open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Itālija 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Itālija]] ([[Itālijas Karaliste (1861—1946)|Itālijas Karaliste]]) [[1896. gada vasaras olimpiskās spēles|1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs]]** bija viena no 14 pārstāvošajām valstīm. Itālija šajās olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta ar vienu sportistu — Džuzepi Rivabellu —, kurš startēja šaušanā. Bija plānots, ka olimpiskajās spēlēs startēs arī Karlo Airoldi, taču viņš iepriekš startējot sporta sacensībās bija saņēmis naudas balvas un līdz ar to tika diskvalificēts, jo nebija uzskatāms par amatieri.

Šajās olimpiskajās spēlēs Itālijas sportisti medaļas neizcīnīja.

## Sportistu sadalījums starp sporta veidiem

## Šaušana [[Attēls:Shooting pictogram.svg|25px]]

Itālijas vienīgais sportists Džuzepe Rivabella startēja 200 metru šaušanā ar militāro šauteni. Viņa iegūtais precīzais rezultāts nav zināms, viņš varētu būt izcīnījis no 14. līdz 41. vietai šajā disciplīnā.

### Sportisti
* Džuzepe Rivabella

### Rezultāti
; Šautene

## Atsauces

## Ārējās saites
* Athens 1896 — Olympic.org /
*  (Digitally available at http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/1896/1896.pdf )
*  (Excerpt available at https://web.archive.org/web/20080411091042/http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/Mallon/1896.pdf)
*
Nacionālais veselības dienests

**Nacionālais veselības dienests** (NVD) ir Latvijas Republikas Veselības ministrijas pakļautībā esošs valsts dienests, kas pārvalda veselības aprūpei paredzētos valsts budžeta līdzekļus un saskaņā ar noslēgtajiem līgumiem norēķinās par sniegtajiem veselības aprūpes pakalpojumiem, kā arī ambulatorajai ārstniecībai paredzētajām zālēm un medicīniskajām ierīcēm. NVD veic arī veselības aprūpes pakalpojumu plānošanu, tarifu aprēķināšanu, veido kompensējamo zāļu sarakstu, apstiprina medicīniskās tehnoloģijas un klīniskās vadlīnijas. NVD apkopo vadības informācijas sistēmas datus, vada E-veselības projektus.

Dienests ir dibināts 2011. gada 1. novembrī, apvienojot Veselības ekonomikas centru un Veselības norēķinu centru.

## Ārējās saites
* NVD mājas lapa
Merģelis

[thumb|300px|[Graptolīti silūra merģelī.]]
**Merģelis** ir mālains karbonātisks nogulumiezis, kas satur 50—75% kalcija karbonātu un 25—50% sālsskābē nešķīstošu atlikumu, ko veido silīcija dioksīds, alumīnija, dzelzs u.c. oksīdi. Ja no karbonātiem sastāvā ir dolomīts, tad iezi sauc par dolomītmerģeli jeb domerītu. Pretējā gadījumā tas ir kaļķa merģelis. Parastiem merģeļiem SiO2 attiecība pret pārējiem oksīdiem nepārsniedz vairāk kā četras reizes. Pretējā gadījumā tie ir attiecināmi pie silikātu grupas. 

Parasti merģeļiem ir gaiša krāsa, kuras nokrāsas ir saistītas ar piejaukumiem. Parasti dabā tie ir izplatīti dažāda biezuma slāņkopās, un ir sastopami dažāda vecuma nogulumos, sākot ar proterozoju un līdz mūsdienām. Raktuvēs to iegūst atklātā veidā.

Merģeļus nelielā daudzumā izmantoja senajā Grieķijā kā mēslojumu. Mūsdienās kaļķa merģeļi tiek izmantoti cementa rūpniecībā portlandcementa ražošanai. Latvijā merģeļu praktiskā nozīme ir neliela, jo biezi merģeļu slāņi atrodas tikai lielā dziļumā (>400 m) ordovika un silūra nogulumos. Līdz dažus desmitus centimetru biezi merģeļa starpslāņi ir arī nelielā dziļumā vai arī Zemes virspusē Latvijas austrumu daļas devona, Dienvidkurzemes perma, kā arī dažu holocēna saldūdens kaļķiežu bazālajā daļā. Taču to nelielais daudzums rūpnieciskai ieguvei nav pielietojams.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hidrovizlas

[thumb|300px|Hidrovizla [vermikulīts.]]
**Hidrovizlas** ir silikātu klases minerālu grupa, kas no vizlas atšķiras ar lielāku saistīta ūdens daudzumu, kas viegli zūd, to uzsildot, un ar mazāku katjonu saturu, kas veido saites starp slāņiem.

Hidrovizlas veidojas hidrotermālo procesu zemas temperatūras stadijās, vulkānisko iežu un pegmatītu dēdēšanas procesā no tur klātesošajām vizlām un laukšpatiem. Dažas hidrovizlas veidojas salikto kālija alumosilikātu gelu u.c. sārmaino elementu absorbēšanas gaitā no jūras ūdens. Hidrovizlu saglabāšanās pamatnoteikums ir ar ūdeni bagāta vide.

Hidrovizlu grupas pārstāvji ir illīts, vermikulīts un glaukonīts.

Tās plaši tiek izmantotas rūpniecībā un lauksaimniecībā: keramogranīta (illīta), skaņas un siltumizolācijas materiālu, atomenerģētikas izolējošo materiālu (vermikulīts) un kālija minerālmēslu (glaukonīts) ražošanā. Latvijā hidrovizlas ir visvairāk izplatītie māla minerāli (80—100%) kembrija, devona un kvartāra nogulumos. Tie ir visu rūpniecībā izmantojamo mālu galvenā sastāvdaļa.

## Atsauces
Jandžou

**Jandžou** (, ) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Dzjansu provincē Ķīnas austrumos. Izvietojusies provinces vidusdaļā Jandzi upes kreisajā krastā pie Lielā Ķīnas kanāla. Robežojas ziemeļos ar Huaiaņu, austrumos — ar Jaņčenu un Taidžou, dienvidos — ar Džeņdzjanu, dienvidrietumos — ar provinces galvaspilsētu Naņdzjinu, bet rietumos — ar Aņhui provinci.

## Vēsture
Pirmā apdzīvotā vieta Jandžou apvidū — Guanlina (廣陵, *Guǎnglíng*) dibināta Pavasara un Rudens periodā. Pēc Jue valsts sakāves 485. gadā p.m.ē. Jandzi kreisajā krastā tika uzbūvēta nocietināta garnizona pilsēta Haņčena. Haņu dinastijas laikā Haņčena bija Guanlinas komandērijas centrs. 590. gadā pilsēta kļuva par Janas prefektūras centru un turpmāk saukta tagadējā vārdā.

Kopš Tanu dinastijas laika Jandžou kļuva par nozīmīgu ārējās tirdzniecības ostu Jandzi lejtecē. No 1282. līdz 1287. gadam Jandžou par Juaņu dinastijas ierēdni strādāja Marko Polo. Minu dinastijas laikā pilsēta bija ievērojams sāls tirdzniecības centrs.

## Ekonomika
Galvenās rūpniecības nozares ir kuģu būve un tekstilrūpniecība. Attīstīta amatnieciba, pārtikas rūpniecība un lauksaimniecības instrumentu ražošana.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lauma Fabrics

**SIA "Lauma Fabrics"** ir Latvijas tekstilizstrādājumu ražošanas, aušanas un audumu ražošanas uzņēmums, kas atrodas Liepājas speciālajā ekonomiskajā zonā Liepājas Ziemeļu priekšpilsētā. Uzņēmumu kopš 2018. gada pārvalda SIA *European Lingerie Group* un *Helike Holdings OU*, patiesais labuma guvējs ir Igaunijas uzņēmējs Indreks Rahumā (*Indrek Rahumaa*).

"Lauma Fabrics" eksportē vairāk nekā 80% savas produkcijas uz vairāk nekā 20 dažādām pasaules valstīm.

## Vēsture
Tekstilrūpniecības uzņēmums "Lauma" dibināts 1971. gadā, 1977. gadā pilnīgi pabeidza uzņēmuma celtniecību, ražošanas korpusi aizņēma 11 ha, 1981. gadā strādājošo skaits sasniedza 5000 cilvēku.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to 1991. gada 4. jūnijā pārveidoja par valsts firmu “Lauma”, bet 1994. gadā par AS “Lauma”. 2004. gadā to iegādājās Igaunijas investīciju kompānija “Alta Capital”, kas 2005. gadā nodibināja divus meitas uzņēmumus — “Lauma Lingerie” un “Lauma Fabrics”. AS “Lauma” padomes priekšsēdētājs kopš 2007. gada bija Spānijas pilsonis Leibs Rikardo Rehters, viņa vietnieks Igaunijas pilsonis Indreks Rahumā. 2010. gadā Rīgas rajona tiesa pieņēma lēmumu par “Alta Capital Partners” maksātnespējas procesa uzsākšanu.

2005. gadā dibinātā SIA “Lauma Fabrics” ražo mežģīnes, trikotāžas adījumus, lentes un citus materiālus sieviešu veļas šūšanai.
Tā vienīgais īpašnieks ir AS “European Lingerie Group”, kas iegādājās arī Vācijas veļas ražošanas uzņēmumu “Felina”, izplatīšanas kompāniju Krievijā “AO Avangard”, kā arī veļas mazumtirgotāju internetā “Dessus-Dessous”.

2019. gadā SIA "Lauma Fabrics" reģistrēja meitas uzņēmumu SIA “Lauma Medical” medicīnisko izstrādājumu elastīgo saišu, jostu, pārsēju u.c. ražošanai un izplatīšanai.

## Atsauces
Šveice 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Šveice]] [[1896. gada vasaras olimpiskās spēles|1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs]]** bija viena no 14 pārstāvošajām valstīm. Šajās olimpiskajās spēlēs tā bija pārstāvēta ar 2 sportistiem, kuri startēja divos olimpiskajos sporta veidos.

Šveice šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja 3 olimpiskās medaļas, 1 zelta un 2 sudraba. Visas šīs medaļas tika izcīnījis Luijs Cuters, kurš startēja vingrošanā.

Šveices pilsonis Šarls Šampo arī startēja šajās olimpiskajās spēlēs. Viņš dzīvoja Bulgārijas galvaspilsētā Sofijā, līdz ar to Bulgārijas Olimpiskā komiteja uzskata viņu par savu sportistu un viņa rezultāts līdz ar to tiek pieskaitīts pie Bulgārijas rezultāta šajās spēlēs.

## Medaļnieki

### Sportisti ar vairākām medaļām

### Medaļu sadalījums pa sporta veidiem

## Sportistu sadalījums starp sporta veidiem

## Šaušana [[Attēls:Shooting pictogram.svg|25px]]

Šaušanā Šveici pārstāvēja 1 sportists — Alberts Baumanis. Viņš startēja 200 metru šaušanā ar militāro šauteni un iegūstot 1294 punktus, izcīnīja 8. vietu.

### Sportisti
* Alberts Baumanis

### Rezultāti
; Šautene

## Vingrošana [[Attēls:Gymnastics pictogram.svg|25px]]

Vingrošanā Šveice bija pārstāvēta ar Luiju Cuteru. Viņš startēja četrās vingrošanas disciplīnās, no kurām trijās izcīnīja medaļas. Zelta medaļu viņš izcīnīja vingrošanā uz zirga, bet sudraba medaļas izcīnīja atbalsta lēcienā un līdztekās.

### Sportisti
* Luijs Cuters

### Rezultāti
; Sporta vingrošana 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Athens 1896 — Olympic.org /
*  (Digitally available at http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/1896/1896.pdf )
*  (Excerpt available at https://web.archive.org/web/20080411091042/http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/Mallon/1896.pdf)
*
Psammītu struktūra

thumbnail|210px|Dažāda izmēra un noapaļotības pakāpes smilšu graudiņi.
**Psammītu struktūra** ir klasiskās iežu struktūras paveids, kas raksturīgs smiltīm un smilšakmeņiem ar 1,0 līdz 0,1 mm lielu noapaļotu smilšu graudiņu pārsvaru. Pēc dažu autoru domām smilšu graudiņu lieluma augšējā robeža var būt 2-2,5 mm. Psammītu struktūra ir raksturīga smiltīm, smilšakmeņiem un piroklastiskiem iežiem. Atkarībā no drupu graudu izmēriem psammītu struktūru iedala dažādi, rupji (0,5—1 mm), vidēji (0,25—0,5 mm) un sīkgraudainā (0,1—0,25 mm), bet pēc formas ar stūrainiem, pusstūrainiem vai noapaļotiem graudiem.

## Atsauces
Aleiropsammītu struktūra

**Aleiropsammītu struktūra** ir klasiskās iežu struktūras paveids. Tā pēc būtības ir jaukta struktūra, un raksturojas ar vāju drupu materiāla sašķirošanas pakāpi, ko veido no 0,01 līdz 1 mm lielas daļiņas ar smilšu graudiņu pārsvaru, kam piejauktas izkliedētas aleirītiskās daļiņas (0,01—0,1 mm). Aleiropsammītu struktūra ir raksturīga aleirītiskām smiltīm un smilšakmeņiem.

## Atsauces
Plankumainā tekstūra

[thumb|250px|[Merģelis ar plankumaino tekstūru.]]
**Plankumainā tekstūra** ir iežu tekstūra, kuru raksturo apgabali iezī, kas atšķiras no tā pamatmasas ar minerālo vai granulometrisko sastāvu, krāsu, reizēm ar cietību vai noturību pret dēdēšanu. Nogulumiežu plankumainā tekstūra var izveidoties, sadaloties organiskajai vielai, organismu dzīves darbības iespaidā, saduļķojoties nogulumiem, iežu masai pārgrupējoties diagenēzes, epigenēzes, dēdēšanas rezultātā, vai arī tie var būt saglabājušies nenosakāmi augu fragmenti. Mālainos iežos tiek izdalīti vairāki plankumaino tekstūru veidi: ligzdveidīga, zvīņveidīga, pārslveidīga, zonāla, strūklakveidīga, briļļveidīga u.c.

## Atsauces
Almute Leitgeba

**Almute Leitgeba** (; dzimusi ) ir bijusī austriešu džudiste un brīvā stila cīkstone.

## Biogrāfija
Almute Leitgeba dzimusi 1968. gadā. Vispirms viņa nodarbojās ar džudo. Bija Austrijas kadetu un junioru čempione. No 1983. līdz 1992. gadam Austrijas čempionātos izcīnīja 6 sudraba un 3 bronzas medaļas. 1984. gadā piedalījās džudo pasaules čempionātā Vīnē, bet jau pirmajā cīņā zaudēja bronzas medaļas ieguvējai austrālietei Džūlijai Rīrdonai.

Deviņdesmito gadu vidū pārgāja uz brīvo cīņu. 1995. gadā viņa ieņēma 4. vietu pasaules čempionātā. 1996. gadā viņa kļuva par pasaules un Eiropas čempionāta sudraba medaļnieci. 1997. gadā viņa ieņēma 10. vietu Pasaules un 7. vietu Eiropas čempionātā.

Pēc profesijas ārste. Strādā Žēlsirdīgo brāļu slimnīcā Eizenštatē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jauktā komanda 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Jauktā komanda olimpiskajās spēlēs|Jauktā komanda]] [[1896. gada vasaras olimpiskās spēles|1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs]]** bija sportistu apvienotā komanda, kurai Starptautiskā Olimpiskā komiteja ļāva sastāvēt no dažādu valstu pārstāvjiem. 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs to veidoja 6 sportisti, kuri pārstāvēja trīs jau spēlēs startējošas valstis. Šie sportisti, trijās komandās (katrā pa diviem spēlētājiem) startēja  tenisa dubultspēlēs.

Šajās olimpiskajās spēlēs Jauktā komanda izcīnīja trīs olimpiskās medaļas, 1 zelta, 1 sudraba un 1 bronzas medaļu.

## Medaļnieki

### Medaļu sadalījums pa sporta veidiem

## Teniss [[Attēls:Tennis pictogram.svg|25px]]

Visi Jauktās komandas pārstāvji startēja tenisa dubultspēļu turnīrā. Zelta medaļu izcīnīja Džons Bolands un Frīdrihs Trauns, sudraba medaļu — Dionisijs Kasdaglis un Demetrijs Petrokokins, bet bronzas medaļu ieguva Edvīns Fleks un Džordžs Stjuarts Robertsons.

### Sportisti

*  
* 
* 
* 
* 
* 

### Rezultāti

## Atsauces

## Ārējās saites
* Athens 1896 — Olympic.org /
*  (Digitally available at http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/1896/1896.pdf )
*  (Excerpt available at https://web.archive.org/web/20080411091042/http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/Mallon/1896.pdf)
*
Jūlija Tkača

**Jūlija Tkača** (, meitas uzvārds — Ostapčuka (*Остапчу́к*); dzimusi ) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, 2014. gada pasaules čempione, trīskārtējā Eiropas čempione, 2019. gada Eiropas spēļu čempione, Ukrainas Nopelniem bagātā sporta meistare.

## Biogrāfija
Dzimusi 1989. gadā Koveļā. Ar brīvo cīņu sāka nodarboties 2002. gadā. 2008. gadā J. Tkača piedalījās olimpiskajās spēlēs Pekinā, kur ieņēma 11. vietu. 2010. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci. 2011. gadā viņa uzvarēja Eiropas čempionātā, bet Pasaules čempionātā palika 7. vietā. 2012. gadā viņa atkal uzvarēja Eiropas čempionātā, bet Londonas olimpiskajās spēlēs ieņēma tikai 7. vietu. 2014. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci, bet uzvarēja Pasaules čempionātā.

2016. gada Eiropas čempionāts notika Rīgā. Svara kategorijas līdz 63 kg finālā Tkača tikai pēc sīvas cīņas zaudēja rīdziniecei Anastasijai Grigorjevai un saņēma sudraba medaļu.

Nākamajos divos gados Tkačai uz goda pjedestāla bija jākāpj vēl vairākas reizes. Parīzē 2017. gada pasaules čempionātā viņa saņēma sudraba medaļu, gadu vēlāk Budapeštā — bronzas medaļu. 2017. gada Eiropas čempionātā — bronzas medaļu.

2019. gada Eiropas spēlēs Minskā viņa pieveica visas pretinieces un ieguva 2. Eiropas spēļu čempiones titulu.

2020. gada februārī Eiropas čempionātā, kas notika Itālijas galvaspilsētā Romā, cīnoties svara kategorijā līdz 62&nbsp;kg, Jūlija finālā pieveica Krievijas sportisti Innu Tražukovu un trešo reizi ieguva Eiropas čempiones titulu.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Kņazienes Olgas ordenis, 3. pakāpe.
* Ordenis "Par Nopelniem" 3. pakāpe (2016).

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Mencis

**Jānis Mencis** var būt:

* Jānis Mencis vecākais (1914—2011) — latviešu matemātiķis;
* Jānis Mencis jaunākais (1955) — latviešu matemātiķis.
Heidara Alijeva starptautiskā lidosta

**Heidara Alijeva starptautiskā lidosta** () ir starptautiskā lidosta, kas atrodas 20 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Azerbaidžānas galvaspilsētas Baku centra. Tās IATA kods ir GYD, bet ICAO kods ir UBBB. Lidosta oficiāli tika atklāta 1980. gadā. 2004. gadā tā tika nosaukta par godu azerbaidžāņu valstsvīram Heidaram Alijevam. Pirms tam tā bija zināma kā Binas starptautiskā lidosta. Kā bāzes lidostu to izmanto aviosabiedrības *[[Azerbaijan Airlines]]*, *[[Buta Airways]]* un *[[Silk Way West Airlines]]*.

Uz šo lidostu lidojumus no Rīgas starptautiskās lidostas nodrošina aviokompānija *[[airBaltic]]*.

## Ārējās saites

*
Svetlana Sajenko

**Svetlana Sajenko** (; dzimusi ) ir Ukrainas un Moldovas brīvā stila cīkstone, Eiropas spēļu, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece, 2004. un 2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Ukrainas Nopelniem bagātā sporta meistare.

## Biogrāfija
Dzimusi 1982. gadā Sumu pilsētā (Ukrainas PSR, PSRS). 2002. gadā viņa izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu. 2004. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta sudraba medaļnieci un Atēnu olimpiskajās spēlēs ieņēma 4. vietu. 2005. gadā viņa izcīnīja Pasaules čempionāta bronzas medaļu. 2006. un 2007. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta sudraba medaļnieci. 2009. gada Eiropas čempionātā viņa ieguva bronzas medaļu, bet pasaules čempionātā zaudēja cīņu par bronzu Stankai Zlatevai un ieņēma 5. vietu.

Kopš 2012. gada viņa sacensībās pārstāv Moldovu. Londonas olimpiskajās spēlēs, pēc uzvaras astotdaļfinālā, viņa ceturtdaļfinālā zaudēja ķīnietei Vanai Dzjao un ieņēma 10. vietu. 2015. gadā viņa kļuva par Eiropas spēļu bronzas medaļnieci.

## Galveno sacensību rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāti

### Eiropas spēles

### Eiropas čempionāti

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Ukrainas Nopelniem bagātā sporta meistare

## Atsauces

## Ārējās saites
Rietumslāvu valodas

**Rietumslāvu valodas** ir viens no slāvu valodu atzariem. Šajās valodās runā aptuveni 60 miljoni cilvēku, kas galvenokārt dzīvo Centrāleiropā. Sīkāk rietumslāvu valodas dalās čehu–slovāku valodās, lehu valodās un sorbu valodās. Lielākās rietumslāvu valodas pēc runātāju skaita ir poļu valoda, čehu valoda, slovāku valoda, augšsorbu valoda un lejassorbu valoda. Kā oficiālās valodas kāda no šīm valodām ir Polijā, Čehijā un Slovākijā. Sorbu valodas izplatītas Lauzicā, kas atrodas Vācijas austrumos.

## Vēsture
Rietumslāvu valodas, tāpat kā visas citas slāvu valodas, cēlušās no prašlāvu valodas, kas pastāvēja līdz 6. gadsimtam. Protoslāvu valoda bija indoeiropiešu valodu saimes daļa un tika lietota kopīgā slāvu cilšu kopienā. No 6. gadsimta sākās slāvu cilšu plaša migrācija uz Centrāleiropu, Balkāniem un Austrumeiropu, un prašlāvu valoda sadalījās trīs galvenajās grupās: rietumslāvu valodās (poļu, čehu, slovāku, lejas- un augšlužiešu), austrumslāvu valodās (krievu, ukraiņu, baltkrievu) un dienvidslāvu valodās (bulgāru, serbu, horvātu u.c.).

9.–10. gadsimtā rietumslāvi apdzīvoja teritorijas pie Elbas upes, Oderas, Vislas un Karpatu priekškalnēs. Viņu valodas pastāvēja kā daudzi dialekti, kas atbilda atsevišķu cilšu runai, piemēram, poļāņu, čehu, slovāku un lužiču. Atšķirībā no austrum- un dienvidslāviem, kuri pieņēma kristietību no Bizantijas un lietoja kirilicu, rietumslāvi kristietību pieņēma no Romas 9.–10. gadsimtā un valodu pierakstam sāka lietot latīņu alfabētu. Tas noteica turpmāku kultūras un lingvistisko atšķirību.

No 10. līdz 16. gadsimtam pakāpeniski attīstījās poļu, čehu un slovāku rakstība un literārā tradīcija. Senākie teksti rietumslāvu valodās datējami ar 12.–13. gadsimtu, piemēram, čehu himnas un poļu reliģiskie dziedājumi. Sorbu valodas ilgi saglabāja mutvārdu tradīciju, bet rakstītā formā attīstījās vēlāk.

17.–19. gadsimtā, rietumslāvu tautām nostiprinoties kā nācijām, viņu valodas ieguva literāros standartus. Poļu valoda kļuva par vienu no lielākajām Eiropas literatūras valodām, čehu valoda tika atdzīvināta pēc vācu valodas dominances Hābsburgu impērijā, bet slovāku valoda tikai 19. gadsimtā ieguva normētu literāro formu, pateicoties Ļudovīta Štūra darbībai. Sorbu valodas saglabājās nelielā areālā un līdz mūsdienām tiek uzskatītas par apdraudētām.

Mūsdienās rietumslāvu valodās runā apmēram 60–65 miljoni cilvēku, galvenokārt Polijā, Čehijā, Slovākijā un Vācijā (sorbu rajonā). Tām ir oficiāls statuss savās valstīs, izņemot lužiču valodas, kuras tiek aizsargātas kā reģionālās minoritāšu valodas Vācijā.

## Ārējās saites

*
Albānijas Olimpiskā komiteja

**Albānijas Nacionālā Olimpiskā komiteja** () ir bezpeļņas organizācija, kas atbild par Albānijas pārstāvniecības nodrošināšanu olimpiskajās spēlēs. Albānijas izmantotais SOK kods ir **ALB**. Tā kā Albānijas Nacionālā Olimpiskā komiteja ir Starptautiskās Olimpiskās komitejas (SOK) locekle, tā ir atbildīga par visu Olimpisko spēļu saistīto aktivitāšu attīstību un vadību valstī. Albānijas Nacionālā Olimpiskā komitejas galvenā mītne atrodas Albānijas galvaspilsētā Tirānā. 

Līdz 2020. gadam Albānija ir bijusi pārstāvēta 9 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmo reizi startēja 1972. gada Minhenes spēlēs) un 4 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmo reizi startēja (2006. gada Turīnas spēlēs).

Komitejas locekļi ir 46 sporta federācijas, kuras ievēl Izpildpadomi, kurā ir prezidents un desmit locekļi.

## Vēsture
Albānijas Nacionālā Olimpiskā komiteja (KOKSH) tika dibināta 1958. gadā, un gadu vēlāk to atzina Starptautiskā Olimpiskā komiteja.

No 1958. līdz 1989. gadam komiteja bija pazīstama ar nosaukumu "Albānijas sportistu vispārējās padomes komiteja" *(Bashkimi i Fiskulturistëve dhe Sportistëve të Shqipërisë)*, un tās kodolā bija iekļautas visas Albānijas sporta federācijas. 

Līdz ar Albānijas politiskās sistēmas maiņu 1990. gadā komiteja tika pārstrukturēta kā neatkarīga vienība, kas bija atdalīta no jaunizveidotās Albānijas Kultūras, jaunatnes un sporta ministrijas. Četrus gadus vēlā, 1994. gadā ar Albānijas valdības dekrētiem Nr. 20 un Nr. 401 tā tika pārveidota kā nevalstiska bezpeļņas organizācija, kuras funkcijas balstās uz Olimpisku hartu.

## Izpildkomitejas sastāvs
Albānijas Nacionālā Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
* **Prezidents:** Virons Bezhani;
* **Viceprezidents:** Vojo Malo;
* **Kasieris**: Gencs Boga;
* **Locekļi**: Agrons Cuka, Ela Tase, Erlinds Pellumbi, Ilirs Gušo, Koco Mikerezi, Labo Capo, Majlinda Pilinci un Reniss Tershana.

## Biedru federācijas
Albānijas Nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Tās ir atbildīgas par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Albānijā darbojas 24 olimpiskās vasaras un divas ziemas sporta veidu federācijas un 20 citas sporta federācijas.

### Olimpisko sporta veidu federācijas

### Citu sporta veidu federācijas

## Skatīt arī
* Albānija olimpiskajās spēlēs

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa 
* Albānijas profils SOK mājas lapā
Agdamas rajons

**Agdamas rajons** () ir Azerbaidžānas rajons. Daļa no rajona rietumu puses ilgstoši atradās ar Armēniju saistītās Arcahas Republikas pakļautībā līdz 2020. gada novembrim, kad kontroli atguva Azerbaidžāna. Šo laika posmu Azerbaidžānas pilnīgā kontrolē bija vien 10 Agdamas rajona ciemi. Oficiāli Agdamas rajona administratīvais centrs ir Agdama, bet pēc armēņu okupācijas 1993. gadā pilsēta ir pamesta un izpostīta. Lielākā daļa no rajona ir līdzena, tikai mazliet ir kalnains.

## Ārējās saites
Izabella Jurjeva

**Izabella Jurjeva** (), īstajā uzvārdā Ļivikova (, dzimusi , mirusi ) bija PSRS un Krievijas estrādes dziedātāja, dziesmu un romanču izpildītāja (alts). Krievijas Federācijas tautas māksliniece un Krievijas Federācijas Prezidenta prēmijas laureāte.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1889. gada 7. septembrī daudzbērnu ebreju ģimenē. Viņas tēvs bija teātra cepuru meistars, bet māte grimētāja.

No 1920. gada mācījās Petrogradā pie komponista Alekseja Taskina. Pirmās uzstāšanās notika 1922. gadā kinoteātrī "Kolizejs", kur viņa izpildīja vairākas dziesmas un saņēma aicinājumu uzstāties Maskavas Ermitāžā. Tajā pašā gadā notika viņas brauciens uz Rostovu. Kopā ar krievu romancēm viņas programmā tika iekļautas arī vecās čigaņu dziesmas.

1925. gadā apprecējās ar juristu Josifu Epšteinu, kas darbojoties ar pseidonīmu Josifs Arkadjevs kļuva par viņas pastāvīgo administratoru, kā arī sarakstīja vārdus viņas šlāgeriem "Maigi ieskaties", "Pavasara dziesmiņa", "Pirmā balle", "Tavas vēstules", "Atceries, ja mīli", "Ja vari – piedod", "Par mīlestību un draudzību" un citeim. No 1925. līdz 1926. gadam kopā ar vīru dzīvoja Francijā. 1925. gada 17. decembrī viņiem piedzima dēls, kas nodzīvoja nedaudz vairāk par gadu un nomira iedzimtās sirds slimības dēļ.

1929. gadā piedalījās čigānu romances vakarā, kas notika Maskavā. Par īpatnējo čigānu dziesmu izpildīšanu viņu nodevēja par "balto čigānieti". Par dziedātājas pastāvīgajiem koncertmeistariem kļuva Simons Kagans , Davids Aškenazi un Jevgeņijs Rohļins, 1937.–1941. gada ieraksti tika iekļautas diskā "Vecās romances un dziesmas".

Dziedātājas fonogrāfiskā debija notika 1937. gadā, 15 gadus pēc pirmās uzstāšanās. Otrā pasaules kara gados piedalījusies koncertos Karēlijas un Kaļiņinas frontē. Īpašus panākumus karavīru vidū guva dziesmas "Saša", "Kad lapas krīt", (ar Jevgeņija Rohļina mūziku), "Vecajā dārzā", "Baltā nakts".

Pēckara gados zaudēja popularitāti un tika aizmirsta. Krievijas Federācijas tautas mākslinieka goda nosaukumu viņa saņēma tikai 1992. gadā. Vēlāk tika apbalvota ar 4. pakāpes "Par nopelniem tēvijas labā" ordeni (1999).

Pēdējos dzīves gados dzīvoja Maskavā, kur mirusi 2000. gada 20. janvārī. Apbedīta Jaunajos Donas kapos.

Jurjevas liktenis ar dažādām izmaiņām kļuva par iedvesmu Mihaila Šiškina romānam *Венерин волос*.

## Apbalvojumi
* IV pakāpes ordenis "Par nopelniem tēvijas labā" (1999)
* Krievijas Federācijas Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukums (1992)
* Krievijas Federācijas Prezidenta prēmija literatūras un mākslas jomā (2000)
* 1996. gada jūnijā Maskavas Estrādes Zvaigžņu laukumā tika atklāta zvaigzne ar Izabellas Jurjevas vārdu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Изабелла Юрьева: «Белая цыганка»
Anastasija Bratčikova

**Anastasija Bratčikova** (; dzimusi ) ir krievu brīvā stila cīkstone, divkārtējā Eiropas čempione, sudraba medaļas ieguvēja 2019. gada Eiropas spēlēs.

## Biogrāfija
Anastasija Bratčikova ar brīvo cīņu nodarbojās kopš 2004. gada. 2008. gadā viņa kļuva par pasaules junioru čempioni. Nākamajā gadā viņa izcīnīja Eiropas junioru čempionāta zelta medaļu un pasaules čempionāta bronzas medaļu tajā pašā vecuma grupā.

Pirmajā Krievijas izlases komandā kopš 2011. gada. Sacensībās pārstāv sporta klubus: *ЦЛВС* (Maskavas apgabals), *СДЮСШОР* (Jegorjevska). 
Treneri - Oļegs Černovs un Jurijs Černovs.

Krievijas čempione (2010. un 2012. gadā - svara kategorija līdz 63 kg). Krievijas čempionātu medaļniece: sudraba medaļa (2011. un 2016. gadā - līdz 63 kg; 2014. gadā - līdz 69 kg) un bronzas medaļa (2013. gadā - līdz 63 kg; 2017. gadā - līdz 69 kg).

## Galveno sacensību rezultāti
### Pasaules čempionāti

### Eiropas spēles

### Eiropas čempionāti

## Atsauces

## Ārējās saites
Cisji (pilsēta)

**Cisji** (, ) ir apriņķa līmeņa municipalitāte Ķīnas austrumos. Ietilpst Džedzjanas provinces Ninbo prefektūras līmeņa municipalitātē. Izvietojusies provinces ziemeļaustrumos Austrumķīnas jūras Handžou līča krastā. Robežojas rietumos ar Jujao pilsētu, bet dienvidos — ar Ninbo pilsētas rajoniem. Pilsētas ziemeļrietumos sākas 35,6 km garais Handžou līča tilts, kas savieno Ninbo ar Šanhaju un ir viens no 10 pasaules garākajiem jūras tiltiem. 

Cisji apriņķis izveidots Tanu dinastijas laikā 738. gadā. Apriņķa līmeņa pilsēta kopš 1988. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites
RTL Group

***RTL Group*** ir Luksemburgā bāzēts plašsaziņas līdzekļu uzņēmums, kam pieder vairāk nekā 60 TV kanāli, 30 radiostacijas un 8 straumēšanas platformas 8 Eiropas valstīs (tās ir Beļģija, Francija, Horvātija, Luksemburga, Nīderlande, Spānija, Ungārija, Vācija). *RTL Group* ir kompānijas *[[Bertelsmann]]* meitas uzņēmums, kas kotējas Frankfurtes fondu biržā un ir tās indeksa MDAX sastāvdaļa.

*RTL Group* ražo arī saturu globālajam tirgum, tostarp televīzijas šovus un seriālus. Tai pieder tādi zīmoli kā "X Faktors", *[[Pop Idol]]*, *[[Good Times, Bad Times]]*, *[[The Price Is Right]]*, *[[Family Feud]]* un *[[The Bill]]*.

## Ārējās saites

*
Mareks Grehuta

**Mareks Mihals Grehuta** (, dzimis , miris ) bija Polijas dziedātājs, dziesmu autors un komponists. Tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem poļu dziesmu dzejas pārstāvjiem. Pievērsās arī progresīvajai rokmūzikai, džezrokam, simfoniskajai rokmūzikai, it īpaši darbības sākumposmā. Absolvējis Krakovas Politehnisko universitāti, iegūstot arhitekta kvalifikāciju.

## Ārējās saites
Emeše Barka

**Emeše Barka** (; dzimusi ) bija ungāru brīvā stila cīkstone, pasaules čempionātu medaļniece, 2015. gada Eiropas spēļu uzvarētāja, 2019. gada Eiropas čempione un Eiropas čempionātu medaļniece.

## Biogrāfija
Emese Barka sacensībās pārstāv *Csepel BC* klubu. Savu pirmo panākumu starptautiskās pieaugušo sacensībās viņa sasniedza 2007. gada Eiropas čempionātā Sofijā, kur ieguva bronzas medaļu. Pēc sešiem gadiem, 2013. gada martā, viņa atkārtoja šo panākumu kontinenta čempionātā Tbilisi. Arī Kazaņas Universiādē, kas notika 2013. gada jūlijā, viņa izcīnīja bronzas medaļu. Tā pašā gada septembrī viņa izcīnīja bronzas medaļu arī pasaules čempionātā Budapeštā. 

2015. gadā viņa izcīnīja zelta medaļu pirmajās Eiropas spēlēs Baku. Tajā gadā viņa tika izvēlēta par Ungārijas labāko sieviešu cīkstoni. 2016. gadā viņa izcīnīja bronzas medaļu 60 kg svara kategorijā pasaules čempionātā neolimpiskajās svara kategorijās. Viņa ieguva bronzas medaļu arī 2017. gada Eiropas čempionātā Novi Sadā. 2018. gada martā viņa uzvarēja 56. Danas Kolovas un Nikola Petrova piemiņas sacensībās Sofijā. 2018. gada maijā Kaspijskā, viņa ceturto reizi Eiropas čempionātā izcīnīja bronzas medaļu . Viņa izcīnīja bronzas medaļu arī 2018. gada pasaules čempionātā Budapeštā.

Viņa uzvarēja 2019. gada Eiropas čempionātā Bukarestē. Svara kategorijas 57 kg finālā viņa pieveica ukrainieti Tetjanu Kitu un kļuva par pirmo sievieti kontinenta čempioni Ungārijas cīņas sporta vēsturē.  2019. gada Pasaules čempionāta astotdaļfinālā viņa zaudēja Brazīlijas sportistei un pie tālākājām cīņām nepiekļuva.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* 2015. gada Labākā sieviešu cīkstone Ungārijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zušu senkapi

**Zušu senkapi** ir aizsargājams vietējas nozīmes arheoloģijas piemineklis Alūksnes novada Alsviķu pagastā uz dienvidaustrumiem no Karvas, netālu no autoceļu P39 (Alūksne — Ape) un V379 (Karva – Rezaka) krustojuma. 

## Ārējās saites
*Nacionālās kultūras mantojuma pārvaldes db
4A Games

***4A Games*** ir Maltā bāzēts Ukrainas izcelsmes datorspēļu izstrādes uzņēmums. Dibināts 2006. gadā Kijivā, vairākiem spēļu izstrādātājiem atdaloties no ukraiņu uzņēmuma *[[GSC Game World]]*. 2014. gadā uzņēmums pārcēla galveno mītni uz Maltu, Ukrainā paturot apakšstudiju. Pazīstams kā spēļu sērijas *[[Metro (datorspēle)|Metro]]* izstrādātājs.

## Ārējās saites

*
Žīguru senkapi

**Žīguru senkapi** jeb **Miroņu kalniņš** ir aizsargājams valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis Alūksnes novada Alsviķu pagastā uz rietumiem no Alsviķiem, Bērtiņu ezera ziemeļu krastā. 

## Ārējās saites
*Nacionālās kultūras mantojuma pārvaldes db
Mauricheisa

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q221092"
}

**Mauricheisa** () ir 1822. gadā dibināts valsts mākslas muzejs Nīderlandes pilsētā Hāgā. Muzejā izstādīta Karaliskās glezniecības kabineta kolekcija, kas sastāv no vairāk nekā 850 mākslas darbiem, to starpā ir dažas no pasaulē vispazīstamākajām gleznām.

Muzeja kolekcijas pamatā ir 15. līdz 17. gadsimta nīderlandiešu un flāmu autoru darbi. Izstādīto autoru skaitā ir Jans Vermērs, Rembrants, Jans Stēns, Pauluss Poters, Franss Halss, Jakobs van Reisdāls, Hanss Holbeins Jaunākais un citi. Izstādīto darbu vidū ir Meitene ar pērļu auskaru un Doktora Tulpa anatomijas stunda.

Muzejs nosaukums (tulkojumā "Morica māja") cēlies no ēkas pirmā īpašnieka, feldmaršala Johana Morica vārda.

## Galerija

Meisje_met_de_parel.jpg
Vermeer-view-of-delft.jpg
Rembrandt - The Anatomy Lesson of Dr Nicolaes Tulp.jpg
Paulus_Potter_-_De_Stier.jpg
Frans_Hals_-_Lachende_jongen.jpg
Rembrandt_Harmensz._van_Rijn_134.jpg
Peter_Paul_Rubens_-_Night_Scene_-_WGA20423.jpg
Hendrick_Avercamp_004.jpg


## Ārējās saites

*
Kazimežs Funks

**Kazimežs Funks** (, , dzimis , miris ) bija Polijas bioķīmiķis, kurš plašāk zināms kā pirmais, kurš nodefinēja jēdzienu ‘vitamīni’ (1912. gadā). 1904. gadā ieguva doktora grādu Bernes Universitātē. No 1904. līdz 1906. gadam strādāja Pastēra institūtā, bet pēc tam Bernes Universitātē (1906–1907, 1909–1911). No 1911. līdz 1912. gadam strādāja Londonā, bet pēc devās strādāt uz Amerikas Savienotajām Valstīm. 1923. gadā kļuva par Rokfelleru fonda vadītāju Varšavā. 1936. gadā kļuva par konsultantu vitamīnu jautājumos Ņujorkas institūtā. 1953. gadā tika izveidots Funka zinātnes fonds, kur pats bija fonda prezidents.

Divas reizes nominēts Nobela prēmijai ķīmijā (1926. un 1946. gadā), kā arī divreiz Nobela prēmijai fizioloģijā vai medicīnā (1914. un 1925. gadā). Tomēr šo apbalvojumu tā arī neieguva.

## Ārējās saites

* 
*
Ļubova Ovčarova

**Ļubova Ovčarova** (; dzimusi ) ir krievu brīvā stila cīkstone.

## Biogrāfija
Ļubova Ovčarova dzimusi 1995. gada Krasnodaras novada Belorečenskas pilsētā. Sportistes pirmais treneris bija Krasnodaras apgabala Nopelniem bagātais fiziskās kultūras un sporta darbinieks, sporta meistars cīņas sportā Viktors Butuzovs. Ļubova sacensībās pārstāv klubu *Минобрнаука*. Trenējas Smbata Makarjana vadībā.

2013. gadā Ovčarova bija trešā Krievijas kausa izcīņā cīņas sportā. Nākamajā gadā viņa ieņēma trešo vietu Eiropas junioru čempionātā un pirmo vietu pasaules junioru čempionātā. 2015. gadā viņa atkal ieguva zelta medaļu pasaules un Eiropas junioru cīņas sporta čempionātā. Tajā pašā gadā viņa ieguva Eiropas Nāciju kausu un sudraba medaļu Krievijas kausa izcīņā.

Kopš 2016. gada Ļubova Ovčarova ir Krievijas cīņas izlases dalībniece. Tajā pašā gadā viņa kļuva par Krievijas čempionāta bronzas medaļnieci. 2017. gadā viņa uzvarēja Eiropas jauniešu čempionātā, kā arī ieguva Krievijas čempionātā un Eiropas čempionātā zelta medaļu. Eiropas čempionāta finālā viņa uzveica Latvijas cīkstoni Anastasiju Grigorjevu.

Ļubova Ovčarova ir ieguvusi sporta titulu "Starptautiskās klases sporta meistars". Nacionālās komandas sastāvā viņa piedalījās 2019. gada pasaules čempionātā Nursultanā, kur ieguva otro vietu.

Eiropas cīņas čempionātā Romā Ļubova Ovčarova 2020. gada 13. februārī izcīnīja bronzas medaļu svara kategorijā līdz 59 kg. Duelī par trešo vietu Krievijas valstsvienības sportiste pārspēja Turcijas pārstāvi Elifu Janiku ar rezultātu 14:3.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ičana

**Ičana** (, ), ir prefektūras līmeņa municipalitāte Hubei provincē Ķīnas vidienē. Izvietojusies provinces dienvidrietumos Jandzi upes krastos. Robežojas rietumos ar Eņši Tudzja un Meo autonomo prefektūru, ziemeļos — ar Šeņnundzjas Mežu apgabalu un Sjanjanu, austrumos — ar Dzjinmeņu un Dzjindžou, dienvidos — ar Hunaņas provinci. Ičanas municipalitātes Ilinas rajonā atrodas Triju aizu aizsprosts.

## Vēsture
Rakstu avotos pirmoreiz minēta 278. gadā p.m.ē. kā Ilina (夷陵, *Yílíng*). Kā atsevišķs Ičanas apriņķis izveidots 305. gadā. Cjinu dinastijas laikā Ičana atvērta tirdzniecībai ārzemju kuģiem. Mūsdienās ievērojams hidroenerģētikas un kuģu būves centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marianna Šaština

**Marianna Šaština** (; dzimusi ) ir ungāru brīvā stila cīkstone, 2013. gada Pasaules un 2015. gada Eiropas spēļu čempione, vairāku pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

## Biogrāfija
Marianna Šaština dzimusi 1983. gadā Mošonmaģarovārā. Ar brīvo cīņu sāka nodarboties 1992. gadā. Viņas starptautiskā karjera sākās ar dalību 1999. gada Eiropas junioru meistarsacīkstēs Budapeštā. 2005. gadā viņa ieguva Pasaules čempionāta sudraba medaļu. 2006. gadā viņa kļuva par pasaules čempionāta bronzas medaļnieci, bet 2007. gadā - par Eiropas čempionāta sudraba medaļnieci. 2008. gadā viņa izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu, bet Pekinas olimpiskajās spēlēs viņai bija tikai 15. vietā. 2009. gadā viņa kļuva par Pasaules čempionāta bronzas medaļnieci. 2010. gadā viņa izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu. 2011. gadā viņa kļuva par Pasaules čempionāta sudraba medaļnieci. 2012. gadā viņa piedalījās olimpiskajās spēlēs Londonā, bet astotdaļfinālā zaudēja ukraiņu cīkstonei Jūlijai Ostapčukai un ieguva tikai 11. vietu. 2013. gadā viņa uzvarēja pasaules čempionātā, finālā pieveicot Bulgārijas pārstāvi Taibi Juseinu. 2015. gadā Šaština bija Eiropas spēļu dalībniece svara kategorijā 60 kg. Pēc trīs uzvarām viņa finālā pārspēja arī krievieti Svetlanu Ļipatovu un kļuva par spēļu čempioni. 2019. gadā kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļniece.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kleks

**Kleks** ir kalns Horvātijas ziemeļrietumos, netālu no Ogulinas Karlovacas županjā (apgabalā). Tas ir Dināro Alpu Velikakapelas grēdas visvairāk uz austrumiem stāvošais kalns. 

Kalns ir viens no pazīstamākajiem Horvātijas botāniskajiem liegumiem, un tajā atrodamas vairākas aizsargājamas reliktās alpīnās floras sugas. 

Saskaņā ar 17. gadsimta stāstu, vētrainās naktīs Kleka virsotne ir pusnakts raganu un feju pulcēšanās vieta. 

20. gadsimta sākumā Kleka austrumu un dienvidu nogāze vilinājusi daudzus horvātu klinšu kāpējus. Garākais maršruts pārsniedz 200 m, ar grūtības līmeni līdz 5,12a. Kleka virsotni kopā ar ēdelveisa ziedu par savu simbolu izvēlējusies Horvātijas Klinšukāpēju biedrība. Pirmais zināmais kalna kāpējs ir franču naturālists Baltasars Hakē, taču kalna virsotni viņš nesasniedza, novērtējis to kā nepieejamu. Mūsdienās tieši 1000 metru augstumā uz Kleka atrodas alpīnistu apmetnes mājiņa, no kuras virsotne sasniedzama 20 minūtēs. Tomēr, biežās apmeklētības dēļ Kleks ir arī pirmajā vietā starp Horvātijas kalniem nāvējošu incidentu ziņā.

## Attēlu galerija

Peak_of_Klek_mountain.jpg|Kleka virsotne
East face of Mt. Klek, Croatia.png|Kleks no austrumu puses
Klečice.JPG|Klečice — viena no Kleka mazajām virsotnēm (1058 m)
Panorama sela, OGulin4260589.JPG|Skats no Kleka uz Ogulinas ciemu


## Ārējās saites

## Atsauces
Velebita alas

**Velebita alas** ir karsta alu sistēma Horvātijā, Velebita kalnu grēdā. Lielākā no tām ir Lukinajama (burtiski "Lukiča bedre", *Lukina jama).

[[Velebits|Velebita]] kalnos ir vairākas dziļas [[ala]]s ar dažiem no pasaules lielākajiem pazemes vertikālajiem kritumiem.

Ala Lukinajama ir 1431 m dziļa (2013. gada mērījums), tādējādi tā ir dziļākā ala Horvātijā un dienvidaustrumu [[Eiropa|Eiropā]], kā arī 14. dziļākā zināmā ala pasaulē. Alai pievienojas Trojamas ala jeb Trojamas ieeja, kurai izpētīts ir tikai atzarojums, kurš savienojas ar Lukina jamu 558 m dziļumā no tās ieejas. Alas dibens atrodas 54 metrus virs 10 km attālās jūras līmeņa. Tās apakšā ir dīķi un strauti, ieskaitot vienu no pazemes [[Dēles|dēļu]] (*Erpobdella mestrovi*) lielākajām zināmajām kolonijām, kas tika atzītas kā pārstāvošas jaunu sugu, ģinti un arī dzimtu. Citas sugas, kas atklātas alu sistēmā, ietver gaisu elpojošos virszemes gliemežus *Zospeum tholussum,* ledusaukstajos pazemes ezeros dziļāko šahtu dibenā dzīvo dēles *Croatobranchus mestrovi* ar kājām līdzīgiem izaugumiem sānos un taustekļiem ap muti, par kurām nav noskaidrots, ko tās tur ēd. Līdzīgi kā Lukinajama, arī vairākas citas alas — Slovačkajama, Velebita alu sistēma un Meduza atrodas stingra režīma rezervātā *Hajdučki i Rožanski kukovi*, kas ir Ziemeļu Velebita [[Nacionālais parks|nacionālā parka]] sastāvdaļa.

Lukinajamu 1992. gadā atklāja [[Slovākija|slovāku]] studenti no [[Bratislava]]s Komenska universitātes speleokluba. Tā nosaukta par godu horvātu speleologam, kurš krita Velebita kalnos [[Horvātijas karš|Horvātijas karā]].

Citas ievērojamas tuvumā esošas alas ir Slovačkajama (*Slovāku bedre,* dziļums 1324 m), Velebita alu sistēma (1026 m dziļa ar pazemes brīvā kritiena vertikālo kritumu 513 metru augstumā — pirmajā vietā pasaulē šajā rādītājā), Nedama (1021 m dziļa) un Meduza (706 m dziļa).

Vertikālā šahta "Patkovgušta" (*Patkova brāzma''), kas nosaukta Horvātijas speleologa vārdā, ir 553 metru dziļa, tādējādi tā ir trešā dziļākā dabiskā šahta pasaulē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Alas morfoloģijas apraksts
Maķedonijas forele

**Maķedonijas forele** (*Salmo macedonicus*) ir zivju suga Atlantijas lašu dzimtā. Tā ir sastopama gandrīz tikai upēs Vardaras baseina augšdaļā Ziemeļmaķedonijā, īpaši Kadinā un Treskā. Atrasta arī Grieķijā. Tās tālāku eksistenci iespējami nākotnē apdraudēs tai raksturīgā biotopa lēnā izzušana, bet IUCN apdraudēto sugu sarakstā tā pašlaik ir atzīmēta ar statusu "trūkst datu". iespējams, ka tās areāls iekļauj arī pierobežas reģionus Albānijā un Kosovā. 

## Apraksts
Zivs var sasniegt 40 cm garumu, tās sānos un īpaši augšdaļā daudz vīnsarkanas krāsas plankumu, reizēm ar tumšāku vidu. Dažos reģionos (Babunas un Došņicas baseinos) priekšas plankumi melni. Lielākiem eksemplāriem mugurpusē pamanāmas trīs tumšas svītras. Muguras spura ir ar vīnsarkanām svītrām. Apdzīvo ātri tekošus ūdeņus, biežāk sastopama pie krācēm vai ūdenskritumiem.

## Taksonomija
Šīs sugas taksonomiskais statuss tiek apstrīdēts, apstrīdētājs Georgijevs uzskata, ka daudzas Karamana aprakstītās šā reģiona zivju sugas, ieskaitot Maķedonijas foreli, ir tikai taimiņa (*Salmo trutta*) varietātes. 

## Atsauces
Lamblijas

**Lamblijas** ir vienšūņu tipa vicaiņu klases endoparazīti, kas mitinās cilvēka un dažu dzīvnieku tievajā zarnā un ierosina lambliozi. Lamblijai ir 2 bioloģiskas formas: veģetatīvā un cistas forma. Veģetatīvā forma (10 — 18 x 6 — 10 μm) ir ļoti kustīga, bumbierveidīga, ar 2 spēcīgiem diskveida piesūcekņiem. Tās pārvietojas ar vicām, barību uzņem ar visu ķermeņa virsmu, vairojas, vienkārši daloties. Cistas (10 — 14 μm) ir nekustīgas un barību neuzņem. No invadētā organisma lamblija un to cistas izdalās kopā ar izkārnījumiem. Sausums un saules stari iznīcina gan cistas, gan veģetatīvās formas, bet mitrums un siltums veicina to dzīvotspējas saglabāšanos. Lamblijas cistas ārējā vidē izplata mušas un prusaki, veģetatīvā forma parasti iet bojā. Cilvēks invadējas, norijot lamblijas cistas, no kurām tievajā zarnā veidojas parazītiska veģetatīvā forma; nonākusi resnajā zarnā, lamblija noapaļojas un pārklājas ar izturīgu apvalku — iecistējas.

## Ārējās saites
Malārijas odi

**Malārijas odi** (*Anopheles*) ir dzēlējodu dzimtas kukaiņu ģints. Tie ir malārijas pārnēsātāji, dzīvo lielākajā daļā pasaules, izņemot arktiskās un subarktiskās zonas, kā arī tuksnešus un augstu kalnu apvidus. Parasti ar malāriju nevar saslimt augstāk par 1500 metriem virs jūras līmeņa, bet labvēlīgos apstākļos šī robeža var sasniegt pat 3000 m virs jūras līmeņa. Lai tie pārnēsātu slimības izraisītājus plazmodijus, ir nepieciešami daži apstākļi, kas nav visā pasaulē vienlīdzīgi. Augsts risks saslimt ar šo slimību ir tropu un subtropu reģionos, kur notiek strauja odu vairošanās un ir pielāgota vide malārijas izraisītāju plazmodiju izplatībai. Šie nosacījumi izpildās purvainās, siltās vietas, kur ir daudz nokrišņu. Malārijas odi aktīvi ir galvenokārt naktīs.
Valērija Lazinska

**Valērija Lazinska** (; dzimusi ) ir Kazahstānā dzimusi krievu brīvā stila cīkstone, 2015. gada Eiropas spēļu čempione, pasaules čempionāta medaļniece, Krievijas čempione un Krievijas čempionātu medaļniece, Krievijas Starptautiskās klases sporta meistare.

## Atsauces

## Ārējās saites
Anžela Dorogana

**Anžela Dorogana** (; dzimusi ) ir moldāvu izcelsmes Azerbaidžānas brīvā stila cīkstone, 2015. gada Eiropas spēļu čempione.

## Biogrāfija
2009. gadā Anžela Dorogana, pārstāvot Moldovu, Eiropas junioru čempionātā izcīnīja sudraba medaļu.

No 2010. gada sacensībās viņa pārstāv Azerbaidžānu. Lielākais viņas panākums — zelta medaļa 1915. gada Eiropas spēlēs Baku. Fināla cīņā viņa uzvarēja poļu cīkstoni Roksanu Zasinu.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Ordenis "Slava" (*"Şöhrət" ordeni*)

## Atsauces

## Ārējās saites
Ludmila Uļickaja

**Ludmila Uļickaja** (, dzimusi ) ir Krievijas rakstniece, scenāriste, tulkotāja un cilvēktiesību aktīviste. Par saviem darbiem ieguvusi dažādus apbalvojumus.

1968. gadā absolvēja Maskavas Valsts universitātes bioloģijas fakultāti. Līdz 1970. gadam strādāja Padomju Savienības ģenētikas institūtā. 1980. gadu beigās sāka rakstīt. 1992. gadā tika izdots viens no viņas slavenākajiem darbiem *[[Сонечка]]*. 2001. gadā tika izdots romāns *[[Казус Кукоцкого]]*, par ko viņa saņēma Krievijas Bukera balvu.

## Ārējās saites

*
Austrijas Olimpiskā komiteja

**Austrijas Olimpiskā komiteja** () (ÖOC) ir bezpeļņas organizācija, kas pārstāv Austriju un tās sportistus Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā (SOK). Olimpiskā komiteja tika dibināta 1908. gada 16. martā, bet SOK to atzina 1912. gadā. Komitejas galvenā mītne atrodas Austrijas galvaspilsētā Vīnē. Austrijas izmantotais SOK kods ir **AUT**.

No 1909. līdz 1935. gadam Olimpiskajai komitejai bija vairāki nosaukumi — *Centrālā sporta komiteja (Zentrales Sportkomitee)*, *Centrālā sporta interešu apvienība (Zentraler Verband für gemeinsame Sportinteressen)*  un *Austrijas Galvenā ķermeņa sporta asociācija (Österreichischer Hauptverband für Körpersport)*. Tā savu oriģinālo nosaukumu — Austrijas Olimpiskā komiteja — ieguva 1935. gada 19. jūnijā.

Austrija gan vasaras, gan ziemas olimpiskajās spēlēs piedalās kopš to izveidošanas, attiecīgi 1896. gada un 1924. gada. Tā ir piedalījusies pilnīgi visās ziemas olimpiskajās spēlēs un gandrīz visās, izņemot 1920. gada, vasaras olimpiskajās spēlēs.

## Olimpiskās komitejas prezidenu uzskaitījums
Kopš 1908. gada līdz šim Austrijas Olimpisko komiteju ir vadījuši 10 prezidenti.

## Biedru federācijas
Austrijas Nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Austrijā darbojas 32 vasaras olimpiskās un 6 ziemas sporta veidu federācijas.

### Olimpisko sporta veidu federācijas

## Skatīt arī
* Austrija olimpiskajās spēlēs

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa 
* Austrijas profils SOK mājas lapā
Ivona Matkovska

**Ivona Matkovska** (; dzimusi ) ir poļu brīvā stila cīkstone, 2012. gada Eiropas čempione, pasaules čempionātu medaļniece, 2012. un 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece.

## Biogrāfija
Dzimusi 1982. gadā Žari pilsētā. 2005. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta sudraba medaļnieci. 2006. gadā viņa izcīnīja pasaules čempionāta bronzas medaļu. 2008., 2010. un 2011. gadā viņa atkal kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci. 2012. gadā viņa kļuva par Eiropas čempioni un olimpiskajās spēlēs Londonā ieņēma 7. vietu. 2014. gadā viņa ieguva pasaules čempionāta sudraba medaļu. 2016. gadā viņa piedalījās olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro, bet atkal ieņēma tikai 7. vietu.

## Galveno sacensību rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāti

### Eiropas čempionāti

## Atsauces

## Ārējās saites
Ohridas lasis

thumb|Belvica jeb Ohridas lasis uz Maķedonijas pastmarkas
**Ohridas lasis** jeb **belvica** *(Salmo ohridanus*, maķedoņu: *белвица)*, ir saldūdens lašu dzimtas zivju suga, kas ir endēmiska Ohridas ezerā Albānijā un Ziemeļmaķedonijā. Dzīvesveids pelaģisks, pārtiek g.k. no planktona.

## Sugas apraksts
Belvica ir lašiem salīdzinoši maza  zivs, parasti mazāk nekā 30 cm gara un svarā līdz 0,5 kg. Zināmie rekordi — 33,6 cm un 685 grami. Pavasarī un rudenī uzturas ap 40 m dziļumā, vasarā vai nārsta laikā (decembrī—februārī) tuvojas krastiem. Dabiskais dzīves ilgums — ap 12 gadu. Zvīņas perlamutra bālumā. Atšķirībā no radnieciskām sugām, tās skeletam ir 54—55 skrimšļi (citiem ģints pārstāvjiem 56—63). Salīdzinot ar citām radniecīgām saldūdens sugām, belvicai ir diezgan lielas acis, neliela mute un izteikts astes spuras sadalījums daivās.

## Taksonomija

Agrākā literatūrā belvica tika uzskatīta par piederīgu ierosinātām endēmiskām ģintīm *Acantholingua* un *Salmothymus*. Ģenētiskie pētījumi tomēr rāda, ka tā ir tipiska Atlantijas lašu ģints locekle un vistuvāka Adrijas lasim *Salmo obtusirostris*. Neskatoties uz to, tā ir diezgan atšķirīga no taimiņiem līdzīgo sugu kompleksa. Šī viedokļa apstrīdētājs Georgijevs uzskata, ka daudzas šā reģiona zivju sugas, ieskaitot belvicu, tomēr ir tikai taimiņa (*Salmo trutta*) varietātes.

## Izmantošana
Ohridas lasis ir komerciāli izmantojama suga, kas pakļauta intensīvai nozvejai, un zivju audzētavās tā tiek audzēta jau vairāk nekā 50 gadus. Tā ir arī apzināti hibridizēta ar citu endēmisku sugu — Ohridas foreli (*Salmo letnica*). To potenciāli apdraud hibridizācija, ūdens kvalitātes pasliktināšanās un pārzveja, bet krājumi pagaidām ir bagātīgi. Zvejo pārsvarā ziemā pēc nārsta 25-50 m dziļumā, ir arī sporta makšķerēšanas objekts. Tiek augstu vērtēta tirgū.   

## Atsauces
Katažina Kravčika

**Katažina Kravčika** (; dzimusi ) ir poļu brīvā stila cīkstone, 2015. gada Eiropas spēļu sudraba medaļas ieguvēja, Eiropas čempionātu medaļniece, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece.

## Biogrāfija
Katažina Kravčika dzimusi 1990. gadā. 2010., 2013. un 2014. gadā viņa bija Polijas čempione. 2011. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci. 2015. gadā viņa ieguva Eiropas spēļu sudraba medaļu. 2018. gadā viņa atkal kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci.

## Atsauces

## Ārējās saites