open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Linnansāri nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1826934"
}

**Linnansāri nacionālais parks** () ir 1956. gadā izveidots nacionālais parks Somijas dienvidaustrumos, kurā ietilpst Haukivesi ezera salas. Pats Haukivesi ezers ietilpst Saimā ezeru sistēmā.

Nacionālais parks izveidots Somijas ezeru reģiona tradicionālās dabas aizsardzībai. Uz lielākās no salām izveidota lauku sēta, kura tradicionālās ainavas aizsardzībai izmanto līdumu lauksaimniecību. Nacionālā parka teritorijā dzīvo globāli apdraudētie Saimā pogainie roņi.

## Galerija

Linnansaari National Park 20130806 04.jpg
Linnavuori-2.jpg
Linnansaaren torppa3.jpg
Boating on Lake Haukivesi.jpg


## Ārējās saites

*
Ķīšu kalns

**Ķīšu kalns** atrodas Latgalē, Ludzas novada Zvirgzdenes pagasta Šalupinkos, uz zemes strēles Lielā Ludzas ezera austrumu krastā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Pilskalnu aprakstījis Ernests Brastiņš. Tam no trijām pusēm ir stāvas, 14 metrus augstas nogāzes, bet austrumu pusē tas norobežots ar 5 metrus augstu valni un 2 metrus dziļu grāvi. Plakuma izmēri — 80 x 40 metris, apdzīvots līdz 13. gadsimtam. Pie pilskalna — apmetnes vieta. Pilskalnā un apmetnē 1956. un 1959. gadā izdarīti plaši arheoloģiskie izrakumi Elvīras Šnores vadībā. Juris Urtāns uzskata, ka pilskalnā būtu meklējami Ludzas pirmsākumi. Pilskalna datējums — senākais dzelzs laikmets, vēlais dzelzs laikmets — viduslaiki.
Attēls:Kisu kalns.jpg|Pilskalna 3D modelis
Attēls:Kisu kalns ortofoto.jpg|Pilskalna 3D modelis ar ortofoto slāni


## Ārējās saites

* Ķīšu kalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/
Petkeljervi nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q2489316"
}

**Petkeljervi nacionālais parks** () ir 1956. gadā izveidots nacionālais parks Somijas dienvidaustrumos.

Nacionālā parka teritorijā ir osu reljefs, klāts ar priežu mežiem. Saglabājuša Turpinājuma kara laika aizsardzības būves, daļa no tām rekonstruētas.

## Galerija

Petkel camping.JPG
Petkeljärven kansallispuistossa sijaitseva juokuhauta.jpg
Petkel kelo.JPG


## Ārējās saites

*
Odesas Militārā akadēmija

**Odesas Militārā akadēmija** () ir augstākās militārās izglītības iestāde Odesā, Ukrainā.

Militārā akadēmija sagatavo militāros speciālistus bakalaura un maģistra kvalifikācijas līmeņos Ukrainas bruņotajiem spēkiem un citiem militārajiem formējumiem. Akadēmija veic Ukrainas Bruņoto spēku karavīru un darbinieku valodu apmācību, karavīru un zinātniski pedagoģisko darbinieku tālākizglītību, studentu apmācību saskaņā ar rezerves virsnieku apmācības programmu.

## Vēsture
thumb|Kadetu korpuss (1910)
Militārās akadēmijas kā valsts militārās izglītības sistēmas daļas vēsture aizsākās 1865. gadā dibinātajā Odesas kājnieku skolā. Skolas celtniecība pēc arhitekta Vasilija Maasa projekta sākās 1865. gada beigās un tika pabeigta nākamajā gadā.

Otrais Militārās akadēmijas priekštecis bija Kadetu korpuss, kas tika izveidots 1899. gada 16. aprīlī.
[thumb|Militārā parāde par godu [Moldovas neatkarības 25. gadadienai (2016)]]
Tikai pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas 1993. gadā tika izveidots Odesas Sauszemes spēku institūts. Institūta izveidi vadīja ģenerālmajors Nikolajs Cibuļenko. Viņš bija arī pirmais Odesas Sauszemes spēku institūta vadītājs. Tomēr tikai 2011. gada 30. jūnijā tika izveidota tagadējā Militārā akadēmija.

## Akadēmijas vadītāji
1992–1994 — ģenerālmajors Mikola Cibuļenko

2012–2021 — ģenerālmajors Oļegs Huļaks

2022–pašlaik — brigādes ģenerālis Oleksijs Ševčenko

## Ievērojami absolventi

* Valerijs Zalužnijs — Ukrainas ģenerālis un Ukrainas bruņoto spēku virspavēlnieks
* Serhijs Šaptala — ukraiņu virsnieks, Ukrainas Ģenerālštāba priekšnieks, ģenerālleitnants 
* Oleksijs Arestovičs — blogeris, aktieris, politiskais un militārais komentētājs
* Kirilo Budanovs —  Ukrainas Aizsardzības ministrijas Galvenās izlūkošanas pārvaldes vadītājs, ģenerālmajors

## Ārējās saites
Mukačeves Valsts universitāte

**Mukačeves Valsts universitāte** () ir augstākās izglītības iestāde Mukačevē, Ukrainā.

## Vēsture
1995. gada 14. jūlijā Mukačevā tika atvērta Podolijas Tehnoloģiskās universitātes filiāle. 1997. gadā reformas rezultātā tika izveidots Mukačeves Tehnoloģiskais institūts. Mukačeves Valsts universitāte tika dibināta 2008. gada septembrī, apvienojot Mukačeves Tehnoloģisko institūtu ar Mukačeves Humanitāro un pedagoģisko institūtu.

## Atsauces
Sālsvirzas

**Sālsvirzas** () ir monotipiska ģints neļķu dzimtā, kurā ietilpst tikai viena suga — **biezlapainā sālsvirza** (*Honckenya peploides*). Dabiskais izplatības areāls ir ziemeļu puslodes subarktiskajā joslā un mērenajā joslā, kur dažāda lieluma grupas aug kāpās un liedaga smiltājos.

Sālsvirzas ir bieži sastopamas Latvijā — jūras piekrastēs.

## Apraksts
Biezlapainā sālsvirza ir daudzgadīgs, 5—15 cm garš lakstaugs ar ložņājošu, sulīgu, kailu un zarainu stublāju. Augi parasti veido skrajas vai blīvas, klājeniskas audzes.

Lapas ir sulīgas, lancetiskas vai olveidīgas, tām nav pielapes. Plātnes mala gluda un gals smails. Lapas uz stublāja un zariem ir sēdošas un tās ir izvietotas pretēji. Augs ir divmājnieks — tā ziedi ir viendzimuma, nodalīti uz dažādiem augiem. Ziedi pa vienam lapas žāklē vai skrajās ziedkopās stublāja un zaru augšdaļā. Kauslapas un vainaglapas pa 5. Kauslapas ir sulīgas, otrādi olveidīgas, zaļgandzeltenas. Vainaglapas parasti baltas, aptuveni 0,4 cm garas, veselas, šaurākas par kauslapām, vīrišķajos ziedos vismaz kausa garumā, sievišķajos — īsākas nekā kauslapas.

Auglis ir apaļa, sulīga trīsvāršņu pogaļa, kas pārsniedz kauslapas. Zied no jūnija vidus līdz augustam.

## Atsauces
Juglas krastmala

**Juglas krastmala** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Juglas apkaimē. Juglas krastmala sākas T veida divlīmeņu krustojumā ar Brīvības gatvi un beidzas saslēdzoties ar Juglas ielu pie krustojuma ar Braila ielu. Kopējais ielas garums Rīgas pašvaldības ielu sarakstā ir 900 metru, asfalta segums, pa divām braukšanas joslām katrā virzienā. Pašreizējā iela pilnībā tika izbūvēta 21. gadsimtā, lai atslogotu no transporta Juglas un Murjāņu ielu un samazinātu transporta sastrēgumus pirms un pēc Juglas tilta. Divlīmeņu krustojumu ar Brīvības gatvi pabeidza 2008. gadā.

## Vēsture
Juglas krastmala pirmoreiz pilsētas adrešu grāmatās minēta 1903. gadā ar savu pašreizējo nosaukumu. 1923. gadā nosaukums mainīts uz **Juglas Krasta iela**. Tomēr tālaika iela negāja precīzi pa pašreizējo trasi un 1982. gada pilsētas plānā tās vairs nav. 1990. gados atkal parādījās Juglas krastmalas nosaukums.

## Ielu savienojumi
Juglas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Brīvības gatve
* Ciemupes iela
* Juglas iela / Braila iela

## Sabiedriskais transports
Pa ielu kursē 34. maršruta trolejbusi (tikai virzienā uz centru, pietura Pāles iela).

## Ievērojami objekti
* Ēkas #1—15 — bijušās Teodora Pihlava kokvilnas manufaktūras ēkas. Dibināta 1827. gadā, paplašināta 1847. gadā (kokvilnas vērpšanai izmantoja tvaika mašīnas). 1853. gadā ražošanā strādāja aptuveni 1000 strādnieku. 1881. gadā nodega rūpnīcas vecās ēkas. 1890. gadā Pihlava manufaktūru pārdeva Anglijas akciju sabiedrībai. 1915. gadā uzņēmums tika evakuēts uz Maskavas apgabalu; neatkarības gados ražošana Rīgā atsākās un darbojās līdz 1950. gadiem. Kopš 1961. gada saucās par apģērbu fabriku "Spartaks" (vēlāk RA "Latvija" sastāvā), darbojās līdz 1990. gadiem. Saglabājušās 19.—20. gadsimta mijas un 20. gadsimta vidus ēkas, kuras tagad aizņem dažādas organizācijas. Starp bijušo manufaktūru un Juglas ezeru paredzēts būvēt daudzstāvu dzīvojamo kompleksu "Vidzemes virsotnes".

* Ēka #2 ir tirdzniecības centrs "Juglas centrs" (celts 2002. gadā).

* Uz dienvidiem no manufaktūras atrodas bijušais rūpnīcas parks — daļa no vecā Strazdumuižas parka.

## Attēlu galerija

Juglas krastmala (6).jpg
Jugla 01.jpg|Bijušās manufaktūras korpusi
Juglas krastmala (4).jpg|
Juglas krastmala (2).jpg|Ielas dienvidu gals
Juglas krastmala.JPG|Atzarojums


## Ārējās saites

## Atsauces
Vecpiebalgas luterāņu baznīca

**Vecpiebalgas evaņģēliski luteriskā baznīca** ir 1845. gadā uzcelts, bet 1997. gadā atjaunots Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Cēsu novada Vecpiebalgas pagasta Vecpiebalgā.

## Vēsture
Pirmo baznīcu Vecpiebalgā, visticamāk, uzcēla 1345. gadā līdz ar Piebalgas pili. Laika gaitā tā tika gan postīta, gan paplašināta. No 1839. līdz 1845. gadam Vecpiebalgā uzcēla jaunu mūra baznīcu. Tās arhitekts visticamāk ir Georgs Frīdrihs Geists un to uzcēla būvmeistari Brants un Kēze, bet nobeiguma darbos piedalījās arī Mārcis Sārums. Baznīca iesvētīta 1845. gada 22. jūlijā.

Pirmajā pasaules karā cieta baznīcas torņa augšējā daļa. 1938. gadā arhitekta Paula Kundziņa vadībā salaboja bojāto torni, kā arī nomainīja jumtu, pārbūvēja altāri un pārkrāsoja baznīcu. Altārgleznas "Savu mieru es jums dodu" autors bija Jūlijs Jēgers.

Otrā pasaules kara laikā, 1944. gada 13. septembrī notika pēdējais dievkalpojums vecajā baznīcas ēkā, jo 20. septembra rītā, atkāpjoties vācu armijai, baznīcas tornis tika uzspridzināts. Tā stāvēja drupās līdz 1988. gadam, kad sākās tās atjaunošana.

Baznīcu atjaunoja pēc Ausmas Skujiņas projekta. 1997. gada 26. oktobrī atjaunoto baznīcu iesvētīja. Iesvētīšanas dievkalpojumu vadīja arhibīskaps Jānis Vanags. Baznīcai nav atjaunots tornis līdzekļu trūkuma dēļ.

Pie baznīcas atrodas viduslaiku kapsēta, kas ir reģiona nozīmes kultūras piemineklis.

## Ārējās saites
Ādama riba

**"Ādama riba"** () ir 1949. gada ASV romantiska kinokomēdija, kuras režisors ir Džordžs Kjūkors, bet scenārija autori Rūta Gordona un Gārsons Kanins. Filmā galvenās lomas atveido Spensers Treisijs, Ketrina Hepbērna un Džūdija Holideja. Filmai mūziku sarakstījis Miklošs Roža, savukārt dziesmu *Farewell, Amanda* sarakstījis Kouls Porters.

Filma stāsta par precētu advokātu pāri, kuri prāvā katrs aizstāv pretējo pusi.

Filmas "Ādama riba" pirmizrāde notika . Filma izdošanas brīdī saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un mūsdienās to uzskata par klasisku romantisko komēdiju. "Ādama riba" nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs". Amerikas Kinoinstitūts to iekļāva savā 100 visu laiku labāko komēdiju 22. vietā. 1992. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Anrijs Miška

**Anrijs Miška** (dzimis  Rūjienā) ir latviešu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Igaunijas klubu Tallinas "Kalev/Cramo". Iepriekš spēlējis vairākos Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubos, Rīgas VEF sastāvā kļuvis par 2022. gada Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas un divkārtēju Latvijas Basketbola līgas uzvarētāju. Spēlējis arī Spānijā un Itālijā.

## Karjera
A. Miška basketbola karjeru sācis dzimtajā Rūjienā pie treneriem Vidara Zviedra, Elvija Švēdes un Rolanda Ruļļa, turpinot Valmieras jaunatnes basketbola sistēmā, taču jau 2015. gadā, 15 gadu vecumā, pārcēlies uz Spāniju. Vienu sezonu bijis Madrides "Real" jaunatnes basketbola sistēmā, ar kuru tika parakstīts vairāku gadu līgums, pēc tam vēl sezonu trenējies *[[Fuenlabrada]]* sistēmā, tomēr nostiprināties Spānijas klubos neizdevās, un A. Miška atgriezās Latvijā

Profesionālā klubā debitējis 2017. gadā, pārstāvot "Valmiera/Ordo". Pēc vienas sezonas Spānijas basketbola trešajā līmenī (*[[LEB Plata]]*) atgriezies Latvijā, spēlējis BK Liepāja un BK Latvijas Universitāte, kur apvienojis basketbolu ar studijām, apsverot iespēju pārtraukt karjeru kā profesionālam spēlētājam. Tomēr 2021. gada vasarā, pēc lieliskas sezonas Latvijas Universitātes komandā, A. Miška pievienojās vadošajam Latvijas basketbola klubam Rīgas VEF. VEF sastāvā kļuvis par 2022. gada Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas un divkārtēju Latvijas Basketbola līgas uzvarētāju.

2023. gada vasarā A. Miška pārcēlās uz Itālijas otrās divīzijas klubu *[[Luiss Roma]]*, kas ir augstskolas komanda, tādējādi līdzās basketbola spēlēšanai turpināja augstāko izglītību (maģistra grādu). 2024. gada vasarā viņš atgriezās Latvijas—Igaunijas Basketbola līgā, noslēdzot līgumu ar vadošo Igaunijas klubu Tallinas "Kalev/Cramo", kura sastāvā sezonu noslēdza ar Igaunijas čempiona medaļu.

### Latvijas izlase
A. Miška ir pārstāvējis visa vecuma Latvijas jaunatnes izlases. 2018. gada vasarā pārstāvējis valstsvienību Rīgā notiekošajā Eiropas U-18 čempionātā, kur Latvija izcīnīja sudraba medaļas. 2021. gadā viņš debitēja pieaugušo Latvijas izlasē pārbaudes spēlē pret Polijas izlasi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zaječara

**Zaječara** (, ) ir pilsēta Serbijas austrumos, Dienvidu un Austrumu Serbijā. Zaječara ir Zaječaras apgabala administratīvais centrs. Pilsēta atrodas ap 10 km no Serbijas un Bulgārijas robežas. 2011. gadā Zaječarā dzīvoja 38 tūkstoši iedzīvotāju.

86% pilsētas iedzīvotāju ir serbi, ievērojamākā minoritāte — vlahi (Serbijas rumāņi), kas ir ap 5%. Rumāņu valodā pilsētu sauc *Zaicear* vai *Zăiceari*.

Zaječara ir sena pilsēta, zināma kopš Senās Romas laikiem. Šeit dzimuši trīs Romas imperatori: Galērijs, Maksimīns un Licīnijs. Viduslaikos Zaječara atradās Serbijas un Bulgārijas, kā arī Ungārijas īpašumā, bet kopš 15. gadsmita ietilpa Osmaņu impērijā. Pirmo reizi atgūta no turkiem 1806. gadā, bet kopš 1833. gada ietilpst Serbijā (vai Dienvidslāvijā).

## Ārējās saites
Vidina

**Vidina** (, ) ir pilsēta Bulgārijas galējos ziemeļrietumos, Vidinas apgabala administratīvais centrs. Vidina atrodas Donavas labajā krastā; otrpus upei — Rumānija, bet ap 20 km attālumā atrodas robeža ar Serbiju. 2021. gadā pilsētā dzīvoja 40,4 tūkstoši iedzīvotāju.

Vairāk nekā 90% no pilsētas iedzīvotājiem ir bulgāri, lielākā minoritāte — čigāni (7,5%)

Pilsētas vēsture aizsākas kā ķeltu apmetne pie Donavas *Dunonia*. Senās Romas laikā šeit bija nostiprināta apmetne pie impērijas ziemeļu robežām *Bononia*, kas 6. gadsimtā izbūvēta kā pilsēta. Viduslaikos ietilpusi Bulgārijā, kā arī bijusi no tās atšķeltās Vidinas caristes (pastāvēja no 13. līdz 15. gadsimtam) galvaspilsēta. Pēc tam, Balkānu pussalā nostiprinoties Osmaņu impērijai, ietilpa tās sastāvā (19. gadsimta vidū — Vidinas ejāleta centrs). Kopš 1878. gada — Bulgārijā.
## Atsauces

## Ārējās saites
Sveķenes

**Sveķenes** () ir neļķu dzimtas augu ģints. Tās dabiskais izplatības areāls ir  no subarktiskās Amerikas līdz Kanādas austrumiem, un no Eiropas līdz Rietumsibīrijai un Centrālāzijai.

## Sugas
Ģintī ir klasificētas šāda sugas un dabiski sastopams hibrīds:

* *Viscaria alpina* (L.) G.Don
* *Viscaria asterias* (Griseb.) Frajman
* *Viscaria* × *media* Fr. ex Svanlund
* *Viscaria vulgaris* Bernh. — lipīgā sveķene

## Atsauces
Holmogori

thumb|Holmogoru katedrāle un klosteris (1874. gada zīmējums)
**Holmogori** () ir bijusī pilsēta Krievijā, Ziemeļdvinas kreisajā krastā, tagad Arhangeļskas apgabala ciems aptuveni 75 km uz dienvidaustrumiem no apgabala galvaspilsētas Arhangeļskas. Sādžā pie Holmogoriem dzimis krievu zinātnieks Mihails Lomonosovs.

## Vēsture
Rakstos pieminēta 1137. gadā, no 14. līdz 15. gadsimtam bija Novgorodas Republikas sastāvā, 15. gadsimtā to pakļāva Maskavas lielkņaziste. No 15. līdz 17. gadsimtam Holmogori bija liela tirdzniecības osta un cietoksnis. No 1744. līdz 1756. gadam Holmogori bija gāztā Krievijas ķeizara Ivana VI (1740—1764) ģimenes trimdas vieta, šeit mira viņa māte bijusī reģente Anna Leopoldovna (1718—1746) un viņa tēvs Braunšveigas-Volfenbiteles hercogs Antons Ulrihs (1714—1774). Tikai 1780. gadā ķeizariene Katrīna II atļāva viņu bērniem ar kuģi doties uz Dāniju.

1784. gadā Holmogori ieguva pilsētas tiesības. Pēc Arhangelogorodas dibināšanas zaudēja savu starptautiskās tirdzniecības pilsētas nozīmi, bet 1923. gadā zaudēja pilsētas tiesības.

## Ārējās saites
Smiltenītes

**Smiltenītes** () ir neļķu dzimtas augu ģints. Tās dabiskais izplatības areāls ir no mērenās un subarktiskās joslas līdz Etiopijai Vecās pasaules ziemeļu puslodē, kā arī no Meksikas līdz Dienvidamerikas dienvidiem Amerikā. Sugas galvenokārt aug mērenajā biomā.

## Sugas
Ģintī ir klasificētas vairāk nekā 180 sugas, no kurām Latvijā ir sastopamas šādas:

* Mārsila smiltenīte (A*renaria serpyllifolia*) L.
* Zāļlapu smiltenīte (*Arenaria stenophylla*) Ledeb.

Citas ģintī klasificētās sugas un dabiski sastopamie hibrīdi:

* *Arenaria acaulis* 

* *Arenaria angustifolia* 

* *Arenaria arcuatociliata* 

* *Arenaria benthamii* 

* *Arenaria bertolonii* 

* *Arenaria biflora* 

* *Arenaria bryoides* 

* *Arenaria bulica* 

* *Arenaria cerastioides* 

* *Arenaria chiapensis* 

* *Arenaria cikaea* 

* *Arenaria crassipes* 

* *Arenaria cretica* 

* *Arenaria deflexa* 

* *Arenaria digyna* 

* *Arenaria dyris* 

* *Arenaria eliasiana* 

* *Arenaria emarginata* 

* *Arenaria filicaulis* 

* *Arenaria fragillima* 

* *Arenaria globiflora* 

* *Arenaria gothica* 

* *Arenaria gypsostrata* 

* *Arenaria halacsyi* 

* *Arenaria hintoniorum* 

* *Arenaria hispanica* 

* *Arenaria hispida* 

* *Arenaria luschanii* 

* *Arenaria mairei* 

* *Arenaria microcalyx* 

* *Arenaria minutissima* 

* *Arenaria norvegica* 

* *Arenaria orbicularis* 

* *Arenaria orbiculata* 

* *Arenaria paludicola* 

* *Arenaria peyritschii* 

* *Arenaria phitosiana* 

* *Arenaria × piifontii* 

* *Arenaria pintaudii* 

* *Arenaria radians* 

* *Arenaria reptans* 

* *Arenaria retusa* 

* *Arenaria rhodia* 

* *Arenaria sabulinea* 

* *Arenaria saponarioides* 

* *Arenaria saxigena* 

* *Arenaria sivasica* 

* *Arenaria smithiana* 

* *Arenaria taiwanensis* 

* *Arenaria tejedensis* 

* *Arenaria tenella* 

* *Arenaria tomentosa* 

* *Arenaria uninervia* 

* *Arenaria venezuelana* 

* *Arenaria vitoriana* 

## Galerija

Attēls:Arenaria serpyllifolia 4.JPG|Mārsila smiltenīte (*Arenaria serpyllifolia*)
Attēls:Arenaria balearica 2.jpg|*Arenaria balearica* 
Attēls:Arenaria ciliata.jpg|*Arenaria ciliata*
Attēls:Norwegian Sandwort (Arenaria norvegica), Keen of Hamar - geograph.org.uk - 4007379.jpg|*Arenaria norvegica*
Attēls:Arenaria paludicola 1.jpg|*Arenaria paludicola*


## Atsauces
Sāristomeri nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q594263"
}

**Sāristomeri nacionālais parks** () jeb **Šergothaveta nacionālais parks** () ir 1983. gadā izveidots nacionālais parks Somijas dienvidrietumos, Īstās Somijas piekrastes salās.

Nacionālajā parkā atrodas vairāki tūkstoši salu un saliņu, no kurām vairums ir mazākas par 1 km2. Vairums salu iedzīvotāji ir zviedri. Tajās ir mazliet vairāk par 1000 iedzīvotāju, bet vasarās to skaits pieaug desmitkārtīgi. Nacionālā parka uzdevums ir saglabāt ne tikai dabu, bet arī tradicionālo kultūrvidi. Putnu aizsardzībai salās ir iznīdētas ūdeles. 

## Galerija

Gullkrona-överblick.jpg
Stenlagd väg Örö 2015.jpg
Skogsutsikt Örö 2015.jpg


## Ārējās saites

*
Rīteru sausgultne un karsta kritenes

**Rīteru sausgultne un karsta kritenes** ir aizsargājams ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis Aizkraukles novada Kokneses pagastā uz ziemeļaustrumiem no Rīteru karjera.

Dabas pieminekli veido daļēji pārveidota strauta gultne, kuras lejasgalā atrodas kritene – ūdensrijējs, kas mazūdens periodā uzņem visus strauta ūdeņus. Plūdu un palu laikā ūdeņi plūst arī strauta gultnes lejasgalā un veido ūdenskritumu pāri nelielam dolomītu atsegumam Rīteru karjera malā.

## Ārējās saites

* Dabas aizsardzības pārvalde. Rīteru sausgultne un karsta kritenes
Somu līča austrumu nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q2554309"
}

**Somu līča austrumu nacionālais parks** () ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas dienvidaustrumos, Kimenlākso piekrastes salās.

Nacionālajā parkā atrodas daudzas nelielas saliņas. Uz dažām no tām aug koki, lielākoties priedes. Saliņas ir laba vide ūdensputniem, šeit vairumā dzīvo lielās gauras, cekulpīles, lielie alki, melnie alki.

## Galerija

Kilpisaari.jpg
Mustaviiri näkymä1.jpg


## Ārējās saites

*
Krāckalni

**Krāckalni** jeb **Krāču kalni** ir aizsargājams ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis Mārupes novada Salas pagastā un Jelgavas novada Valgundes pagastā pie valsts autoceļa P101 (Kalnciems—Kūdra). Krāckalni atrodas Ķemeru nacionālā parka teritorijā.

Dabas pieminekli veido Litorīnas laika kāpu valnis, tas ir mazliet sirpjveidīgi izliekts ar ieliekumu pret Lielo Ķemeru tīreli. Aizsargājamās kāpu rindas posma garums ir 3 kilmetri, tā platums ir 250—300 metri, relatīvais augstums 18—20 metri. No augstākajiem punktiem paveras skati uz Liliju ezeru un Lielo Ķemeru tīreli.

## Ārējās saites

* Dabas aizsardzības pārvalde. Krāckalni (Krāču kalni)
Kipras arābu valoda

**Kipras arābu valoda** jeb **Kipras maronītu arābu valoda** () ir viens no visvairāk atšķirīgajiem arābu valodas dialektiem. Kiprā to lieto maronītu kopiena.

## Izcelsme
Kipras arābu valoda ir viens no maronītu arābu dialektiem, kuri 8.—9. gadsimtā lielā skaitā migrēja uz Kipru, jo arābu musulmaņi iekaroja viņu dzimteni, tagadējās Libānas teritoriju. Vēlāk šis dialekts ne tikai attīstījās gandrīz pilnīgi izolēti no pārējām arābu valodas diealektiem, bet to ietekmēja arī Kipras grieķu un sīriešu valodas.

## Rakstība
Agrāk tika izmantoti arābu un grieķu alfabēti, šodien ir izstrādāts latīņu alfabēts:

## Mūsdienās
2011. gada tautas skaitīšanas rezultāti liecina, ka no 3656 Kipras Republikas kontrolētajos rajonos dzīvojošajiem maronītiem neviens nav norādījis, ka viņu dzimtā valoda ir kipras arābu valoda. 2013. gadā valodu izmantoja 9800 runātāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Austrumrumēlija

thumb|Bulgārija ar Austrumu Rumēliju 1890. gadā
**Austrumrumēlija** (osmaņu: روم إلى شرق — ‘Austrumroma’) bija autonoma Osmaņu impērijas province no 1878. līdz 1908. gadam. Kopš 1885. gada tā faktiski atradās Bulgārijas kņazistes kontrolē. Provinces centrs bija Filipopole.

## Vēsture
Austrumrumēlijai bija plaša autonomija no Osmaņu impērijas. To pārvaldīja sultāna vietvaldis, kuru iecēla ar lielvaru piekrišanu. Teritorijā nebija Osmaņu karaspēka.

Autonomija pastāvēja tikai 7 gadus, jo 1885. gada septembrī pēc bulgāru sacelšanās Austrumrumēliju pievienoja Bulgārijai, kas arī formāli atradās Osmaņu impērijas pakļautībā.

1908. gadā Ferdinands I pieņēma Bulgārijas karaļa titulu un paziņoja par Austrumrumēlijas aneksiju.

## Iedzīvotāji
1885. gada sākumā iedzīvotāju skaits bija 975 030 cilvēku:

## Ārējās saites
Vecpiebalgas pilskalns

**Vecpiebalgas pilskalns** jeb **Griškas kalns** atrodas Vidzemē, Cēsu novada Vecpiebalgas pagasta Vecpiebalgas centrā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Pilskalnu aprakstījis Ernests Brastiņš. Tas ir apmēram 15 metrus augsts paugurs, kas ilgu laiku izmantots lauksaimniecības vajadzībām. Plakuma izmērs — 60 x 40 metri. Kultūrslāņa lielums apmēram 1 metrs. Pilskalna datējums — vēlais dzelzs laikmets.

## Ārējās saites

* Vecpiebalgas pilskalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/
Pihe-Heki nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q287883"
}

**Pihe-Heki nacionālais parks** () ir 1956. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā.

Nacionālais parks izveidots priežu un egļu mežu aizsardzībai un tas ir viens no retajiem neskarto mežu masīviem Centrālsomijā. Daļu no teritorijas klāj purvi.

## Galerija

Pyhä-Häkki National Park - sign.jpg
Pyhä-Häkki National Park 5.jpg
Pyhä-Häkki National Park - stream.jpg


## Ārējās saites

*
Bosnijas vilājets

thumb|Bosnijas vilājets 1880. gados
**Bosnijas vilājets** (turku: *Bosna Vilayeti*) bija Osmaņu impērijas teritoriālā vienība, kas aptvēra gandrīz visu tagadējās Bosnijas un Hercegovinas teritoriju. Tika izveidots 1867. gadā. 

*De facto* pastāvēja tikai 11 gadus, jo 1878. gadā Bosniju un Hercegovinu okupēja Austroungārijas karaspēks*; de jure* vilājets tika likvidēts tikai 1908. gadā.

## Ārējās saites
Bagdādes vilājets

thumb|Bagdādes vilājets 1900. gadā
**Bagdādes vilājets** (osmaņu: *روم إلى شرق*) bija Osmaņu impērijas teritoriālā vienība ar galvaspilsētu Bagdādē.

1534. gadā turku armija sakāva sefevīdu armiju, pārņemot kontroli pār mūsdienu Irāku. Provinci izveidoja no Irākas centrālajiem rajoniem un Persijas rietumu pierobežas apgabaliem.

## Ārējās saites
Silistres ejālets

thumb|Silistres ejālets 1609. gadā
**Silistres ejālets** (turku: *Silistre Eyaleti*) bija Osmaņu impērijas teritoriālā vienība, kas atradās Melnās jūras piekrastē un Donavas dienvidu daļā.

Silistres ejālets ietvēra bijušā Bulgārijas Dobrudžas kņazistes teritorijas.

1864. gada administratīvo reformu laikā Silistres ejālets tika pārveidots par Donavas vilājetu. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā ejāleta teritorija tika sadalīta starp Bulgāriju, Krieviju un Rumāniju.
Kastamonu ejālets

thumb|Kastamonu ejālets 1861. gadā
**Kastamonu ejālets** (osmaņu: *ایالت قسطمونی*) bija Osmaņu impērijas teritoriāla vienība, kas pastāvēja no 1827. līdz 1864. gadam.

Ejāleta ekonomika bija lauksaimnieciska, galvenokārt orientēta uz vietējo tirgu. Tikai 1850. gadu beigās uzsākās jauno tehnoloģiju ievēšana. Ievērojamu ostu klātbūtne veicināja tirdzniecības attīstību. Ejāletā atradās arī liels vergu tirgus, kur varēja nopirkt vergus no Polijas un Krievjas.
Čildiras ejālets

thumb|Čildiras ejālets 1609. gadā
**Čildiras ejālets** (turku: *Çıldır Eyaleti*) bija Osmaņu impērijas teritoriāla vienība Kaukāza dienvidrietumu daļā.

Krievu—turku kara laikā (1828—1829) krievu karaspēks ieņēma lielāko ejāleta daļu.1845. gadā Čildiras ejālets beidza pastāvēt.

Ejāleta teritorija pašlaik ir sadalīta starp Gruziju un Turciju.
Kipras ejālets

thumb|Kipra (sarkanā krāsā) Osmaņu impērijas kartē
**Kipras ejālets** (turku: *Eyalet-i Ḳıbrıṣ*) bija Osmaņu impērijas province Kipras salā, kas pastāvēja no 1571. līdz 1878. gadam. Tās administratīvais statuss ir vairākkārt mainījies.

Pēc tam, kad osmaņi iekaroja Kipru, salas iedzīvotāju skaits ievērojami mainījās. Tā kā kara laikā iedzīvotāju skaits bija krietni samazinājies, osmaņu vara Kiprā izvietoja ap 20 000 musulmaņu, tā salā parādījās pirmie Kipras turki.

1878. gadā sala nonāca faktiskā Britu impērijas kontrolē. Saskaņā ar Lozannas Miera līguma noteikumiem Turcija 1923. gadā atteicās no savām pretenzijām uz Kipru.

## Ārējās saites
Tunisijas ejālets

thumb|Tunisas ejālets 1609. gadā
**Tunisijas ejālets** jeb **Osmaņu Tunisija** (arābu: إية تونس) bija Osmaņu impērijas province, kas tika izveidota 1574. gada 13. septembrī un pastāvēja līdz 1705. gadam.

Turcijas valdīšanas gadsimtu liecība ir turku izcelsmes iedzīvotāju klātbūtne, vēsturiski vīriešu kārtas pēctečus sauca par Kulugli.

Berberi veidoja ejāleta iedzīvotāju vairākumu, skaitliski dominēja laukos. Pie priviliģētās augstākās šķiras piederēja arābi, turki un viņu pēcteči, kā arī moriski, kas bija atstājuši Spāniju. Vēsturiski turku vīriešu pēctečus sauca par kulugliem, kas ir bērni no jauktām laulībām starp turku tēviem (bieži janičāriem) un vietējām sievietēm. 17. un 18. gadsimtā par dižciltīgo pamatu kļuva tieši morisku un janičāru pēcteči.
Kefes ejālets

thumb|Kefes ejālets (sarkanā krāsā) 1609. gadā
**Kefes ejālets** (turku: *Kefe Eyaleti*) bija Osmaņu impērijas province 1588.–1774. gadā. Tās galvaspilsēta bija pilsēta Kefe (mūsdienu Feodosija).

Eiāleta ekonomikas pamatā bija tirdzniecība starp Anatolijas un Eiropas pilsētām. Tas bija galvenā osta preču eksportam uz dienvidiem. No Krimas un Kubaņas stepēm caur uz Stambulu eksportēja graudus, miltus, sviestu, sieru un medu.

Kefes ejālets atradās tiešā Osmaņu pakļautībā, atsevišķi no Krimas hanistes. 1774. gadā ejālets uz īsu brīdi tika pievienots neatkarīgajai Krimas hanistei Kičikkainardžas miera līguma rezultātā, bet jau 1783. gadā haniste tika pievienota Krievijas Impērijai.
Ēģiptes ejālets

**Ēģiptes ejālets** (arābu: *إيالة مصر*‎) bija Osmaņu impērijas teritoriālā vienība no 1517. līdz 1867. gadam.

Province aizņēma lielāko daļu Ēģiptes, Palestīnas, Sīrijas, Jordānijas un daļu Arābijas.

No 1882. līdz 1914. gadam Ēģipte formāli piederēja Osmaņu impērijai, bet faktiski to okupēja Lielbritānija. Tajā pašā laikā Ēģipte nebija britu kolonija, faktiski Ēģipte šajā periodā bija britu protektorāts (oficiāli no 1914. līdz 1922. gadam), saglabājot ļoti augstu autonomiju un pat vadot karus pret Sudānu. Formālā atkarība no Osmaņu impērijas tika likvidēta pēc Pirmā pasaules kara sākuma, kad Ēģipte juridiski nonāca Lielbritānijas protektorātā.
## Ārējās saites
*
Adanas ejālets

thumb|Adanas ejālets 1609. gadā
**Adanas ejālets** (turku: *Adana Eyaleti*) bija Osmaņu impērijas teritoriāla vienība, kas tika izveidota 1608. gadā. 

No 1859. līdz 1861. gadam provincē apmetās 20 511 nogaji.
Kazaņas guberņa

thumb|Guberņas ģerbonis (1856).
thumb|Kazaņas guberņa Krievijas Impērijas kartē (1914).
**Kazaņas guberņa** bija Krievijas administratīvi teritoriālā vienība, kas izveidota 1708. gadā un likvidēta 1920. gadā. 
1913. gadā guberņas teritorija bija 63 618 km2 ar 2,850 miljoniem iedzīvotāju. Mūsdienās guberņas teritorijā atrodas  Tatarstānas, Čuvašijas un Marijelas republikas.

## Vēsture
1552. gadā Krievijas cariste iekaroja Kazaņas hanistes teritoriju. 
Kazaņas guberņu izveidoja 1708. gadā pēc Pētera I īstenotās Krievijas caristes administratīvās reformas kopā ar Ingrijas, Kijivas, Maskavas, Smoļenskas, Arhangelogorodas, Azovas un Sibīrijas guberņām.

1717. gadā no Kazaņas guberņas atdalīja Astrahaņas guberņu, 1719. gadā Ņižņijnovgorodas guberņu, bet atlikušo teritoriju sadalīja Kazaņas, Penzas, Svijažskas un Ufas provincēs. 
Katrīnas II administratīvi teritoriālās reformas laikā 1781. gadā Kazaņas guberņu sadalīja Simbirskas, Penzas, Permas un Kazaņas vietniecībās. Kazaņas vietniecībā ietilpa 13 apriņķi.  Ar Pāvila I 1796. gada dekrētu atjaunoja Kazaņas guberņu.

## Guberņas kartes

History of Russia, 1682-1762.jpg|Kazaņas guberņa (6) pēc Pētera I administratīvās reformas (1708)
Map of Kazan Namestnichestvo 1792 (small atlas).jpg|Kazaņas vietniecība ar 13 apriņķiem (1792)
Atlas of Russian Empire (1800). Kazan governorate.jpg|Kazaņas guberņa (1800)
Kazan governorate 1822.jpg|Kazaņas guberņa (1822)
Kazan Governorate (1913).png|Kazaņas guberņa (1913)


## Ārējās saites
Latgales karogs

**Latgales karogs** () ir Latvijas vēsturiskās zemes Latgales karogs, kuru 2023. gada 19. aprīlī apstiprināja Valsts prezidents Egils Levits, ņemot vērā Valsts heraldikas komisijas atzinumu.

## Apraksts
# Latvijas vēsturiskās zemes Latgales karogs ir tumši zils ar baltu horizontālu svītru.
# Latvijas vēsturiskās zemes Latgales karoga tumšizilbalttumšizilo svītru attiecība ir 2:1:2.
# Latvijas vēsturiskās zemes Latgales karoga platuma un garuma attiecība ir 1:2.
# Latvijas vēsturiskās zemes Latgales karoga tumšizilbalttumšizilo svītru attiecība, kā arī karoga platuma un garuma attiecība neatkarīgi no karoga izmēriem atbilst norādītajam paraugam.
# Latvijas vēsturiskās zemes Latgales karoga tumši zilā krāsa atbilst *[[Pantone]]* 295 C krāsas kodam.

## Saistība ar latgaliešu karogu

Līdzās Latvijas vēsturiskās zemes Latgales karogam kopš 2010. gada praksē tiek plaši lietots latgaliešu karogs (*latgalīšu karūgs*).

Latgaliešu karoga pamatne saskan ar Latvijas vēsturiskās zemes Latgales karogu (tumši zila, balta un tumši zila svītra attiecībā 2:1:2), bet tā centrā ir izvietots vēsturiskais (no 16. līdz 20. gadsimtam lietotais) Latgales jeb Inflantijas ģerbonis — balts grifs uz sarkana fona, kas heraldiski un kultūrvēsturiski sasaucas ar Latvijas valsts ģerbonī un Rēzeknes karogā redzamo grifu. Šis karoga elements ir izpelnījies arī kritiku.

2017. gada maijā notikušajā 4. Pasaules latgaliešu saietā pieņemtajā rezolūcijā tika izteikts aicinājums Latgales plānošanas reģiona padomei pieņemt karogu bez ģerboņa uz tā. Pilnvaras pieņemt lēmumu par to gan ir tikai Saeimai un Ministru kabinetam.

## Atsauces
Azovas guberņa

**Azovas guberņa** bija Krievijas caristes, vēlāk Krievijas Impērijas administratīvi teritoriālā vienība, kas bija izveidota 1708. gadā un ar pārtraukumu (1725–1775) pastāvēja līdz 1783. gadam. 
Mūsdienās bijušās guberņas zemes atrodas Ukrainas un Krievijas Federācijas (daļēji Ļipeckas, Rjazaņas, Rostovas, Tambovas, Voroņežas apgabalu) teritorijā.

## Vēsture
Krievu—turku kara laikā 1696. gadā Krievijas caristes karaspēks iekaroja Osmaņu impērijai piederošo Azakas cietoksni Donas upes kreisajā krastā. 
Azovas guberņu izveidoja 1708. gadā pēc Pētera I īstenotās Krievijas caristes administratīvās reformas kopā ar Ingrijas, Kijivas, Maskavas, Smoļenskas, Arhangelogorodas, Kazaņas un Sibīrijas guberņām.

Pēc tam, kad nākamā krievu—turku kara laikā Osmaņu impērija 1711. gadā atguva Azakas cietoksni, par Azovas guberņas centru kļuva Tambova, bet 1715. gadā Voroņeža. 1719. gadā Azovas guberņā izveidoja Bahmutas, Jeļecas, Šackas, Tambovas un Voroņežas provinces. 1725. gadā to pārdēvēja par Voroņežas guberņu.

Azovas guberņu atjaunoja 1775. gadā pēc Kičikkainardžas līguma noslēgšanas, kaut arī Azakas cietoksnis līdz 1783. gadam ietilpa suverēnās Krimas hanistes teritorijā. Atjaunotajā Azovas guberņā ietilpa Bahmutas province un Krievijas Impērijas anektētās teritorijas.

Katrīnas II administratīvi teritoriālās reformas laikā 1783. gadā Azovas guberņu likvidēja un pievienoja jaunizveidotajai Jekaterinoslavas vietniecībai, kurā ietilpa 15 apriņķi.  Ar Pāvila I 1796. gada dekrētu to pārdēvēja par Jaunkrievijas guberņu, bet 1802. gadā atjaunoja Jekaterinoslavas guberņu, kas pastāvēja līdz 1925. gadam.

## Guberņas kartes

History of Russia, 1682-1762.jpg|Azovas guberņa (7) pēc Pētera I administratīvās reformas (1708)
Ekaterinoslav Namestnichestvo 1792 (color cartouche).JPG|Jekaterinoslavas vietniecība ar 13 apriņķiem (1792)
Map of Ekaterinoslav Governorate, 1835.gif|Jekaterinoslavas guberņa (1835)
Том 13. Екатеринославская губерния Страница 006.jpg|Jekaterinoslavas guberņa ar 8 apriņķiem (1859)
Ekaterinoslav Governorate (1913).png|Jekaterinoslavas guberņa (1913)


## Ārējās saites
Ujvaras ejālets

thumb|Ujvaras ejālets 1683. gadā
**Ujvaras ejālets** (turku: *Uyvar Eyaleti*) bija Osmaņu impērijas province 1663.—1685. gados. Tās galvaspilsēta bija pilsēta Ujvara (mūsdienu Nove Zāmki, Slovākija).

Ejālets tika izveidots pēc Osmaņu iekarojumiem Ungārijā. Likvidēts Lielā turku kara (1683—1699) rezultātā.
Karsas ejālets

thumb|Karsas ejālets 1609. gadā
**Karsas ejālets** (osmaņu: ایالت قارص, turku: *Kars Eyaleti*) bija Osmaņu impērijas ziemeļaustrumu province, ar administratīvo centru Karsā.

1604. gadā Karsu ieņēma Abāss I Lielais, bet 1616. gadā turki to atguva. 1640. gados Karsas garnizonu veidoja 1002 janičāri un 301 vietējais rekrūtis, kopā 1303 cilvēki.

1824. gadā Karsas elājets kļuva par daļu no Erzurumas ejāleta.
Rakas ejālets

thumb|Rakas ejālets 1609. gadā
**Rakas ejālets** (turku: *Eyālet-i Raqqa*) bija Osmaņu impērijas province 1586.–1864. gados. Tā galvaspilsēta bija Urfa.
Karamanas ejālets

thumb|Karamanas ejālets 1609. gadā
**Karamanas ejālets** (turku: *Karaman Eyaleti*) bija Osmaņu impērijas province 1483.–1864. gadā.

Ekonomikas pamatā bija lopkopība un amatniecība, daļēji bija attīstīta lauksaimniecība.

1864. gadā administratīvi teritoriālās reformas rezultātā tika pārveidots par Konjas vilājetu.
Mekas šerifāts

thumb|Mekas šerifāta karogs
**Mekas šerifāts** (arābu: *شرافة مكة*) bija valsts Arābijas pussalas rietumos ar galvaspilsētu Meku, kas tika dibināta agrajos viduslaikos. Pastāvēja no 968. līdz 1925. gadam.

Neatkarīgas valdības laikos visa vara piederēja šerifiem, kuri organizēja militārās kampaņas, bija augstākā tiesu vara, iecēla valsts amatpersonas un iekasēja nodokļus.

Pēc Ēģiptes iekarošanas, ko 1517. gadā veica Osmaņu karaspēks, Mekas šerifāts atzina Osmaņu impērijas protektorātu, bet šerifi saglabāja zināmu autonomiju. Daži Mekas šerifu pēcteči mācījās Stambulā.

## Ārējās saites
RRR (filma)

***RRR*** ir 2022. gada Indijas episka asa sižeta filma, kuras režisors ir S. S. Rādžemauli. Filmā galvenās lomas atveido N. T. Rama Ro jaunākais, Rams Čarans, Adžajs Devgans un Alija Bhata.

Filma ir izdomāts stāsts par diviem indiešu revolucionāriem, viņu draudzību un cīņu pret Britu Rādžu.

Rādžemauli stāstu veidoja, pēc divu revolucionāru Rama Radžas un Komarama Bēma dzīves stāstiem, iztēlojoties, kas būtu noticis, ja viņi satiktos un būtu draugi. Filmēšanu uzsāka 2018. gada novembrī Haidarābādu un tā turpinājās līdz 2021. gada augustam. Atsevišķas ainas filmēja arī Bulgārijā un Marijas pilī Kijivā.

*RRR* budžets ir 72 miljoni ASV dolāru, padarot to par visu laiku dārgāko Indijas filmu. Sākotnēji pirmizrāde bija paredzēta , tomēr to vairākkārt pārcēla COVID-19 pandēmijas dēļ. Filma kopumā nopelnīja 160 miljonus ASV dolāru, tādējādi kļūstot par trešo visu laiku ienesīgāko Indijas filmu, kā arī otru ienesīgāko filmu telugu valodā.

Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu gan Indijā, gan visā pasaulē, slavējot režiju, scenāriju, aktierspēli, skaņu celiņu, cīņas ainas, operatora darbu un vizuālos efektus. Nacionālā kinofilmu pārraudzīšanas padome to nodēvēja par vienu no desmit labākajām gada filmām, kļūstot par otro filmu, kas nav angļu valodā un ir iekļuvusi sarakstā. Dziesma *Naatu Naatu* 95. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijā saņēma balvu kategorijā "Labākā dziesma". Tā kļuva par pirmo Āzijas filmu, kas saņēmusi balvu šajā kategorijā. *RRR* ir trešā Indijas filma, kura nominēta Zelta globusa balvai, nominēta kategorijā "Labākā filma svešvalodā" un ieguva balvu kategorijā "Labākā dziesma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Annija Žirardo

**Annija Žirardo** (, dzimusi , mirusi ) bija franču aktrise.

Savā vairāk nekā piecu desmitgadu ilgajā karjerā, viņa piedalījusies vairāk nekā 150 filmās. Trīs reizes saņēmusi Cēzara balvu (1977, 1996, 2002), Moljēra balvu (2002), *[[David di Donatello]]* balvu (1977) un labākās aktrises balvu 1965. gada Venēcijas kinofestivālā. Nominēta arī BAFTA kino balvai (1962).

Piedalījusies tādās filmās kā "Roko un viņa brāļi" (1960), *[[I compagni]]* (1963), "Raganas" (*Le streghe*, 1967), *[[Dillinger è morto]]* (1969), "Klavierskolotāja" (2001), "Apslēptais" (2005).

## Ārējās saites
Sibīrijas guberņa

thumb|180px|Sibīrijas caristes ģerbonis (1882).

**Sibīrijas guberņa** bija Krievijas caristes, vēlāk Krievijas Impērijas administratīvi teritoriālā vienība, kas bija izveidota 1708. gadā un likvidēta 1782. gadā. Līdz 1727. gadam Sibīrijas guberņā ietilpa arī Permas un Vjatkas zemes uz rietumiem no Urāliem. 
Mūsdienās bijušās Sibīrijas guberņas teritorijā atrodas Urālu federālā apgabala un Sibīrijas federālā apgabala zemes.

## Vēsture
1547. gadā Krievijas cariste pakļāva Permas zemi, kas 1582. gadā kļuva par bāzi atamana Jermaka vadīto kazaku iebrukumam Sibīrijas hanistē. 1586. gadā krievi uzcēla Tjumeņas cietoksni, vēlāk Toboļskas, Taras, Berjozovas un Obdorskas cietokšņus. 1621. gadā Toboļska kļuva par Krievijas pareizticīgo baznīcas Sibīrijas bīskapijas centru.

Sibīrijas guberņu izveidoja 1708. gadā pēc Pētera I īstenotās Krievijas caristes administratīvās reformas kopā ar Ingrijas, Kijivas, Maskavas, Smoļenskas, Kazaņas, Azovas un Arhangelogorodas guberņām.

1719. gadā guberņu sadalīja Vjatkas, Soļikamskas un Toboļskas provincēs. 1724. gadā Toboļskas provinci sadalīja Jeņisejskas, Irkutskas un Toboļskas provincēs. 1727. gadā Vjatkas un Soļikamskas provinces pievienoja Kazaņas guberņai.
1736. gadā no Sibīrijas guberņas atdalīja Irkutskas provinci. 1737. gadā izveidoja Isetas provinci, kuru 1744. gadā pievienoja jaundibinātajai Orenburgas guberņai. 1764. gadā izveidoja Irkutskas guberņu.

1782. gadā Sibīrijas guberņu likvidēja un sadalīja Toboļskas un Kolivaņas vietniecībās. 1796. gadā atjaunoja Toboļskas guberņu ar 16 apriņķiem.

## Guberņas kartes

History of Russia, 1682-1762.jpg|Sibīrijas guberņa (8) pēc Pētera I administratīvās reformas (1708)
Карта Тобольской и Енисейской провинций в составе Сибирской губернии.jpg|Sibīrijas guberņa ar Toboļskas un Jeņisejskas provincēm (1775)
Map of Tobolsk Namestnichestvo 1792 (small atlas).jpg|Toboļskas vietniecība ar 16 apriņķiem (1792)
Atlas of Russian Empire (1800). Tobolsk governorate.jpg|Toboļskas guberņa (1800)
1874. Карта Тобольской и Томской губерниям.jpg|Toboļskas un Tomskas guberņas (1874)
1890. Tobolskaja gubernija.jpg|Toboļskas guberņa (1890)


## Ārējās saites
Peļņiku Stāvais kalns

**Peļņiku Stāvais kalns** atrodas Latgalē, Krāslavas novada Kalniešu pagasta Peļnikos. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Pilskalns atrodas starp Stirna un Ustubnīka ezeriem. Apmēram 15 metrus augsts paugurs, izmantots lauksaimniecībā un zaudējis sākotnējo formu. Plakuma izmērs — 150 x 80 metri. Pilskalna datējums — agrais dzelzs laikmets, varētu būt apdzīvots līdz 5. gadsimtam.

## Ārējās saites

* Peļņiku Stāvais kalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/
Selanikas ejālets

thumb|Selanikas ejālets 1850. gadā
**Selanikas ejālets** (turku: *Selanik Eyaleti*) bija Osmaņu impērijas province 1826.—1867. gadā.

Selanikas ejālets kļuva par svarīgu transporta bāzi tirdzniecības attīstībai un karaspēka apgādei Osmaņu impērijas Eiropas daļā. Diezgan strauji sāka attīstīties ostas, tas bija viens no tekstilrūpniecības centriem.

1867. gadā reformu rezultātā tas tika pārveidots par Selanikas vilājetu.
Mamīretī'l Azizas vilājets

thumb|Mamīretī'l Azizas vilājets 1900. gadā
**Mamīretī'l Azizas vilājets** (turku: *Vilayet-i Ma'muretül'aziz*) bija viens no sešiem "armēņu" vilājetiem Osmaņu impērijā 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Izveidots 1879. gadā, 1923. gadā kļuva par Turcijas Republikas sastāvdaļu.

## Vēsture
1895. un 1896. gadā vilājeta pilsētās notika armēņu slaktiņš, ko ar Osmaņu valdības atbalstu veica kurdi. Sultāns centās noskaņot kristiešus un kurdus vienus pret otriem.

Pirmā pasaules kara laikā Zazas kurdi un armēņi atteicās pievienoties Osmaņu armijai un atbalstīja Krievijas Impēriju, īpaši kopš 1916. gada. Tas izraisīja sultāna valdības represijas. Pēc Osmaņu impērijas sakāves karā 1919. gadā izplatījās kurdu neatkarības kustība, ko 1922.—1923. gadā apspieda turku nacionālisti Mustafa Kemala vadībā. Saskaņā ar 1923. gada Lozannas miera līgumu bijušā vilājeta teritorija kļuva par Turcijas Republikas sastāvdaļu.

## Ārējās saites
Beirūtas vilājets

thumb|Beirūtas vilājets
**Beirūtas vilājets** (turku: *Beyrut Vilayeti*) bija Osmaņu impērijas province 1888.—1917. gadā.

Sākot no 1907. gada caur Beirūtu gāja 11 % Osmaņu impērijas starptautiskās tirdzniecības. Vilājets pastāvēja līdz 1917. gadam, kad teritoriju Pirmajā pasaules karā okupēja Sabiedroto karaspēks. Oficiāli beidza pastāvēt 1920. gadā pēc Sevras miera līguma parakstīšanas.

Iedzīvotāju skaits 1885. gadā — 533 500 cilvēku.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vanas ejālets

thumb|Vanas ejālets 1609. gadā
**Vanas ejālets** (turku: *Eyalet-i Van*) bija Osmaņu impērijā province. Izveidots 1548. gadā.
Vanas vilājets

thumb|Vanas vilājets 1900. gadā
thumb|Pirmā pasaules kara laikā Krievijas okupētā teritorija ar četriem apgabaliem.
thumb|Osmaņu pretuzbrukums (1918).

**Vanas vilājets** (turku: *Vilâyet-i Van*) bija  Osmaņu impērijas administratīvi teritoriālā vienība ziemeļaustrumos, viens no sešiem armēņu vilājetiem 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. 

## Vēsture
1864. gadā Vanas ejālets kļuva par daļu no Erzurumas ejāleta, kuru 1875. gadā sadalīja sešos mazākos vilajetos: Erzurumas, Vanas, Hakari, Bitlisas, Hozatas un Karsas vilājetos. 1888. gadā Vanas vilājetam pievienoja Hakari vilājetu.
Pirmā pasaules kara laikā armēņi un asīrieši uzskatīja krievu karaspēku par aizstāvjiem pret musulmaņiem un tāpēc visādi palīdzēja viņiem. Atbildot uz to, Osmaņu valdība 1915. gadā organizēja armēņu un asīriešu slaktiņu.
1915. gada 6. jūlijā Krievijas armija iekaroja Vanas pilsētu un lielāko daļu Vanas vilājeta un tas ietilpa militārajā ģenerālguberņā "Rietumarmēnijas administrācija" (), kurā bija četri apgabali (Vana, Hnusa, Erzuruma un Trabzona), kas savukārt bija sadalīti 29 rajonos. 1917. gada 5. decembrī Padomju Krievija un Osmaņu impērija noslēdza pamieru, un Osmaņu armijas armija 1918. gada 3. maijā ieņēma Vanas pilsētu. 1922. gadā Vanas vilājets kļuva par Turcijas Republikas sastāvdaļu.

## Ārējās saites
Helvetinjervi nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q937131"
}

**Helvetinjervi nacionālais parks** (/*Elles ezera nacionālais parks*) ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā, Pirkanmā reģionā.

Izveidots vēsturiskās Hemes (*Häme*) provinces savvaļas mežu aizsardzībai. Nacionālā parka teritorija raksturīga ar dziļām gravām un ezeriem. Populārākā vieta parkā ir Helvetinkolu krauja un Helvetinjervi ezers.

## Galerija

Helvetinjärvi National Park 4.jpg
Helvetinjärvi National Park - trail 3.jpg
Helvetinkolu.JPG


## Ārējās saites

*
Emersons Rojals

**Emersons Aparesidu Leite de Souza Rojals** (, dzimis ) ir Brazīlijas futbolists, spēlē labās malas aizsarga pozīcijā, Brazīlijas futbola izlases pārstāvis. Kopš 2025. gada Emersons pārstāv Brazīlijas A sērijas komandu Riodežaneiro "Flamengo".

Iepriekš spēlējis Brazīlijas komandās *[[Ponte Preta]]* un *[[Atletico Mineiro]]*, Spānijas komandās *[[Real Betis]]* un ''Barcelona'', kā arī Anglijas komandā Tottenham Hotspur.

Brazīlijas futbola izlases sastāvā debitējis 2019. gadā. Spēlējis 2021. gada Copa América.

## Sasniegumi
**Ponte Preta**

* Campeonato Paulista do Interior: 2018

**AC Milan**

* Supercoppa Italiana: 2024
## Atsauces

## Ārējās saites
Isojervi nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q2606971"
}

**Isojervi nacionālais parks** () ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā, Vidussomijas reģionā.

Nacionālais parks izveidots ap Isojervi ezeru. Lielāko daļu teritorijas klāj priežu un egļu meži, kā arī purvi. Izveidotas marķētas takas apmēram 30 kilometru garumā.

## Galerija

Vahterjärvi (20190709) 04.jpg
Isojärvi National Park - trail.jpg
Huhtala 3.jpg


## Ārējās saites

*
Jorkas raga pussala

**Jorkas raga pussala** () ir pussala Austrālijas ziemeļaustrumos. Administratīvi ietilpst Kvīnslendas štatā. Lielākā daļa pussalas iedzīvotāju ir Austrālijas aborigēni (ap 60%), kas runā vairāk kā 30 valodās. Administratīvais un komerciālais centrs ir Kuktauna pussalas austrumu krastā, bet lielākā apdzīvotā vieta ir kalnraču pilsētiņa Veipa rietumu krastā. Nodēvēta pēc Austrālijas tālākā sauszemes ziemeļu punkta Jorkas raga pussalas ziemeļu galā. 

## Ģeogrāfija
Pussala izvietojusies starp Koraļļu jūru austrumos un Karpentārija līci rietumos. Toresa šaurums ziemeļos pussalu atdala no Jaungvinejas salas. Pussalas rietumu daļa līdzena, dominē savanna. Austrumu daļā iesniedzas Lielā Ūdensšķirtnes grēda ar augstumiem līdz  vjl un mitrajiem tropu mežiem. Gar austrumu piekrasti stiepjas Lielais Barjerrifs. Dominē subekvatoriālais musonu klimats. Boksītu atradnes.

Ievērojamu daļu pussalas teritorijas aizņem aizsargātās teritorijas. Galvenie ir Apudtamas, Ojalas Tumotanas un Riņirru nacionālie parki.

## Vēsture
Vēsturiski pussalu apdzīvojušas vairākas Austrālijas aborigēnu tautas. Pirmais no eiropiešiem pussalu apmeklēja holandiešu jūrasbraucējs Vilems Jansons 1606. gadā. Pirmā izpētes ekspedīcija Edmunda Kenedija vadībā notika 1848. gadā; 10 no 13 ekspedīcijas dalībniekiem, tajā skaitā Kenedijs, gāja bojā no slimībām, bada un aborigēnu uzbrukumiem. Jorkas ragu pussalas ziemeļu galā eiropieši sasniedza tikai 1864. gadā.

Mūsdienās pussala reti apdzīvota un ar vāju infrastruktūru. No ziemeļiem uz dienvidiem ved tikai divi ceļi, kas cauru gadu izbraucami tikai ar apvidus transportu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kārķu luterāņu baznīca

**Kārķu evaņģēliski luteriskā baznīca** ir 2002. gadā uzcelts Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Valkas novada Kārķu pagasta Kārķos.

Pirmo baznīca Kārķos uzcēla 1779. gadā kā Ērģemes luterāņu baznīcas filiālbaznīcu. 1823. gadā to slēdza. Atsevišķa draudze Kārķos nodibinājās 1994. gadā. 1999. gadā tika likts pamatakmens baznīcas būvei bijušo baronu kapu vietā. Baronu kapliča tika tika iekļauta jaunās baznīcas būvapjomā. Celtniecības lielāko daļu finansēja Berlīnes luteriskās brīvās baznīcas draudze. Finsnsētāju skaitā bija arī Zviedrijas misionāru organizācijas un Gustava Ādolfa fonds. Dievnams tika iesvētīts 2002. gada.18. jūnijā. Baznīcas interjera priekšmetus pēc Maijas Avotas projekta izgatavoja Rīgas Mākslas un mediju tehnikuma diplomanti.

## Ārējās saites