open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tramvaju satiksme Ķemeros

thumb|Elektriskais tramvajs pie Jaunķemeru liedaga (pēc 1912)
thumb|Ķemeru tramvajs ar iekšdedzes dzinēju (pēc 1930)
thumb|Ķemeru tramvaja sliežu ceļš pie Sēravotiņa (pēc 1920).
**Tramvaju satiksme Ķemeros** bija viens no sabiedriskā transporta veidiem Ķemeros. No 1912. līdz 1933. gadam pilsētā bija viena tramvaja līnija.

## Vēsture
thumb|Ķemeru tramvajs ar piekabi
Elektriskā tramvaja līniju satiksmei no Ķemeru stacijas uz Jaunķemeru jūrmalu atklāja . 1912. gadā uzsāka arī tiešo pasažieru vagonu satiksmi no Ķemeriem uz Maskavu pa dzelzceļa līniju Rīga—Tukums. Sākotnēji līnijā kursēja trīs Rīgas rūpnīcā "Fenikss" izgatavoti elektriskā tramvaja vagoni ar atsevišķu nodalījumu smēķētājiem. Elektrību tramvaja līnijai ražoja 150 zirgspēku lokomobile.

1913. gadā līnijā kursēja pieci motorvagomi un četri piekabes vagoni. Šī tramvaja līnija veicināja Jaunķemeru vasarnīcu rajona attīstību, Slokas pagasts pie jūras izdeva 150 jaunus gruntsgabalus sausās, vecām priedēm apaugušās kāpās un jauno vietu nosauca par Jaun-Ķemerēm (*Neu-Kemmern*). 1914. gadā te bija uzbūvētas jau kādas 20 vasarnīcas, tramvaja galapunktā jūras krastā uzbūvēja jūras paviljonu.

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā tramvaja vagonus un pārējo infrastruktūru aizveda uz Staraja Rusas pilsētu Krievijā. Frontes apgādei Krievijas Impērijas armija izbūvēja platsliežu dzelzceļa līniju pa bijušā tramvaja trasi no Ķemeru stacijas uz Jaunķemeriem un tālāk gar tagadējo Kolkas ielu līdz Slokas stacijai.

Satiksmi uz Jaunķemeriem, izmantojot armijas uzbūvētās sliedes, atjaunoja 1930. gadā, kad vasarās no deviņiem rītā līdz deviņiem vakarā katrā virzienā reizi stundā pa sliedēm kursēja ar petroleju, vēlāk ar dīzeļdzinēju darbināts tramvajs.

Avīze "Ķemeru Ziņas" 1932. gada 28. augustā vēstīja:

Tramvaja līniju likvidēja 1933. gadā, kad pa jaunuzbūvēto šoseju sāka autobusu satiksmi.


Tramvajs pie Ķemeru stacijas pēc 1912.jpg|Elektriskā tramvaja galapunkts pie Ķemeru stacijas
Ķemeru tramvajs Tukuma ielā.JPG|Ķemeru tramvajs Tukuma ielā
Tramvaja galapunkts Jaunķemeros (1912-1914).jpg|Tramvaja galapunkts Jaunķemeros
Ķemeru tramvaja sliedes uz Jaunķemeriem pēc 1930.jpg|Pirmā pasaules kara laikā izveidotā platsliežu dzelzceļa līnija uz Jaunķemeriem (skats no ūdenstorņa)


## Senas kartes

Ķemeru - Slokas apkārtne ap 1916.jpg|Ķemeru—Slokas apkārtne ar frontes dzelzceļa līniju Pirmā pasaules kara laikā (ap 1916)
Ķemeru - Slokas apkārtne ap 1917.jpg|Ķemeru—Slokas apkārtne 1917. gada kartē


## Atsauces
Daugavpils Sv. Nikolaja pareizticīgo baznīca (Klusā iela)

**Daugavpils Sv. Nikolaja pareizticīgo baznīca** ir Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams, kas atrodas Daugavpilī, Klusajā ielā, Daugavpils pareizticīgo kapu teritorijā. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis. Baznīca uzcelta 1894. gadā. Būvēta no sarkanajiem ķieģeļiem.

## Ārējās saites
Arāla Karakums

**Arāla Karakums** () ir smilšu tuksnesis Kazahstānā. Atrodas Turānas zemienes ziemeļdaļā Arāla jūras ziemeļaustrumos līdz Sirdarjai dienvidos. Ainavā dominē paugurains tuksnesis un pustuksnesis, ieplakās — sāļezeri (solončaki un takiri). Augstākais punkts  vjl. Pastāvīgu upju nav. Klimats krasi kontinentāls, ziemā vidējā temperatūra no -12 līdz , sniega sega ap ; vasarā temperatūra . Nozīmīgs ganību lopkopības rajons, attīstīta aitkopība un kamieļkopība.

## Atsauces

## Ārējās saites

## Skatīt arī
* Arālkums
Anna Bakstera

**Anna Bakstera** (; dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise. Saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu, Zelta globusa balvu, kā arī nominēta Emmy balvai.

Bakstera ir ievērojamā amerikāņu arhitekta Frenka Loida Raita mazmeita. Savu kinodebiju piedzīvojusi filmā *[[20 Mule Team]]* (1940). Bakstera noslēdza līgumu ar *[[20th Century Studios|20th Century Fox]]*. 1942. gadā viņu aizdeva studijai *[[RKO Pictures|RKO Radio Pictures]]*, lai atveidotu lomu Orsona Velsa filmā "Lieliskie Ambersoni". 1947. gadā Bakstera saņēma gan Amerikas Kinoakadēmijas balvu, gan Zelta globusa balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par lomu filmā *[[The Razor's Edge]]* (1946). 1951. gadā viņu nominēja Kinoakadēmijas balvai par lomu filmā "Viss par Ievu" (1950). Bakstera strādājusi ar tādiem pazīstamiem Holivudas režisoriem kā Billiju Vailderu filmā *[[Five Graves to Cairo]]* (1943), Alfredu Hičkoku filmā "Es atzīstos" (*I Confess,* 1953), Fricu Langu filmā "Zilā gardēnija" (*The Blue Gardenia*, 1953) un Sesilu Demillu filmā "Desmit baušļi" (1956).

## Ārējās saites
Donna Rīda

**Donna Rīda** (, dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise. Savā vairāk nekā 40 gadus ilgajā aktrises karjerā piedalījusies vairāk nekā 40 filmās.

Vislabāk pazīstama, attēlojot lomu Frenka Kapras Ziemassvētku filmā "Brīnišķā dzīve" (1946). Saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par lomu Freda Cinnemana kara drāmā "No šejienes līdz bezgalībai" (1953).

Pazīstama arī ar televīzijas šovu *[[The Donna Reed Show]]* (1958—1966), par ko vairākkārt nominēta Emmy balvai un saņēmusi Zelta globusa balvu.

Piedalījusies arī filmās *[[The Human Comedy]]* (1943), *[[The Picture of Dorian Gray]]* (1945), *[[They Were Expendable]]* (1945), *[[The Last Time I Saw Paris]]* (1954).

## Ārējās saites
Terēza Raita

**Terēza Raita** (; dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise.

Raitu divreiz nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par lomām Viljama Vailera filmās "Lapsiņas" (*The Little Foxes*, 1941) un "Minivera kundze" (*Mrs. Miniver*, 1942), par pēdējo balvu arī saņēmusi. Tajā pašā gadā viņu nominēja arī kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par lomu filmā "Jenkiju lepnums". Pazīstama arī ar lomām Alfreda Hičkoka filmā "Šaubu ēna" (1943) un Viljama Vailera filmā "Mūsu dzīves labākie gadi" (*The Best Years of Our Lives*, 1946).

## Ārējās saites
Tramvaju satiksme Baldonē

thumb|270px|Zirgu tramvajs starp Baldoni un Ikšķili (ap 1930)
thumb|270px|Baldones Ikšķiles zirgu dzelzceļš kartē
**Tramvaju satiksme Baldonē** bija viens no sabiedriskā transporta veidiem Baldonē, kas to savienoja ar Ikšķiles staciju. Tramvajs vienkāršā valodā dēvēts par "trulīti".

## Vēsture
Pēc dzelzceļa līnijas Rīga—Orla izveides 1863. gadā no Ikšķiles stacijas pāri Daugavas pārceltuvei līdz Baldones kūrortam atklāja diližansu satiksmi.

Pirmā pasaules kara laikā Vācijas impērijas armija 1916. gada pavasarī no Vecumnieku stacijas (tolaik — Neigutas) cauri Mercendarbei uzbūvēja normālplatuma dzelzceļu (1435 mm), bet, gatavojoties Daugavas forsēšanai 1917. gada septembrī, no Baldones līdz savām pozīcijām ierīkoja šaursliežu (600 mm) dzelzceļu.

Pēc kara beigām, izmantojot šīs sliedes, 1921. gada rudenī atklāja aptuveni 12 km garu zirgu tramvaja satiksmes līniju no Ķeguma prospekta Baldonē līdz pārceltuves prāmim pie Vēveru mājām Daugavas kreisajā krastā. 1922. gada rudenī atjaunoja sliedes no Daugavas labā krasta līdz Ikšķiles stacijai. Zirgu tramvajs darbojās tikai kūrorta sezonā. Vēlākos gados zirgu vilkto trulīti brīžiem nomainīja vagoniņš ar motoru. Tramvaja līniju likvidēja 1940. gadā, 1941. gadā pēc vācu okupācijas sliedes nojauca.


Šaursliežu dzelzceļš pāri Daugavai pie Ikšķiles 1917. gada oktobrī.jpg|Šaursliežu dzelzceļš pāri Daugavai pie Ikšķiles (1917. gada oktobris)
Baldones zirgu tramvaja vagoniņi pirms 1940. gada.png|Baldones zirgu tramvaja vagoni
Baldones zirgu tramvajs pirms 1940.jpg|Baldones zirgu tramvajs 


## Atsauces
Bernards Hermans

**Bernards Hermans** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu komponists, diriģents un filmu oriģinālmūzikas autors. Hermans tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem filmu mūzikas autoriem.

Saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā oriģinālmūzika" par mūziku filmai *[[The Devil and Daniel Webster]]* (1941). Vislabāk pazīstams ar mūziku Alfreda Hičkoka filmām "Cilvēks, kas zināja pārāk daudz" (1956), "Vertigo" (1958), "Uz ziemeļiem caur ziemeļrietumiem" (1959), "Psiho" (1960), "Putni" (1963) un "Mārnijs" (*Marnie*, 1964). Bijis mūzikas autors arī slavenajai Orsona Velsa filmai "Pilsonis Keins" (1941).

Hermans radījis arī mūziku tādām filmām kā "Džeina Eira" (*Jane Eyre*, 1943), *[[Anna and the King of Siam]]* (1946), *[[The Ghost and Mrs. Muir]]* (1947), "Diena, kad apstājās Zeme "(*The Day the Earth Stood Still*, 1951), "Uz bīstamās zemes" (1951), "Baiļu rags" (1962), "451 grāds pēc Fārenheita" (*Fahrenheit 451*, 1966), *[[Twisted Nerve]]* (1968), "Līgava bija tērpta melnā" (*La Mariée Était en Noir*, 1968), *[[Sisters]]* (1972) un *[[Obsession]]* (1976). Pēdējā filma, kurai sarakstījis mūziku bija Mārtina Skorsēzes "Taksists" (1976).

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Cirks (filma)

**"Cirks"** () ir 1928. gada ASV mēmā kinokomēdija, kuras režisors, producents, scenārija autors un galvenās lomas atveidotājs ir Čārlijs Čaplins.

Filma stāsta par Klaidoni, kuru pieņem darbā cirkā, un kur viņš atklāj, ka spēj būt smieklīgs tikai neapzināti.

Filmas veidošanas process saskārās ar daudzām problēmām. Notika daudzas kavēšanās, tostarp studijas ugunsgrēks, Čaplina mātes nāve, kā arī Čaplina šķiršanās no savas otrās sievas Litas Grejas. Kā arī ieņēmumu dienesta apgalvojumi par Čaplina nodokļu nemaksāšanu. Tas viss rezultējās ar filmēšanas apturēšanu uz astoņiem mēnešiem. "Cirks" kļuva par septīto pelnošāko mēmā kino ēras filmu, nopelnot vairāk nekā 3,8 miljonus ASV dolāru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oleksandrs Dovženko

**Oleksandrs Dovženko** (, dzimis , miris ) bija ukraiņu izcelsmes padomju kinorežisors, producents un scenārists. Dovženko mūsdienās, kopā ar Sergeju Eizenšteinu, Dzigu Vertovu un Vsevolodu Pudovkinu, tiek uzskatīts par vienu no svarīgākajiem agrīnajiem padomju kinorežisoriem. Vairākas viņa filmas pēta Ukrainas identitāti un vēsturi.

Viņa režisēto filmu "Zeme" (*Земля*, 1930) uzskata par vienu no visu laiku labākajām mēmajām filmām. Tā ir daļa no Dovženko "Ukrainas triloģijas" filmām, kur vēl ietilpst *[[Zvenigora]]* (*Звeнигopа*, 1928) un ''Arsenal'' (*Арсенал*, 1929). 1932. gadā uzņēmis skaņu filmu ukraiņu valodā "Ivans" (*Iвaн*), kā rezultātā viņu PSRS kritizēja par ukraiņu nacionālismu.

1935. gadā Dovženko pabeidza filmu "Aerograda" (*Аэроград*). Staļins šo projektu bija apstiprinājis, bet "ieteicis", ka Dovženko nākamajam projektam vajadzētu būt biogrāfiskai filmai par Ukrainas sarkano karavadoni Mikolu Ščorsu. Strādājot pie šīs filmas, Dovženko nācās saskaņot katru epizodi. Filma "Šcorss" (*Щорс*) iznāca 1939. gadā. Dovženko apbalvoja ar Staļina prēmiju (1941).

Kara laikā, 1943. gadā, Dovženko sarakstīja scenāriju par karu Ukrainā *Украина в огне*. To aizliedza un Dovženko nosodīja par iespējamo "apslēpto nacionālistisko noskaņojumu". Lavrentijs Berija jau 1940. gadā bija pavēlējis izmeklēt Dovženko lietu, pārbaudīt korespondenci, izsekot, noklausīties telefona sarunas. Stingrā cenzūras uzraudzībā iznāca Dovženko filma "Mičurins" (*Мичурин*, 1948). 1951. gadā tika pārtraukta Dovženko darba *[[Прощай, Америка!]]* filmēšana (filma atjaunota 1996. gadā).

Pēc Staļina un Berijas nāves Dovženko vajāšana pierima, un viņš atkal varēja pievērsties darbam. Viņš uzsāka divus projektus — Gogoļa romāna "Tarass Buļba" adaptāciju filmai un rakstīja scenāriju filmai "Poēma par jūru" (*Поэма о море*), bet nepabeidza šos darbus. 1956. gada 25. novembrī Dovženko nomira no sirdslēkmes. Divus viņa darbus ("Poēma par jūru" un *[[Повесть пламенных лет]]*) pabeidza Dovženko sieva, aktrise un režisore Jūlija Solnceva. Par scenāriju filmai "Poēma par jūru" Dovženko pēc nāves apbalvoja ar Ļeņina prēmiju.

Pēc Dovženko nāves, 1957. gadā, viņa vārdā — par Dovženko kinostudiju — tika nosaukta kinostudija Kijivā, kurā viņš bija strādājis. Dovženko apglabāts Novodevičjes kapsētā Maskavā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Xfly

***Xfly*** bija Igaunijas uzņēmums, kas sāka darbību 2016. gada sākumā kā *[[Nordica|Nordic Aviation Group]]* meitas uzņēmums, specializējoties reģionālajās operācijās un strādājot gan īstermiņā, gan ilgtermiņā ar komerciālām Eiropas aviosabiedrībām.
2024. gada 20. novembrī "Nordic Aviation Group" paziņoja, ka iesniegs bankrota pieteikumu, jo potenciālais investors Dānijas uzņēmējs Larss Tūsens pārtauca sarunas par privatizāciju pārmērīgo risku dēļ.
## Atsauces
Pasargade

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q230025"
}


**Pasargade** () ir 6. gadsimta p.m.ē. pilsētas atliekas, kas mūsdienās atrodas Irānā, Fārsas ostānā. 2004. gadā Pasargade tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Pilsēta, kas dibināta 6. gadsimtā p.m.ē., bija pirmā Ahemenīdu impērijas galvaspilsēta Kīra Lielā laikos. Pasargade bija Ahemenīdu valsts galvaspilsēta, līdz Dārijs I to pārcēla uz Persepoli. Starp pilsētas drupām atrodas Kīra Lielā mauzolejs.

## Galerija

Pasargadae_CyrustheGreatTomb_22061.jpg
I_am_Cyrus,_Achaemenid_King_-_Pasargadae.JPG
Gateway_Palace,_Pasargades_01.jpg
Audience_Palace,_Pasargadae_03.jpg
Pasargad_-_Toll-e_Takht_-_panoramio.jpg


## Ārējās saites
Rucavas īvju audze

**Rucavas īvju audze** ir 1987. gadā dibināts dabas liegums Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā. Nodibināts, lai aizsargātu Latvijas apstākļos retu koku sugu — parasto īvi. Liegumā sastopams Eiropas Savienībā aizsargājams biotops — staignāju meži (9080).

## Ārējās saites

* Dabas aizsardzības pārvalde
Bazardizi

**Bazardizi** (, ) ir 4466 metrus augsta Lielā Kaukāza virsotne uz Azerbaidžānas un Krievijas Dagestānas Republikas robežas. Tā ir Azerbaidžānas un Dagestānas augstākā virsotne. Apmēram 7 kilometrus uz dienvidrietumiem no virsotnes atrodas vistālāk uz dienvidiem esošais Krievijas teritorijas punkts. Pirmā oficiālā uzkāpšana kalnā notika 1890. gadā.

## Ārējās saites

* Bazardizi summitpost.org
Lieliskie Ambersoni

**"Lieliskie Ambersoni"** () ir 1942. gada ASV vēsturiska drāmas filma, kuras režisors, producents un scenārija autors ir Orsons Velss. Filmā galvenās lomas atveido Džozefs Kotens, Doloresa Kostello, Anna Bakstera, Tims Holts, Agnese Morheda, Rejs Kolinss, Erskins Sanfords un Ričards Benets. Filma balstīta uz 1918. gada tāda paša nosaukuma Būta Tarkingtona romānu.

Filma stāsta par bagātās Ambersonu ģimenes norietu 20. gadsimta sākumā.

Filmas pēcapstrādes procesā Velss zaudēja kontroli par filmas montāžu, un skatītājiem nodotā versija ievērojami atšķīrās no Velsa sākotnējās versijas. Studija izņēma vairāk nekā stundu garu materiālu, kā arī izmainīja filmas beigas. Tāpat ievērojami izmainīja skaņu celiņu, uz ko filmas komponists Bernards Hermans uzstāja, lai viņa vārdu izņem no filmas titriem.

"Lieliskie Ambersoni" bieži tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām filmām. Filmu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai četrās kategorijās, tai skaitā kategorijā "Labākā filma". 1991. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
[none|thumb|259x259px|[Ričards Benets, Džozefs Kotens, Doloresa Kostello, Dons Dilavejs, Agnese Morheda un Rejs Kolinss]]

## Atsauces

## Ārējās saites
Ječu purvs

**Ječu purvs** ir 2004. gadā dibināts dabas liegums Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā. Nodibināts, lai aizsargātu vienu no četriem lielākajiem kaļķainajiem zāļu purviem Latvijā. Liegumā atrodas Eiropas Savienībā aizsargājams biotops — kaļķaini zāļu purvi (7230). Šeit atrastas vairākas retas augu un dzīvnieku sugas.

## Ārējās saites

* Dabas aizsardzības pārvalde
Tu-144

***Tu-144*** () bija PSRS ražota virsskaņas pasažieru un transporta lidmašīna, kas bija paredzēta liela attāluma (līdz 6500 km) reisiem.

## Vēsture
*Tu-144* programmu uzsāka 1963. gada 26. jūlijā, lai konkurētu ar Francijas uzņēmuma *[[Aérospatiale]]* virsskaņas pasažieru lidmašīnu izstrādātājiem. Izstrādes periodā atklātībā nokļuva vairāki padomju rūpnieciskās spiegošanas skandāli. Ražošana notika Voroņežas lidmašīnu rūpnīcā. Pirmo izmēģinājuma lidojumu no Žukovskas lidostas tā veica 1968. gada 31. decembrī, divus mēnešus pirms *[[Concorde]]* pirmā lidojuma.

Nepārvaramu tehnisku problēmu dēļ *Tu-144* veica tikai 102 komerciālus lidojumus, no kuriem 55 no 1977. gada 1. novembra līdz 1978. gada 23. maijam pārvadāja pasažierus starp Maskavas un Almati lidostām. Kā kravas lidmašīna tā kalpoja vēl līdz Tu-144 programmas pārtraukšanai 1983. gadā. Vēlāk Tu-144 izmantoja kosmosa programmas *[[Buran]]* pilotu apmācībai un NASA izmēģinājumiem līdz 1999. gadam. *Tu-144* savu pēdējo lidojumu veica 1999. gada 26. jūnijā.

Līdztekus Tupoļeva konstruktoru birojs strādāja pie starpkontinentālā reaktīvā virsskaņas bumbvedēja *[[Tu-160]]* programmas, kuru pirmo reizi izmēģināja 1981. gadā un sāka izmantot 1987. gadā.
Salamīnas kauja

**Salamīnas kauja** () bija jūras kauja grieķu—persiešu karu laikā, kas norisinājās 480. gada p.m.ē. 26. vai 27. septembrī jūras šaurumā starp kontinentālo Grieķiju un Salamīnas salu, netālu no Atēnām. Grieķi cīnījās Temistokla vadībā, persieši — Kserksa I vadībā. Grieķu flote sakāva daudz lielākos persiešu jūras spēkus.

Līdz 480. gadam Kserksa vadībā persieši bija iekarojuši lielu daļu Grieķijas, viņa flote iznīcināja Grieķijas floti Saronikas līcī. Pēc tam Temistokls ievilināja persiešu floti šaurumā pie Salamīnas salas, kur masīvajiem persiešu kuģiem bija grūtības manevrēt. Grieķi uzbruka, taranējot un nogremdējot daudzus persiešu kuģus. Kopumā persieši zaudēja aptuveni 300 kuģus, savukārt grieķi — tikai 40. Zaudējumu rezultātā Kserksam nācās atgriezties mājās un uz gadu atlikt plānoto sauszemes ofensīvu, tādējādi dodot laiku grieķu polisām apvienoties cīņai pret viņu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mongolijas futbola izlase

**Mongolijas futbola izlase** ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Mongoliju starptautiskās futbola sacensībās. Mongolijas futbola izlasi pārvalda Mongolijas Futbola federācija.

## Pasaules čempionātos
* 1962—1998 — *Nebija [[FIFA]] dalībvalsts*
* 2002—2022 — *Nekvalificējās*
* 2026 — *[[2026. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — AFC zona|Nekvalificējās]]*

## Āzijas kausā
* 1956 — 1996 — *Nebija [[AFC]] dalībvalsts*
* 2000 — 2004 — *Nekvalificējās*
* 2007 — *Nepiedalījās*
* 2011 — 2023 — *Nekvalificējās*

## Atsauces
Pūsēnu kalns

**Pūsēnu kalns** ir Latvijas dabas piemineklis — 37 metrus v.j.l. augsta kāpa Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā, Bernātu dabas parkā.

Kāpa tiek uzskatīta par augstāko kāpu Latvijas teritorijā. Kāpas relatīvais augstums ir līdz 31 metriem. Daļa no kāpas ir norakta. Nenoraktās kāpas daļa stiepjas apmēram 280 metru garumā, apmēram 260 metru platumā. Kopš 2001. gada atrodas valsts aizsardzībā. No nenoraktās kāpas daļas pāri karjeram paveras lielisks skats uz apkārtējo ainavu.

2025. gadā Pūsēnu kalns atzīts par gada ģeovietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dabas aizsardzības pārvalde, Pūsēnu kalns
Brīvības laukums (Tallina)

**Brīvības laukums** () ir laukums Igaunijas galvaspilsētas Tallinas centrā.

Ar laukumu krustojas Harju, Rozikrantsi un Tataru iela, Igaunijas un Kārli bulvāris un Pērnavas šoseja.

## Vēsture
Laukums atklāts 19. gadsimta vidū izraktā zviedru bastiona vidū. 1867. gadā laukumā uzcēla Svētā Jāņa baznīcu.

20. gadsimta sākumā laukuma nosaukums bija **Siena tirgus** (*Heina turg*) un **Pētera laukums** (*Peetri plats*).

Siena tirgu likvidēja 1910. gadā un laukumu nobruģēja. Tajā pašā gadā laukumā atklāja pieminekli Pēterim I, kuru demontēja 1922. gadā. 1930. gados laukumā uzbūvētas vairākas funkcionālisma ēkas: administrācijas ēka (1932), Mākslas nams (1933), viesnīca *Palace Hotell Tallinn* (1936).

No 1941. līdz 1989. gadam laukuma nosaukums bija **Uzvaras laukums** (*Võiduväljak*). 1989. gadā atjaunots Brīvības laukuma nosaukums.

2009. gadā laukumā uzcēla pieminekli par godu uzvarai Igaunijas brīvības cīņās.

## Ievērojami objekti
* Brīvības laukumā 1 atrodas Tallinas Svētā Jāņa baznīca;
* Brīvības laukumā 3 atrodas viesnīca *[[Palace Hotell Tallinn]]* (arhitekts Elmārs Lohks);
* Brīvības laukumā 4 atrodas Georga Otsa vārdā nosauktā Tallinas mūzikas skola;
* Brīvības laukumā 5 atrodas Igaunijas Krievu teātris;
* Brīvības laukumā 6 atrodas Tallinas Mākslas nama galerija;
* Brīvības laukumā 7 atrodas Tallinas mērija;
* Brīvības laukumā 8 atrodas Tallinas Mākslas nams;
* Brīvības laukumā 9 atrodas golfa atpūtas centrs un pazemes autostāvvieta;
* Brīvības laukumā 10 atradās *EEKS-MAJA* ēka, pirms tam te atradās populārā kafejnīca "Maskava".

## Attēlu galerija

Peeter Suure ausamba avamine Tallinnas, 1910.jpg|Pētera I pieminekļa atklāšana, 1910. gads
Peeter Suure ausammas, 1910.jpg|Piemineklis Pēterim I
Jaani kirik Harjumäe nõlvalt vaadatuna.jpg|Svētā Jāņa baznīca
Bundesarchiv Bild 146-2004-231, Reval, Freiheitsplatz.jpg|Laukums 1943. gadā, fotogrāfija no Vācijas Federālā arhīva
Gloria Palace, 1944.jpg|Kinoteātra *Gloria Palace* un restorāna *Astoria* fasāde 1944. gada novembrī
Teatro Estatal Ruso, Tallinn, Estonia, 2012-08-05, DD 01.JPG|Igaunijas Krievu teātris
Alar Kotli - kunstifond - pilt 1.JPG|6. māja
Edgar-johan kuusik - kunstihoone - pilt 1 (cropped).jpg|Igaunijas Mākslas nams
Vabaduse väjak 10 hoone Harju tänava poolt diagonaalis.jpg|10. māja
Vabaduse väljaku väljakaevamine.jpg|Izraktais laukums 2008. gada rekonstrukcijas laikā
Freedom Square (Tallinn 2014).JPG|Igauņu dziesmu svētku dalībnieki 2014. gadā
Tallinn Vabaduse väljak 2022a aprillis.jpg|Igaunijas un Ukrainas karogi 2022. gada aprīlī


## Atsauces

## Ārējās saites
Iori

**Iori** () jeb **Kabirri** () ir apmēram 320 kilometrus gara upe Gruzijā un Azerbaidžānā.

Upe sākas Lielā Kaukāza grēdā, tek cauri Gruzijai, lejtecē tek pa Azerbaidžānas teritoriju. Ietek Mingečeviras ūdenskrātuvē. Līdz ūdenskrātuves izbūvei 1959. gadā Iori bija lielākā Alazani upes pieteka.

## Ārējās saites
Donijs Jens

**Čžens Czidans** (; dzimis ), plašāk pazīstams kā **Donijs Jens**,  ir Honkongas aktieris, cīņas mākslu meistars un cīņas skatu koordinators. Atzīts kā viens no labākajiem Honkongas asa sižeta filmu zvaigznēm, Jens atpazīstamību ieguva ar jaukto cīņas mākslu (MMA) ieviešanu populārajā Āzijas kino, kopš 2000. gadu sākuma daudzās savās filmās ieviešot MMA. Pirmā ķīniešu UFC čempione Čžana Veili paziņoja, ka Jena filmas viņu iepazīstināja ar MMA. Viņš kopš no 2000. gadu sākuma ir viena no Āzijas populārākajām kinozvaigznēm un viens no vislabāk apmaksātajiem Āzijas aktieriem. Jens 2013. gadā nopelnīja 220 miljonus Honkongas dolāru (28,4 miljonus ASV dolāru) par četrām filmām un sešām reklāmām.

Jens devis lielu ieguldījumu *[[Wing Chun]]* cīņas mākslas popularizēšanā Ķīnā. Viņš atveidoja *Wing Chun* lielmeistaru Ip Manu filmā "Ips Mans" un trijos turpinājumos, kas bija finansiāli ienesīga un izraisīja cilvēku skaita pieaugumu, kas pievērsās *Wing Chun* cīņas apguvei, tādējādi atverot simtiem jaunu *Wing Chun* skolu kontinentālajā Ķīnā un citās Āzijas valstīs. Donijs Jens ieguvis arī starptautisku atpazīstamību atveidojot lomas tādās filmās kā "Rogue One: Zvaigžņu karu stāsts" (2016), "" (2017), "Mulana" (*Mulan*, 2020) un "Džons Viks 4" (2023).

## Atsauces

## Ārējās saites
Samura

**Samura** (, ) ir 213 kilometrus gara upe Krievijas Federācijā, Dagestānas dienvidos, kas ietek Kaspijas jūrā. Vidustecē upe veido Krievijas un Azerbaidžānas robežu.

Sākas Lielā Kaukāza grēdā 2880 metru augstumā. Ietek Kaspijas jūrā uz dienvidiem no Derbentas. Deltā veido daudzas mainīgas attekas. Samura dod ūdeni Samuras-Abšeronas kanālam, kas spēlē būtisku lomu Abšeronas pussalas ūdensapgādē.

## Ārējās saites
Nikolajs Tihonovs

**Nikolajs Tihonovs** (; 1905—1997) bija padomju politiķis un saimnieciskais darbinieks. PSRS Ministru padomes priekšsēdētājs (1980—1985).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1905. gada 14. maijā Harkivā inženiera ģimenē. Mācījās Jekaterinoslavas dzelzceļa skolā (1920—1924). Studēja Dņepropetrovskas Metalurģijas institūtā, 1933. gadā sāka strādāt par inženieri Dņepropetrovskas metalurģijas un cauruļu velmēšanas rūpnīcā, 1940. gadā kļuva par ceha vadītāju un galveno inženieri, iestājās PSKP. Pēc rūpnīcas evakuācijas Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1947. gadam bija Pervouraļskas metalurģijas rūpnīcas direktors Sverdlovskas apgabalā. Pēc atgriešanās Ukrainā bija Ņikopoles metalurģijas rūpnīcas direktors.

No 1950. gada Tihonovs bija PSRS Melnās metalurģijas ministrijas Cauruļu rūpniecības galvenās pārvaldes vadītājs, no 1955. gada Melnās metalurģijas ministra vietnieks, no 1957. gada Dņepropetrovskas ekonomiskā rajona Tautsaimniecības padomes priekšsēdētājs, no 1960. gada PSRS Ministru padomes Valsts zinātniski-ekonomiskās padomes priekšsēdētāja vietnieks, no 1963. gada Valsts plāna komitejas priekšsēdētāja vietnieks.
Līdztekus no 1961. gada viņš bija PSKP Centrālās komitejas loceklis, no 1966. gada PSKP CK Politbiroja loceklis.

1965. gadā Tihonovu iecēla par PSRS Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieku, 1976. gadā par Ministru padomes priekšsēdētāja pirmo vietnieku. No 1980. gada 23. oktobra līdz 1985. gada 27. septembrim viņš bija PSRS Ministru padomes priekšsēdētājs.

1985. gadā Tihonovs pensionējās, par jauno PSRS Ministru padomes priekšsēdētāju kļuva Nikolajs Rižkovs.

Miris 1997. gada 1. jūnijā Maskavas apgabalā, apbedīts Novodevičjes kapsētā.

## Ārējās saites
Sitas un Pededzes paliene

**Sitas un Pededzes paliene** ir 2004. gadā dibināts dabas liegums Gulbenes novada Litenes pagastā un, neliela daļa, Balvu novada Kubulu pagastā. Starptautiskā putniem nozīmīgā vieta.

Dabas liegums izveidots palienē, kur Sitas upe tiek Pededzē. Šeit sastopamas dabiskas palieņu pļavas ar vecupēm un ozolu grupām. Šeit sastopami Latvijā reti biotopi — parkveida pļavas un jaukti ozolu, gobu, ošu meži upju krastos. Tā ir izcila putnu aizsardzības teritorija. Teritorijā sastopamas 3 apdraudētas putnu sugas — jūras ērglis, grieze un ķikuts (*Gallinago media*).

## Ārējās saites

* Sitas un Pededzes paliene, Dabas aizsardzības pārvalde
* Sitas un Pededzes paliene, BirdLife International
Nikolajs Rižkovs

**Nikolajs Rižkovs** (; dzimis , miris ) bija krievu un padomju politiķis un saimnieciskais darbinieks. PSRS Ministru padomes priekšsēdētājs (1985—1991).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gada 28. septembrī Diļijivkas ciemā (pašlaik Bahmutas rajonā Ukrainā) strādnieka ģimenē. Mācījās Kramatorskas mašīnbūves tehnikumā. Studēja Urālu Politehniskajā institūtā Sverdlovskā (1953—1959), 1956. gadā iestājās PSKP.
No 1965. līdz 1970. gadam bija Sverdlovskas Urālu mašīnbūves rūpnīcas (*Уралмашзавод*) galvenais inženieris, no 1970. līdz 1971. gadam direktors un no 1971. līdz 1975. gadam ģenerāldirektors.

1975. gadā Rižkovu pārcēla darbā uz Maskavu, viņš bija PSRS Smagās un transporta mašīnbūves ministra vietnieks, no 1979. gada Valsts plāna komitejas priekšsēdētāja pirmais vietnieks. 1981. gadā viņš kļuva par PSKP Centrālās komitejas locekli, 1982. gadā par CK sekretāru un Ekonomikas nodaļas vadītāju.
1985. gada 23. aprīlī viņš kļuva par PSKP Politbiroja locekli un 27. septembrī par PSRS Ministru padomes priekšsēdētāju. 1990. gada martā viņš atteicās kandidēt uz PSRS prezidenta amatu, decembrī pārcieta miokarda infarktu un 1991. gadā pensionējās. 1991. gadā kandidēja Krievijas PFSR prezidenta vēlēšanās no PSKP un ieguva 16% balsu (par prezidentu kļuva Boriss Jeļcins).
 
1995. gadā Rižkovu ievēlēja par Krievijas Federācijas Valsts Domes locekli un 2003. gadā viņš kļuva par Federācijas padomes locekli no Belgorodas apgabala.
Pēc Krimas aneksijas 2014. gadā Rižkovu iekļāva ASV un Eiropas Savienības sankciju sarakstos.

Miris 2024. gada 28. februārī 94 gadu vecumā.

## Ārējās saites
Bohiņas ezers

**Bohiņas ezers** () ir kalnu ezers Slovēnijā, lielākais pastāvīgais ezers valstī. Garenās formas ezers atrodas Bohiņas ielejā Jūlija Alpos. No tā iztek viena no Savas iztekām — Savas Bohiņkas upe. Tāpat kā daļa no Bohiņas ielejas ietilpst Triglava nacionālā parka teritorijā.

Ezers ir 4,2 km garš un aptuveni 1 km plats. Tas ir ledāja cilmes kalnu ezers, kura gultni norobežo morēna. Lielākā ieteka ezerā ir nelielā Savica. Ezers ir ļoti tīrs, tāpat kā visa Bohiņas ieleja — populārs tūrisma objekts.

## Ārējās saites
Dītrihs Matešics

**Dītrihs Markvarts Eberharts Matešics** (; dzimis , miris ) bija austriešu uzņēmējs, miljardieris. Viņš bija *[[Red Bull GmbH]]* līdzdibinātājs un 49% īpašnieks. 2022. gada aprīlī Matešica bagātība lēsta 27,4 miljardu ASV dolāru apmērā.

Matešics strādāja mārketinga jomā uzņēmumos *[[Unilever]]* un *[[Blendax]]*. Ceļojot pa Taizemi, viņš atklāja dzērienu *[[Krating Daeng]]*, ko viņš pārveidoja par *[[Red Bull]]*. 1984. gadā viņš nodibināja *Red Bull GmbH* un Austrijā dzērienu sāka tirgot 1987. gadā. Viņa uzņēmums iegādājās vai nodibināja vairākas sporta komandas visā pasaulē, tostarp Formulas 1 pieckārtējos konstruktoru čempionus *[[Red Bull Racing]]* un māsas komandu *[[Scuderia AlphaTauri|AlphaTauri]]*, kā arī futbola komandas, tostarp *[[FC Red Bull Salzburg]]* un *[[RB Leipzig]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tališu kalni

**Tališu kalni** (, , tališu:*Tolışə Bandon*) ir kalnu grēda Azerbaidžānas  dienvidaustrumos un Irānas ziemeļrietumos, Ardabīlas un Gīlānas ostānos. 

Tališu kalni dažkārt tiek uzskatīti par Elbursa galējo rietumu daļu. Tie stiepjas apmēram 100 kilometru platumā uz rietumiem no Lenkerenas līdzenuma. To augstākā virsotne ir 2492 metrus augstais Gemirgejs. Kalnu rietumu nogāzes klāj reliktie Hirkanas meži. Tališu kalni ir viena no pēdējām vietām pasaulē, kur bija sastopams Kaspijas tīģeris.

## Galerija

Masalli05.jpg
Yardimli01.jpg
Lerik_Azerbaijan_02.JPG
Daylesar.jpg
(L)_Talış_dağları_088.jpg


## Skat. arī
*tališi

## Ārējās saites
Mugurves pļavas (dabas liegums)

**Mugurves pļavas** ir 2004. gadā dibināts dabas liegums Gulbenes novada Litenes un Stradu pagastos. 

Aizsargājamā teritorija ir Pededzes upes palienes posms starp Mugurupi un Mugurvi. Tā ir nozīmīga putnu ligzdošanas vieta. Tas ir dabisks un mazpārveidots Pededzes palienes posms ar regulāri applūstošām pļavām un ozolu parkveida pļavām. Ligzdo griezes.

## Ārējās saites

* Mugurves pļavas, Dabas aizsardzības pārvalde
Meliljas lidosta

**Meliljas lidosta** () ir lidosta Spānijas eksklāvā Meliljā, kurš atrodas Āfrikā.

## Aviokompānijas un galamērķi

## Statistika

## Atsauces

## Ārējās saites
Prāters

**Prāters** () ir publisks parks Lepoldštates rajonā Vīnē, Austrijā, starp Donavu un Donavas kanālu. Tajā ietilpst arī parka ziemeļos esošais Prātera izklaides un atrakciju parks (*Wurstelprater*) ar Vīnes Milzu panorāmas ratu pie tā ieejas. Parka teritorija ir izstiepta ap 5 km garumā, paralēli Donavai, lielāko parka daļu aizņem Zaļais Prāters (*Grüner Prater*). Tā nosaukumu saista ar latīņu valodas vārdu *pratum* — pļava.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mūsu zvaigžņu vaina

**"Mūsu zvaigžņu vaina"** () ir amerikāņu rakstnieka Džona Grīna pusaudžu romāns. Šis ir rakstnieka ceturtais paša romāns un kopumā sestais romāns. Tas publicēts . Nosaukums iedvesmots no Šekspīra lugas "Jūlijs Cēzars" pirmā cēliena, otrās ainas. Stāsta galvenā varone ir Heizela Greisa Lankastere, 16 gadus veca meitene ar vairogdziedzera vēzi, kas skāris viņas plaušas. Vecāki Heizelai liek apmeklēt atbalsta grupu, kurā viņa satiek un vēlāk iemīlas 17 gadus vecajā Augustā Votersā, bijušajā basketbolistā, kas pārdzīvojis osteosarkomu.

 izdota romāna ekranizācija, kuras režisors ir Džošs Būns un galvenās lomas atveido Šeilīna Vudlija, Ensels Elgorts un Nets Vulfs.  straumēšanas servisā *[[Disney+ Hotstar]]* izdeva romāna hindi spēlfilmas adaptāciju ar nosaukumu *[[Dil Bechara]]*. ASV romāna adaptācija un pats romāns saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un labus komerciālos panākumus. Šī ir viena no visu laiku visvairāk pārdotajām grāmatām.

## Atsauces
PSRS Ministru padome

thumb|Pirmā PSRS Ministru padome (1946–1953). 
**PSRS Ministru padome** () bija Padomju Sociālistisko Republiku Savienības (PSRS) augstākā izpildvaras institūcija no 1946. gada 15. marta līdz 1990. gada 26. decembrim. Saskaņā ar 1977. gada PSRS Konstitūciju PSRS Ministru Padome bija PSRS valsts varas augstākā izpildinstitūcija (128.§).

## Vēsture
PSRS Ministru padomi izveidoja pēc Padomju Savienības pārvaldes orgānu reformas 1946. gada 15. martā no PSRS Tautas komisāru padomes, kas darbojās kopš 1922. gada.

PSRS Ministru padomes sastāvu atjaunināja reizi četros gados PSRS Augstākās padomes pirmajā sesijā.

### PSRS Ministru padomes priekšsēdētāji

* Josifs Staļins (1946. gada 15. marts - 1953. gada 5. marts)
* Georgijs Maļenkovs (1953. gada 5. marts - 1955. gada 8. februāris)
* Nikolajs Bulgaņins (1955. gada 8. februāris - 1958. gada 27. marts)
* Ņikita Hruščovs (1958. gada 27. marts - 1964. gada 14. oktobris)
* Aleksejs Kosigins (1964. gada 14. oktobris – 1980. gada 23. oktobris)
* Nikolajs Tihonovs (1980. gada 23. oktobris - 1985. gada 27. septembris)
* Nikolajs Rižkovs (1985. gada 27. septembris - 1990. gada 26. decembris )

1991. gadā PSRS Ministru padomi ar PSRS Ministru kabinetu, 1991. gada 14. janvārī par pirmo un vienīgo Padomju Savienības premjerministru kļuva Valentīns Pavlovs.

### Sastāvs
Saskaņā ar 1977. gada PSRS Konstitūciju PSRS Ministru Padomes sastāvā ietilpa ne tikai PSRS Ministru padomes priekšsēdētājs, PSRS priekšsēdētāja pirmie vietnieki un vietnieki, PSRS ministri un PSRS valsts komiteju priekšsēdētāji, bet arī visu Padomju Sociālistisko Republiku Ministru padomju priekšsēdētāji, tajā skaitā Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēdētājs. Pēc PSRS Ministru padomes priekšsēdētāja priekšlikuma PSRS Augstākā padome iekļāva PSRS valdības sastāvā arī citu PSRS institūciju un organizāciju vadītājus (129.§).

## Ārējās saites
Albāņu valodas dialekti

[thumb|250x250px|Albāņu valodas dialekti [Ģeogrāfiskā karte|kartē.]]

Albāņu valoda sastāv no daudziem dialektiem, kuri dalās 2 grupās: gegu un tosku. Dialektu grupas sadala Škumbinas upe, gegu dialektā runā uz ziemeļiem no upes, bet tosku dialektā attiecīgi uz dienvidiem no upes. No albāņu valodas arī atdala arberešu valodu, kurā runā Itālijā, un arvanitiku, kurā runā Grieķijā.

## Vēsturiskais fons
Tosku un gegu dialektu iezīmes, aizguvumi no citām valodām un apvidvārdi, ir ļāvušas secināt, ka dialektu šķelšanās notika pirms slāvu migrācijas uz Balkāniem.

## Salīdzinājums

## Atsauces
Arpa

**Arpa** (, ) ir 128 kilometrus gara Araksas kreisā krasta pieteka Armēnijas dienvidos un Azerbaidžānas Nahčivanas Republikā. Armēnijas teritorijā upes krastos atrodas Džermuka, Vajka, Jehegnadzora.

## Ārējās saites
Vidusskola

[thumb|[Daugavpils Iespēju vidusskola]]
**Vidusskola** ir vispārējās izglītības iestāde, kas nodrošina vispārējo vidējo izglītību, t.i., izglītību, kas atbilst ISCED 3. līmenim. Vidusskola atbilst 10.—12. klasēm, un tajā parasti mācās skolēni no 16 līdz 18 gadu vecumam (lai gan tas ir atkarīgs no vecuma, kādā bērns sāka apmeklēt skolu, un no tā vai bērns ir atkārtojis kādu mācību gadu). Latvijā, lai iestātos vidusskolā, ir jābūt nokārtotiem pamatizglītības eksāmeniem, un vidusskolas beigās ir jākārto vidējās izglītības eksāmeni.

Citas iestādes, kas nodrošina vispārējo vidējo izglītību ir ģimnāzijas, kā arī vakara (maiņu) vidusskolas vai tālmācības vidusskolas.

Bieži par vidusskolu sauc izglītības iestādes, kuras nodrošina gan vispārējo pamatizglītību (1. līdz 9. klasi), gan vispārējo vidējo izglītību.

## Atsauces
Lielvārdes pareizticīgo baznīca

**Lielvārdes Sv. Nikolaja pareizticīgo baznīca** ir Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams, kas atrodas Ogres novada Lielvārdes pagasta Svētiņos. 

Pirmo baznīcu uzcēla 1847. gadā, tomēr Pirmajā pasaules karā to nopostīja. 1928. gadā baznīcu atjaunoja kā koka ēku ar skaidu jumtu, bet tā drīz vien nodega. 1936. gadā baznīcu atjaunoja vēlreiz. Okupācijas laikos baznīcā iekārtoja dzīvokļus. 21. gadsimtā baznīcu atjaunoja.

## Ārējās saites
Latvijas PSR Ministru padome

**Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas Ministru padome**, saīsināti **LPSR MP**, bija augstākais varas orgāns Latvijas Padomju Sociālistiskajā Republikā (Latvijas PSR) no 1940. gada līdz 1990. gadam. Pēc Neatkarības deklarācijas pieņemšanas 1990. gada maijā to pārdēvēja par Latvijas Republikas Ministru padomi.

## Vēsture
Saskaņā ar 1940. gada 25. augustā pieņemto Latvijas PSR Konstitūciju, tās augstākais valsts izpildvaras orgāns bija Latvijas PSR Tautas komisāru padome, bet faktiski Latvijas PSR vadībā atradās Latvijas Komunistiskās partijas CK birojs, kura priekšgalā bija LKP pirmais sekretārs.
Par pirmo Latvijas PSR Tautas komisāru padomes priekšsēdētāju kļuva Vilis Lācis, kurš no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada oktobrim vācu okupācijas laikā patvērās Krievijā. 1946. gada augustā Latvijas PSR Tautas komisāru padomi pārdēvēja par Latvijas PSR Ministru padomi.

## Latvijas PSR TKP un MP priekšsēdētāji

* Vilis Lācis (1940—1959)
* Jānis Peive (1959—1962)
* Vitālijs Rubenis (1962—1970)
* Jurijs Rubenis (1970—1988)
* Vilnis Edvīns Bresis (1988—1990)

**Latvijas Republikas MP priekšsēdētājs**
* Ivars Godmanis (1990—1993)

## Ārējās saites
Latgaliešu karogs

**Latgaliešu karogs** () ir viens no galvenajiem simboliem, kurus latgalieši izmanto pašidentifikācijai Latgalē, citur Latvijā un visā pasaulē.

## Apraksts

Karoga pamatni veido tumšzila, balta un tumšzila svītra attiecībā 2:1:2, un tā centrā ir izvietots vēsturiskais (no 16. līdz 20. gadsimtam lietotais) Latgales jeb Polijas Inflantijas ģerbonis — balts grifs uz sarkana fona, kas heraldiski un kultūrvēsturiski sasaucas ar Latvijas valsts ģerbonī un Rēzeknes karogā redzamo grifu.

Tumši zilā krāsa simbolizē seno latgaļu mākslu (mēļu villaines) un Latgales dabu (ezerus, rudzupuķu un linu ziedus). Svītru proporcijas latgaliešu karogā ir veidotas, sekojot Latvijas valsts, lībiešu, sēļu un Rēzeknes pilsētas karogu tradīcijām, tā simbolizējot Latvijas mantotās kultūridentitātes reģionu vienotību.

Latgaliešu karogs prezentēts Arendolē 2010. gada 22. februārī, svinīgi apstiprināts latgaliešu pārstāvniecības organizācijā "Latgolys Saeima" Rēzeknē 2010. gada 6. aprīlī un iesvētīts Aglonā 2011. gada 23. jūlijā.

Uz karoga novietotais ģerbonis, kas ir ļoti līdzīgs Inflantijas ģerbonim, ir izpelnījies arī kritiku un to pēc likuma ir aizliegts izmantot valsts un pašvaldību institūcijām un amatpersonām. 2017. gada maijā notikušajā 4. Pasaules latgaliešu saietā pieņemtajā rezolūcijā tika izteikts aicinājums Latgales plānošanas reģiona padomei pieņemt karogu bez ģerboņa uz tā. Pilnvaras pieņemt lēmumu par to gan ir tikai Saeimai un Ministru kabinetam.

## Saistība ar Latgales karogu

Līdzās latgaliešu karogam, kurš apvieno latgaliešus gan Latgalē, gan ārpus tās, tiek izmantots arī latviešu vēsturiskās zemes Latgales karogs, kuru 2023. gada 19. aprīlī apstiprināja Valsts prezidents Egils Levits, ņemot vērā Valsts heraldikas komisijas atzinumu.

Latgales karoga pamatne saskan ar latgaliešu karogu (tumši zila, balta un tumši zila svītra attiecībā 2:1:2), bet tā centrā nav Latgales vēsturiskā (no 16. līdz 20. gadsimtam lietotā) ģerboņa, kurš redzams latgaliešu karogā.

## Attēlu galerija

Latgalian_flag_Riebini.jpg|Latgaliešu karogs pasākumā Riebiņos (2015)
Latgalian_flag_Congress.jpg|Latgaliešu karogs Simtgades kongresā Rēzeknē (2017)
Latgalian_flag_Vilnius.jpg|Latgaliešu karogs Baltu vienības dienā Viļņā (2017)
Latgalian_flag_Liksna.jpg|Latgaliešu karogs festivālā "Muzykys skrytuļs" Līksnā (2018)
Latgalian_flag_Old_Riga.jpg|Latgaliešu karogs pasākumā Vecrīgā (2018)
Latgalian_flag_RTA.jpg|Latgaliešu karogs pie Rēzeknes Tehnoloģiju akadēmijas (2019) 
Latgalian_flag_Baltinava.jpg|Latgaliešu karogs Baltinavā (2019) 
Latgalian_flag_Dyuzgols_Cornaja.jpg|Latgaliešu karogs Čornajā (2023)


## Skatīt arī
* Latgales karogs
* Rēzeknes karogs
* Lībiešu karogs

## Atsauces
Ukrainas Gaisa spēki

**Ukrainas Gaisa spēki** () ir Ukrainas gaisa karaspēks un viens no astoņiem Ukrainas bruņoto spēku atzariem. Tā štābs atrodas Vinnicā. Kad 1991. gadā sabruka Padomju Savienība, Ukrainas teritorijā palika daudz kara lidmašīnu. Kopš tā laika Ukrainas Gaisa spēki ir samazinājuši un modernizējuši savus spēkus. Gaisa spēku galveno inventāru joprojām veido padomju ražojuma lidmašīnas. Kopš 2007. gada Ukrainas Gaisa spēki un pretgaisa aizsardzības spēki sastāvēja no 36 300 personālsastāva un 225 lidmašīnām.

Kopš Ukrainas neatkarības atgūšanas 1991. gadā, Gaisa spēki ir cietuši no hroniski nepietiekamām investīcijām, kā rezultātā lielākā daļa to inventāra ir iekonservēta vai citādi kļuvusi nederīga. Neraugoties uz to, Ukrainai joprojām ir 27. lielākie gaisa spēki pasaulē un 7. lielākie gaisa spēki Eiropā, lielā mērā pateicoties vietējās aizsardzības nozares "Ukroboronprom" un tās meitasuzņēmuma "Antonov" spējai uzturēt vecākos gaisa kuģus.

Ukrainas Gaisa spēki piedalījās Donbasa karā. Pēc 2014. gada 5. septembra pamiera noslēgšanas gaisa spēki tika atstādināti no misiju veikšanas Donbasa apgabalos. Kopš 2022. gada februāra Gaisa spēki ir iesaistīti pastāvīgās kaujas operācijās, saskaroties ar 2022. gada Krievijas iebrukumu Ukrainā.

## Pienākumi
Gaisa spēku uzdevums ir aizsargāt Ukrainas gaisa telpu. Mērķi ir šādi: iegūt operatīvu pārsvaru gaisā, veikt gaisa triecienus pret ienaidnieka vienībām un objektiem, nosegt karaspēku pret ienaidnieka gaisa triecieniem, sniegt gaisa atbalstu Ukrainas Sauszemes spēkiem un Jūras spēkiem, izjaukt ienaidnieka militāro un valsts pārvaldi, pārtraukt ienaidnieka sakarus, kā arī sniegt gaisa atbalstu, veicot izlūkošanu, gaisa desantus, kā arī karaspēka un kravu transportēšanu.

Miera laikā tas tiek īstenots, veicot gaisa telpas kontroles misijas pār visu Ukrainas teritoriju (603 700 kvadrātkilometru) un novēršot gaisa telpas iejaukšanos gar gaisa robežām (kopā gandrīz 7000 km, tostarp 5600 km sauszemē un 1400 km jūrā). Aizsardzības uzdevumu veikšanai ik dienas tiek izsaukti vairāk nekā 2200 gaisa spēku militārpersonu un civilo darbinieku, kuri izmanto 400 ieroču un aprīkojuma vienības.

Vidēji Ukrainas radara spēki katru dienu atklāj un izseko vairāk nekā 1000 mērķus. Tā rezultātā 2006. gadā tika novērsti divi nelikumīgi valsts robežas šķērsošanas gadījumi un 28 Ukrainas gaisa telpas pārkāpumi. Pateicoties šādai gaisa telpas kontroles pastiprināšanai, gaisa telpas pārkāpumu skaits salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu samazinājās par 35%, lai gan gaisa satiksmes apjoms palielinājās par 30%.

## Atsauces
Gulošā gaurenīte

**Gulošā gaurenīte** () ir neļķu dzimtas suga, kura ir sastopama Eiropā, Rietumāzijā un Ziemeļamerikā. Tā ir diezgan bieži sastopama visā Latvijas teritorijā, kur atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas aug vietās ar skraju veģetācijas segumu: atmatās, karjeros, izžūstošos grāvjos un peļķēs, uz ceļiem un takām, kā arī nezālienēs.

## Apraksts
Gulošā gaurenīte ir daudzgadīgs, 2—10 cm garš lakstaugs ar kailu, zarainu un gulošu stublāju. Augs veido velēnveidīgu ceru. Tā lapas ir lineāras, 0,3—1 cm garas un aptuveni 0,05 cm platas, īlenveidīgas, galā ar īsu akotsmaili. Zaru galos ir 1—3 ziedi, kuriem ir 4 olveidīgas, aptuveni 0,3 cm garas kauslapas. Ziediem ir 4, ļoti sīkas vainaglapas, kas ir līdz četrreiz īsākas nekā kauslapas vai arī vainaglapu vispār nav. Auglis ir olveidīga četrvāršņu pogaļa, kas garāka nekā kauss. Gatava pogaļa atveras gandrīz līdz pamatam, zobiņi 4, pastrupi. Zied no maija līdz septembrim.

## Invazīvas sugas statuss
1998. gadā daudzi labi attīstīti augi tika atrasti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā esošajā Gofa salā, kur tā ir introducēta suga. Ņemot vērā salas attālumu no dabiskā izplatības areāla, sēklas visticamāk ievazāja salas apmeklētāji (ar apaviem vai apģērbu). Pastāv risks, ka bez kontroles augs pārveidos salas augstienes ekosistēmu, kā tas jau ir noticis Prinča Edvarda salās, kur tas ir izplatījies ar ātrumu no 100 līdz 300 metriem gadā un tagad tiek uzskatīts par nekontrolējamu. Gofa salā turpinās sugas izskaušanas programma un paredzams, ka tai būs vajadzīgi gadiem ilgi “saskaņoti centieni”.

## Atsauces

## Ārējās saites
The Fault in Our Stars

***The Fault in Our Stars*** var būt:

* "Mūsu zvaigžņu vaina" — 2012. gada amerikāņu rakstnieka Džona Grīna pusaudžu romāns,
* "Vainīgas ir zvaigznes" — 2014. gada ASV romantiska drāmas filma.
Limfmezgli

thumb|Vienkārša limfmezgla diagramma
**Limfmezgli** () ir limfātiskās sistēmas daļa — nelieli ovāli vai apaļi veidojumi limfvadu ceļos, kuri var būt no kniepadatas galviņas līdz rieksta lielumam. Tie ir bioloģiski aktīvi caurplūstošās limfas filtri, kas aiztur infekciju un svešķermeņus, kā arī limfa limfmezglos bagātinās ar limfocītiem. Limfmezglos veidojas arī antivielas, kas nodrošina organisma imunitāti.

Limfmezgli parasti ir izvietoti grupās gar lielākajām vēnām. Katram limfmezglam vienā pusē ir padziļinājums — vārti, kur ieiet artērija un nervi, bet iziet vēnas un aiznesējlimfvadi. No limfmezgla izvelvētās puses iepretim vārtiem limfmezglā ieiet pienesējlimfvadi. Limfmezglu ietver saistaudu kapsula, no kuras mezglā ieiet nelielas starpsienas. Starp tām atrodas limfoidālie audi, t.i., retikulārie audi, kuru cilpās attīstās limfocīti, kurus caurplūstošā limfa ievada asinsritē. Limfmezglu grupas, caur kurām plūst kāda noteikta orgāna vai ķermeņa apvidus limfa, sauc par apvidus (reģionārajiem) limfmezgliem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rietumtautu Komunistiskā universitāte

**Rietumtautu Komunistiskā universitāte** jeb **[[Juliāns Marhļevskis|Marhļevska]] Rietumu nacionālo minoritāšu komunistiskā universitāte** () bija augstākās izglītības iestāde Maskavā un Ļeņingradā, kas darbojās no 1922. līdz 1936. gadam un apmācīja vairākus tūkstošus dažādu tautību partijas, komjaunatnes un arodbiedrību darbinieku. Līdztekus Maskavā darbojās arī Austrumtautu Komunistiskā universitāte (*Коммунистический университет трудящихся Востока имени И. В. Сталина*, 1921—1938) ar Baku, Irkutskas un Taškentas filiālēm.

## Vēsture
Izveidota 1921. gada 28. novembrī ar Krievijas PFSR Tautas komisāru padomes dekrētu, lai sagatavotu revolucionārus un politiskos darbiniekus no agrākās Krievijas Impērijas rietumu daļas guberņu iedzīvotājiem (ebrejus, igauņus, latviešus, lietuviešus, poļus, rumāņus, somus, vāciešus u.c.).
Par pirmo rektoru iecēla poļu komunistu Juliānu Baltazaru Marhļevski, bet par prorektori ebreju komunisti Mariju (Malku) Frumkinu.
1922. gada 18. septembrī Petrogradā atvēra Rietumtautu Komunistiskās universitātes filiāli, apvienojot latviešu, igauņu un somu augstākās partijas skolas, kuru vadīja somu komunists Jurje Sirola (*Yrjö Sirola*).

Pirmais izlaidums (352 cilvēki) notika 1922. gadā. 1922./1923. mācību gadā izveidoja trīsgadīgu mācību kursu un organizēja nodaļas: partijas darba un politiskās izglītības; arodbiedrību kustības; ekonomisko; administratīvo un juridisko. Paralēli lielākajā daļā nozaru bija arī viena gada kursi. Pēc Marhļevska nāves 1925. gadā par rektori kļuva Frumkina.

Universitātē arī apmācīja nelegālo komunistisko partiju kaujiniekus buržuāzisko valstu, tajā skaitā Latvijas Republikas, graušanai.

1936. gadā universitāti slēdza un Lielā terora laikā 1938. gadā tās rektori Frumkinu NKVD apcietināja un ieslodzīja Ļefortovas cietumā, vēlāk Gulaga nometnē, kur viņa gāja bojā 1943. gadā.

## Latviešu audzēkņi un docētāji
* Olga Auguste
* Milda Bundule
* Fricis Deglavs
* Ernests Eferts-Klusais
* Jānis Jurgens
* Jānis Kalnbērziņš
* Arvīds Kalniņš
* Marta Krustiņsone
* Rūdolfs Lācis
* Ieva Paldiņa
* Kārlis Plāters
* Pēteris Plēsums
* Eduards Prāmnieks
* Žanis Spure
* Sudrabu Edžus

## Atsauces

## Literatūra
* Julia Köstenberger: *Die Geschichte der „Kommunistischen Universität der nationalen Minderheiten des Westens“ (KUNMZ) in Moskau 1921—1936.* In: *Jahrbuch für Historische Kommunismusforschung 2000/2001.* Aufbau-Verlag, Berlin 2001, S. 248—303.
* Wolfgang Ruge: *Gelobtes Land. Meine Jahre in Stalins Sowjetunion.* Rowohlt, Reinbek bei Hamburg 2012, ISBN 978-3-498-05791-6
* Коммунистический университет национальных меньшинств запада им. Ю. Ю. Мархлевского (Москва). Ленинградское отделение. Пять лет ленинской учебы: юбилейный сборник (1922—1927) / Ленингр. отд-ние Коммунистич. ун-та нац. меньшинств запада им. Ю. Ю. Мархлевского; под ред. С. Аллерман. — Л., 1927. — 127 с.

## Ārējās saites