Kaaba

**Kaaba** (, *kaʿbah*, ) ir svētākais objekts islāmā un centrālais pielūgsmes simbols musulmaņu reliģiskajā praksē. Tā ir kubveida akmens celtne Mekas pilsētā, Harāma mošejā (Lielajā Mekas mošejā) Saūda Arābijā. Kaaba ieņem fundamentālu teoloģisku, rituālu un simbolisku vietu islāmā. Ikviens musulmanis neatkarīgi no atrašanās vietas pasaulē ikdienas lūgšanas (salāha) laikā vēršas Kaabas virzienā (kibla), un ap to tiek strukturēta islāma kolektīvā reliģiskā prakse. Kaaba ir galvenais svētceļojuma (hādža un umras) telpiskais un rituālais fokuss — svētceļnieki veic tavāfu, rituālu apiešanu apkārt Kaabai, kas ir obligāta svētceļojuma sastāvdaļa. Kaabas atrašanās Mekā piešķir pilsētai unikālu statusu islāmā, padarot to par nozīmīgāko reliģisko centru musulmaņu pasaulē. Islāma tradīcijā Kaaba tiek uzskatīta par vietu, kas saistīta ar praviešu Abrahāma (Ibrāhīma) un Ismaīla darbību, simbolizējot monoteisma nepārtrauktību no senajiem praviešiem līdz islāma rašanās laikam. Musulmaņi to dēvē arī par “Dieva māju” (, *bayt allāh*).

Arhitektoniski Kaaba ir aptuveni 13,1 m augsta. Tās pamatnes izmēri ir  m, un katrs stūris ir orientēts pret vienu no debespusēm. Celtne veidota no granīta un kaļķakmens. Iekšpuses grīdu un sienu apakšējo daļu klāj marmors, bet telpa ir minimāli iekārtota (apgaismojuma lampas un uzraksti). Kaabas austrumu stūrī atrodas Mekas Melnais akmens, ieskauts sudraba ietvarā. Kaaba ir pārklāta ar kisvu — melnu zīda drānu ar Korāna tekstiem. Pārsegs tiek nomainīts katru gadu, mūsdienās parasti islāma Jaunā gada sākumā (muharamā). Savukārt, tuvojoties hādža sezonai, tiek veikta tradīcija pacelt kisvas apakšējo daļu un apakšā piestiprināt baltu aizsargdrānu (Kaabas “ihrāmu”), lai pasargātu audumu no bojājumiem lielas cilvēku plūsmas laikā. Ziemeļaustrumu sienā atrodas vienas izdekorētas, aptuveni 2 m augstas durvis. Kopumā Kaaba islāmā funkcionē kā rituāla, teoloģiska un simboliska ass, ap kuru koncentrējas ticības vienotības ideja un musulmaņu reliģiskā identitāte, padarot to par vienu no nozīmīgākajiem sakrālajiem objektiem pasaules reliģiju vēsturē.

## Nosaukums un etimoloģija
Nosaukums ‘Kaaba’ (, *kaʿbah*) arābu valodā tradicionāli tiek skaidrots kā apzīmējums ar burtisku nozīmi “kubs” vai “kubveida būve”, kas tieši atsaucas uz svētnīcas gandrīz kubisko formu un tās vizuālo raksturu. Šī etimoloģija ir visplašāk pieņemtais skaidrojums gan reliģiskajā, gan populārzinātniskajā literatūrā. Vienlaikus akadēmiskajos pētījumos ir diskutēts, vai šī nozīme pilnībā izsmeļ nosaukuma izcelsmi pirmsislāma kontekstā. Atsevišķās hipotēzēs termins *kaʿba* tiek saistīts arī ar senāku, iespējams, Dienvidarābijas vietvārdu vai terminoloģijas slāni, tomēr šie pieņēmumi nav guvuši viennozīmīgu apstiprinājumu. Arābu valodas skaņu atveide latīņu rakstībā ir radījusi vairākas paralēlas transliterācijas formas, piemēram, *Kaaba*, *Kaʿbah* vai *Kaba*, kas atspoguļo atšķirīgas transliterācijas sistēmas un mēģinājumus precīzi nodot arābu rīkles skaņu *ʿayn*.

Reliģiskajos tekstos Kaaba tiek apzīmēta ar vairākiem savstarpēji saistītiem nosaukumiem, kas uzsver tās sakrālo statusu. Korānā tieši lietots nosaukums *al-Kaʿbah* (piemēram, 5:97), kur tas saistīts ar svētnīcas centrālo lomu un svētumu. Paralēli tam Kaaba tiek dēvēta par *al-Bayt* (“Nams”), *al-Bayt al-Ḥarām* (“Svētais nams”) un *al-Bayt al-ʿAtīq*, ko tradicionāli tulko kā “Senais nams” vai interpretē arī kā “Atbrīvotais nams” (22:29), īpaši svētceļojuma rituālu kontekstā. Šie apzīmējumi akcentē gan svētnīcas senumu, gan tās īpašo teoloģisko un rituālo statusu islāmā. Terminoloģija pamatā ir kopīga dažādās islāma tradīcijās. Gan sunnītu, gan šiītu praksē lieto nosaukumus *al-Kaʿbah* kā pašas celtnes apzīmējumu un *al-Bayt* vai *Bayt Allāh* ( — “Dieva nams”) kā goda un teoloģisku nosaukumu. Juridiskajos (fikha), rituālajos un teoloģiskajos tekstos šie termini tiek lietoti paralēli, izvēloties konkrēto apzīmējumu atkarībā no konteksta, piemēram, runājot par lūgšanas virzienu (kibla) vai svētceļojuma rituāliem.

## Vēsture
Kaabas vecums ir strīdīgs temats, tās agrīnā vēsture ir mītiem un leģendām klāta. Tā kā Kaaba ir pielūgsmes vieta un svētvieta, tad arheoloģiskie izrakumi šeit ir liegti. Balstoties uz islāma tekstiem, šis apvidus bija lūgšanu vieta arī pirms islāma izveidošanās 7. gadsimtā. Kaaba vairākkārtīgi ir pārbūvēta. Pēdējie pārbūves darbi tika veikti 1996. gadā.

## Ticējumi
Saskaņā ar Korānu, erceņģelis Gabriels Mekas Melno akmeni nonesa no debesīm un iedeva Abrahāms (Ibrāhīmam). Leģenda vēsta, ka akmens sākotnēji bijis balts, bet laika gaitā, uzsūcot svētceļotāju grēkus, kļuvis melns.

Ikviens musulmanis, kas devies svētceļojumā uz Kaabu, nonācis tur, iet septiņas reizes apkārt celtnei un ik reizi noskūpsta Melno akmeni un pieskaras tam.

Saskaņā ar musulmaņu ticējumiem, Kaaba ir pirmā mošeja pasaulē. Korānā tiek apgalvots, ka Ibrāhīms un viņa dēls Ismaīls lika pamatus Kaabai.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*