Tockas militārās mācības

**Tockas militārās mācības** () bija padomju taktiskās militārās mācības, kurās tika izmantoti kodolieroči, ar kodēto nosaukumu "Snezhok" (*Sniedziņš*). Tās tika sagatavotas un veiktas PSRS aizsardzības ministra vietnieka maršala Georgija Žukova vadībā 1954. gada 14. septembrī Tockas poligonā Orenburgas apgabalā. Kopējais militārpersonu skaits, kas piedalījās mācībās, sasniedza 50 000. Mācību mērķis bija praktizēt ienaidnieka aizsardzības pārraušanu, izmantojot kodolieročus. Tockas poligons tika izvēlēts tāpēc, ka tur esošais reljefs atgādināja Rietumeiropu, kas tika uzskatīta par visticamāko Trešā pasaules kara sākumpunktu.

Pēc PSRS sabrukuma mācības tika kritizētas par 45 000 padomju militārpersonu un 10 000 vietējo iedzīvotāju pakļautību radiācijai, kā arī par nepietiekamo informāciju, kas tika sniegta personālam un iedzīvotājiem par radiācijas ietekmi un aizsardzības pasākumiem, kā rezultātā strauji pieauga ļaundabīgo audzēju un asins slimību gadījumu skaits testa dalībnieku vidū, hromosomu mutācijas, malformācijas un zīdaiņu mirstība vietējo iedzīvotāju vidū.
## Iepriekšējā sagatavošanās

Pirmo mācību priekšlikumu parakstīja Padomju Savienības maršals A. M. Vasiļevskis, B. L. Vaņņikovs, E. I. Smirnovs, P. M. Kruglovs un citas atbildīgas amatpersonas, un tas tika nosūtīts PSRS Ministru padomes priekšsēdētāja vietniekam N. A. Bulgaņinam. 1953. gada 29. septembrī tika izdots PSRS Ministru padomes dekrēts, kas iezīmēja Bruņoto spēku un valsts sagatavošanas sākumu operācijām īpašos apstākļos. Pēc Bulgaņina personīgajiem norādījumiem visus norādītos dokumentus viena mēneša laikā publicēja laikraksts “Voenizdat” un nogādāja karaspēka vienībās, militārajos apgabalos, pretgaisa aizsardzības apgabalos un flotēs. Vienlaikus armijas un flotes vadībai tika demonstrētas īpašas filmas par kodolieroču izmēģinājumiem. Sākās poligona meklēšana, kur varētu veikt apvienotās ieroču mācības, izmantojot kodolieročus. Tika apsvērta iespēja rīkot šādas mācības Kapustinjaras poligonā, taču tā tika noraidīta. 1954. gada pavasarī ģenerālleitnanta I. S. Gļebova komanda novērtēja Tockas poligonu, kas atrodas starp Kuibiševas un Čkalovas pilsētām, un atzina to par piemērotu mācībām drošības ziņā. Kodolieroču detonācijas veikšanai no gaisa Tockas poligona nelīdzenajā reljefā bija ļoti praktiska nozīme, lai novērtētu reljefa ietekmi uz kodolsprādziena postošās ietekmes mazināšanu (vai pastiprināšanu). Trenējās divas apkalpes: majora Kutirčeva un kapteiņa Ļasņikova. Līdz pat pēdējam brīdim piloti nezināja, kurš būs vadošais pilots un kurš — rezerves pilots. Kutirčeva apkalpei, kurai jau bija pieredze atombumbas izmēģinājumos Semipalatinskas poligonā, bija priekšrocība. Militārās mācības ar nosaukumu "Sagatavotas ienaidnieka taktiskās aizsardzības izrāviens, izmantojot atomieročus" bija paredzētas 1954. gada rudenī. Mācībās bija paredzēts izmantot 40 kilotonnu RDS-2 atombumbu, kas tika pārbaudīta Semipalatinskas poligonā 1951. gadā. Mācību vadība tika uzticēta PSRS aizsardzības ministra vietniekam, Padomju Savienības maršalam G. K. Žukovam.

Tika izvirzīti šādi mērķi:

* Izpētīt atombumbas sprādziena ietekmi uz iepriekš sagatavotu aizsardzības zonu, kā arī uz ieročiem, militāro aprīkojumu un dzīvniekiem;
* Izpētīt un praksē pārbaudīt atombumbas lietošanas apstākļos:
* Vienību un formējumu uzbrukuma un aizsardzības darbību organizēšanas specifiku;
* Uzbrūkošo karaspēka rīcību aizsardzības līniju izrāviena laikā pēc atomu triecieniem;
* Karaspēka aizsardzības rīcību uzbrūkošās puses atomu ieroču lietošanas apstākļos un pretuzbrukuma veikšanu pēc atomu trieciena ienaidnieka karaspēkam, kas virzās uz priekšu;
* Karaspēka pretkodolieroču aizsardzības organizēšanu aizsardzībā un uzbrukumā;
* Karaspēka komandēšanas un kontroles metodes uzbrukuma un aizsardzības situācijās;
* Karaspēka loģistikas atbalsts kaujas situācijās;
## Sagatavošanās darbi poligonā
Mācību plāns paredzēja uzbrūkošajai pusei izlauzties cauri sagatavotajām taktiskajām aizsardzības līnijām, izmantojot kodolieročus, simulētam ienaidniekam, savukārt aizsargājošajai pusei bija jāorganizē un jāveic aizsardzība kodoluzbrukuma gadījumā. Galvenā uzmanība tika pievērsta uzbrūkošajai pusei, kuras karaspēks faktiski veica kodolieroču, artilērijas un gaisa triecienus, lai sagatavotos izrāvienam un kodoldetonācijas zonas pārkāpšanai. Karaspēks, kas ieņēma aizsardzības pozīcijas, iepriekš tika atvilkts uz drošu vietu.

Mācībās piedalījās aptuveni 45 000 cilvēku. Karaspēka grupējuma kodolu veidoja 12. gvardes mehanizētā Moziras divīzija un 50. gvardes strēlnieku Staļina divīzija 128. Gumbinnenas strēlnieku korpusa sastāvā, 600 tanki un pašgājējas artilērijas iekārtas, 500 lielgabali un mīnmetēji, 600 bruņutransportieri, 320 lidmašīnas, 6000 traktori un dažādu mērķu transportlīdzekļi. Karaspēks uz mācībām tika izsaukts speciāli izstrādātās organizācijas tabulās un apgādāts ar jauniem ieročiem un ekipējumu. Strēlnieku korpusa ofensīvu bija paredzēts atbalstīt ar trim sprādzieniem: vienu vidēja kalibra atombumbu un divām trotila kastu un benzīna mucu kaudzēm (kodolieroču sprādzienu simulatori). Īsto atombumbu bija paredzēts nomest bataljona aizsardzības zonā pulka rezervistu pozīcijās. Šī zona bija paredzēta kā labi sagatavots pretestības centrs dziļi Rietumu aizsardzības sistēmā, kura apspiešana apdraudētu pretinieka pulka visas aizsardzības stabilitāti, kā arī mazinātu viņu galvenās artilērijas grupas kaujas efektivitāti.

Kodolsprādziena laikā personāls tika evakuēts no ēkām un izvietots bunkuros un patvertnēs. Zemes, nevis gaisa sprādziena gadījumā – ārkārtas situācijā – mācības tiktu atceltas, un tiktu ieviesti komandējošā sastāva izstrādāti īpaši pasākumi.

Lai nodrošinātu iedzīvotāju drošību, mācību zona līdz 50 km rādiusā no sprādziena vietas tika sadalīta piecās zonās:

* 1. zonā (līdz 8 km) vietējo iedzīvotāju klātbūtne tika pilnībā izslēgta.
* 2. zonā (8–12 km) trīs stundas pirms sprādziena iedzīvotāji tika izvesti uz dabiskām patvēruma vietām apdzīvotu vietu tuvumā; 10 minūtes pirms sprādziena pēc iepriekš noteikta signāla visiem iedzīvotājiem bija jānoguļas ar seju uz leju uz zemes. 
* 3. zonā (12–15 km) iedzīvotāji tika evakuēti no savām mājām 15–30 metru attālumā no ēkām vienu stundu pirms detonācijas; 10 minūtes pirms detonācijas visi nogūlās uz zemes pēc signāla.
* 4. zonā (15–50 km) aizsardzība tika nodrošināta tikai no iespējama nopietna radioaktīvā piesārņojuma apgabalā gar mākoņa ceļu, galvenokārt zemes detonācijas gadījumā.
* 5. zonā (kas atrodas uz ziemeļiem no mērķa gar bāzes lidmašīnas kaujas kursu 10 km platā un 20 km dziļā joslā, virs kuras bāzes lidmašīna lidoja ar atvērtu bumbu nodalījumu) trīs stundas pirms detonācijas iedzīvotāji tika evakuēti ārpus tās robežām uz drošām vietām. Lopi tika aizdzīti vai patverti kūtīs.
## Mācību sākums
### Situācija pirms sprādziena
Mācību dienā, 1954. gada 14. septembrī, saullēktā laiks bija skaidrs un saulains, pūta neliels vējš un 1000 metru augstumā bija neliela mākoņu sega. No rīta gaisa temperatūra bija no 9°C līdz 12°C. Plkst. 9:20 mācību vadība uzklausīja jaunākos laika ziņojumus un pieņēma lēmumu detonēt atombumbu. Lēmums tika reģistrēts un apstiprināts. Pēc tam lidmašīnas apkalpei pa radio tika dota pavēle ​​detonēt bumbu. Desmit minūtes pirms atoma trieciena atskanēja "atombumbas trauksmes" signāls, kas pamudināja visus karavīrus meklēt patvērumu un slēptuves. Tanku un pašgājēju artilērijas mašīnu apkalpes ieņēma vietas savos transportlīdzekļos un aizvēra lūkas.

Plkst. 9:34 no rīta Tu-4 bāzes lidmašīna (pilots V. J. Kutirčevs) no 8000 m augstuma nometa RDS-2 atombumbu ar 40 kilotonnu jaudu. Sprādziens sekoja 48 sekundes vēlāk 350 metru augstumā no zemes virsmas un ar 280 m novirzi no mērķa ziemeļrietumu virzienā.
### Sprādziena aina
Atombumbas sprādzienu pavadīja žilbinošs uzliesmojums, apgaismojot apkārtni ar spilgti baltu gaismu. Pēc uzliesmojuma sprādziena centrā 350 metru augstumā izveidojās sfērisks kvēlojošs apgabals. Spēcīga gaismas starojuma ietekmē mitrums iztvaikoja plašā platībā ap sprādziena zonu, saplaisājot un sasmalcinot augsnes daļiņas un sadedzinot organiskās vielas. Tas radīja asu dūmu un putekļu mākoni zemes gaisa slānī, ievērojami samazinot tā caurspīdīgumu. Karsēta putekļu slāņa veidošanās sprādziena gaismas starojuma ietekmē notika pirms triecienviļņa ierašanās.

3,6 sekundes pēc sprādziena kvēlojošā apgabala virsma sāka kļūt tumšāka, parādoties atsevišķiem, mazāk spilgtiem plankumiem, kas palielinājās izmēros, līdz drīz vien pārklāja visu kvēlojošā apgabala virsmu. Tas iezīmēja kvēlojošā apgabala attīstības beigas, un sākās sprādziena mākoņa attīstība. Tā attīstības beigās kvēlojošā apgabala horizontālais izmērs bija ~714 m. Sprādziena mākonis ieguva toroidāla virpuļa formu ar viļņojošu virsmu, caur kuru caururbās liesmu mēles. Sekojot augšup virzošajam mākonim, no sprādziena epicentrālās zonas sāka celties milzīgs putekļu stabs, kas 4–5 sekunžu laikā tuvojās mākonim. Pēc aptuveni 1 minūtes sprādziena mākonis pacēlās ~4 km augstumā, bet pēc 7 minūtēm — ~15 km augstumā.
### Situācija pēc sprādziena
Piecas minūtes pēc sprādziena sākās artilērijas apšaude un bumbvedēju uzbrukums. Pēc artilērijas apšaudes uz atombumbas sprādziena epicentru tika nosūtītas radiācijas izlūkošanas patruļas, kas epicentrā ieradās 40 minūtes pēc sprādziena. Tās noteica, ka radiācijas līmenis šajā apgabalā stundu pēc sprādziena bija 50 R/h, 25 R/h rādiusā līdz 300 metriem, 0,5 R/h rādiusā 500 metru rādiusā un 0,1 R/h 850 metru rādiusā.

Plkst. 10:10 "austrumu" spēki sāka uzbrukt imitētajām ienaidnieka pozīcijām. Līdz plkst. 11:00 vienības bija sakrāvušas savu personālu transportlīdzekļos un turpināja virzīties uz priekšu formācijā (kolonnās). Izlūkošanas vienības kopā ar karaspēka radiācijas izlūkošanas vienībām virzījās uz priekšu. Dūmi un putekļi, ko radīja imitēti sprādzieni no benzīna mucām, apgrūtināja orientēšanos. Karaspēks šķērsoja kodolsprādziena zonu ar ātrumu 5 km/h, savukārt motorizētās strēlnieku divīzijas priekšgals epicentra tuvumā pārvietojās ātrāk — 8–12 km/h.

Dažas lidmašīnas, kas bija ceļā uz uzbrukumiem zemes mērķiem, bija spiestas šķērsot "sēņu mākoņa" pēdu 20 minūtes pēc kodolsprādziena. Lidojuma apkalpes un lidmašīnas dozimetriskā uzraudzība pēc nosēšanās atklāja niecīgu piesārņojuma līmeni. Piemēram, lidmašīnas fizelāžas piesārņojuma līmenis bija 0,2–0,3 R/h, bet salonā — 0,02–0,03 R/h. Mākoņa pēdas radiācijas izlūkošana, kas tika veikta no Li-2 lidmašīnas, noteica, ka radioaktīvā mākoņa pēdas ass sakrita ar gaisa masu kustību 7–9 km augstumā. Mahovkas, Jeļšankas-2, Ivanovkas un Orlovkas ciematos nodega atsevišķas mājas, tad karaspēks nodzēsa ugunsgrēkus un novāca nokritušos kokus.

Divas dienas vēlāk, 1954. gada 17. septembrī, laikraksts “Pravda” publicēja TASS ziņojumu: “Saskaņā ar zinātniskās pētniecības un eksperimentālā darba plānu pēdējās dienās Padomju Savienībā tika veikts viena veida atomieroča izmēģinājums. Izmēģinājuma mērķis bija izpētīt atomsprādziena sekas. Izmēģinājums deva vērtīgus rezultātus, kas palīdzēs padomju zinātniekiem un inženieriem veiksmīgi risināt problēmas, kas saistītas ar aizsardzību pret atomu uzbrukumu.”
## Piemiņa

1994. gadā poligonā tika uzstādīta stēla visu radiācijas skarto piemiņai. 2004. gada 12. septembrī, mācību 50. gadadienas priekšvakarā, Brestā, iepretim garnizona kapsētai uz ziemeļiem no Brestas cietokšņa, tika atklāta granīta piemiņas zīme "Par godu un slavu Padomju Savienības kodolieroču vairoga izveides dalībniekiem". Aiz pieminekļa atrodas divi vairogi. Vienā no tiem uzskaitīti pieminekļa uzstādīšanas sponsori. Uz otra rakstīts: "1954. gada 14. septembrī Tockas poligonā Orenburgas apgabalā tika veiktas vienīgās PSRS Bruņoto spēku vēsturē eksperimentālās militārās mācības, kurās tika izmantoti kodolieroči. Karaspēka grupējuma kodolu veidoja Brestas garnizons, kas sastāvēja no 128. strēlnieku korpusa vienībām un formējumiem. No 1961. līdz 1990. gadam Brestas apgabala mežos kaujas dežūrā atradās 31. stratēģisko raķešu divīzija."
## Mācību novērtējums
Pēc tam, kad 1993. gadā tika atcelta augstākās slepenības pakāpe, plašsaziņas līdzekļos parādījās ziņojumi, ka 1954. gada 14. septembrī kodolieroču izmēģinājuma rezultātā 45 000 karavīru un 10 000 civiliedzīvotāju eksperimenta ietvaros tika pakļauti kodolstarojumam, lai noteiktu starojuma ietekmi uz cilvēkiem. Mācību rezultātā tūkstošiem dalībnieku saņēma dažādas starojuma devas. Nav apstiprinātu pierādījumu, ka militārpersonas saņēma atbilstošu medicīnisko aprūpi. Visi dalībnieki parakstīja 25 gadu konfidencialitātes līgumu par informācijas neizpaušanu.

Lielākā daļa materiālu par mācībām sāka parādīties tikai pēc PSRS sabrukuma. Mācību dalībniekus atcerējās tikai pēc notikumiem Čornobiļā un perestroikas laikā, taču daudzi nekad nespēja pierādīt savu dalību mācībās vai saņemt kompensāciju par zaudēto veselību savu personīgo ierakstu viltošanas dēļ. Piemēram, viens no mācību dalībniekiem nākamo 25 gadu laikā piedzīvoja 71 hospitalizāciju un astoņas operācijas, no kurām viena bija vēža dēļ. Viņam audzējs attīstījās 27 gadu vecumā, 30 gadu vecumā viņam bija sirdslēkme, un viņš gandrīz kļuva akls. Atšķirībā no Čornobiļas upuriem, lielākā daļa izdzīvojušo šo notikumu dalībnieku nesaņēma pabalstus.

Saskaņā ar Krievijas Federācijas Augstākās padomes 1991. gada 27. decembra rezolūciju Nr. 2123-1 Totskojes mācību dalībnieki tika klasificēti kā īpaša riska vienību veterāni (a apakšpunkts) un viņiem tika nodrošināti atbilstoši maksājumi un pabalsti.

Periodiski tiek publicētas intervijas ar notikumu aculieciniekiem.
## Atsauces

## Ārējās saites
* *Густерин, Павел Вячеславович*. О фальсификации Л. Я. Гозмана на ТВЦ
* 
* *Марков, Сергей*. Тоцкие учения 1954 года и принятые меры безопасности
* В зоне ядерного удара
* «Говорили, что нам выпала великая честь»: Свидетельства людей, переживших ядерный взрыв в Оренбургской области. К годовщине тоцкой трагедии
* Испытания ядерного оружия в СССР и США
* Операция «Снежок»: Что мы узнали о секретных ядерных испытаниях под Оренбургом
* Памятник «атомным» солдатам в Бресте
* Энциклопедия Министерства обороны РФ. Тоцкое учение 1954 
* Это Тоцкое. Как мы взорвали атомную бомбу над живыми людьми и прячем дозы до сих пор