open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sūsas medīna

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q608100"
}

**Sūsas medīna** (, ) ir Tunisijas pilsētas Sūsas vecpilsēta. 1988. gadā medīna tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Sūsa bija ievērojama tirdzniecības un militārā osta Aglabīdu valdīšanas periodā (800—908). Šeit saglabājusies Magribas senākā islāma arhitektūra, to skaitā Sūsas Lielā mošeja, kasba, ribats, aizsardzības mūri.


Medina_Sousse_Nov_2021_019.jpg|Sūsas Lielā mošeja
Medina_of_Sousse-130323.jpg|Sūsas ribats
Sousse,_Inside_the_Medina,_through_a_window_2016-04-19.jpeg
Remparts_de_la_médina_de_Sousse,_23_septembre_2013_(26).jpg


## Ārējās saites
Oskars Biders

**Oskars Teofils Biders** (; dzimis , miris ) bija Jelgavā dzimis vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis ārsta ģimenē. 1886. gadā absolvēja Jelgavas vīriešu ģimnāziju. 1893. gadā kā maģistrs beidza Tērbatas Universitāti. Dažādos laikos darbojās Lestenes, Blīdenes, Alojas, Sīķeles draudzēs. Darbojās Latviešu literārajā biedrībā. 1905. gada revolūcijas laikā palika savā Sīķeles draudzē. Pirmā pasaules kara laikā tika izvests uz Tveras apkaimi. Atgiezās Rīgā, kad to ieņēma vācu karaspēks. Latvijas Brīvības cīņu laikā LSPR varas iestāžu arestēts. Lieliniekiem atkāpjoties, izvests uz Krieviju, kur miris Maskavas cietumā.

## Ārējās saites
Šefīldas katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1421317"
}


**Šefīldas katedrāle** () jeb **Šefīldas Sv. Pētera un Sv. Pāvila katedrāles baznīca** () ir anglikāņu katedrāle, kas atrodas Anglijas ziemeļdaļā, Šefīldas pilsētā, Sevērnas pilsētas centrā. 1914. gadā dibinātās Šefīldas diecēzes galvenā baznīca.

Baznīca uzsākta celt ap 1200. gadu un gadsimtiem kalpoja kā draudzes baznīca. 1914. gadā kļuva par katedrāli. 1966. gadā ievērojami pārbūvēta un paplašināta, izveidojot neparastu viduslaiku un modernās arhitektūras sajaukumu. 1994. gadā pie baznīcas tika atklāta Šefīldas tramvaja (*Sheffield Supertram*) pietura, kura mūsdienās apkalpo visus četrus tramvaja maršrutus. No 2013. līdz 2014. gadam katedrāle tika renovēta. 2020. gada 14. maijā baznīca cieta ļaunprātīgā ugunsgrēkā.


Cathedral Church Of Saint Marie (74212109).jpeg
Sheffield_Cathedral_nave.jpg
SheffieldLanternTower.jpg
Shrewsbury_Chapel.JPG


## Ārējās saites
*
Džeimss Vans

**Džeimss Vans** (; dzimis ) ir Malaizijā dzimis Austrālijas kinorežisors, scenārists un producents.

Pazīstams ar darbu šausmu žanrā. Kopā ar Lī Vonelu radījis "Zāģis" un "Astrāls" filmu franšīzes. Autors arī "Ļaunuma izsaukšana" franšīzei. "Ļaunuma izsaukšana", ar kopumā nopelnītiem vairāk nekā 2 miljardiem ASV dolāru, ir visu laiku pelnošākā šausmu filmu franšīze.

2004. gadā "Zāģis" kļuva par Vana pirmo režisēto filmu. Kopumā franšīze nopelnījusi vairāk nekā 1 miljardu ASV dolāru. Filmu ciklā "Astrāls" režisējis pirmo filmu 2010. gadā, kā arī tās turpinājumu 2013. gadā. Bijis arī režisors filmām "Ļaunuma izsaukšana" (2013) un "Ļaunuma izsaukšana 2" (2016).

Ārpus šausmu žanra režisējis "Ātrs un bez žēlastības" filmu cikla septīto filmu, kā arī *[[DC Extended Universe]]* filmas "Akvamens" (2018) un "Akvamens un zudusī karaļvalsts" (2023).

## Filmogrāfija

## Atsauces

## Ārējās saites
Kabujao

**Kabujao** (, ) ir pilsēta Filipīnās, Lagunas provincē. Atrodas provinces rietumdaļā Bajas ezera krastā; ietilpst Manilas aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir tagali. Nozīmīga Manilas industriālā piepilsēta.

## Vēsture
Pilsētas nosaukums cēlies no tagalu valodas vārda *kabuyaw*, ar ko apzīmē citrusu dzimtas augu *Citrus hystrix*. Kabujao agrāk bija daļa no plašākas teritorijas, dēvētas par **Tabuko** (*Tabuco*), kas iekļāva apdzīvotās vietas Bajas ezera rietumu krastā. Pēc spāņu kolonizatoru ierašanās 1571. gadā tika izveidota Tabuko enkomjenda. Laika gaitā no Tabuko tika pastāvīgās pilsētiņās atdalītas mūsdienu Biņana, Santarosa un Kalamba. 2012. gadā Kabujao tika piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oge Bors

**Oge Nilss Bors** (; dzimis , miris ) bija Dānijas kodolfiziķis un profesors Koenhāgenas Universitātē. 1975. gadā Oge Bors kopā ar Benu Motelsonu un Džeimsu Reinvoteru ieguva Nobela prēmiju fizikā “par sakarības atklāšanu starp kolektīvo kustību un daļiņu kustību atoma kodolā un uz šīs sakarības balstītas atoma kodola struktūras teorijas attīstīšanu”. Viņa tēvs bija Nilss Bors, kurš 1922. gadā ieguva Nobela prēmiju fizikā. Oge Bors bija iesaistīts arī Manhatanas projektā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dreimanis (uzvārds)

**Dreimanis** (vācu: *Dreimann* — 'virpotājs'; sieviešu dzimtē Dreimane) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Jānis Dreimanis (dz. 1949) — padomju futbolists, PSRS un Latvijas futbola treneris;
* Pāvils Drei(j)manis (1895—1953) — arhitekts;
* Vladimirs Dreimanis — Latvijas Jūras spēku virsnieks.
6A. autobusu maršruts (Rīga)

**6A. autobusu maršruts** bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Abrenes ielas Rīgas centrā līdz Ulbrokas kapiem. Tas bija tagadējā 6.maršruta Abrenes iela — Preču-2 variants.

Maršruts tika slēgts 2003. gada 25. martā. Pirms maršruta slēgšanas darbdienās pa to kursēja 2 autobusi, bet brīvdienās — tikai 1 autobuss.

6A. autobusu maršrutu apkalpoja RPPU "Tālava".

## Maršruts
Virzienā **[[Abrenes iela (Rīga)|Abrenes iela]]** — **[[Ulbrokas kapi]]** kursēja pa šādām ielām: Abrenes iela, Vilhelma Purvīša iela, Gogoļa iela, Marijas iela, A.Čaka iela, Stabu iela, Avotu iela, Augusta Deglava iela, Nīcgales iela, Stopiņu iela, Vestienas iela, Pildas iela, Dārzciema iela, Lubānas iela.

Virzienā **Ulbrokas kapi** — **[[Abrenes iela (Rīga)|Abrenes iela]]** kursēja pa šādām ielām: Lubānas iela, Dārzciema iela, Pildas iela, Vestienas iela, Stopiņu iela, Nīcgales iela, A.Deglava iela, Avotu iela, A.Čaka iela, Marijas iela, Gogoļa iela, Vilhelma Purvīša iela, Abrenes iela

## Pieturvietas
6A. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 40 pieturas. Maršrutā **[[Abrenes iela (Rīga)|Abrenes iela]]** — **[[Ulbrokas kapi]]** bija 20 pieturas, bet maršrutā **[[Ulbrokas kapi]]** — '''Abrenes iela''' bija 20 pieturas.

## Skatīt arī
* Rīga
* Autobusu satiksme Rīgā
* Trolejbusu satiksme Rīgā
* Tramvaju satiksme Rīgā
* Sabiedriskais transports Rīgā
* Rīgas satiksme
* Rīgas metropolitēns
Biņana

**Biņana** (, ) ir pilsēta Filipīnās, Lagunas provincē. Atrodas provinces rietumdaļā Bajas ezera krastā pie Biņanas upes ietekas starp Sanpedro ziemeļos un Santarosu dienvidos; ietilpst Manilas aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir tagali. Nozīmīga Manilas industriālā piepilsēta un dzīvojamais rajons.

## Vēsture
Biņana agrāk bija daļa no plašākas teritorijas, vēlāk municipalitātes, dēvētas par **Tabuko** (*Tabuco*), kas iekļāva apdzīvotās vietas Bajas ezera rietumu krastā. Pēc spāņu kolonizatoru ierašanās 1571. gadā tika izveidota Tabuko enkomjenda. 1688. gadā Biņana atdalījās no Tabuko patstāvīgā pašvaldībā. 1791. gadā no Biņanas atdalījās Santarosa. 1903. gadā Biņanai pievienoja Risalas provinces Sanpedro un Muntinlupas municipalitātes, bet 1905. gadā Muntinlupa un 1907. gadā Sanpedro tika atdalītas no Biņanas.  2010. gadā Biņanai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fatihs Akins

**Fatihs Akins** (; dzimis ) ir turku izcelsmes vāciešu kinorežisors, scenārists un producents.

Savu pirmo filmu *[[Kurz und schmerzlos]]* režisējis 1998. gadā. Lielus panākumus guva viņa ceturtā filma *[[Gegen die Wand]]* (2004), kas saņēma Zelta lāča balvu Berlīnes Starptautiskajā kinofestivālā. Viņa filma "Otrā pusē" (*Auf der anderen Seite*, 2007) saņēma Kannu kinofestivāla balvu par labāko scenāriju. Viņa filma *[[The Cut]]* (2014) sacentās par Zelta lauvas balvu Venēcijas kinofestivālā, bet filma "Izzūdošie" (2017) par Zelta palmas zaru Kannu kinofestivālā. Filmu "Izzūdošie" izvirzīja kā Vācijas kandidatūru Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma" un tā saņēma Zelta globusa balvu kategorijā "Labākā filma svešvalodā".

Režisējis arī filmas "Virtuve dvēselei" (*Soul Kitchen*, 2009), "Ardievu, Berlīne!" (*Goodbye Berlin*, 2016) un "Zelta cimds" (*Der goldene Handschuh*, 2019).

## Ārējās saites
Ķīnas Superlīga

**Ķīnas Futbola asociācijas Superlīga** (, ), pazīstama arī kā **Ķīnas Superlīga** vai saīsinājumā **CSL**, ir augstākā futbola līga Ķīnā. Līga tika dibināta 2004. gadā, aizvietojot iepriekš augstāko *[[Chinese Jia-A League]]* līgu.

Savā pirmajā sezonā līgā piedalījās 12 komandas, bet 2023. gadā jau 16 komandas. Kopumā līgā ir spēlējušas 36 komandas, no kurām visveiksmīgākās ir ''Guangzhou'' (8 tituli), ''Shandong Taishan'' (4 tituli) un ''Shanghai Port'' (3 tituli).

Ķīnas Superlīga ir viena no vispopulārākajām profesionālajām sporta līgām valstī ar vidējo apmeklējumu 24 107 skatītāji (2018. gada sezona), padarot to arī par vienu no visapmeklētākajām futbola līgām pasaulē.

## Klubi 2023. gada sezonā

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Santarosa (Laguna)

**Santarosa** (, ) ir pilsēta Filipīnās, Lagunas provincē. Atrodas provinces rietumdaļā Bajas ezera krastā pie Santarosas upes ietekas starp Biņanu ziemeļos un Kabujao dienvidos; ietilpst Manilas aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir tagali. Manilas industriālā piepilsēta un dzīvojamais rajons.

## Vēsture
Sākotnēji pastāvējusi kā Bukolas (*Bukol*) ciemats (*barrio*) vispirms Tabuko, bet kopš 1688. gada — Biņanas sastāvā. Kā atsevišķa municipalitāte izveidota 1792. gadā un nodēvēta tagadējā vārdā par godu svētajai Rozai no Limas. Pilsētas statuss piešķirts 2004. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Santarosa

**Santarosa** (*Santa Rosa*) var būt:
* Santarosa — pilsēta Filipīnās
* Santarosa — pilsēta Argentīnā
* Santarosa — pilsēta Brazīlijā
* Santarosa — Gvatemalas departaments
Villijs Grīnbergs

**Villijs Grīnbergs** () bija latviešu vai Latvijas ebreju izcelsmes padomju militārais darbinieks, pulkvedis.

## Dzīvesgājums
Piedzima Kuldīgas apriņķī 1897. gadā. 1916. gada maijā mobilizēts Krievijas Impērijas armijā, 181. rezerves kājnieku pulkā Petrogradā. Jūnijā pārcelts rezerves latviešu strēlnieku pulkā (Tērbatā), oktobrī — 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulkā. Pēc Oktobra revolūcijas dienēja 1. latviešu strēlnieku brigādes štābā, bija brigādes komitejas priekšsēdētājs.

Krievijas pilsoņu karā kopš 1918. gada augusta bija latviešu strēlnieku divīzijas apgādes transporta priekšnieks, kopš 1920. gada augusta dienēja latviešu kavalērijas brigādē, bija vada komandieris, eskadrona politiskā vadītāja pienākumu izpildītājs, kopš decembra — eskadrona komandiera pienākumu izpildītājs. Piedalījās kaujās Rietumu un Dienvidu frontē.

Pēc kara dienēja latviešu kavalērijas brigādes 2. kavalērijas pulkā (52. Jekaterinburgas strēlnieku divīzija), pulka un brigādes skolu priekšnieks. Kopš 1921. gada jūnija — atsevišķā kavalērijas diviziona komandiera palīgs Harkivas kara apgabalā, kopš septembra — eskadrona komandieris, pulka skolas priekšnieks, komandiera palīgs un komandiera pienākumu izpildītājs 15. Sivaša strēlnieku divīzijas (Ukrainas kara apgabals) 15. kavalērijas pulkā, no 1922. gada decembra — atsevišķā kavalērijas eskadrona komandieris.

1924. gadā pabeidza vecākā komandējošā sastāva kursus Harkivā. Kopš oktobra komandēja atsevišķo kavalērijas eskadronu 30. strēlnieku divīzijā. 1928. gada novembrī iecelts Sarkano kazaku 1. kavalērijas divīzijas 3. Krivojrogas kavalērijas pulka komandiera vietnieka saimniecības daļā amatā. 1931. gadā pabeidza tehniskos kursus Kara tehniskajā akadēmijā Ļeņingradā, pēc kuriem iecelts par atsevišķā autobruņudiviziona komandieri Ļeņingrada bruņutanku kursos. Decembrī pārcelts uz kavalērijas kursiem Maskavā, vecākais pasniedzēja motomehāniskajā nodaļā. Kopš 1939. gada jūlija bija Mehanizācijas un motorizācijas kara akadēmijas pasniedzējs.

1940. gada oktobrī kļuva par Baltijas Īpašā kara apgabala 27. vieglo tanku brigādes štāba priekšnieka palīgu, kopš 1941. gada marta — 12. mehanizētā korpusa štāba Aizmugures nodaļas priekšnieks. Pēc Vācijas—PSRS kara sākuma bija šajā amatā (Ziemeļrietumu fonte). 1941. gada 23.—25. jūnijā korpuss piedalījās prettriecienā pie Šauļiem un Telšiem, cieta lielus zaudējumus un atkāpās Pleskavas virzienā. 1.—13. jūlijā Grīnbergs pildīja frontes rezervē pārceltā korpusa komandiera pienākumus, pēc tam bija štāba priekšnieks. No augusta bija Novgorodas armijas operatīvās grupas štāba priekšnieks. Tihvinas uzbrukuma operācijas laikā Grīnbergs pazuda bez vēsts.

## Atsauces
Liepājas Sarkanā Krusta slimnīca

**Liepājas Sarkanā Krusta slimnīca** bija Liepājas slimnīca Korsakēviča ielā 16 (tagadējā Sporta ielā 16), kas darbojās līdz 1940. gadam.

## Vēsture
1897. gadā Liepājas Sarkanā Krusta nodaļa atvēra savu slimnīcu un ambulanci K. Uliha ielā 54.
Pēc vācu Kurzemes ofensīvas 1915. gadā slimnīca pārtrauca darboties.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada pavasarī izveidoja Liepājas Sarkanā Krusta lazareti ar 70 gultasvietām Jēkaba Alkšņa privātklīnikā Graudu ielā 28. Tai pašā gadā lazareti pārcēla uz Korsakēviča ielu 16, bet 1920. gadā tajā atklāja ambulanci.

1931. gadā Liepājā Latvijas Sarkanais Krusts atklāja slimnīcu ar 50 gultas vietām Korsakēviča ielā 16. Līdz 1940. gadam to vadīja ārsts un sabiedriskais darbinieks Jānis Sprūde (1864—1940). Līdztekus atklāja arī Liepājas kaulu tuberkulozes sanatoriju ar 180 gultas vietām Karostas bijušajā Jūras virsnieku saietu namā.

## Atsauces
Brieža ragi (filma)

**"Brieža ragi"** () ir 2021. gada ASV, Meksikas un Kanādas šausmu filma, kuras režisors ir Skots Kūpers. Filmā galvenās lomas atveido Kerija Rasela, Džesijs Plemonss un Džeremijs T. Tomass. Filma balstīta uz Nika Antoskas īso stāstu *The Quiet Boy*.

Filma stāsta par skolotāju, kurai rodas aizdomas, ka viens no viņas skolēniem mājās cieš no vardarbības, nezinot, ka viņa mājās ir iemiesojies ļauns dēmons.

Filmas "Brieža ragi" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Searchlight Pictures]]*. Filma saņēma atšķirīgus kritiķu vērtējumus, slavējot operatora darbu, aktierspēli un šausmu elementus, bet kritizējot scenāriju. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 59% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanpedro (Laguna)

**Sanpedro** (, ) ir pilsēta Filipīnās, Lagunas provincē. Atrodas provinces ziemeļrietumu daļā Bajas ezera krastā pie Sanpedro upes ietekas starp Biņanu dienvidos un Muntinlupu ziemeļos; ietilpst Manilas aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir tagali. Manilas dzīvojamā piepilsēta.

## Vēsture
Dibināta 1725. gadā kā Sanpedro de Tunasanas (*San Pedro de Tunasán*) mazpilsēta, nodēvēta par godu tās aizstāvim Svētajam Pēterim. 1903. gadā pievienota Biņanas municipalitātei, bet jau 1907. gadā atdalīta. 1914. gadā nosaukums saīsināts uz patreizējo. 2013. gadā piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanpedro

**Sanpedro** (*San Pedro*) var būt:
* Sanpedro — pilsēta Filipīnās
* Sanpedro — pilsēta ASV, Kalifornijas štatā
* Sanpedro — pilsēta Kotdivuārā
* Sanpedro — pilsēta Meksikā
* Sanpedro — sala Čīlē
Eduards Lēmanis

thumb|200px|"Latgales (Poļu Vidzemes) un kaimiņapgabalu flora" (1895)
**Eduards Lēmanis** (; 1841−1902) bija vācbaltiešu ārsts, ceļotājs un botāniķis. Pētīja Latgales un Sēlijas floru. Aleksandra Bunges skolnieks. Rīgas Dabaspētnieku biedrības korespondētājloceklis (1893).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1841. gada 2. jūnijā (20. maijā pēc VS) Rīgā Kara hospitāļa ārsta Johana Eduarda Lēmaņa un viņa sievas Šarlotes, dzimušas Jānecas (*Jahnentz*), ģimenē. 1858. gada vasarā, uzturoties pie radiem Kalkūnes muižā, veica regulāras ekskursijas no Ilūkstes rietumos līdz Lielbornei austrumos, pētot Sēlijas floru. Pētījumu rezultātus viņš nopublicēja rakstā Tērbatas Dabaspētnieku biedrības zinātniskajā žurnālā.
Pēc mācībām ģimnāzijā studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1860—1864) un papildinājās botānikā pie profesora Aleksandra Bunges. Strādāja par ārstu Varakļānos (1866—1874) un no 1874. gada Rēzeknē. Publicēja rakstu par 1872. gada izrakumiem Stirnienes senkapos.

Sākot ar 1882. gadu, E. Lēmanis sāka veikt regulāras ekskursijas pa Pēterburgas—Varšavas un Rīgas—Orlas dzelzceļa līniju stacijām, kā arī daudzu muižu centriem. 1890. gada maijā un jūnijā viņš apsekoja Daugavas ieleju pie Krāslavas, bet 1891. gada vasarā kopā ar zviedru fitopaleontologu A. G. Nathorstu Rēzeknes apkārtni. Plašos un ilggadīgos Latgales floras pētījumus 1895. gadā E. Lēmanis apkopoja un izdeva apjomīgajā monogrāfijā „Latgales un kaimiņapgabalu flora”.

Miris 1902. gada 18. maijā Rēzeknē.

## Darbi
* *Beitrag zur Kenntniss der Flora Kurlands*. Archiv für die Naturkunde Liv-, Ehst- und Kurlands (1859) Dorpat. — 2. Serie. — Bd. 1. — S. 539 — 580.
* *Bericht über die Gräberaufdeckungen bei Stirnian im Herbst 1872*, in: Verh. GEG 7 H. 3/4 (1873), 106-15
* *Nordischer Drachenkopf: Heidekieferwald bei Presna (Antonopol)*; *Lichte Waldhange bei Nummern*. (Ruiša pūķgalve; Atradne: viršu priežu mežs pie Prensas (Antonopoles); gaiša meža nogāze pie Numernes) (1888. gada 10. jūlijā)
* *Flora von Polnisch Livland mit besonderer Berücksichtigung der Florengebiete Nordwest-Rußlands, des Ostbaltikums, der Gouvernements Pskov und St. Petersburg, sowie die Verbreitung der Pflanzen durch Eisenbahnen*, in: Arch. f. Naturk. v. Liv-, Est- u. Kurland 11, 2. Ser. (Jurjew [Dorpat] 1895) ["Latgales un kaimiņapgabalu flora"]

## Atsauces
Pasiga

**Pasiga** (*Pasig*) ir upe Filipīnās, valsts lielākā ezera Bajas lagūnas notece uz jūru. Sākas no Bajas lagūnas, plūst ziemeļrietumu virzienā un pēc 25 km ieplūst Dienvidķīnas jūras Manilas līcī. Upe plūst pa piekrastes zemieni — tās kopējais kritums ir mazāks par 2 m; tās tecējumu lielā mērā ietekmē plūdmaiņas jūrā. Lielākās pietekas ir Marikina un Sanhuana. Upes krasti intensīvi apbūvēti — tās krastos atrodas valsts galvaspilsēta Manila un vairākas tās piepilsētas — Mandalujonga, Makati, Pasiga un Tagiga. Upi šķērso 20 tilti, tā sezonāli kuģojama visā garumā. Upe stipri piesārņota, bet kopš 1989. gada tiek īstenota tās atdzīvināšanas programma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tomass Hants Morgans

**Tomass Hants Morgans** (; dzimis , miris ) ir Amerikas Savienoto Valstu biologs, kas specializējās ģenētikā, embrioloģijā un evolūcijas bioloģijā. 1933. gadā viņš ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā “par viņa atklājumiem attiecībā uz hromosomas lomu iedzimtībā”. Savos pētījumos izmantoja augļmušas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ilguvas katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12656698"
}

**Ilguvas Sv. Krusta Atrašanas baznīca** () ir Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas rietumos, Marijampoles apriņķa Šaķu rajona pašvaldības Ilguvas ciemā. Baznīca atrodas Nemunas kreisajā krastā, Panemunas reģionālā parka teritorijā. Koka baznīca, kopā ar apkārtējo Ilguvas muižas ansambli ir reģiona nozīmes Lietuvas valsts kultūras piemineklis (unikālais kods — 587).

Zināms, ka 1765. gadā šeit tika uzcelta baznīca, kas bija Veļonas baznīcas filiāle. 1894. gadā nodibinājās atsevišķa draudze. 1813. gadā baznīca iespēra zibens un tā nodega. 1814. gadā tika uzcelta pašreizēja baznīca, kas iesvētīta 1822. gadā.


Ilguva_2022l.jpg
Ilguva_2022m.jpg


## Ārējās saites
* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Čelmsfordas katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1132704"
}


**Čelmsfordas katedrāle** () jeb **Sv. Jaunavas Marijas, Sv. Pētera un Sv. Seda katedrāles baznīca** () ir starp 1200. un 1520. gadu celta anglikāņu katedrāle, kas atrodas Anglijas dienvidrietumos, Čelmsfordas pilsētā, Eseksā uz ziemeļaustrumiem no Londonas. 1914. gadā dibinātās Čelmsfordas diecēzes galvenā baznīca.

Dievnams kā draudzes baznīca celts ap 1200. gadu un par katedrāli kļuva 1914. gadā. Ap 1520. gadu tā krietni pārbūvēta. 1800. gadā baznīcai daļēja iebruka griesti, tā tika atjaunota pēc Eseksas arhitekta Džona Džonsona (*John Johnson*, 1732—1814) projekta. Katedrāle arī pārbūvēta 1878., 1953., 1983. un 1995. (iebūvējot ērģeles). gadā. Kopš 2000. gada baznīcas interjeru grezno Pītera Bolla (*Peter Eugene Ball*, 1943) skulptūra "Kristus godībā".


Chelmsford_Cathedral_Nave_1,_Essex,_UK_-_Diliff.jpg
Chelmsford_Cathedral_Chancel,_Essex,_UK_-_Diliff.jpg
Chelmsford_Cathedral_Organ,_Essex,_UK_-_Diliff.jpg
Closer view of the figure of Christ and the beautiful ceiling, Chelmsford Cathedral - geograph.org.uk - 4850786.jpg


## Ārējās saites
*
Risala

**Risala** (, ) ir viena no Filipīnu provincēm valsts vidusdaļā, Kalabarsonas reģionā.  Administratīvi dalās 1 pilsētā un 13 municipalitātēs un sīkāk 189 barangajās. Provinces centrs un lielākā pilsēta ir Antipolo. Provinci apdzīvo galvenokārt tagali.

## Ģeogrāfija
Province izvietojusies Lusonas salas dienviddaļā pie Bajas ezera. Ziemeļos robežojas ar Bulakanas provinci, rietumos — ar Galvaspilsētas reģionu, dienvidos — ar Lagunas provinci, austrumos — ar Kesonas provinci. Reljefs ap Bajas ezeru lielākoties līdzens, bet austrumos — kalnains, kur paceļas Sjerramadres grēda. Augstākais kalns ir Irids (1469 m vjl) uz robežas ar Kesonas provinci.

## Vēsture
Province dibināta 1901. gadā, tajā iekļāva 32 municipalitātes — 19 no Manilas provinces un 13 no Morongas militārā distrikta. Provinces centrs bija Pasiga. Nodēvēta par godu Filipīnu nacionālajam varonim Hosē Risalam. Province sākotnēji iekļāva lielāko daļu pilsētu, kas mūsdienās ietilpst Galvaspilsētas reģionā, ko izveidoja 1975. gadā. Provinces administrācija līdz pat 2009. gadam bija Pasigā, kas provincē neietilpa 2009. gada 4. martā administratīvās iestādes tika pārceltas uz jaunizbūvēto kompleksu Antipolo pilsētā, bet oficiāli par provinces galvaspilsētu ar prezidenta rīkojumu Antipolo kļuva tikai 2020. gadā.

## Ārējās saites
Slapjo salu purvs (dabas liegums)

**Slapjo salu purvs** ir 1977. gadā izveidots dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, Jēkabpils novada Salas un Viesītes pagastos, uz ziemeļaustrumiem no Viesītes.

Ietver sevī Lazdares purvu ziemeļdaļā un Slapjo salu purvu. Izveidots austrumu tipa augsto purvu ar ārkausa kasandru (*Chamaedaphne calyculata*) aizsardzībai. Uz minerālsalām purvā konstatētas ES Biotopu direktīvas augu sugas — dzeltenā dzegužkurpīte, apdzira, gada staipeknis, spilvainais ancītis, melnā dedestiņa.

## Ārējās saites

* Slapjo salu purvs, Dabas aizsardzības pārvalde
Abavas iela (Mārupe)

**Abavas iela** ir iela Mārupē. Abavas iela sākas krustojumā ar Pededzes ielu un Rožleju ielu, un beidzas ar strupceļu. Ielas kopējais garums ir 600 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Abavas ielas pāra numuru pusē ir savrupmāju dzīvojamā apbūve, bet otrā pusē tā lielākoties iet pa Mārupītes krastu, kur ierīkots gājēju celiņš.

Iela nosaukta Abavas — upes Kurzemē — vārdā.

## Ielu savienojumi
Abavas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Pededzes iela
* Rožleju iela

## Atsauces
Rēzeknes pašvaldības vadītāju uzskaitījums

[150px|thumb|[Rēzeknes ģerbonis|Rēzeknes valstspilsētas ģerbonis]]
Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Rēzekne]]s pašvaldības vadītāji** jeb **Rēzeknes domes vadītāji vai Rēzeknes mēri** no 1917. gada. Atsevišķos periodos amata nosaukumam ir bijušas dažādas variācijas.

## Uzskaitījums

## Atsauces

## Ārējās saites
* Rēzekne
Franču paradokss

thumb|Siers, piemēram, šis ''Brie de Meaux'', satur daudz piesātināto tauku, un tas ir populārs ēdiens franču virtuvē.
**Franču paradokss** ir šķietami paradoksāls epidemioloģisks novērojums, ka Francijas iedzīvotājiem ir salīdzinoši zems saslimstības līmenis ar koronāro sirds slimību (KSS), lai gan viņu uzturā ir salīdzinoši daudz piesātināto tauku, kas ir acīmredzamā pretrunā plaši izplatītajam uzskatam, ka augsts šādu tauku patēriņš ir KSS riska faktors. Paradokss ir tāds, ka, ja ir spēkā tēze, kas saista piesātinātos taukus ar KSS, tad francūžiem vajadzētu būt biežāk saslimušiem ar KSS nekā salīdzināmās valstīs, kurās šādu tauku patēriņš uz vienu iedzīvotāju ir mazāks.

Ir arī izteikts pieņēmums, ka franču paradokss ir ilūzija, ko daļēji rada atšķirības starp to, kā Francijas iestādes vāc veselības statistiku, salīdzinot ar citām valstīm, un daļēji — pirms vairākiem gadiem pieņemto uztura shēmu ilgtermiņa ietekme uz Francijas iedzīvotāju koronāro veselību.

## Francijas paradoksa identificēšana un kvantitatīva noteikšana
1991. gadā Seržs Reno (*Serge Renaud*), zinātnieks no Bordo Universitātes Francijā, ko mūsdienās uzskata par šīs frāzes tēvu, iepazīstināja ar sava zinātniskā pētījuma rezultātiem par šo terminu un faktiskajiem zinātniskajiem datiem, kas ir šīs frāzes uztveres pamatā. Tam sekoja publiska dokumentālā filma, kas tika pārraidīta amerikāņu televīzijas kanālā *[[CBS]] News 60 Minutes*.

1991. gadā Reno paplašināja savus pētījumus, sadarbojoties ar tolaik jaunākajiem pētniekiem, kardiologu Mišelu de Loržerilu un dietoloģi Patrīciju Salenu. Viņi trīs papildināja Reno pētījumu, un viņu darbā tika secināts, ka uz dienvidrietumu Vidusjūras reģiona virtuvi balstīta diēta, kurā ir daudz omega 3 eļļu, antioksidantu un "mērena sarkanvīna patēriņa", izraisa mazāku saslimstību ar vēzi, miokarda infarktu un sirds un asinsvadu slimībām, daļēji palielinot ABL holesterīna līmeni un vienlaikus samazinot ZBL holesterīna līmeni.

## Iespējamie skaidrojumi

### Paskaidrojumi, kuru pamatā ir lielais sarkanvīna patēriņš uz vienu iedzīvotāju Francijā
Ir izteikts pieņēmums, ka Francijā augstais sarkanvīna patēriņš ir galvenais faktors, kas nosaka šo tendenci. Šī hipotēze tika izklāstīta 1991. gadā raidījumā "60 minutes". 1991. gada raidījums veicināja lielu pieprasījuma pieaugumu Ziemeļamerikā pēc sarkanvīniem no visas pasaules. Tiek uzskatīts, ka viena no sarkanvīna sastāvdaļām, kas varētu būt saistīta ar šo efektu, ir resveratrols; tomēr 2003. gadā veiktā pētījuma autori secināja, ka sarkanvīna dzērāji uzņem pārāk mazu resveratrola daudzumu, lai ar to izskaidrotu šo paradoksu.

## Atsauces
Voldemārs Bērsons

thumb|200px|Voldemārs Bērsons Cēsu pilsētas galvas amatā
**Voldemārs Bērsons** (1865—1956) bija latviešu pedagogs un sabiedriskais darbinieks, Cēsu pilsētas galva (1906—1917).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1865. gada 3. aprīlī Lugažu pagasta "Zīdaros". Mācījās Valkas pagastskolā un draudzes skolā, tad Valkas skolotāju seminārā. 1886.—1920. gadā darbojās Cēsīs kā skolotājs, ērģelnieks un kora vadonis. Viņš bija Cēsu saviesīgās biedrības priekšsēdis, Cēsu apdrošināšanas biedrības valdes loceklis.
1906. gadā Cēsu pilsētas domes vairākums viņu ievēlēja par pilsētas galvu. 1906.—1909. gadā bija laikraksta “Cēsu Ziņotājs” redaktors.

Vēlāk darbojās kā miertiesnesis (1920—1934).
Miris 1956. gada 9. martā Cēsīs.

## Atsauces
Kārlis Ozols (nozīmju atdalīšana)

**Kārlis Ozols** var būt:

* Kārlis Ozols (1882—1941) — Latvijas diplomāts;
* Kārlis Ozols (1897—1944) — Krievijas Impērijas un PSRS militārais darbinieks;
* Kārlis Ozols (1912—2001) — Latvijas un Austrālijas šaha meistars.
Kārlis Ozols (virsnieks)

**Kārlis Ozols** (; dzimis 1897. gada 10. augustā, miris 1944. gada 3. augustā) bija latviešu izcelsmes padomju militārais darbinieks.

## Dzīvesgājums
Piedzima 1897. gadā Rīgā, strādnieka Jāņa Ozola ģimenē, beidzis Rīgas tehnisko skolu, strādājis par montieri Bergmaņa elektrotehniskajā kantorī. 1915. gadā iestājās Krievijas Impērijas armijā, ieskaitīts 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonā, ar kuru piedalījās kaujās pie Ķemeriem; pēc tam pārcelts 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljona ložmetējnieku komandā. 1916. gada augustā apbalvots ar 4. pakāpes Jura krustu par kaujām pie Ķekavas.

1917. gadā ievēlēts par 2. pulka komitejas un 1. brigāses komitejas locekli. Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gada maijā iestājās KK(b)P. Dienēja 2. latviešu strēlnieku pulkā, pēc tam Jāņa Lāča komandētajā 15. Inzas strēlnieku divīzijā (Austrumu fronte) kā 2. brigādes komisārs un divīzijas komisārs. Krievijas pilsoņu karā karoja pret Deņikina un Kolčaka spēkiem. 1919. gadā nosūtīts uz mācībām Sarkanās armijas Ģenerālā štāba akadēmijā, pēc kurām komandēja pulku Poļu—padomju karā. 1922. gadā demobilizējās. Personīgi pazīstams ar komisāru Ordžinikidzi, bijis Revolucionārās kara padomes saimnieciskās pārvaldes priekšnieks un leģendārā Čapajeva istabas biedrs Ģeneralštāba akadēmijā. 

Strādāja saimnieciskos amatos Ārlietu Tautas komisariātā Georgija Čičerina vadībā. No 1924. gada Ārlietu tautas komisariāta diplomātiskā kurjera darbā, pirmais brauciens uz Afganistānu, pavadījis šajā amatā sešus gadus, dienējis kopā ar 1926. gada 5. februārī Rīgas–Maskavas vilcienā, pie Ikšķiles stacijas noslepkavoto Teodoru Neti un viņa brāli, brāļiem Bauumaņiem, Jāni Beiku, Andreju Šeferu un PSRS militārā izlūkdienesta priekšnieka Pētera Ķuža alias Jāņa Bērziņa brālēnu Eduardu Liepiņlausku. 1933. gadā pārņēmis no Pētera Bārdas kokapstrādes mašīnbūves rūpnīcas vadību, bijis vairāku rūpnīcu direktors Maskavā un no 1936. gada Brjanskā, kur vadīja mašīnbūves rūpnīcu 1937. gadā izslēgts no komunistiskās partijas. Strādāja Maskavā par elektroinženieri. 1941. gada pavasarī atjaunots komunistiskajā partijā.

Sākoties Vācijas—PSRS karam, 1941. gada jūlijā iesaukts Sarkanajā armijā un oktobrī piedalījās kaujā par Maskavu. Decembrī iecelts par 14. rezerves strēlnieku brigādes 1. rezerves strēlnieku pulka komandieri. 1944. gada vasarā Gorohovecas nometnēs sākta 308. latviešu strēlnieku divīzijas izveide, majors Ozols iecelts par šīs divīzijas izveidojamā 323. strēlnieku pulka komandieri. Pulks tika saformēts no 11. jūnijam līdz 8. jūlijam.

13. jūlijā pulks (1847 karavīri) devās Latvijas robežas virzienā, 20. jūlijā pulks devās kājām no Ņeveļa, nonākdams LPSR teritorijā 24. jūlijā. 1944. gada 1. augustā Sarkanās armijas latviešu vienības pārrāva vācu aizsardzību pie Steķu ciema, avangardā atradās 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija, bet 323. pulks bija otrajās rindās un kaujā iesaistījās 3. augustā. Ozols vadīja pulku uzbrukumā pie Turku ciema, pretinieka spēki atkāpās aiz Atašas, pie kuras esošajām mājām Ozols nāvīgi ievainots.

Apglabāts mežā starp Veceļu un Brislas mājām. Pēc kara pārapglabāts Rīgas Brāļu kapos.

## Atsauces
Nikolāss Blūmbergens

**Nikolāss Blūmbergens** (; dzimis , miris ) bija Nīderlandes, vēlāk Amerikas Savienoto Valstu, fiziķis. Viņa zinātniskā darbība ir saistīta ar nelineāro optiku un lāzera spektroskopiju. Strādājis arī kā profesors Hārvarda Universitātē. 1981. gadā kopā ar Artūru Šavlovu ieguva Nobela prēmiju fizikā “par viņu ieguldījumu lāzeru spektroskopijas attīstībā”. Šajā pašā gadā Nobela prēmiju vēl saņēma Kajs Sīgbāns.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanluisa

**Sanluisa** (, ) ir pilsēta Brazīlijas ziemeļaustrumos, Maraņaunas štata administratīvais centrs. 2022. gadā Sanluisā dzīvoja 1,04 miljoni iedzīvotāju, bet tās aglomerācijā dzīvo 1,6 miljoni cilvēku. Pilsēta atrodas pie Atlantijas okeāna, pie Pindares, Mearimas, Itapekuru upju estuāra.

Sanluisu 1612. gadā kā savu koloniju dibināja Francijas Karaliste. Sanluisas vēsturiskais centrs 1997. gadā tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vinsente Minelli

**Vinsente Minelli** (; dzimis  kā **Lesters Entonijs Minelli** (*Lester Anthony Minnelli*), miris ) bija amerikāņu teātra un kino režisors. Pazīstams ar saviem mūzikliem, kā arī komēdijām un romantikas filmām.

Savu atpazīstamību ieguvis 1930. gados kā Brodvejas izrāžu režisors. Savu pirmo filmu *[[Cabin in the Sky]]* režisējis 1943. gadā. Nākamajā gadā izdots Ziemassvētku mūzikls "Satiksimies Sentluisā" (*Meet Me in St. Louis*, 1944), kurā galveno lomu atveidoja Džūdija Gārlenda, ar kuru viņš 1945. gadā apprecējās. Vairāki viņa mūzikli tiek uzskatīti par klasiku, kā "Amerikānis Parīzē" (1951), "Ceļojošā trupa" (*The Band Wagon*, 1953), "Brigadūna" (*Brigadoon*, 1954), *[[Kismet]]* (1955) un "Žižī" (*Gigi*, 1958), par ko viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais režisors". Režisējis arī komēdijas un melodrāmas, kā *[[Madame Bovary]]* (1949), "Līgavas tēvs" (*Father of the Bride*, 1950), "Sliktais un skaistā" (*The Bad and the Beautiful*, 1952), *[[The Long, Long Trailer]]* (1954), *[[Lust for Life]]* (1956), "Modes dizainere" (*Designing Woman*, 1957), *[[The Courtship of Eddie's Father]]* (1963) un *[[A Matter of Time]]* (1976).

Minelli un Gārlendas laulībā piedzima meita Laiza Minelli. Viņu ģimene ir unikāla ar to, ka visi trīs saņēmuši Kinoakadēmijas balvu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Daniela Melšiora

**Daniela Melšiora dos Reisa Lopesa Pereira** (; dzimusi  Lisabonā, Portugālē) ir portugāļu aktrise.

Savu karjeru viņa sāka 2014. gadā lomu Portugāles telenovelē *Mulheres*, kam sekoja pusaudžu drāmas seriālā *Massa Fresca* (2016). 2017. gadā viņu izvēlējās galvenajai lomai godalgotajā telenovelē *Ouro Verde*. Piedalījusies arī citās telenovelēs, piemēram, *A Herdeira* (2018), *Valor da Vida* (2018) un *Pecado* (2021). Melšiora debitēja kino 2018. gadā filmā *Le Cahier noir*. Ieskaņojusi Gvenas Steisijas lomu filmas "Zirnekļcilvēks: Ceļojums Zirnekļpasaulē" portugāļu dublāžā un tajā pašā gadā filmējusies komēdijdrāmā *Parque Mayer*, par ko nominēta Sofijas balvai kategorijā "Labākā aktrise".

Melšioras pirmā loma ārpus Portugāles bija loma DCEU filmā "Pašnāvnieku vienība: Jauna misija" (2021), kas viņai nodrošināja nomināciju Portugāles Zelta globusa balvai kategorijā "Labākā debitante". Pēc tam viņa filmējās mazāk svarīgas un otrā plāna lomas angļu valodas filmās, tostarp "Mārlovs" (2022), "Slepkavu klubs" (*Assassin Club*, 2023), "Galaktikas sargi: 3. daļa" (2023), "Ātrs un bez žēlastības 10" (2023), "Māja ceļa malā" (*Road House*, 2024) un *[[American Sweatshop]]* (2025). 2024. gadā viņa pievienojās vēl neizdotās filmas *Balls Up* aktieru sastāvam, bet 2025. gadā — "Anakonda" (*Anaconda*) un *[[Violent Night 2]]* aktieru sastāvam.

## Filmogrāfija
* 2014—2015: *Mulheres* 
* 2016: *Massa Fresca* 
* 2017: *[[Ouro Verde]]* 
* 2018: *A Herdeira* 
* 2018: *Le Cahier noir*
* 2018: *Parque Mayer*
* 2018—2019: *Valor da Vida* 
* 2019: *[[O Livro Negro do Padre Dinis]]*
* 2021: *Pecado* 
* 2021: "Pašnāvnieku vienība: Jauna misija" (*The Suicide Squad*)
* 2022: "Mārlovs" (*Marlowe*)
* 2023: "Slepkavu klubs" (*Assassin Club*)
* 2023: "Galaktikas sargi: 3. daļa" (*Guardians of the Galaxy Vol. 3*)
* 2023: "Ātrs un bez žēlastības 10" (*Fast X*)
* 2024: "Māja ceļa malā" (*Road House*)
* 2025: *[[American Sweatshop]]*
* 2025: "Anakonda" (*Anaconda*)
* 2026: *[[Violent Night 2]]*

## Atsauces

## Ārējās saites
Amerikānis Parīzē

**"Amerikānis Parīzē"** () ir 1951. gada muzikāla romantiskā kinokomēdija, kuras režisors ir Vinsente Minelli. Filmu iespaidoja Džordža Gēršvina 1928. gada simfoniskā poēma *An American in Paris*. Filmā galvenās lomas atveido Džīns Kellijs, Leslī Karona, Oskars Levants, Žoržs Getarī un Nīna Foha.

Filmas darbība norisinās Parīzē un tās mūzikas autors ir Džordžs Gēršvins, bet dziesmu vārdu autors viņa brālis Aira Gēršvins. Filmas stāstu caurvij Džīna Kellija iestudēti deju uzvedumi ar Gēršvina mūziku. Filmas kulminācija ir 17 minūšu gara deju aina bez dialoga ar Kelliju un Karonu. Šī viena aina izmaksāja gandrīz pus miljonu ASV dolāru.

Filmas "Amerikānis Parīzē" pirmizrāde notika . Filma guva lielus panākumus un to nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai astoņās kategorijās, saņemot sešas: "Labākā filma", "Labākais oriģinālscenārijs", "Labākais mākslinieka darbs", "Labākais operatora darbs", "Labākie kostīmi" un "Labākā oriģinālmūzika". Par šo filmu Džīns Kellijs saņēma Kinoakadēmijas goda balvu, kas ir viņa vienīgā Oskara balva. Šī bija arī pirmā filma, kas saņēma Zelta globusa balvu kategorijā "Labākais mūzikls vai kinokomēdija". 1998. gadā Amerikas Kinoinstitūts to iekļāva savā "AFI 100 gadi... 100 filmas" saraksta 68. vietā. AFI 25 labāko mūziklu sarakstā "Amerikānis Parīzē" ir 9. vietā. 1993. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Leslī Karona

**Leslī Klēra Mārgareta Karona** (; dzimusi ) ir franču un amerikāņu aktrise un dejotāja. Savas karjeras laikā saņēmusi Zelta globusa balvu, divas BAFTA kino balvas un ''Emmy'' balvu, kā arī nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām.

Karona savu karjeru sāka kā balerīna. Savu kino debiju piedzīvojusi Vinsentes Minelli filmā "Amerikānis Parīzē" (1951), kur tēlojusi kopā ar Džīnu Kelliju. Vēlāk filmējusies arī filmās *[[The Man with a Cloak]]* (1951), *[[Glory Alley]]* (1952), *[[The Story of Three Loves]]* (1953) un ''Lili'' (1953), par ko saņēmusi BAFTA kino balvu un nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai un Zelta globusa balvai.

Atveidojusi galvenās lomas filmās *[[The Glass Slipper]]* (1955), *[[Daddy Long Legs]]* (1955), "Žiži" (*Gigi*, 1958), *[[Fanny]]* (1961), *[[The L-Shaped Room]]* (1962), "Pīļtēviņš" (*Father Goose*, 1964) un *[[A Very Special Favor]]* (1965). Par filmu *The L-Shaped Room* Karonu otro reizi nominēja Kinoakadēmijas balvai, kā arī saņēma Zelta globusa balvu kategorijā "Labākā aktrise drāmas filmā" un otro BAFTA kino balvu.

Vēlāk atveidojusi lomas Renē Klemāna filmā "Vai Parīze deg?" (*Paris brûle-t-il?*, 1966), Fransuā Trifo filmā "Vīrietis, kurš mīlēja sievietes" (*L'Homme qui aimait les femmes*, 1977), Kena Rasela filmā *[[Valentino]]* (1977), Luija Mala filmā *[[Damage]]* (1992), Lases Halstrēma filmā "Šokolāde" (2000) un Džeimsa Aivorija filmā "Šķiršanās" (*Le Divorce*, 2003).

## Ārējās saites
Bērnu literatūra

[thumbnail|upright=1.2|Bērni, kas aizrāvušies ar “[Zvaigžņu kariem”]]
**Bērnu literatūra** ir bērniem sarakstīti prozas un citu literatūras veidu darbi. Bērnu literatūrā ietilpst gan lasāmgrāmatas, gan komiksi, gan bilžu grāmatas, gan bērnu žurnāli. Mūsdienu bērnu literatūra dalās gan pēc žanra, gan pēc vecuma posma, piemēram, bilžu grāmatas paredzētas mazākiem bērniem, bet pusaudžiem ir vairāk lasāmas grāmatas. Starp slavenākajiem bērnu literatūras rakstniekiem ir Astrida Lindgrēna, Selma Lāgerlēva, Ērihs Kestners un Dž. K. Roulinga.

Daudzi latviešu rakstnieki darbojušies arī bērnu literatūrā, piemēram, Rūdolfs Blaumanis, Anna Brigadere, Kārlis Skalbe, Jānis Jaunsudrabiņš, Zenta Ērgle, Ojārs Vācietis, Imants ZIedonis.

## Ārējās saites

*
1905. gada dekrēts par reliģisko toleranci Krievijā

**Dekrētu** **Par reliģiskās tolerances pamatu stiprināšanu** (, zinātniskā transliterācija *)*   izdeva imperators Nikolajs II kā daļu no reformām pēc Janvāra revolūcijas, kurā visi pieaugušie varēja brīvi izvēlēties savu konfesiju, nebaidoties no vajāšanas, diskriminācijas un pilsoņu tiesību ierobežojumiem reliģisku iemeslu dēļ. Krievu pareizticīgo ticību varētu arī iemainīt pret citu konfesiju. Šis dekrēts būtiski mainīja vecticībnieku juridisko statusu  un atviegloja reliģiskajām minoritātēm Krievijā brīvi praktizēt savu reliģiju.  Tomēr Krievijas pareizticīgo baznīcas prioritāte tika saglabāta. 

## Literatūra
* Kimmo Kääriäinen: *[https://web.archive.org/web/20240111204958/https://www.ssoar.info/ssoar/bitstream/handle/document/4201/ssoar-1995-kaariainen-die_russische_orthodoxe_kirche_und.pdf?sequence=1 Die Russische Orthodoxe Kirche und ihr Verhältnis zu anderen Konfessionen.]*  Berichte / BIOst  Nr.41/1995. Bundesinstitut für ostwissenschaftliche und internationale Studien, Köln, 1995. ISSN  0435-7183

## Atsauces
Kimberlija

**Kimberlija** () ir pilsēta Dienvidāfrikas Republikā, Ziemeļkāpas provinces administratīvais centrs un provinces lielākā pilsēta. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 225 tūkstoši iedzīvotāju. Kimberlija vēsturiski ir bijusi nozīmīga dimantu ieguves vieta. Kimberlija tiek uzskatīta par pirmo pilsētu Dienvidu puslodē, kurā ieviesa elektrotīklu un iedzīvotājus nodrošināja ar elektroenerģiju.

Kimberlijas pilsētai par godu nosaukti dimantus saturoši ieži — kimberlīti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ādams Vītols

**Ādams Vītols** (dzimis , miris ), baznīcas vārds **Aleksandrs**, bija Latvijas Pareizticīgās Baznīcas garīdznieks. Jersikas bīskaps (ar rezidenci Daugavpilī), Rīgas bīskapijas vikārs (1938—1940), vēlāk Madonas bīskaps (1940—1942).

## Dzīvesgājums
Dzimis zemnieku ģimenē. 1898. gadā beidza Rīgas Pareizticīgo garīgo semināru. Kalpojis Umurgas, Mārcienas, Vestienas, Stāmerienas draudzēs. No 1922. līdz 1935. gadam — Viļakas pareizticīgo baznīcas mācītājs. 1938. gada 16. jūlijā Daugavpils Borisa un Gļeba pareizticīgo katedrālē tika iecelts bīskapa amatā. Ordināciju veica metropolīts Augustīns, Jelgavas bīskaps Jakovs, kā arī Tallinas un Somijas metropolīti un Pečoru bīskaps.

## Ārējās saites
Kairavāna

**Kairavāna** (, ) ir pilsēta Tunisijas ziemeļdaļā, Kairavānas vilājata administratīvais centrs. 271 428 iedzīvotājiem (2014. gada dati). 1988. gadā pilsētas centrs tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Pilsētu 670. gadā dibināja Umajādi. Kairavāna īpaši uzplauka 9. gadsimtā, kad tā kļuva par Aglabīdu dinastijas galvaspilsētu. Kairavāna bija sunnītu izglītības un korāna studiju centrs. Šeit radās viena no četrām visizsplatītākājām sunnītu skolām mūsdienās — maliki skola. Kaut arī 12. gadsimtā Tunisa kļuva par Tunisijas politisko centru, Kairavana saglabāja Magribas reģiona islāma svētās pilsētas statusu. Tikai 1881. gadā, kad to ieņēma franči, pilsētu tika atļauts apmeklēt cilvēkiem, kas nav musulmaņi.. No izcilām celtnēm, kas saglabājušās pilsētā minama Kairavānas Lielā mošeja, Trīs Dirvju mošeja un Aglabīdu baseini.

## Ārējās saites
* 

*
Jans Kjondžons

**Jans Kjondžons** () bija korejiešu karavīrs, kurš, pēc dažu vēsturnieku domām, karojis Japānas imperatora armijā, padomju Sarkanajā armijā un vēlāk arī Vācijas Vērmahtā Otrā pasaules kara laikā. 1944. gadā viņu sagūstīja amerikāņi pēc sabiedroto desanta Normandijā.

## Esamība un identifikācija
Autori Entonijs Bīvors un Stīvens Zaloga Jana Kjondžona esamību uzskatījuši par faktu, taču abi autori savās grāmatās nesniedz nekādas norādes uz avotiem. 2005. gada Korejas SBS televīzijas dokumentālā filma, kurā galvenā uzmanība tika pievērsta viņa lietai, secināja, ka nav pārliecinošu pierādījumu par Kjondžona eksistenci.

Slavenajā Normandijā uzņemtajā attēlā redzamais aziātu izcelsmes vīrietis bieži saistīts ar Janu Kjondžonu, taču fotoattēlā redzamo personu identitāte un etniskā piederība nekad nav pārbaudīta. Vēsturnieks Martins K. A. Morgans apgalvoja, ka "Jans Kjondžons ir persona, kas nekad nav eksistējusi, jo viņš noteikti nekad nav atstājis kādus pierādījumus, par savu eksistenci."

## Biogrāfija
Dzimis 1920. gada 3. martā Sinidžu reģionā, kas atrodas Korejas ziemeļrietumos, tolaik bijušajā Japānas kolonijā. 1938. gadā 18 gadu vecumā viņu no Mandžūrijas iesauca Japānas Impērijas Kvantunas armijā. Kauju laikā pie Halhingolas upes viņu sagūstīja Sarkanās armijas vienības un nosūtīja uz piespiedu darba nometni PSRS austrumu reģionos. 1942. gadā Otrā pasaules kara laikā viņu kopā ar citiem karagūstekņiem nosūtīja uz "austrumu fronti" Sarkanās armijas sastāvā.

1943. gadā Ukrainas PSR Trešās Harkivas kaujas laikā viņu sagūstīja Vērmahta vienības un nosūtīja uz Franciju austrumu bataljona sastāvā. Dienēja Kotentinas pussalā Normandijas ziemeļos, netālu no "Jūtas pludmales". 1944. gada jūnijā pēc sabiedroto spēku desanta Normandijā Janu Kjondžonu sagūstīja amerikāņu desantnieki. Kā stāstīja leitnants Roberts Brūvers (inž. Roberts Brūvers; ASV 101. gaisa desanta divīzijas 506. gaisa desanta pulks), pēc nolaišanās "Jūtas pludmalē" viņu pulks sagūstīja kopumā četrus Āzijas izcelsmes karagūstekņus vācu formas tērpos, taču sākumā neviens nevarēja viņus nopratināt. Janu Kjondžonu sajauca ar japāni vācu uniformā un nosūtīja uz karagūstekņu nometni Apvienotajā Karalistē, no kurienes viņu atbrīvoja pēc kara beigām 1945. gada maijā.

1947. gadā Kjondžons imigrēja uz ASV, kur dzīvoja netālu no Čikāgas Ilinoisā. Divu dēlu un meitas tēvs. Miris 1992. gada 7. aprīlī.

## Piemiņa
Stāsts par Kjondžonu ir scenārija pamatā 2011. gada Dienvidkorejas kara filmai "Mans ceļš" (*My Way*), kas uz to brīdi bija visdārgākā Korejas filma ar aptuveni 23 miljoni ASV dolāru lielu budžetu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Višaķu Rūdas katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12677962"
}

**Višaķu Rūdas Sv. bīskapa Staņislava baznīca** () ir Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas dienvidrietumos, Marijampoles apriņķa Kazlu Rūdas pašvaldības Višaķu Rūdas ciemā. Lielākā koka baznīca Lietuvā. Reģiona nozīmes Lietuvas valsts kultūras piemineklis (unikālais kods — 32496).

Ciemā 1817. gadā tika uzcelta koka Zapišķu baznīcas filiāle. 1867. gadā baznīca bija sliktā stāvoklī. 1883. gadā uzbūvēja mūsdienu koka baznīcu, kas 1885. gadā tika iesvētīta. 1915. gadā tika izveidota atsevišķa draudze. Baznīca remontēta pēc Otrā pasaules kara. 


1.Višakio_Rūda._Bažnyčia.JPG
Višakio_Rūda._Bažnyčios_interjeras.JPG
Višakio_Rūda._Bažnyčios_vargonai.JPG


## Ārējās saites
* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Sautvelas minsters

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q3492345"
}


**Sautvelas minsters** () jeb **Vsv. Jaunavas Marijas katedrāles un draudzes baznīca** () ir starp 1108. un 1300. gadu celts anglikāņu minsters un katedrāle, kas atrodas Anglijas centrālajā daļā, Sautvelas mazpilsētā, Notingemšīrā. 1884. gadā dibinātās Sautvelas un Notengemas diecēzes galvenā baznīca. Katedrāle celta romāņu stilā, tomēr visslavenākā tās daļa ir 13. gadsimta kapituls ar augu motīviem interjerā.

Pirmo baznīcu šeit 627. gadā esot uzcēlis pirmais Jorkas arhibīskaps Paulīns (*Paulinus of York*, miris 644.). 956. gadā Anglijas karalis Edvigs (940—959) šeit piešķīra zemi Jorkas arhibīskpa pils un baznīcas celtniecībai. 1108. gadā normaņi sāka jaunas baznīcas celtniecību no angloskašu baznīcas atstājot tikai grīdu un timpānu. Ap 1150. gadu baznīca pamatā bija pabeigta. 1288. gadā sāka celt dekoratīvās gotikas stila kapitulu. Angļu reformācijas laikā baznīca cieta relatīvi maz. Anglijas pilsoņu kara laikā Sautvelā skotu prezbiteriāņu spēkiem kapitulēja Čārlzs I. Cīņu laikā cieta minsters, bet blakus esošā arhibīskapa pils gandrīz pilnībā tika iznīcināta. 1711. gadā baznīcā iespēra zibens un izcēlās ugunsgrēks. 1720. gadā bojājumi tika novērsti, izbūvējot plakanus griestus. 1805. gadā tika nojauktas baznīcas smailes, kas tika atjaunotas no 1879. līdz 1881. gadam, kad baznīcu restaurēja pēc Īvena Kristiana (*Ewan Christian*, 1814—1895) projekta. Kaut arī bija plāni par minstera iecelšanu par katdrāli jau 1540. gadā, tas notika tikai 1884. gadā.


Southwell_Minster_2016_-_west_view.jpg
Southwell_minster_001.JPG
Southwell_Minster_Nave,_Nottinghamshire,_UK_-_Diliff.jpg
Southwell_Minster_Choir,_Nottinghamshire,_UK_-_Diliff.jpg
Southwell_Minster_Carvings_Chapter_House_Portal_Capitals_c_b_a.jpg
Southwell_Minster_Carvings_Chapter_House_Tympanum_05.jpg


## Ārējās saites
*
Antipolo

**Antipolo** (, ) ir pilsēta Filipīnās, Risalas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta, kā arī visa Kalabarsonas reģiona lielākā pilsēta. Atrodas provinces rietumdaļā Sjerramadres priekškalnēs; ietilpst Manilas aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir tagali.

## Vēsture
Pilsētas vārds cēlies no maizeskoka nosaukuma tagalu valodā *tipolo*. Spāņu kolonizatori tagadējās pilsētas apvidū ieradās 1578. gadā, bet 1591. gadā jezuītu misionāri šeit noorganizēja patstāvīgu draudzi. 1650. gadā ciems kļuva par pilsētiņu Tondo provincē. Pēc provinces sadalīšanas 1853. gadā Antipolo nokļuva Morongas distriktā. Pirmās republikas laikā Antipolo bija Morongas distrikta centrs. 1901. gadā Antipolo tika iekļauta jaundibinātās Risalas provinces sastāvā. Pilsētas teritorija vairākkārt tika paplašināta. 1908. gadā Antipolo tika savienota ar dzelzceļu ar Manilu. 1945. gadā atbrīvošanas cīņu laikā pilsēta tika stipri sabombardēta. 1998. gadā Antipolo tika piešķirts pilsētas statuss. 2009. gadā pilsētā uzbūvēja jauno provinces administratīvo ēku kompleksu, bet par provinces galvaspilsētu Antipolo oficiāli pasludināja 2020. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Melnais purvs (dabas liegums)

**Melnais purvs** ir 1987. gadā izveidots dabas liegums Austrumlatvijas zemienes Aknīstes nolaidenumā, Jēkabpils novada Salas pagastā, uz rietumiem no Biržiem.

Tas ir austrumu tipa augstais purvs ar ārkausa kasandru (*Chamaedaphne calyculata*), ko iever mitrs priežu mežs. No aizsargājamām putnu sugām sastopams mednis, mežirbe, dzērve, melnā dzilna, bet no augiem — kalnu grīslis, stāvlapu dzegužpirkstīte, smaržīgā naktsvijole, zaļziedu naktsvijole, Bohēmijas gandrene, melnā dedestiņa.

## Ārējās saites

* Melnais purvs, Dabas aizsardzības pārvalde
Akins

thumb|300px|Akins Kazahstānas pastmarkā

**Akins** (, ) ir tautas dziesminieks, teicējs un muzikants Centrālāzijas kultūrās, sevišķi Kazahstānas un Kirgizstānas kultūrā. Akini savus dzejoļus - rečitatīvus izpilda dombras (kazahiem) vai komuza (kirgīziem) pavadījumā. Atšķirībā no žirsiem vai olenšiem, akini nevis izpilda iemācītus tekstus, bet brīvi improvizē. Akini ne tikai uzstājās publikas priekšā, dažkārt notika aitiši - sacensības starp diviem akiniem.  

## Ārējās saites