garums sasniedza 2200 metrus. Tomēr šobrīd no kādreizējā lidlauka palikuši tikai nelieli fragmenti, un lielākā daļa infrastruktūras ir iznīcināta. 1995. gadā Satiksmes ministrija nolēma pārņemt Mārsnēnu lidlauku savā pārziņā.

Mārsnēnu militārais lidlauks nekad netika sertificēts civilajiem lidojumiem. Tas kalpoja tikai militārajam mērķim un bija nesertificēts. Lidlauks atrodas aptuveni 5 kilometrus uz austrumiem no Liepas un 17 kilometrus uz dienvidiem no Valmieras. Skrejceļam ir bijis betona segums, bet segums ir pašreiz iznīcināts. Ir paredzēts izmantot lidlauku komerciāla rakstura darījumu iestāžu objektu apbūvei un darbības nodrošināšanai.

## Negadījumi un incidenti
1987. gada 22. maijā Aeroflot lauksaimniecības lidmašīna *[[An-2]]* (cn 1G120-16) ar reģistrācijas numuru CCCP-02491 pacēlās no Mārsnēnu lidlauka, lidmašīnai notika dzinēja atteice nezināma iemesla dēļ un tā avarēja pie Mārsnēniem. Apkalpes liktenis nav zināms.

## Atsauces
Dinagatas Salas

**Dinagatas Salas** (, , , ) ir viena no Filipīnu provincēm valsts dienviddaļā, Karagas reģionā. Administratīvi dalās 7 municipalitātēs un sīkāk 100 barangajās. Provinces galvaspilsēta ir Sanhosē. 

## Iedzīvotāji
Lielākā daļa provinces iedzīvotāju ir visaji (76 987; 60,2 %), sebuāņi (21 106; 16,5 %), surigavieši (13 242; 10,3 %) un varaji (4759; 3,7 %). Pēc konfesionālās piederības — pārsvarā katoļi (ap 53 %); pārējie pieder citām kristiešu kongregācijām.

## Ģeogrāfija
Province aizņem Dinagatas salu grupas ziemeļdaļu starp Filipīnu jūru austrumos, Leites līci ziemeļos un Surigao šaurumu rietumos. Provincē ietilpst Dinagatas sala, ka arī vairākas nelielas saliņas tās piekrastē, lielākās no kurām ir Gibusonga, Uniba, Sibanaka un Kapakjana. Dienvidos ap  platais un  garais Gaboka šaurums Dinagatu atdala no Surigao pilsētas teritorijā ietilpstošajām Nonokas un Avasanas salām. Reljefs galvenokārt paugurains, bet dažas no piekrastes salām ir zemas. Augstākā virsotne ir Redondo (939 m vjl) Dinagatas ziemeļaustrumos.

## Vēsture
Pirmskoloniālajā laikā Dinagata atradās Butuanas radzahnāta ietekmē, kā arī to par atbalsta punktu izmantoja Ternates radžahnāts. Pirmā spāņu koloniālā municipalitāte tika izveidota tikai 155. gadā un tā iekļāva visu salu. Kā patstāvīga province izveidota 2006. gadā, nodalot no Ziemeļsurigao provinces.

## Atsauces

## Ārējās saites
Divkrāsainais tamarīns

**Divkrāsainais tamarīns** (), ko dažkārt dēvē par **Brazīlijas kailsejas tamarīnu**, ir kritiski apdraudēta primātu suga, kas sastopama Brazīlijas Amazones lietus meža ierobežotā apgabalā. 2005. gadā tas tika nosaukts par Manausas pilsētas Brazīlijā talismanu. Šī suga ir apdraudēta, jo palielinoties Manausas pilsētai, sarūk lietus mežu platības kurās dzīvo šis primāts.

## Izskats
Maza izmēra primāti. Ķermeņa garums bez astes ir 20,8—28,3 cm; ieskaitot asti, 33,5—42,0 cm. Tēviņi vidēji sver 428 gramus. Dzīves ilgums savvaļā ir līdz 10 gadiem.
thumb|Dzīvnieka izplatības areāls

## Izplatība
Primāta dzīves areāls atrodas Manausas pilsētā (Brazīlija) un uz ziemeļiem no tās. Tie galvenokārt ir sastopami Kveiras un Rio Preto da Eva upju satekā. Savā dzīves areālā par resursiem notiek konkurence ar rudroku tamarīnu (*Saguinus midas*), jo rudroku tamarīns pakāpeniski izspiež no vēsturiskās izplatības teritorijas divkrāsaino tamarīnu.

## Vairošanās un dzīvesveids
Dzīvnieki veido nelielas ģimenes grupas no 2 līdz 15 indivīdiem (vidēji 5—7). Grupā tikai dominējošā mātīte rada pēcnācējus. Grūtniecība ilgst 140—170 dienas, un parasti metienā ir divi mazuļi. Mazuļus galvenokārt audzina tēvs, savukārt par pēcnācējiem rūpējas visa grupa. Dzīvnieku diēta ietver augļus, ziedus, nektāru, kukaiņus, zirnekļus, mazus mugurkaulniekus un putnu olas.

## Dzīvnieku aizsardzība
thumb|Divkrāsainais tamarīns nebrīvē
No 2015. gada IUCN Sarkanajā grāmatā divkrāsainais tamarīns ir novērtēts kā kritiski apdraudēts. Paredzams, ka līdz 2033. gadam tamarīnu populācija samazināsies par 80% antropogēno draudu, konkurences ar rudroku tamarīnu un slimību dēļ. Manausas apgabalā tamarīnus apdraud mājas un savvaļas kaķi un suņi, elektrotraumas no elektropārvades līnijām un nelegālā dzīvnieku tirdzniecība. Turklāt lauku apmetnes un pieaugošā lopkopība turpina iejaukties un degradē tamarīna atlikušo dzīvotni.

Tamarīns ir aizsargāts dažās tā izplatības areāla daļās, piemēram, Sumaumas štata parkā (52 ha), Adolfo Dukes meža rezervātā (18 240 ha) un mazāk nekā pusē Puranga Konkista ilgtspējīgas attīstības rezervāta (157 807 ha). *Centro de Instrução de Guerra na Selva* (CIGS) (115 000 ha) ir sugai svarīga aizsargājama teritorija, tomēr tā nav aizsargāta teritorija, bet gan militārais džungļu apmācību poligons, un tāpēc teritorijas statuss ir neskaidrs. Šis objekts rada draudus attiecīgajai ekosistēmai un tās iedzīvotājiem.

Gan Eiropas, gan Amerikas zooloģiskie dārzi un dabas aizsardzības dienesti ir finansiāli iesaistījušies, lai palīdzētu saglabāt šo tamarīnu sugu. Lai gan pasaulē ir tikai divas teritorijas, kurās notiek tamarīnu aizsardzība, un abas ir mazākas par 50 hektāriem, saglabāšanas pasākumi ir ļāvuši atjaunot mežus šajās vietās un lēni un nestabili atgriežas tamarīnu meža dzīvotne.

Ir izveidota tamarīna audzēšanas un pavairošanas programma nebrīvē un oficiāla ciltsgrāmata. 2009. gadā nebrīvē atradās 172 tamarīni, un tie visi ir reģistrēti Brazīlijas valdības īpašumā. Diemžēl tamarīnu pavairošanas nebrīvē panākumu līmenis ir ierobežots, un tāpēc ir grūti mākslīgi atjaunot populāciju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Patellina corrugata

***Patellina corrugata*** ir foraminīferu suga spirillinīdu kārtā un patellinīdu dzimtā. Sugu 1858. gadā aprakstīja angļu naturālists Viljams Kroufords Viljamsons. *Patellina corrugata* ir patellīnu ģints tipiskā suga. Tā ir izplatīta Vidusjūrā, Marmora jūrā un Melnās jūras dienvidu daļā, Atlantijas okeānā, Meksikas līcī un pie Kubas, Ziemeļu Ledus okeānā, Baltajā jūrā, Hudzona līcī, Indijas okeānā, Persijas līcī, Dienvidķīnas jūrā kā arī Klusajā okeānā, pie Japānas un Jaunzēlandes u.c.

## Apraksts
Čaula ir neliela, zemu koniska, plakani izliekta ar ķīļveidīgu perifēriju. Visas kameras redzamas no izliektās spirāliskās puses, bet tikai pēdējais pāris ir redzams umbilikālajā pusē. Pie čaulas malas kameras sadalītas ar daudzām radiālām starpsieniņām. Sieniņās veidotas no kalcīta. Atvere ir zema, starpmargināla, umbilikālā arka aprīkota ar T-veida plāpnīti. Pretējo kameru pāru atveres ir redzamas no ārpuses.

## Atsauces
Parastais slotzaris

**Parastais slotzaris** (*Sarothamnus scoparius*) ir augu suga slotzaru ģintī. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eiropas vidus un dienvidu daļā, taču suga dekoratīvo īpašību dēļ ir plaši ieviesusies arī citās teritorijās, kur tā pārgājusi savvaļā.

Latvijā tas ir reti sastopams, savvaļā pārgājis augs, kas kādreiz, galvenokārt Kurzemē, stādīts mežu ceļmalās un laucēs dzīvnieku piebarošanai ziemā. Sastopams no atsevišķiem eksemplāriem līdz dažāda lieluma grupām aug sausos priežu mežos, ceļmalās un izcirtumos smilšainās augsnēs.

## Atsauces
Johanness Nemms

**Johanness Nemms** (; dzimis , miris ) bija Igaunijas armijas ierindnieks.

Johanness Nemms bija Igaunijas brīvības cīņu dalībnieks kaujās pret landesvēru, Igaunijas Brīvības krusta II šķiras kavalieris. Guvis ievainojumu, sagūstīts un nogalināts pie Stopiņu muižas Salaspils apkaimē. 1919. gada 20. aprīlī pārapbedīts Peltsamā kapos. Johannesa Nemma vārds iegravēts uz Peltsamā Brīvības kara pieminekļa.

## Ārējās saites
Vīraka ceļš

**Vīraka ceļš** bija Seno laiku zemes un jūras ceļu tīkls, kas savienoja Āfrikas Raga un Dienvidarābijas reģionu ar Vidusjūras baseinu. Pa šo ceļu Levantes reģionam tika piegādātas smaržvielas (piemēram, vīraks un mirres), garšvielas un citas luksuspreces. Ceļš vislielāko uzplaukumu piedzīvoja no 3. gadsimta p.m.ē. līdz m. ē. 2. gadsimtam, kad uz ziemeļiem devās milzīgas, līdz pat 3000 kamieļu lielas karavānas. 2005. gadā vīraka ceļa seno pilsētu atliekas Izraēlas Negevas tuksnesī tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites
Patellinīdas

**Patellinīdas** (*Patellinidae*) ir foraminīferu dzimta. Dzimtas izveidošana tiek piedēvēta vācu biologam Ludvigam Rambleram ar 1906. gadu (*nom. transl. ex subfamily Patellininae*), taču faktiski to izveidoja padomju paleontoloģes Tatjana Gorbačika un Valentīna Mancurova 1980. gadā. Patellinīdas dzīvo no krīta perioda (Aptas laikmets) līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaula ir ar prolokulu, aiz kura seko spirāliska nedalīta cauruļveida kamera. Vēlākā stadijā — divas sirpjveidīgas kameras vienā vijumā, kurām var būt vai var nebūt radiāla starpsieniņa.

## Sistemātika
Dzimtas dalījums apakšdzimtās un ģintīs:
* Dzimta: ***Patellinidae*** Rhumbler, 1906
:* Apakšdzimta: *[[Hergottellinae]]* Loeblich & Tappan, 1984
::* Ģints: *[[Hergottella]]* Ludbrook, 1966 †
::* Ģints: *[[Patellinoides]]* Cushman, 1933
:* Apakšdzimta: *[[Patellininae]]* Rhumbler, 1906
::* Ģints: *[[Haynesella]]* Copestake & Johnson, 2014  †
::* Ģints: *[[Mesopatellina]]* McCulloch, 1977
::* Ģints: *[[Patellina]]* Williamson, 1858 

(†) — izmirušu organismu grupa

## Atsauces
Sandra Pētersone

**Sandra Pētersone** (dzimusi ) ir latviešu ekonomiste un politiķe — Talsu novada domes deputāte, Talsu novada domes priekšsēdētāja vietniece un Kurzemes plānošanas reģiona padomes locekle. Bijusī Talsu novada domes priekšsēdētāja.

1991. gadā absolvējusi Latvijas Universitāti, iegūstot maģistra grādu tirdzniecības ekonomikas specialitātē. Pirms iesaistīšanās politikā, S. Pētersone vadīja Laucienes pansionātu.

2020. gada 13. jūlijā, S. Pētersoni Talsu novada dome ārkārtas sēdē ievēlēja par domes priekšsēdētāju.

2022. gada 7. novembrī Talsu novada domes deputāti lēma par Talsu novada domes priekšsēdētājas Sandras Pētersones atbrīvošanu no amata.

2024. gada 13. februārī Talsu novada pašvaldības domes ārkārtas sēdē par pašvaldības domes priekšsēdētāja vietniekiem tautsaimniecības un administratīvajos jautājumos tika ievēlēta Sandra Pētersone un Dainis Karols.

## Atsauces
Senfranču valoda

**Senfranču valoda** (*franceis*, *françois*, *romanz*; ) ir romāņu valoda, ko no aptuveni 10. līdz 14. gadsimtam lietoja mūsdienu Francijas ziemeļu vidienes teritorijā. Tā radās no latīņu sarunvalodas, ko ietekmēja senfranku valoda.

14. gadsimta vidū senfranču valoda sāka pārveidoties par vidusfranču valodu. Šī periodizācija ir ieviesta mūsdienās, un tā laika valodas lietotājiem franču valodas attīstības posmi nebija atsevišķi izdalāmi, jo latīņu valoda franču valodā pārtapa pakāpeniski un ilgstošā laika posmā.

Fonētikas un gramatikas ziņā senfranču valoda būtiski atšķiras no mūsdienu franču valodas.

## Ārējās saites
Tautas latīņu valoda

thumb|Latīņvalodīgie vai citādi latīņu valodas spēcīgi ietekmētie reģioni vēlīnajā Romas impērijā (sarkanā krāsā)
**Tautas latīņu valoda**, **latīņu sarunvaloda** jeb **vulgārā latīņu valoda** () bija latīņu valodas sarunvalodas paveids, kas bija izplatīts Itālijā un vēlāk arī citās Romas impērijas provincēs. To pretnostatī literārajai latīņu valodai, jo romāņu valodu priekštece ir tieši latīņu sarunvaloda, nevis klasiskā latīņu valoda.

Savu vislielāko ģeogrāfisko izplatību latīņu valoda sasniedza mūsu ēras 3. gadsimtā, Romas impērijas zenīta laikā. No 3. gadsimta beigām un jo īpaši no 5. līdz 7. gadsimta, Lielās tautu staigāšanas laikā, latīņu valodas izplatības robežas ievērojami saruka. Piemēram, Ziemeļāfrikā latīņu valodu pilnībā aizstāja arābu valoda, bet Lielbritānijā — ģermāņu dialekti (lai gan vietējai latīņu valodai bija ievērojama ietekme uz vietējām ķeltu valodām). Reģionus, kuros pakāpeniski izzuda latīņu valoda (Panonija, Illirija, Britānija, Ģermānija, romiešu Āfrika), apzīmēja kā *Romania submersa*.

## Priekšvēsture
Pirmā gadsimta beigās p.m.ē. romieši bija iekarojuši visu Vidusjūras baseinu un iekarotajās provincēs izveidojuši simtiem koloniju. Laika gaitā tas, kopā ar citiem faktoriem, kas veicināja lingvistiskā un kultūras asimilāciju, piemēram, politisko vienotību, biežu ceļošanu un tirdzniecību, karadienestu utt., padarīja latīņu valodu par galveno valodu visā rietumu Vidusjūrā. Paša latīņu valoda bija pakļauta tādām pašām asimilācijas tendencēm, tādējādi atšķirības starp tās paveidiem līdz impērijas sabrukumam, iespējams, bija samazinājušās nekā pirms tā.

Arābu kalifāta rašanās 7. gadsimtā iezīmēja galīgo romiešu dominēšanas beigass Vidusjūrā. Aptuveni šī gadsimta sākumā latīņu valoda sāka sašķelties romāņu pirmvalodās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Proton Mail

thumb|''Proton Mail'' logo
***Proton Mail*** ir tīmekļa e-pasta pakalpojums ar šifrēšanu, ko 2013. gadā izveidoja CERN darbinieki. Serveri un galvenā mītne atrodas Šveicē.
thumb|''Proton Mail'' serveri
*Proton Mail* atšķiras no daudziem citiem pasta pakalpojumiem ar iespēju šifrēt e-pastu, pirms tas tiek nosūtīts uz serveri. E-pasti starp *Proton Mail* lietotājiem vienmēr tiek šifrēti automātiski. *Proton Mail* e-pasta ziņu, kas nosūtīta saņēmējam, kurš izmanto citu pakalpojumu sniedzēju pakalpojumus, pēc klienta pieprasījuma var šifrēt vai arī to var nosūtīt nešifrētu. Šifrēšanai tiek izmantots *AES-256* algoritms ar paroli, kas jāzina gan adresātam, gan sūtītājam. Saņēmēja saņemtajā e-pasta ziņojumā ir saite, kas novirza uz *Proton Mail* serveri. Noklikšķinot uz saites, saņēmējs ievada paroli, kas ļauj nolasīt ziņojumu.

## Ārējās saites
Kaukāza āboliņš

**Kaukāza āboliņš** (*Trifolium ambiguum*) ir daudzgadīgs tauriņziežu dzimtas lakstaugs. Tā dabiskais izplatības areāls ir Krima, Ziemeļkaukāzs, Krievijas dienvideiropas daļa, Turcija, Irāna un Irāka. Suga ir introducēta Jaundienvidvelsā (Austrālija) un ASV.

## Apraksts
Augam ir stāvs vai pacils, vāji apmatots stublājs, kas zarojas pie pamatnes. Tas var sasniegt 60 cm garumu. Augi veido sakneņus. Trīsstaraini salikto lapu plātnes (ga 1—3,5 cm, pl 0,5—2 cm) apgriezti olveida vai plati eliptiskas ar zobainu malu. Pielapes plati olveida.

Ziedkopas ir atsevišķi vai pa pāriem uz 4—10 cm gariem kātiem. Tās ir gandrīz apaļas galviņas, kas augļu nogatavošanās laikā kļūst garenas. Ziedi sākumā balti, vēlāk — sārti violeti. Svešapputes augs, ko apputeksnē bites un kamenes. Auglis — ovāla pāksts ar vienu vai divām sēklām. Sēklas ir dzeltenas vai sarkanbrūnas, apmēram tikpat lielas kā pļavas āboliņam (T. pratense).

## Ekoloģija un izmantošana
Sugas dabiskas augšanas vietas ir akmeņaini lauki, mežmalas un smilšainas vietas pie upēm. Kaukāza āboliņš ir aukstumizturīgs, ziemā pacieš -40 °C stipru salu. Labi saglabājas gan mitrās, gan labi drenētās augsnēs. Augs ir arī sausumizturīgs un spēj ataugt pēc ilgstoša sausuma. Pacieš ilgus pavasara palu periodus (7—30 dienas, atkarībā no temperatūras).
Var augt skābās vai neitrālās augsnēs (pH 5,1—7,3), ir vidēji jutīgs pret sāļumu.

Kaukāza āboliņš tiek audzēts kā lopbarības augs. Pateicoties augsnē esošajiem sakneņiem, tas labi iztur intensīvu noganīšanu un augsnes sablīvēšanu. Dažreiz audzē ložņu āboliņa un Kaukāza āboliņa krustojumu *Trifolium repens × ambiguum*. Kaukāza āboliņš ir arī labs nektāraugs.

## Atsauces
Kipras Karaliste

thumb|Kipras Karaliste (1360)
**Kipras Karaliste** (, , , ) bija krustnešu valsts, kas tika izveidota Kiprā Trešā Krusta kara laikā 1184. gadā un pastāvēja līdz 1489. gadam.

Musulmaņu Latīņeiropas austrumu kontinentālo īpašumu sagrābšana 1291. gadā un Kipras un Dženovas karš 14. gadsimta pirmajā ceturksnī radīja apstākļus Karalistes ekonomikas pakāpeniskai marginalizācijai. Epidēmiju, emigrācijas un musulmaņu pirātu uzbrukumu rezultātā salas iedzīvotāju skaits 14. gadsimta beigās samazinājās piecas reizes — līdz 100 000 iedzīvotāju. No 1347. līdz 1348. gadam visas grieķu zemes nomocīja mēris. "Kipras hronikā" atrodama ziņa, ka 1348. gadā "par grēkiem Kungs sūtīja mēri, kas iznīcināja pusi salas iedzīvotāju".

Jaunais 1373.—1374. gada Kipras un Dženovas karš (kas sekoja pēc karaļa Pētera I slepkavības) tā iedragāja karalistes ekonomisko un politisko stāvokli, ka Kiprai tika pilnībā atņemta jebkāda ietekme ārpolitikā.

Mameluku iebrukuma rezultātā Kipras Karaliste no 1426. gada atradās vasaļa pakļautībā Ēģiptes sultānam, kuram tai bija jāmaksā ikgadēja nodeva. Venēcijas tiešais iebrukums palīdzēja likvidēt Kipras vasaļu atkarību no Ēģiptes sultāniem, taču Venēcija vairs nespēja novērst Osmaņu impērijas draudus, kas pārņēma Kipru.

## Ārējās saites
Edesas grāfiste

thumb|Edesas grāfistes paplašināšanās pirms 1131. gada
**Edesas grāfiste** (, ) bija pirmā krustnešu valsts, ko nodibināja Pirmā Krusta karagājiena laikā un kuras galvaspilsēta bija Edesa (tagad Šanliurfa). Tā pastāvēja no 1098. līdz 1146. gadam.

Edesas krišana 1144. gadā bija pirmā lielā krustnešu valstu neveiksme un izraisīja Otro Krusta karu. Tomēr visus turpmākos Krusta karus pavadīja stratēģiska nenoteiktība un nesaskaņas. Otrajā krusta karā krustnešu armija pat nemēģināja atgūt Edesu, uzskatot, ka stratēģiski izdevīgāk ir ieņemt Damasku. Taču kampaņa cieta neveiksmi, un Edesa palika zaudēta.

## Ārējās saites
Dinagata

**Dinagata** (*Dinagat*) ir sala Filipīnu arhipelāgā, administratīvi ietilpst Karagas reģionā, kur kopā ar vairākām piekrastes saliņām veido Dinagatas Salu provinci. Apdzīvo galvenokārt visaju tautas sebuāņi un surigavieši, bet ikdienā visplašāk lietotā ir sebuāņu valoda. Administratīvi dalās septiņās municipalitātēs. Lielākā apdzīvotā vieta ir provinces centrs Sanhosē ar  iedzīvotājiem municipalitātes robežās.

## Ģeogrāfija
Izvietojusies arhipelāga dienvidaustrumu daļā Dianagatas salu grupā uz ziemļaustrumiem no Mindanao. Ziemeļos tās krastus apskalo Leites līcis, rietumos Surigao šaurums Dinagatu atdala no Leites, austrumos krastus apskalo Filipīnu jūra, dienvidaustrumos Dinagatas šaurums atdala no Siargao salas, bet dienvidos ap 150 m platais un 15 km garais Gaboka šaurums Dinagatu atdala no Nonokas un Avasanas salām. Krasta līnija stipri izrobota, daudz izteiktu līču un pussalu. Sala vulkāniskas izcelsmes, austrumdaļa kalnaina; augstākā virsotne Redondo kalns 929 m vjl salas ziemeļaustrumos. Rietumdaļā paugurains līdzenums. Valda tropu musonu klimats.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanhosē (Dinagata)

**Sanhosē** (, , , ) ir municipalitāte Filipīnās, Karagas reģionā, Dinagatas Salu provinces galvaspilsēta. Atrodas Dinagatas salas dienvidrietumos Surigao šauruma krastā. Sanhosē ir Filipīnu Labsirdīgo misionāru asociācijas centrs; šajā reliģiskajā organizācijā ir ap 140 000 biedru.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta nosaukta par godu tās dibinātājam Hosē Ekleo (*Jose Ecleo*). Līdz 1989. gadam, kad izdalīta patstāvīgā municipalitātē, bija daļa no Dinagatas municipalitātes. 2006. gadā, dibinot Dinagatas Salu provinci, nozīmēta par tās galvaspilsētu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šaurlapu lupīna

**Šaurlapu lupīna** (*Lupinus angustifolius*) ir lupīnu suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir Dienvideiropā, taču mūsdienās tā ir bieži kultivēta un vietām naturalizējusies Eiropas centrālajā un ziemeļu daļā. Latvijā tas ir ļoti rets kultūrbēglis.

## Apraksts
Šaurlapu lupīna ir viengadīgs, 30—80 cm garš lakstaugs ar stāvu, zarainu un apmatotu stublāju. Uz stublāja bieži ir īsi un lapaini dzinumi. Lapas ir garkātainas, staraini saliktas no 5—9 šauri lancetiskām vai lancetiskām lapiņām ar izstiepti ķīļveidīgu pamatu. Ziedkopas mazziedainas, strupos ķekaros stublāja un zaru galā, ķekara apveids iegarens. Ziedi ir zili vai purpurzili, bez smaržas. Auglis ir apmatota, mazliet uzpūsta pāksts ar 4 līdz 6 sēklām. Zied no jūnija līdz septembrim.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pūkainā irbulene

**Pūkainā irbulene** (*Genista pilosa*) ir irbuleņu suga. Tā ir sastopama Eiropā, tostarp Latvijā, kur tā ir ļoti rets ievazāts augs, tālu ziemeļos no izplatības areāla.

Dabiskā izplatības apvidos augs aug stepēs un mežastepēs, sausās, atklātās vietās, akmeņainās nogāzēs un mežmalās. Latvijā zināma atradne dzelzceļa malā smilšainā vietā starp dzelzceļu un sausu priežu mežu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Antons Dudčenko

**Antons Dudčenko** (; dzimis  Sumu apgabalā) ir Ukrainas biatlonists.

## Karjera
Dudčenko sāka trenēties biatlonā sešu gadu vecumā. 2015.—2016. gada sezonā sāka startēt IBU kausā junioriem. 2016. gada martā debitēja IBU kausā pieaugušajiem. 2016. gada Eiropas čempionātā junioriem Pokļukā izcīnīja divas medaļas — sudrabu individuālajā distancē un bronzu iedzīšanā. Nākamajā sezonā Lencerheidē Dudčenko izcīnīja savu pirmo uzvaru IBU junioru kausa izcīņā. 2017. gada Eiropas čempionātā junioriem ieguva divas bronzas godlagas — sprintā un iedzīšanā. 2016.—2017. gada sezonas IBU junioru kausa kopvērtējumā ieguva otro vietu.

No 2017. līdz 2019. gadam Dudčenko bija Ukrainas IBU kausa komandas sastāvā. Viņa labākais rezultāts bija astotā vieta 20 kilometru individuālajā distancē Obertilliahā 2018. gada decembrī. Pasaules kausa sacensībās debitēja  Estešundā ar 51. vietu sprintā. Nākamajā posmā Hohfilcenē ieguva pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, ieņemot 28. vietu sprintā. Savā pirmajā Pasaules čempionātā 2020. gadā Antholcā sprintā un iedzīšanā ieņēma 60. vietu, bet 20 km individuālajā distancē ierindojās 68. vietā. 2021. gada janvārī Pasaules kausa posmā Antholcā sasniedza labāko rezultātu karjerā, izcīnot piekto vietu individuālajā distancē. 2021. gada Pasaules čempionātā Pokļukā ieguva 5. vietu stafetē, veicot pēdējo posmu.  labāko individuālo rezultātu sasniedza iedzīšanā, ieņemot 23. vietu. Startēja arī stafetē, kurā Ukrainas komanda ieguva 9. vietu.

2022.—2023. gada Pasaules kausa sezonā Dudčenko piecas reizes iekļuva labāko divdesmitniekā un kopvērtējumā sasniedza savu līdz šim labāko rezultātu — 35. vietu. 2023. gada Eiropas čempionātā Lencerheidē izcīnīja sudraba medaļu 20 km individuālajā distancē, piekāpjoties tikai norvēģim Endrem Stremsheimam. 2023. gada Pasaules čempionātā Oberhofā augstākais rezultāts bija 20. vieta iedzīšanā, kvalificējās arī distancei ar kopēju startu, kurā ieņēma 25. vietu.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles
thumb|Dudčenko 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Nanaji

thumb|Nanaju ģimene
**Nanaji** (nanaju: *нани, хэдзэни*) ir Tālo Austrumu mazskaitlīga pamatiedzīvotāju tauta, kas dzīvo gar Amūras upes un tās pieteku Usuri un Sungari krastiem Krievijā un Ķīnā. Runā nanaju valodā.

Saskaņā ar 1989. gada tautas skaitīšanas datiem nanaju iedzīvotāju skaits PSRS bija , tostarp  Krievijas PFSR. Saskaņā ar 2002. gada Krievijas tautas skaitīšanas datiem nanaju iedzīvotāju skaits bija . Saskaņā ar 2000. gada tautas skaitīšanas datiem Ķīnā dzīvoja ap 4600 nanaju.

## Ārējās saites
Heinrihs Eihe

**Heinrihs Eihe** (arī **Indriķis Ēķis**, 1893—1968) bija latviešu izcelsmes padomju militārais un saimnieciskais darbinieks.

## Dzīvesgājums
Piedzima 1893. gadā Rīgā strādnieka ģimenē. Pabeidza tirdzniecības skolu Rīgā (1914) un 3. Pēterhofas praporščiku skolu (1915), no 1915. gada augusta dienēja Rietumu frontes 10. armijā. Komandēja rotu, paaugstināts līdz štabskapteiņa pakāpei. Pēc Februāra revolūcijas ievēlēts par pulka komitejas locekli, Oktobra revolūcijas laikā — par 245. kājnieku pulka kara revolucionārās komitejas priekšsēdētāju. 1917. gada novembrī ievēlēts par 10. armijas Kareivju deputātu padomes locekli, bija Sarkanās gvardes veidošanas kolēģijas loceklis, piedalījās ģenerāļa Dovbora-Musņicka korpusa dumpja apspiešanā.

1917. gada decembrī iestājās KSDS(b)P, 1918. gada martā — Sarkanajā armijā. Līdz novembrim komandēja pulku, pēc tam 5. armijas 26. strēlnieku divīzijas 3. brigādi (no 1918. g. novembra) un 26. st. div. (no 1919. g. pavasara) Austrumu frontē, vadīja viņam pakļautās vienības Buguruslanas un Zlatoustas operācijās. 1919. gada novembrī — 1920. gada janvārī komandēja 5. armiju, kura piedalījās Novonikolajevas, Omskas, Krasnojarskas operācijās.

No 1920. gada janvāra atradās KSFPR Bruņoto spēku virspavēlnieka rīcībā, no 1920. gada marta līdz 1921. gada aprīlim bija Piebaikāla Tautas revolucionārās armijas (TRA, no 1920. g. aprīļa — Aizbaikāla TRA, no maija — Tālo Austrumu Republikas TRA) virspavēlnieks, no 1920. gada novembra līdz 1921. gada aprīlim — visu Tālo Austrumu Republikas Bruņoto spēku virspavēlnieks. Vadīja armijas karaspēku Čitas operācijās.

No 1921. gada septembra bija Rietumu frontes Minskas rajona karaspēka pavēlnieks, apkaroja Bulaka-Balahoviča grupējumus.

No 1922. gada aprīļa komandēja Turkestānas frontes Fergānas karaspēka grupu kaujās pret basmačiem.

1923. gadā demobilizēts, strādāja Tautsaimniecības augstākajā padomē, Ārējās tirdzniecības Tautas komisariātā un citās iestādēs. Sarakstīja vairākas Pilsoņu kara pieredzi apkopojošas grāmatas.

1938. gadā arestēts, līdz 1954. gadam dzīvoja izsūtījumā Galējos Ziemeļos. 1955. gadā reabilitēts, kopš tā paša gada pensijā. Nomira 1968. gadā Jūrmalā.

## Apbalvojumi

* Svētās Annas ordenis, 2. šķira
* 2 Sarkanā Karoga ordeņi (1919, 1928)
* Ļeņina ordenis (1967)

## Atsauces
Observatorijas iela

**Observatorijas iela** ir Rīgas iela Kurzemes rajonā, Imantā. Observatorijas iela sākas krustojumā ar Slokas ielu un beidzas krustojumā ar Sakas ielu, nekrustojot citas ielas. Kopējais ielas garums ir 120 metri, tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Observatorijas ielas vienā pusē ir savrupmāju apbūve, bet otrā — tirdzniecības centrs un tā autostāvvieta.

Observatorijas iela Rīgas ielu sarakstos atrodama no 1952. gada ar tagadējo nosaukumu.

## Ielu savienojumi
Observatorijas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Slokas iela (T veida krustojums)
* Sakas iela (L veida krustojums)

## Atsauces

## Skatīt arī
* Imanta
Statika

**Statika** ir klasiskās mehānikas nozare, kas pēta cietu ķermeņu un to sistēmu līdzvara nosacījumus gadījumos, kad uz šiem tiem darbojas spēks. Statikā apskata ķermeņus miera stāvoklī, uz to esošo spēka momentu summa ir vienāda ar nulli. Statikai pretējā mehānikas nozare ir dinamika.

Statika ir ļoti nozīmīga fizikas nozare inženierijā, arhitektūrā. Statikas likumsakarības izmanto ēku projektēšanā.

## Skatīt arī

* Spēka moments

## Ārējās saites
Lote Lī

**Lote Lī** (; dzimusi ) ir Norvēģijā dzimusi Beļģijas biatloniste.

Viņai ir dubultā pilsonība, jo māte ir beļģiete, bet tēvs ir norvēģis. Sākotnēji viņa pārstāvēja Norvēģiju, bet kopš 2019. gada startē Beļģijas komandas sastāvā.

## Karjera
Ar biatlonu sāka nodarboties desmit gadu vecumā. Starptautiskās sacensībās debitēja 2013. gada Pasaules čempionātā jauniešiem Obertilliahā, labāko rezultātu sasniedza 10 km individuālajā distancē, ieņemot 4. vietu. Pēc gada pasaules čempionātā jauniešiem šajā pašā distancē ieguva 5. vietu. Stafetē startēja jau jurioru konkurencē un Norvēģijas komandas sastāvā bija 4. vietā. 2017.—2018. gada sezonā sāka piedalīties IBU kausā. Sākot ar 2019. gadu, nolēma pārstāvēt Beļģiju.

Pasaules kausa sacensībās debitēja  Pokļukā ar 53. vietu 15 km individuālajā distancē. Tā paša gada februārī pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā. Labāko individuālo rezultātu sasniedza 15 km distancē, ieņemot 45. vietu, startēja arī abās jauktajās stafetēs. 1+1 jauktajā stafetē kopā ar Florānu Klodu ieņēma 20. vietu.

2020.—2021. gada sezonā viņa jau regulāri startēja Pasaules kausa izcīņā. 2021. gada janvārī Oberhofas posmā spēja sasniegt uz to brīdi labāko stafetes rezultātu Beļģijas biatlona vēsturē, kopā ar Florānu Klodu ieņemot 12. vietu 1+1 jauktajā stafetē. 2021. gada Pasaules čempionātā Pokļukā 15 km individuālajā distancē ieņēma 36. vietu, kas deva arī pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē. Pasaules kausa posmā Nove Mesto viņa vēlreiz ieguva pasaules kausa punktus, ieņemot 36. vietu iedzīšanā, bet 1+1 jauktajā stafetē kopā ar F. Klodu pirmo reizi sasniedza labāko desmitnieku, finišējot 9. vietā.

2021.—2022. gada sezonas pirmajā Pasaules kausa posmā Estešundā laboja savu karjeras rekordu, 15 km distancē izcīnot 15. vietu. Rezutātu progress turpinājās, un Ansī notiekošajā posmā viņa pirmo reizi kvalificējās masu startam, kurā ieguva 13. vietu. Oberhofā kopā ar F. Klodu sasniedza sesto vietu 1+1 jauktajā stafetē. Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2022. gadā Pekinā viņa ieguva 64. vietu sprintā un 45. vietu 15 km individuālajā distancē. Sezonu noslēdza 28. vietā Pasaules kausa kopvērtējumā.

2022.—2023. gada sezonas sākumā Kontiolahti pirmo reizi individuāli iekļuva labāko desmitniekā (10. vieta 15 km distancē). 2023. gada Pasaules čempionātā Oberhofā labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 21. vietu. 2024. gada Pasaules čempionātā Nove Mesto ieguva 8. vietu jauktajā stafetē, bet individuāli labākais rezultāts bija 15 km distancē — 18. vieta. Viņa pirmo reizi pasaules čempionātā kvalificējās distancei ar kopēju startu.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Kloviņš

**Jānis Kloviņš** (1969) ir latviešu molekulārbiologs. LU Biomedicīnas pētījumu un studiju centra direktors (2010–2020), Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis (2013), Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātes profesors (2019).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1969. gada 26. septembrī Rīgā. Mācījās Lielvārdes vidusskolā. Studēja bioloģiju Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē, 1995. gadā ieguva bioloģijas maģistra grādu. Līdztekus strādāja LU Biomedicīnas pētījumu un studiju centrā (LBMC) par laborantu (1991–1995), vēlāk par asistentu.

Turpināja molekulārās bioloģijas studijas doktorantūrā Latvijas Universitātē (vadītājs Valdis Bērziņš) un Leidenes Universitātē, 1999. gadā pēc disertācijas “Bakteriofāga Qβ RNS replikācijas mehānisma un matricas regulatoro rajonu struktūras determinantu pētījumi” aizstāvēšanas ieguva *Dr. biol.* grādu. Papildinājās Upsālas Universitātes Neirozinātnes institūtā, veicot G-proteīnu saistošo receptoru pētījumus (2001–2004). 2005. gadā kļuva par Latvijas Genoma Centra un Valsts iedzīvotāju genoma datubāzes vadītāju, bet 2010. gadā par Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centra direktoru.

2013. gadā Kloviņu ievēlēja par LU asociēto profesoru un Latvijas Zinātņu akadēmijas īsteno locekli, 2019. gadā par LU profesoru. 2021. gadā viņš kļuva par LBMC Zinātniskās padomes priekšsēdētāju.

## Darbi
Publicējis vairāk nekā 100 rakstu cilvēka bioloģijas un dažādu slimību patoģenēzes pētniecības jomās, kombinējot ģenētikas, farmakogenomikas, mikrobioma un funkcionālos pētījumus.

## Apbalvojumi
* Latvijas Republikas Ministru kabineta balva (2019)

## Atsauces
Zirgi karā

[thumb|Skotijas kavalērijas karavīru uzbrukums [Vaterlo kauja|Vaterlo kaujā]]
**Zirgi karā** — zirgu (kavalērijas, jātnieku) izmantošana karadarbībā.

## Vēsture
Zirgus pirmo reizi sāka izmantot karadarbībā pirms vairāk nekā 5000 gadiem. Pirmās liecības par zirgu izmantošanu karadarbībā datējamas ar 4000—3000 gadiem pirms mūsu ēras. Ir saglabājušās šumeru kara ilustrācijas no aptuveni 2500 gadiem pirms mūsu ēras, kurās attēloti zirgu vilkti rati. Uzlabojoties tehnoloģijām, palielinājās zirgu izmantošanas efektivitāte.

Izmantoto zirgu veids bija atkarīgs no karadarbības veida. Zirgi bija labi piemēroti Vidusāzijas stepju nomadu tautu militārajai taktikai. Musulmaņu karavīri 7. un 8. gadsimtā mūsu ēras Ziemeļāfrikā, Āzijā un Eiropā savās kampaņās lielā mērā paļāvās uz jātnieku karaspēku, un slavenākie tā laika smagās kavalērijas pārstāvji bija Eiropas bruņinieki. Līdz ar šaujamieroču parādīšanos atkal pieauga vieglās kavalērijas nozīme, kas piedalījās Eiropas karos un Amerikas iekarošanā. Tai bija izšķiroša nozīme dažās Napoleona karu kaujās. Amerikā dažas indiāņu ciltis pārņēma zirgu kara taktiku, un mobilie jātnieku pulki bija svarīga kaujas vienība Amerikas pilsoņu karā.

Pēc Pirmā pasaules kara, līdz ar tanku parādīšanos, kavalērijas izmantošana pakāpeniski tika pārtraukta, lai gan daži kavalērijas formējumi piedalījās Otrajā pasaules karā. Līdz Otrā pasaules kara beigām zirgi kaujas laukā bija reti sastopami.

Mūsdienās kavalērija armijā praktiski vairs nav sastopama, lai gan ASV armijas īpašie spēki izmantoja zirgus 2001. gada ASV iebrukuma laikā Afganistānā. Zirgi joprojām ir Trešās pasaules valstu armiju rīcībā. Nelieli jātnieku formējumi joprojām ir policijas spēkos, patrulēšanai, izlūkošanai, ceremonijām un mācībām.

### Senā Roma

### Amerikas pilsoņu karš

## Attēlojums mākslā un kino
* 2011. gada režisora Stīvena Spīlberga ASV kara drāma "Kara zirgs".
* 2018. gada režisora Nikolaja Fuglsiga ASV kara filma "Kavalērija".

## Ārējās saites
ASV Armijas Otrā pasaules kara militārā aprīkojuma saraksts

Šajā uzskaitījumā apkopots **[[ASV Armija]]s [[Otrais pasaules karš|Otrā pasaules kara]] militārais aprīkojums**, kurā ietilpst arī artilērija, transportlīdzekļi un kuģi. Otrais pasaules karš bija globāls karš, kas sākās 1939. gadā un beidzās 1945. gadā. Pēc Japānas uzbrukuma 1941. gada 7. decembrī ASV pievienojās karam un sāka aktīvi atbalstīt Sabiedroto kampaņu.

## Naži un bajonetes

## Rokas šaujamieroči
### Revolveri un pistoles

### Mašinpistoles

### Šautenes

### Bises

### Granātas un granātmetēji

### Bezatsitiena šautenes

### Ugunsmetēji

### Šķēršļu likvidēšanas sprāgstvielu lādiņi

### Ložmetēji

## Artilērija

## Prettanku ieroči (bez prettanku lielgabaliem)
*Bazuka
*Boys prettanku šautene
*57 mm M18 bezatsitiena šautene
*75 mm M-20 bezatsitiena šautene

## Transportlīdzekļi

## Lidmašīnas

## Kuģi

## Slepenie ieroči

*Manhatanas projekts, radīta pirmā atombumba

## Uniformas

**Galvassegas**
*Campaign hat
*Garrison cap
*M1 ķivere
*M1C ķivere
*Patrol cap
*Pith helmet
*Utility cover
*Ādas lidotāju ķivere
*M2 ķivere
*M38 tankistu ķivere

**Apavi**
*M43 kaujas zābaki
*Džungļu zābaki
*Izpletņlēcēju zābaki

**Citi apģērba veidi**

*U.S. Army M1943 uniforma
*M1941 lauka jaka

## Radari

## Raķetes un bumbas
*ASM-N-2 Bat
*Azon (bumba)
*Resnais vīrs (atombumba)
*GB-4
*LBD Gargoyle
*Mazais zēns (atombumba)
*M47 bumba
*Mark 65 bumba
*Pelican (bumba)
*Pumpkin bumba
*Thin Man (atombumba)
*VB-6 Felix

## Atsauces
Aleksandrs Jemeļjanovs

**Aleksandrs Jemeļjanovs** (1938—2019) bija veterinārārsts, Latvijas Lauksaimniecības universitātes (LLU) profesors, Latvijas Valsts lopkopības un veterinārijas zinātniskā pētniecības institūta "Sigra" direktors, Latvijas Lauksaimniecības un meža zinātņu akadēmijas īstenais loceklis, Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1938. gada 5. februārī Rīgā. 1961. gadā viņš absolvēja veterinārmedicīnas studijas Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā. Strādāja par pedagogu Bebrenes veterinārajā tehnikumā (1961—1962), tad par Daugavpils rajona veterinārā dienesta inspektoru (1962—1963) un Daugavpils Valsts mākslīgās apsēklošanas stacijas direktoru (1963—1966).
1969. gadā sāka strādāt Latvijas Lopkopības un veterinārijas zinātniskās pētniecības institūtā (LLV ZPI), 1971. gadā Vitebskas Veterinārmedicīnas akadēmijā aizstāvēja zinātņu kandidāta grādu veterinārmedicīnā, bija Latvijas PSR lauksaimniecības ministra vietnieks (1982—1985). 1985. gadā kļuva par Lopkopības un veterinārijas ZPI direktoru. 1991. gadā Krievijā aizstāvēja zinātņu doktora grādu.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas A. Jemeļjanovs bija LLU Veterinārmedicīnas fakultātes profesors, viens no Latvijas Lauksaimniecības un meža zinātņu akadēmijas (LLMZA) dibinātājiem (1992), LZA īstenais loceklis (1999). Latvijas Valsts lopkopības un veterinārijas zinātniskā pētniecības institūta "Sigra" direktors.

Miris 2019. gada 9. martā, apglabāts Siguldas kapos.

## Atsauces
Progress MS-26

***Progress MS-26*** (***Прогресс МС-26***; SKS apzīmējums ***ISS-87P***) ir Krievijas automātisks *[[Progress-MS]]* sērijas kravas kosmosa kuģis, kas Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) nogādāja kravu. To orbītā palaida 2024. gada 15. februārī.

## Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2518 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (), saspiestas gāzes (slāpeklis) (), ūdens (). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) bija iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

## Lidojuma gaita
*Progress MS-26* tika palaists  03:25:05 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Sojuz-2.1a]]* no Baikonuras kosmodroma.

17. februārī 06:06:13 *UTC* kosmosa kuģis saslēdzās ar SKS automātiskā režīmā pie *[[Zvezda (SKS)|Zvezda]]* moduļa.

## Stacijas orbītas paaugstināšanas manevri

## Atsauces

## Ārējās saites

* Progress MS-26 to resupply the ISSS Anatoly Zak
* Progress-MS 01 - 40 Gunter Dirk Krebs
Saulvedis Cimermanis

**Saulvedis Cimermanis** (1929—2022) bija latviešu etnogrāfs, vēstures zinātņu doktors (1960), LZA Latvijas vēstures institūta profesors (1994).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gada 3. jūlijā Bejas pagastā. Mācījās Bejas pamatskolā, tad Smiltenes vidusskolā. Pēc Otrā pasaules kara sāka studēt medicīnu, tad vēsturi Latvijas Universitātē, līdztekus neklātienes studijām strādādams gumijas fabrikā "Varonis".

Vēlāk strādāja par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieku Latvijas Etnogrāfiskajā Brīvdabas muzejā (1951—1954), tad Latvijas Zinātņu akadēmijas (LZA) Etnogrāfijas un folkloras institūtā (1954—1955). Vēlāk bija LZA Latvijas vēstures institūta vecākais zinātniskais līdzstrādnieks (1956—1971) un Etnogrāfijas nodaļas vadītājs (1971—1995).

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadā S. Cimermanis ieguva doktora grādu vēsturē, 1992. gadā habilitētā vēstures doktora grādu. 1992. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Zinātņu akadēmijas īsteno locekli, 1994. gadā par LZA Latvijas vēstures institūta profesoru. No 1992. līdz 2015. gadam viņš bija žurnāla “Latvijas Zinātņu Akadēmijas Vēstis” A daļas redaktors.

Miris 2022. gada 26. decembrī Rīgā.

## Darbi
* Laukstrādnieku dzīves veids Kurzemē un Zemgalē 19. gs. otrajā pusē (1959),
* Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs (1964, 1978),
* Latviešu tautas dzīves pieminekļi: celtnes un to iekārta (1969),
* Zveja un zvejnieki Latvijā 19. gadsimtā (1998),
* Kultūrvēstures avoti un Latvijas ainava (2011),
* Tautas celtniecība Latvijas ainavā. Rīga: Zinātne, 2020. — 688 lpp.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Latvijas Kultūrkapitāla fonda mūža stipendija (1999),
* Latvijas Republikas Ministru kabineta balva (2005),
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (2014).

## Atsauces
Linards Kumskis

**Linards Kumskis** (dzimis ) ir latviešu pedagogs un politiķis, Siguldas novada domes priekšsēdētājs (2024—2025; 2025—), Siguldas novada domes priekšsēdētāja vietnieks (2025). Pārstāv Latvijas Zemnieku savienību.

Pirms tam bijis arī Krimuldas novada domes priekšsēdētājs.

## Atsauces
Fidži olimpiskajās spēlēs

**[[Fidži]] [[Olimpiskās spēles|olimpiskajās spēlēs]]** debitēja 1956. gada vasaras spēlēs,un ir piedalījusies piecpadsmit vasaras spēlēs un trīs ziemas spēlēs. Tās sportisti vasaras olimpiādēs ir piedalījušies loka šaušanā, vieglatlētikā, boksā, futbolā, džudo, burāšanā, šaušanā, peldēšanā, svarcelšanā un regbijā septiņi.

2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Fidži regbija komanda ieguva zelta medaļu, kas valsts pirmo olimpiskā medaļu, ko tā vēlreiz izcīnīja šajā pašā sporta veidā 2020. gada olimpiskajās spēlēs. Līdz 2024. gadam neviena cita valsts nebija ieguvusi zelta medaļu olimpiskajā vīriešu regbijā-7, kad tas izdevās Francijas izlases regbistiem.

## Medaļu tabulas

### Medaļas vasaras olimpiskajās spēlēs

### Medaļas pa vasaras sporta veidiem

## Medaļnieku uzskaitījums

### Vasaras olimpiskās spēles

## Medaļām bagātākie sportisti
thumb|Džerijs Tuvai Fidži Regbija-7 izlases sastāvā izcīnījis 2 zelta medaļas Olimpiskajās spēlēs.
*Šajā tabulā apkopoti tikai tie sportisti, kas pēc [[SOK|Starptautiskās olimpiskās komitejas]] datiem pārstāvot Fidži izcīnījuši vismaz 2 olimpiskās medaļas.*

## Karognesēji

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* 
*
Česteras katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q2559480"
}


**Česteras katedrāle** () jeb **Kristus un Sv. Jaunavas Marijas katedrāles baznīca** () ir anglikāņu katedrāle, kas atrodas Anglijas rietumos, Češīras grāfistes Česteras pilsētā. Kopš 1541. gada tā ir Česteras diecēzes galvenā baznīca.

Baznīca sākta celt 10. gadsimtā, un pirms katedrāles tā bija benediktiešu abatijas baznīca. Baznīca pamatā tika uzcelta līdz 16. gadsimta sākumam un tajā ir redzami gandrīz visi Anglijas viduslaiku celtniecības stili. Katedrāle restaurēta 19. gadsimtā.


Inside_view_of_chester_cathedral.jpg
Chester_cathedral_quad.jpg
Chester_Cathedral_Lady_Chapel,_Cheshire,_UK_-_Diliff.jpg
Chester_cathedral_plan3.jpg
Chester_choir_ceiling.jpg
Chester_Cathedral_Organ,_Cheshire,_UK_-_Diliff.jpg


## Ārējās saites
*
Rinku pilskalns

**Rinku pilskalns** jeb **Boju pilskalns** atrodas Kurzemē, Dienvidkurzemes novada Kazdangas pagastā uz rietumiem no Mazbojām. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Pilskalns ir 14 metrus augsts paugurs, ko no apkārtnes norobežo gravas ar stāvām kraujām. Ovālā plakuma izmērs — 120 x 80 metri. Pilskalna datējums — vēlais dzelzs laikmets. Šo pilskalnu 1946. gadā apzinājis un aprakstījis Arvīds Gusars. Bojas saistāmas ar 1253. gada Kursas dalīšanas līgumā minēto *Boyensemme*.

## Ārējās saites

* Rinku pilskalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/
Egenbergas pils

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q203797"
}

**Egenbergas pils** () ir baroka pils ansablis Austrijas pilsētas Grācas ziemeļrietumu nomalē. 2010. gadā pils ansambli pievienoja UNESCO Pasaules mantojuma objektam — Grācas vecpilsētai.

Pašreizējo pili vecās pils vietā 1625. gadā lika uzbūvēt erchercoga Ferdinanda II tuvākais padomdevējs Hanss Ulrihs fon Egenbergs (*Hans Ulrich von Eggenberg*, 1568—1634). Pamatā pils tika pabeigta 1635. gadā, jau pēc Hansa Ulriha nāves. Darbi turpinājās arī Hansa Ulriha mazdēla laikā 1666. gadā. Vēlāk pils nokļuva Egenbergu radinieku Herberšteinu īpašumā, līdz 1939. gadā pili iegādājās Štīrijas zeme. Mūsdienās daļā no telpu atrodas arheoloģijas muzejs, kura ievērojamākais eksponāts ir 6. gadsimta p.m.ē. kulta priekšmets Štretvēgas rati (*Strettweger Opferwagen*).

## Galerija

Schloss Eggenberg 6146 Planar 5.jpg
2016-08-12_08-15_Graz_198_Schloss_Eggenberg_(28650807094).jpg
2016-08-12_08-15_Graz_224_Schloss_Eggenberg_(28650975814).jpg
Kultwagen_Strettweg.jpg|Štretvēgas rati


## Ārējās saites

*
Siargao

**Siargao** (*Siargao*) ir sala Filipīnu arhipelāgā, administratīvi ietilpst Karagas reģiona Ziemeļsurigao provincē. Apdzīvo galvenokārt visaju tauta surigavieši. Administratīvi dalās astoņās municipalitātēs. Lielākā apdzīvotā vieta ir Dapa salas dienvidos ar  iedzīvotājiem municipalitātes robežās. Sala populāra sērfotāju aprindās un tiek uzskatīta par «Filipīnu sērfotāju galvaspilsētu».

## Ģeogrāfija
Izvietojusies arhipelāga dienvidaustrumu daļā uz ziemļaustrumiem no Mindanao. Austrumos un ziemeļos tās krastus apskalo Filipīnu jūra, rietumos Dinagatas šaurums salu atdala no Dinagatas, bet Dapas šaurums dienvidos — no Bukasas salu grupas. Krasta līnija stipri izrobota, daudz izteiktu līču un pussalu, plašas mangrovju audzes. Sala vulkāniskas izcelsmes, lielākoties pauguraina. Valda tropu musonu klimats. Siargao kopā ar piekrastes saliņām, Bukasas salu grupu un jūras akvatoriju kopš 1996. gada iekļauta 2789 km² plašajā Siargao salas aizsargātajā ainavapvidū.

## Atsauces

## Ārējās saites
Krāsu irbulene

**Krāsu irbulene** (*Genista tinctoria*) ir mainīga izskata irbuleņu suga. Tā ir sastopama Eiropā, tostarp Latvijā, kur tā ir rets kultūrbēglis. Atsevišķi auga eksemplāri ir sastopami sausās nezālienēs, gar dzelzceļiem un karjeros.

## Apraksts
Krāsu irbulene ir daudzgadīgs, 30—70 cm garš puskrūms ar zaļu, kailu un rievainu stublāju, kas bagātīgi zaro. Lapas uz stublāja ir izvietotas pamīšus, tās ir sēdošas, lancetiskas, 1,5—4 cm garas un 0,3—0,8 cm platas. Lapas plātnes mala ir apmatota, gluda, gals un pamats smails. Ziedi ir izvietoti stublāja un zaru galā blīvā ķekarā. auss ir līdz pusei šķelts, zobiņi vairāk vai mazāk trīsstūraini. Zieda vainags ir tumši dzeltens. Auglis ir lineāra, izliekta un kaila pāksts. Krāsu irbulene zied no jūnija beigām līdz augustam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vīķi (nozīmju atdalīšana)

**Vīķi** var būt:

* vīķi — tauriņziežu dzimtas augu ģints;
* Vīķi — apdzīvota vieta Limbažu novada Staiceles pagastā.

## Skatīt arī
* Vīķe
Džeks Kilbijs

**Džeks Sentklērs Kilbijs** (; dzimis , miris ) bija Amerikas Savienoto Valstu fiziķis, izgudrotājs, inženieris un universitātes profesors. Viņa darbības lauks bija elektronika. 2000. gadā ieguva Nobela prēmiju fizikā “par ieguldījumu integrālo shēmu izgudrošanā”. Šajā gadā Nobela prēmiju fizikā ieguva arī Žoress Alfjorovs un Herberts Kroemers, bet par citiem panākumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Surigavieši

**Surigavieši** vai **surigaononi** (*surigaonon*) ir Filipīnu tauta, kas apdzīvo Mindanao ziemeļaustrumu piekrasti Ziemeļsurigao, Dienvidsurigao, Dinagatas Salu un Ziemeļagusanas provincēs. Surigavieši ir daļa no plašākā visaju metaetnosa, to valoda tuvu radniecīga sebuāņu valodai. Sadzīvē surigavieši runā galvenokārt surigaviešu valodā, bet oficiālajā saziņā lieto filipīniešu, angļu un sebuāņu valodu. Pēc konfesionālās piederības galvenokārt katoļi.

Surigaviešu etnoss cēlies, sajaucoties visaju ieceļotājiem ar Mindanao ziemeļaustrumos autohtonajām mamanua un manobo ciltīm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Surigaviešu valoda

**Surigaviešu valoda** (*surigaonon*) ir austronēziešu valodu saimes valoda, kurā runā surigavieši Filipīnu dienvidu daļā, galvenokārt Mindanao salas ziemeļaustrumos Karagas reģiona Ziemeļsurigao un Dienvidsurigao provincēs, kā arī Dinagatas Salās un Ziemeļagusanas ziemeļaustrumos. Surigaviešu valoda tuvu radniecīga sebuāņu valodai un izšķir divas tās varietātes — surigaviešu valodas areāla ziemeļdaļā un tandagiešu dienviddaļā. Rakstība latīņu alfabētā. Valodu lieto galvenokārt sadzīvē, publiskais lietojums ļoti ierobežots — to aizvieto sebuāņu, filipīniešu un angļu valoda.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sonachine

***Sonachine*** () ir 1993. gada Japānas jakudzas žanra filma, kuras režisors, scenārija autors un galvenās lomas atveidotājs ir Takeši Kitano.

Filma stāsta par vairākām jakudzām no Tokijas, kuras aizsūta uz Okinavu, lai pārtrauktu bandu karus.

Filmas *Sonachine* pirmizrāde notika . Filma saņēma vairākus apbalvojumus un mūsdienās to uzskata gan par vienu no vislabākajām Kitano filmām, gan par vienu no vislabākajām jakudzu žanra filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites