open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ruslans Sorokins

**Ruslans Sorokins** (dzimis  Rīgā) ir Latvijas pludmales volejbolists.

Pašlaik (2013) startē pārī ar Tomu Šmēdiņu. Karjeras laikā vairākas reizes izcīnījis uzvaru Latvijas čempionātā, 2009. gada Pasaules čempionātā ieņēmis 9. vietu, 5. vietu 2010. gada Eiropas čempionātā. Vairākkārt ir ieņēmis dalītu 9. vietu Pasaules kausa posmos, savukārt 2009. gadā Norvēģijā ieņēmis 2. vietu. Pārī ar A. Samoilovu izcīnīja dalītu 9. vietu .

2009. gadā atzīts par sezonas pasaules labāko pludmales volejbola debitantu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aizkuja

**Aizkuja** ir ciems Madonas novada Sarkaņu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos Kujas upes kreisajā krastā  no pagasta centra Biksēres, 17 km no novada centra Madonas un 171 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Aizkujas muižas *(Aiskuje)* centru. Uz austrumiem no ciema atrodas Zosu purvs, bet uz ziemeļiem Skuķu purvs.

Tuvākā dzelzceļa stacija ir Cesvaine (5 km). Padomju laikā bija kolhoza "Sarkanais stars" brigādes centrs ar krejotavu.

## Atsauces
Biksēre

**Biksēre** ir ciems Madonas novada Sarkaņu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidienē Libes upes krastos pie autoceļa P37  no novada centra Madonas un  no Rīgas. Ciematā atrodas Biksēres dzirnavu ezeri.

Biksērē atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, tautas nams «Kalnagravas», ģimenes ārsta prakse, aptieka, veikals. Biksēres muižas komplekss un Biksēres parks (platība ir 15 ha) ir aizsargājami kultūrvēstures un dabas pieminekļi. Biksērē atrodas piemineklis rublim — skulptūra no stilizētām koka rubļu monētām. Netālu no Biksēres Dilmaņos atrodas profesora Aleksandra Bieziņa memoriālais muzejs.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Libes (Biksēres) muižas *(Libien)* centra. Pēc 1920. gada zemes reformas Biksēres muiža sadalīta 67 vienībās 718 ha kopplatībā. 
Latvijas PSR laikā bijušās muižas ēkās atradās kolhoza «Sarkanais stars» un vēlāk arī ciema padomes (pagasta) centrs.

## Atsauces
Džigme Singje Vangčuks

**Džigme Singje Vangčuks** (*Jigme Singye Wangchuck*, dzimis ) ir ceturtais Butānas karalis. Sācis valdīt 17 gadu vecumā pēc tēva - karaļa Džigmes Dordži Vangčuka pēkšņās nāves un turpināja tēva kursu uz valsts pakāpenisku modernizāciju.

Uz inaugurācijas svinībām ielūdza arī ārvalstu vadītājus, kas iezīmēja Butānas izolācijas samazināšanos. Valdīšanas laikā lēni modernizēja valsti, saglabājot Butānas nacionālās īpatnības. Dzīves kvalitātes raksturošanai ieviesa jēdzienu Nacionālā kopējā laime (*Gross National Happiness*) Nacionālā koprodukta (*Gross National Product*) vietā. 1998. gadā labprātīgi daļu varas atdeva valdībai. Precējies ar četrām sievām, savstarpēji māsām, un viņam ir pieci dēli un piecas meitas. 2003. gadā Butānas vēstures pēdējo simts gadu laikā veica militāru kampaņu (pret Asamas separātistiem). 2006. gadā atteicās no troņa par labu dēlam Džigmem Khesaram Namgjelam Vangčukam.

## Ārējās saites
Diglims

**Diglims** (*bis*-2-metoksietilēteris, dietilēnglikola dimetilēteris, CH3−O−CH2CH2−O−CH2CH2−O−CH3) ir tipisks triēteris (savienojums ar trim ētera grupām molekulā). Diglims ir bezkrāsains šķidrums ar ētera smaržu. Šķīst ūdenī un spirtā.

## Izmantošana
Lieto kā šķīdinātāju ar augstu viršanas temperatūru. Diglims lielās stabilitātes dēļ ir laba reakcijas vide reakcijām stipri bāziskā vidē un augstās temperatūrās.
Jaunkalsnava

**Jaunkalsnava** ir ciems Madonas novada dienvidos, Kalsnavas pagasta centrs.

thumb|280px|left|Jaunkalsnavas muižas kungu māja pirms 1905. gada
Jaunkalsnava atrodas Vesetas krastos. Cauri ciemam iet dzelzceļa līnija Pļaviņas—Gulbene (stacija Jaunkalsnava). Tas atrodas pie autoceļa P37. 

Jaunkalsnavā atrodas VAS Latvijas Valsts meži filiāle "Kalsnava" un Kalsnavas spirta rūpnīca.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Dzimuši
* Georgs Veinblūms (*Georg Weinblum*; 1897—1974), vācbaltiešu izcelsmes vācu inženieris, kuģubūvētājs un pasniedzējs.
* Juris Alunāns (1832—1864), viens no jaunlatviešu kustības dalībniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jāņmuiža (Priekuļu pagasts)

**Jāņmuiža** ir apdzīvota vieta Cēsu novada Priekuļu pagastā. Izvietojusies Gaujas kreisajā krastā netālu no autoceļa P20 un Rīgas—Valkas dzelzceļa (stacija Jāņamuiža) 7,5 km no pagasta centra Priekuļiem, 8 km no novada centra Cēsīm un 93 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās **Jāņa muižas** (*Johannenhof*) kungu mājas. Jāņmuižā atrodas ģimenes ārsta prakse, viesu nams, vairāki veikali. Agrāk atradās sākumskola un Jāņmuižas Profesionālā vidusskola.

## Veloceļš uz Cēsīm
2025. gada augustā uzsāka apvienotā gājēju un velobraucēju ceļa būvi gar P20 no Jāņmuižas līdz Cēsīm (24,9.–28,2. km) un gar pievedceļu V320.  
Darbus veic SIA "Valkas ceļi" par līgumcenu 1 787 839,57 eiro (ar PVN), no tās 85% ir ES Kohēzijas fonda finansējums. Projekta autors ir SIA "Projekts 3", būvuzraudzību nodrošina AS "Ceļuprojekts". 

## Vēsture
1757. gadā Jāņa muiža kā Cēsu pils muižas sastāvdaļa parādījās Vidzemes muižu arklu revīziju dokumentos. 1777. gadā Cēsu pilsmuižas īpašnieks Kārlis Ādams Volfs uz septiņu Līvu pagasta zemnieku māju bāzes izveidoja atsevišķu Jāņa muižu, ko norakstīja mūža lietošanā savai sievai Regīnai, dzimušai fon Rautenfeldei. Tajā pašā gadā viņš Cēsu pilsmuižu pārdeva Kārlim Eberhardam fon Zīversam. Jāņmuižu vēlāk iznomāja vairākiem nomniekiem, līdz 1912. gadā to iegādājās latviešu tirgotājs un Cēsu luterāņu baznīcas draudzes priekšnieks Andrejs Kampe (1867—1919), kuru Latvijas brīvības cīņu laikā lielinieki nošāva.

1920. gada zemes reformas rezultātā no Jāņa muižas atdalīja vairākas saimniecības, bet muižas centrs  kopplatībā nokļuva pēdējā nomnieka dēla diplomāta Andreja Kampes (1905—1942) īpašumā ar nosaukumu „Vairogi“. Pēc Otrā pasaules kara, 1946. gadā, uz Jāņmuižu pārcēla Priekuļu lauksaimniecības mehanizācijas skolu (vēlāko Jāņmuižas Profesionālo vidusskolu), kurai nodeva muižas ēkas un zemi. 2004. gadā bijušajā kungu mājā atklāts Jāņmuižas Profesionālās vidusskolas vēstures muzejs. Pašlaik agrākā muižas centra teritorija sadalīta starp bijušā īpašnieka Andreja Kampes radiniekiem.


Bm05133am.jpg|Jāņmuižas skats (Broce, 1793)


### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.pilis.lv
* Jāņmuižas Profesionālā vidusskola
Džeimss Maksvels

**Džeimss Klārks Maksvels** (, dzimis , miris ) bija skotu fiziķis un matemātiķis. Londonas Karaliskās biedrības loceklis (1860). 

Mācījies Edinburgas Universitātē (1847—50), beidzis arī Kembridžas Universitāti (1854). Māršala koledžas, Londonas Karaliskās koledžas un Kembridžas Universitātes profesors. Kembridžas Universitātes Kevendiša laboratorijas dibinātājs un vadītājs (no 1871). Klasiskās elektrodinamikas pamatlicējs; viens no statistiskās fizikas un gāzu kinētiskās teorijas pamatlicējiem. Veicis zinātnisko darbu arī optikā, mehānikā. 1859. atklājis statistisko molekulu sadalījumu pēc ātrumiem (Maksvela sadalījums). Noteicis sakarības starp galvenajiem siltumfizikālajiem parametriem (1860; Maksvela termodinamikas sakarības). Pētījis gāzu viskozitāti, difūziju un siltumvadītspēju. Formulējis teorēmu elastības teorijā (Maksvela teorija). Attīstījis krāsu redzes teoriju (1861), radījis vienu no pirmajām krāsu kvantitātes mērīšanas iekārtām. Maksvelu uzskata par aditīvo krāsu teorijas tēvu: viņš palūdza fotogrāfu Tomasu Sutonu nofotografēt rūtainu skota pleda strēli trīs reizes — vispirms ar sarkanu, tad ar zaļu un, visbeidzot, ar zilu krāsu filtru. Visi trīs attēli tika izgatavoti un tad projicēti uz ekrāniem, izmantojot atsevišķus projektorus. Kad šos trīs attēlus apvienoja, tika iegūts pilnībā krāsains attēls, tādējādi nodemonstrējot aditīvo krāsu principu.

1855.—1865. gadā izveidojis elektromagnētiskā lauka teoriju, ko formulējis vienādojumu sistēmas veidā (Maksvela vienādojumi). Šajā teorijā ieviesis nobīdes strāvas jēdzienu, paredzējis elektromagnētiskos viļņus (1865) un to izplatīšanos telpā ar gaismas ātrumu, izvirzījis ideju, ka gaismai ir elektromagnētisko viļņu daba (1865). Aprēķinājis gaismas spiedienu (1873). 1873. gadā darbā “Elektrība un magnētisms” publicēja vienotu teoriju par elektrību un magnētismu.

Elektromagnētisma teorija ir mūsdienu klasiskās fizikas pamatā. 1879. Maksvels publicēja H. Kevendiša pētījumus elektrībā.

## Maksvela sadalījums
Sadalījumu devis Dž. K. Maksvels 1859. gadā. Makroskopiskas fizikālas sistēmas (parasti gāzes) molekulu sadalījums pēc to ātruma, impulsa vai enerģijas, pastāvot saistītam līdzsvaram ar apkārtējo vidi un molekulām kustoties pēc klasiskajiem fizikas likumiem.
Izmantojot Maksvela sadalījumu, iegūst dažādu fizikālās sistēmas lielumu vidējās vērtības. Maksvela sadalījuma uzskatāmai interpretācijai izmanto grafiskās metodes. Maksvela sadalījumu var iegūt no Gibsa sadalījuma klasifikācijas statistiskajā fizikā.

## Ārējās saites
Drotningholmas pils

thumb|Drotningholmas pils|250px

**Drotningholmas pils** () ir Zviedrijas karaliskās ģimenes privātā rezidence. Tā atrodas uz *Lovön* salas, desmit kilometru no Stokholmas centra. Tās pirmā celtne celta 16. gadsimta beigās, bet 17. gadsimta vidū pārbūvēta franču baroka stilā. 1744. gadā pili kā dāvanu saņēma no Prūsijas jaunieprecējusies kroņprincese Lovisa Ulrika.

Pie pils atradās teātris, kas nodega 1762. gadā, kad Lovisa Ulrika bija karaliene. Viņa deva rīkojumu, ka vecajā vietā ceļams jauns teātris. To atklāja 1766. gadā. Mūsdienās tas ir pasaulē vienīgais 18. gadsimta teātris, kurš joprojām darbojas, un kura ēka, skatuve, tās iekārta, dekorācijas un skatītāju telpas saglabātas oriģinālveidā.

## Attēlu galerija

Drottningholm-208-2005-gje.jpg
Drottningholm-216-Tor-2005-gje.jpg
Drottningholm-222-Wachabloesung-2005-gje.jpg
Drottningholm-232-Park-2005-gje.jpg
Drottningholm-234-Park-2005-gje.jpg


## Ārējās saites

* Par Drotningholmas pili Zviedrijas galma mājaslapā (zviedriski, angliski)
Akmeņogles

thumbnail|235px|Akmeņogles
**Akmeņogles** ir biogēnas izcelsmes nogulumiezis. Tas ir melnas vai brūngani melnas krāsas degtspējīgs iezis, kuram ir liela nozīme pasaules enerģētikā. Akmeņogles pieder pie neatjaunojamiem dabas resursiem. Akmeņogles galvenokārt sastāv no oglekļa. To sastāvā bieži ir arī ūdeņradis, sērs, skābeklis un slāpeklis.

## Akmeņogļu veidošanās
Akmeņogles veidojušās no augu organiskajām atliekām paleozoja ērā apmēram pirms 300 līdz 350 miljoniem gadu, tādēļ šo ģeoloģisko periodu sauc par akmeņogļu periodu.

Akmeņogles veidojas apstākļos, kuros augu atliekas uzkrājas ātrāk, nekā notiek to sadalīšanās baktēriju iedarbībā. Parasti šādi apstākļi ir purvos. Sākotnējā ogļu veidošanās stadija ir kūdra. Tai nokļūstot zem citiem nogulumiežiem, spiediena iedarbībā no kūdras izdalās ūdens un gāzes. Zemāka spiediena ietekmē veidojas brūnogles, augstāka spiediena un temperatūras ietekmē — akmeņogles un antracīts.

## Akmeņogļu veidi
* Brūnogles (lignīts, degakmens, degslāneklis). Satur daudz ūdens un samērā maz oglekļa. Dod samērā nedaudz siltuma.
* Akmeņogles (subbituminozās akmeņogles, bituminozās akmeņogles). Labs kurināmais. Veidojas no brūnoglēm ap 3 km dziļumā.
* Antracīts. Satur līdz 96% oglekļa. Dod sevišķi daudz siltuma, taču grūti uzliesmo. Veidojas līdz 6 km dziļumā. Vērtīga ķīmiskā izejviela.
* Grafīts. Praktiski tīrs ogleklis. Kā kurināmais nav derīgs, taču ir plašs pielietojums tehnikā.

## Izmantošana
thumbnail|200px|Ar akmeņoglēm piekrauti vagoni gatavi transportēšanai
Senākās ziņas par akmeņogļu izmantošanu kurināšanai ir lasāmas sengrieķu zinātnieka Teofrasta darbā "Par akmeņiem". 1567. gadā Allendorfas sāls tvaicētavā sāka izmantot akmeņogles. 1584. gadā Harcburgā sāka koksēt ugunskurā. Johans Renans attīstīja koksēšanas tehnoloģiju, ko pielietoja stikla un vara iegūšanā, kaļķa dedzināšanā. Trīsdesmitgadu karš apturēja akmeņogļu masveida izmantošanu. 

Līdz ar rūpniecisko revolūciju 18. gadsimtā Lielbritānijā un drīz pēc tam arī pārējā pasaulē par galveno enerģijas avotu kļuva akmeņogles.  Šis enerģijas ieguves veids pasaulē bija galvenais līdz pat 20. gadsimta sākumam, kad to nomainīja nafta un dabasgāze.

Mūsdienās akmeņogles izmanto galvenokārt par kurināmo siltuma un elektroenerģijas iegūšanai. Tās ir arī vērtīga ķīmiskā izejviela (skatīt Fišera—Tropša sintēzi). No akmeņoglēm iegūst akmeņogļu koksu, ko izmanto metalurģijā.

2012. gadā pasaulē tika patērēti 7,697 miljardi tonnu akmeņogļu. Salīdzinot ar 2000. gadu, kad akmeņogļu patēriņš bija 4,762 miljardi tonnu, tas ir pieaudzis par 60%. Visvairāk akmeņogļu patērē Ķīna, Amerikas Savienotās Valstis, Indija, Krievija un Japāna (76% no visas pasaules akmeņogļu patēriņa).

Latvijā nav rūpnieciski izmantojamu akmeņogļu atradņu, tās tiek importētas (pārsvarā no Kuzbasa). Kurzemē juras perioda nogulumos nelielā daudzumā sastopamas brūnogles, taču to izmantošana pagaidām ir problemātiska.

center|1000px|thumb|Atklātas ogļu raktuves Garzveilerā, Vācijā

## Skatīt arī
* Kūdra
* Ogleklis
* Sašķidrinātā dabasgāze

## Atsauces

## Ārējās saites
Intel

***Intel Corporation*** ir pasaules lielākā pusvadītāju kompānija, kas ir radījusi x86 sērijas mikroprocesorus, kurus izmanto daudzos personālajos datoros. Kompānija dibināta 1968. gadā ar nosaukumu "**Int**egrated **El**ectronics Corporation". Tās centrālais birojs atrodas Santaklērā, Kalifornijā, ASV.

Bez mikroprocesoriem *Intel* izgatavo mātes plates mikroshēmojumus, tīkla kartes, grafiskos procesorus, iegultos procesorus, kā arī citas sakaru un datoru iekārtas.

## ''IM Flash Technologies''
2005. gadā, *Intel* un *[[Micron|Micron Technology]]* paziņoja to vienošanos par jauna kopuzņēmuma dibināšanu, *[[IM Flash Technologies]]*, Lehi, Jūtas štatā. Kopuzņēmums ražotu NAND zibatmiņu abiem uzņēmumiem. 2007. gada februārī, uz veiksmīgo attiecību pamata, abi uzņēmumi dibināja otro kopuzņēmumu, *[[IM Flash Singapore]]*, bet tas dēļ apjomīgās finanšu krīzes darbību uzsāka tikai 2011. gada aprīlī. 2012. gada februārī, *Intel* pārdeva savu daļu akciju iekš *IM Flash Singapore* un tam piederošo *IM Flash Technologies* inventāru *Micron*, lai palielinātu efektivitāti.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Aivars Endziņš

**Aivars Endziņš** (dzimis , Rīgā; miris ) bija latviešu jurists un politiķis, bijis Latvijas Republikas Augstākās Padomes, 5. Saeimas un 6. Saeimas deputāts, kā arī Satversmes tiesas tiesnesis un priekšsēdētājs. A. Endziņš ir viens no Latvijas neatkarības deklarācijas autoriem.

A. Endziņa dēls ir jurists, uzņēmējdarbības un komerctiesību eksperts, bijušais Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras valdes priekšsēdētājs Jānis Endziņš.

## Biogrāfija
1968. gadā A. Endziņš ieguva jurista izglītību Latvijas Universitātē. 1977. gadā viņš M. Lomonosova Maskavas Valsts universitātē juridisko zinātņu kandidāta grādu, bet 1997. gadā — tiesību doktora zinātnisko grādu.

Strādājis par pasniedzēju Latvijas Universitātē, vēlāk Biznesa augstskolā "Turība".

### Politiskā darbība
Bijis Komjaunatnē, bet no 1963. līdz 1990. gadam bija Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.

1988. gadā A. Endziņš iesaistījies Latvijas Tautas frontē. 1990. gadā, pēc izstāšanās no Latvijas Komunistiskās partijas viņš bija Latvijas Neatkarīgās komunistiskās partijas dibinātāju skaitā un darbojās Latvijas Demokrātiskajā darba partijā. Ievēlēts par Augstākās Padomes deputātu Rīgā, bijis tās Likumdošanas jautājumu komisijas priekšsēdētājs. A. Endziņš bija viens no Latvijas neatkarības deklarācijas autoriem, balsojis par tās pieņemšanu 1990. gada 4. maijā.

1993. gadā A. Endziņš bija starp partijas "Latvijas Ceļš" dibinātājiem. Ievēlēts 5. Saeimā, kur bija Juridiskās komisijas priekšsēdētājs, un 6. Saeimā.

### Satversmes tiesa
1996. gadā A. Endziņš tika apstiprināts Satversmes tiesas tiesneša amatā, tādēļ nolika deputāta mandātu. 2000. gadā kļuva par Satversmes tiesas priekšsēdētāju, šajā amatā paliekot līdz 2007. gadam (atkārtoti pārvēlēts 2003. un 2006. gadā).

### Pēc Satversmes tiesas vadības
2007. gada 24. maijā apvienība "Saskaņas Centrs" Aivaru Endziņu izvirzīja Latvijas Valsts prezidenta amatam, tās pašas dienas vakarā viņa kandidatūru sāka atbalstīt arī partija "Jaunais laiks". Valsts prezidenta vēlēšanas notika 31. maijā un tajās A. Endziņš saņēma 39 balsis, piekāpjoties vienīgi Valdim Zatleram, kurš kļuva par 7. Latvijas Valsts prezidentu.

2015. gada septembrī Valsts prezidents Raimonds Vējonis iecēla A. Endziņu par prezidenta paspārnē esošās Tiesiskās vides pilnveides komisijas priekšsēdētāju.

Miris .

## Atsauces

## Ārējās saites
* Personas dati x—faili.lv
Džimijs Hendrikss

**Džonijs Elens Hendrikss** (*Johnny Allen Hendrix*, dzimis , miris ), plaši zināms kā **Džimijs Hendrikss** (*Jimi Hendrix*), bija Amerikas Savienoto Valstu ģitārists, dziesmu autors un dziedātājs. Daudzi mūsdienu rokģitāristi ir atzinuši, ka Hendrikss savā ziņā ir viņus ietekmējis. Hendrikss bieži nosaukts par visu laiku labāko un vienu no ietekmīgākajiem ģitāristiem savā laikā daudzos mūzikas žanros. Džimija Hendriksa fenomens nav tik daudz viņa virtuozajā ģitārspēles tehnikā, cik unikālajā mūzikas domāšanā, viņš spēja ar ģitāru nospēlēt tādas skaņas, kas iepriekš likās neiespējami. Viņš mācēja spēlēt arī ar zobiem.

Hendrikss ietekmējās no tādiem blūza māksliniekiem kā B. B. Kings, Mudijs Vaters, Hovlins Volfs, Alberts Kings un Elmors Džeimss, ritma un blūza ģitāristiem Kurtisa Meifīlda un Stīva Kropera, un džeza ģitārista Vesa Montgomerija.

Hendrikss dzīves laikā, kā arī pēc nāves ieguva vairākas prestižas roka mūzikas balvas. Ievērojamākie sasniegumi ir iekļūšana ASV Rokenrola slavas zālē (1992) un Lielbritānijas mūzikas slavas zālē (2005).

1969. gadā viņš spēlēja slavenajā Vudstokas festivālā, un daudzi nāca skatīties tieši viņa uzstāšanos. Viņš ir bijis anglofīls (cilvēks, kuru ļoti interesēja Anglijas kultūra) un pat pārcēlies tur uz dzīvošanu. Viņš nomira 1970. gadā, 27 gadu vecumā, nosmokot pats savos vēmekļos pēc piedzeršanās. Dienu pirms Hendriksa nāves Ēriks Kleptons atrada un nopirka kreiļu *[[Fender Stratocaster]]* ģitāru un vēlējās to uzdāvināt Hendriksam, taču bija satriekts, uzzinot, ka to nespēs izdarīt.

## Atsauces

## Ārējās saites
Paralēlskaldnis

thumb|right|200px|Paralēlskaldnis
**Paralēlskaldnis** ir heksaedra paveids, kuram ir sešas skaldnes, kas ir pa pāriem paralēlas. Paralēlskaldni var uzskatīt arī par paralelograma prizmu. Izplatītākie ir taisnstūra paralēlskaldņi, kuru skaldnes ir taisnstūri, kas savstarpēji krustojoties veido taisnus leņķus. Taisnstūra paralēlskaldnim, tāpat kā kubam, ir 6 skaldnes, 12 šķautnes un 8 virsotnes.

## Skatīt arī
* Kubs
* Taisnstūra paralēlskaldnis

## Ārējās saites
Sandis Buškevics

**Sandis Buškevics** (dzimis  Ventspilī) ir bijušais latviešu basketbolists, tagad — treneris. Spēlējis saspēles vadītāja pozīcijā, bijis Latvijas basketbola izlases dalībnieks. S. Buškevics ir pieckārtējs Latvijas Basketbola līgas (LBL) čempions BK Ventspils un Rīgas ASK sastāvā laikā no 2000. līdz 2007. gadam. 2025. gadā ir Lietuvas kluba *[[KK Telšiai]]* galvenais treneris.

## Karjera
Profesionāļa karjeru uzsāka  dzimtās pilsētas basketbola klubā BK Ventspils. Ar BK Ventspils izcīnīja godalgotas vietas LBL: 1996. — 3. vieta, 1998. un 1999. — 2 vieta. Pēc tam izcīnījis četrus LBL čempiona titulus BK Ventspils sastāvā 2000., 2001., 2002. un 2003. Vēl 2003. kopā ar BK Ventspils izcīnīja 3. vietu Eiropas kausā un NEBL. Latvijas Basketbola līgas Zvaigžņu spēles dalībnieks 1998., 2000., 2001., 2003., 2007. gadā.

2003. gadā S. Buškevics karjeru turpināja ārzemju klubos. Pusi 2003.-2004. gada sezonas spēlēja Turcijas basketbola klubā Stambulas "Galatasaray". Pēc jaunā gada pievienojās Krievijas basketbola klubam Permas "Ural Great", kura sastāvā izcīnīja Krievijas kausu un spēlēja Eiropas kausa *Final 4* turnīrā Kazaņā. 2005. gadā Maskavas apgabala "Dinamo" sastāvā izcīnīja 3. vietu Eirokausa izaicinājumā. 2006. gadā kļuva par Baltijas un Lietuvas Basketbola līgas čempionu Viļņas "Lietuvos Rytas" sastāvā.

2007. gadā atgriezās Latvijā un ieguva savu piekto LBL čempiona titulu ASK Rīga sastāvā. 2008. gada decembrī pievienojās Itālijas basketbola klubam Udīnes "Snaidero". No 2009. gada 14. decembra līdz 2010. gada 31. janvārim spēlēja BK Ventspils.

Karjeras noslēgumā spēlējis "Liepājas lauvās", bet pēdējo sezonu aizvadīja Irānā.

### Latvijas izlase
1997. un 1998. gadā spēlēja Latvijas U-22 izlasē. 1998. gadā piedalījās U-22 Eiropas čempionāta finālturnīrā Trapāni, Itālijā. No 1998. gada līdz 2004. gadam spēlēja Latvijas nacionālajā izlasē.

### Trenera karjera
2012. gada vasarā S. Buškevics paziņoja par spēlētāja karjeras beigšanu un trenera karjeras sākumu, kļūstot par vienu no "Liepājas lauvu" treneriem. 2019. gada jūlijā kļuva par vienu no Klaipēdas "Neptūnas" treneriem. 2021. gada decembrī pēc galvenā trenera aiziešanas kļuva par tā pienākumu izpildītāju. "Neptunas" vadībā S. Buškevics bija līdz 2023. gada vasarai, kad tika paziņots, ka turpmāk viņš pildīs galvenā trenera funkcijas Palangas "Olimpas" komandā Lietuvas Nacionālajā (pēc spēka otrajā) līgā. 2024. gadā viņš pārņēma cita šīs līgas kluba *[[KK Telšiai]]* vadību, un 2025. gadā S. Buškevica vadītā Telšu komanda kļuva par Lietuvas Nacionālās līgas uzvarētāju.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Baltijas Basketbola līgas profils
Vilhelms II Hoencollerns

**Vilhelms II Hoencollerns** (*Frīdrihs Vilhelms Alberts Viktors no Prūsijas*, ; dzimis ; miris ) bija pēdējais Vācijas ķeizars un Prūsijas karalis, esot gan Vācijas, gan Prūsijas galva no 1888. gada 15. jūnija līdz 1918. gada 9. novembrim.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1859. gadā Prūsijas kroņprinča Frīdriha ģimenē. Pēc tēva nāves 1888. gadā kļuva par Prūsijas karali un trešo Vācijas ķeizaru. 
1890. gadā viņš atcēla no amata kancleru Oto fon Bismarku un iedibināja "jaunu kursu" ārpolitikā, kurš rezultātā izvērtās par Pirmo pasaules karu. Pirmā pasaules kara laikā vairāk uzticējās militārajai vadībai, bieži ignorēdams civilo varu. 1918. gadā, izceļoties Novembra revolūcijai, atteicās no troņa, emigrēja uz Nīderlandi un līdz mūža beigām (piedzīvoja Otrā pasaules kara sākumu un Nīderlandes okupāciju) dzīvoja tur.

## Vizītes Latvijā
Pirmā pasaules kara laikā Vilhelms II vairākkārt apmeklēja iekarotās Oberosta teritorijas tagadējā Latvijā. 1915. gada rudenī viņš apmeklēja Austrumu fronti un 1916. gada maijā atklāja atjaunoto tiltu pār Driksu Jelgavā, 1917. gada jūlijā kopā ar ģenerāli Hutjē pieņēma 8. armijas parādi Jelgavā, 31. jūlijā apmeklēja Dobeli, savukārt 1917. gada septembrī kopā ar Austrumu karaspēka virspavēlnieku Bavārijas princi Leopoldu ieradās Rīgā, kur pieņēma karaspēka parādi par godu Vidzemes galvaspilsētas ieņemšanai.

### Galerija

Vācijas ķeizars Vilhelms II pie Jelgavas Sv. Trīsvienības baznīcas.jpg|Vilhelms II pie Jelgavas Sv. Trīsvienības baznīcas
Vilhelms II pieņem parādi Jelgavā.jpg|Vilhelms II kopā ar ģenerāli Hutjē pieņem 8. armijas parādi Jelgavā 1917. gada 30. jūlijā
Bavārijas princis Leopolds sagaida Vilhelmu II.jpg|Bavārijas princis Leopolds sagaida Vilhelmu II Rīgā (pa labi)
Vācijas ķeizars Vilhelms II Rīgā 1917.jpg|pie sagrautajiem Rīgas dzelzceļa tiltiem 
Sagaidīšana Daugavmalā.jpg|Sagaidīšana Daugavmalā
Vilhelms II pieņem parādi Rīgas esplanādē.jpg|Parāde Rīgas esplanādē
Vilhelms II inspicē Rīgas operācijā ieņemto Daugavgrīvas cietoksni.jpg|Daugavgrīvas cietokšņa apmeklējums
Vilhelms II Rīgas Melngalvu namā 1917.jpg|Rīgas Melngalvju namā


## Ārējās saites

* Vilhelma II memuāri 
* Vilhelma II (S.M.) ierašanās Rīgā pēc Rīgas ieņemšana 1917. gadā (fragments)
Dioksāns

**Dioksāns** (p-dioksāns, 1,4-dioksāns, dietilēna dioksīds, 1,4-dioksacikloheksāns, C4H8O2) ir heterociklisks organisks savienojums. Dioksāns pieder pie cikliskajiem diēteriem. Dioksāns ir viegli plūstošs, bezkrāsains, ūdenī labi šķīstošs šķidrums ar ētera smaržu.
thumb|300px|left|<center>'''Dioksāna izomēri.''' <br />Cipariņi parāda oglekļa atomu numerāciju ciklā</center>
Dioksānam ir divi mazāk pazīstami struktūrizomēri - 1,2-dioksāns un 1,3-dioksāns. 1,2-dioksāns pēc būtības ir peroksīds un veidojas no tetrahidrofurāna skābekļa iedarbībā.

Dioksāna nosaukums ir ļoti līdzīgs stipras indes - dioksīna - nosaukumam, taču tās ir dažādas vielas, kaut arī dioksīna molekulā tāpat ir divas ētera grupas. Jāņem vērā, ka arī dioksāns ir samērā toksiska viela.

## Iegūšana
Dioksānu var iegūt no etilēnglikola (1), hloreksa (2), vai etilēna oksīda (3).

Attēls:Dioxan sintez.png

## Izmantošana
Dioksānu izmanto kā vērtīgu šķīdinātāju krāsu, eļļu, acetilcelulozes ražošanā.

## Ārējās saites
Vūpija Goldberga

**Vūpija Goldberga** (, dzimusi **Keirina Elaina Džonsone** (*Caryn Elaine Johnson*); dzimusi  Ņujorkā) ir ASV aktrise, komiķe un radio dīdžejs. Dažādos laikos Vūpija Goldberga ieguvusi gan *[[Emmy balva|Emmy]]*, gan *[[Grammy balva|Grammy]]*, gan Amerikas Kinoakadēmijas, gan *[[Tony balva|Tony]]* balvas.

Zināmas filmas ar aktrises piedalīšanos:

* 1985 — "Purpura krāsa" (*The Color Purple*, režisors Stīvens Spīlbergs) — Selija
* 1990 — *[[The Long Walk Home]]* (režisors Ričards Pīrss) — Odesa Kotere
* 1990 — "Spoks" (režisors Džerijs Cukers) — Oda Meja Brauna (Amerikas Kinoakadēmijas balva kā labākajai otrā plāna aktrisei)
* 1992 — "Spēlmanis" (*The Player*, režisors Roberts Oltmens) — detektīve Sūzana Eiverija
* 1992 — "Māsa uzdarbojas" (*Sister Act*, režisors Emils Ardolino) — Delorisa Van Kartjē/Māsa Mērija Klarensa
* 1995 — "Zēni malā" (*Boys on the Side*, režisors Herberts Ross) — Džeina Deluka
* 1999 — "Dzīve, pārtraukta" (*Girl, Interrupted*, režisors Džeimss Mengolds) — Valērija Ouensa

## Ārējās saites
Bredforda

**Bredforda** () ir pilsēta Anglijas ziemeļos, Rietumjorkšīras grāfistes Bredfordas metropoles boro administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Kaut arī sena apdzīvota vieta, lielpilsētas (*city*) tiesības ieguvusi tikai 1897. gadā.

## Vēsture
Gadsimtiem Bredforda bijusi Jorkšīras vilnas rūpniecības centrs. 19. gadsimtā Bredfordas vilna kļuva pazīstama visā pasaulē. Rūpniecības attīstības dēļ mūsdienās iedzīvotāju sastāvs ir kulturāli neviendabīgs, pilsētā bez angļiem ir lielas pakistāniešu, indiešu un sikhu kopienas. Nereti tas noved etniskiem konfliktiem. Piemēram, 2001. gadā notika pilsētas musulmaņu jaunatnes nemieri.

Pilsētā atrodas viens no populārākajiem muzejiem valstī Nacionālais Masu mediju muzejs (*National Media Museum*). Pilsēta ir mājvieta vienam no pasaules labākajiem regbija klubiem - Bredfordas Bulls.

## Cilvēki
Bredfordā vai tās apkārtnē dzimuši:
* Anna Brontē (*Anne Brontë*, 1820 — 1849) - rakstniece
* Emīlija Brontē (*Emily Brontë*, 1818 — 1848) - rakstniece
* Šarlote Brontē (*Charlotte Brontë*, 1816 — 1855) - rakstniece
* Frederiks Deliuss (*Frederick Delius*, 1862 — 1934) - komponists
* Edvards Viktors Epltons (*Edward Victor Appleton*, 1892 — 1965) - fiziķis
* Garets Geitss (*Gareth Gates*, 1984 - ) - dziedātājs
* Roberts Hārdijs (*Robert Hardy*, 1980 - ) - basģitārists
* Freds Hoils (*Fred Hoyle*, 1915 - 2001) - astronoms
* Deivids Hoknijs (*David Hockney*, 1937 - ) - mākslinieks
* Allans Holdsvorts (*Allan Holdsworth*, 1946 - ) - mūziķis
* Alberts Pīrpoints (*Albert Pierrepoint*, 1905 — 1992) - bende
* Zeins Maliks  (*Zayn Malik*, 1993) - mūziķis grupā One Direction

## Atsauces

## Ārējās saites
Patkule

**Patkule** (agrāk arī *Paķilis*) ir ciems Madonas novada Sarkaņu pagastā. Izvietojusies gar zemesceļu, kas stiepjas no autoceļa P37 līdz dzelzceļa līnijai Pļaviņas—Gulbene  no pagasta centra Biksēres,  no novada centra Madonas un  no Rīgas.
Ciema publiskā daļa veidojusies pie bijušās skolas un pagastmājas pie autoceļa P37. Patkulē atrodas kokapstrādes uzņēmums, veikals. Netālu no Patkules atrodas Īvānu Velnakmens. Patkules senkapi ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Patkules muižas *(Gilsen)* centra. 
Pēc 1920. gada zemes reformas Patkules muiža sadalīta 68 vienībās 443 ha kopplatībā. 

Patkule līdz 1949. gadam bija Patkules pagasta, bet līdz 1954. gadam — Patkules ciema centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Pilis.lv Patkules muiža
Virāne

**Virāne** ir mazciems Gulbenes novada Tirzas pagasta dienvidos, pie Dzelzavas pagasta robežas.

Netālu no Virānes atrodas Lielais un Mazais Virānes ezers, kā arī Lielajā Virānes ezerā ietekošā Ķivenes upe. Cauri ciemam iet reģionālais autoceļš Velēna (P38).

Līdz 1949. gadam Virāne bija Virānes pagasta centrs. Virānes muižā dzimusi gleznotāja Emīlija Gruzīte un aktieris Kārlis Pamše.

## Attālumi līdz citām apdzīvotām vietām
* Tirza - 13 km;
* Dzelzava - 7 km;
* Cesvaine - 12 km;
* Madona - 27 km;
* Gulbene - 32 km;
* Velēna - 26 km.

## Atsauces
Tirza

**Tirza** ir ciems Gulbenes novadā, Tirzas pagasta centrs. Ciema nosaukums cēlies no Tirzas upes, kas tek cauri ciemam.

## Vēsture
Vietvārds Tirza (*Tirsen*) pirmo reizi dokumentos minēts 1461. gadā. Livonijas kara laikā 1559. gadā šeit notika Tirzas kauja, kurā krievu karaspēks sakāva Rīgas arhibīskapijas vasaļu apvienotos spēkus.

16. gs. avotos Tirza nav saukta par pili, bet gan par sētu jeb muižu. Jaunajos laikos uz vecās Tirzas pils pamatiem uzcēla Tirzas muižas kungu māju.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Vecaduliena

**Vecaduliena** ir ciems Gulbenes novada Tirzas pagastā. Ciems atrodas abpus reģionālajam autoceļam Cesvaine—Velēna (P38), blakus Jaunadulienai.

Ciema nosaukums ir cēlies no netālu esošā Adulienas ezera un Adulītes upes.

Vecadulienā atrodas valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, 20. gadsimta sākumā celtā Vecadulienas muižas kapliča. Dūnīša krogs ir reģiona nozīmes kultūras piemineklis.

## Iedzīvotāji
Pēc 2000. gada tautas skaitīšanas datiem Vecadulienā dzīvoja 76 cilvēki, kas ir ievērojams pieaugums, jo, salīdzinājumā ar 1989. gada tautas skaitīšanu, Vecadulienā bija tikai 43 iedzīvotāji.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Tirzas pagastā
Velēna (ciems)

**Velēna** ir apdzīvota vieta Gulbenes novada Lizuma pagasta ziemeļos. Izvietojusies autoceļu Smiltene–Gulbene (P27) un Cesvaine–Velēna (P38) krustpunktā Gaujas labajā krastā 6 km no pagasta centra Lizuma, 22 km no novada centra Gulbenes un 161 km no Rīgas.

## Vēsture
thumb|left|200px|Velēnas pusmuiža pirms Pirmā pasaules kara
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie kādreizējās Velēnas pusmuižas (*Wellan*) centra. 1933. gadā Velēnai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu ar 266 iedzīvotājies (1935.gadā). No 1945. līdz 1951. gadam bija Velēnas ciema centrs.

## Ievērojami objekti
* Velēnas luterāņu baznīca (celta 1898. gadā), kurā atrodas arī valsts nozīmes mākslas piemineklis — baznīcas ērģeles, kas saglabājušās no baznīcas celšanas laikiem.
* Velēnas (Jaunzemnieku) ūdensdzirnavas uz Gaujas upes.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Autoceļš P38

|}
|}
**P38** ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Cesvaini pie autoceļa P37  ar Velēnu pie autoceļa P27.  Autoceļa garums ir 37,6 km, no kuriem aptuveni 15 km ir ar asfaltbetona jeb melno segumu, pārējie autoceļa posmi ir ar grants segumu. Ceļš šķērso Madonas un Gulbenes novadus.

## Apdzīvotās vietas pie autoceļa
* Cesvaine,
* Kraukļi,
* Virāne,
* Vecaduliena,
* Tirza,
* Lizums,
* Velēna.

## Atsauces
Sauleskalns (Bērzaunes pagasts)

**Sauleskalns** ir ciems Madonas novada Bērzaunes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Paugurītes upītes kreisajā krastā pie autoceļa P37  no novada centra Madonas un  no Rīgas, faktiski saplūdis ar Bērzauni.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā Madonas rajona «Lauktehnikas» centrs. Sauleskalnā atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, ģimenes ārsta prakse, aptieka, bērnudārzs «Vārpiņa», vairāki veikali. Pusceļā starp Sauleskalnu un Bērzauni atrodas Bērzaunes pareizticīgo baznīca.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Aleksejs Brusilovs

**Aleksejs Brusilovs** (, dzimis , miris ) bija krievu kavalērijas ģenerālis, visplašāk pazīstams ar savu darbību Pirmā pasaules kara kaujās, ko vēlāk nosauca par Brusilova pārrāvumu. Tās notika 1916. gadā un to rezultātā Austrumu frontes līnija Galīcijā un Volīnijā pavirzījās caurmērā 40 kilometrus uz rietumiem. Neilgu laiku pēc Februāra revolūcijas Brusilovs bija Krievijas armijas virspavēlnieks, no 1920. gada — Sarkanās armijas dienestā.

## Dzīvesgājums
Dzimis militārpersonas ģimenē. Agri zaudējis tēvu un māti, uzaudzis Kutaisi. No 1867. līdz 1872. gadam izglītību ieguvis Pāžu korpusā Sanktpēterburgā. Piedalījas karadarbībā Krievu—turku karā pie Ardahanas un Karsas. No 1883. gada dienēja Sanktpēterburgā, kavalērijas skolā, no 1902. gada — kavalērijas skolas priekšnieks.

Pirmā pasaules kara laikā No 1914. gada jūlija līdz 1916. gada martam komandēja Krievijas 8. armiju, kas cīnījās Volīnijā, pēc tam — Dienvidrietumu frontes pavēlnieks. 1916. gada jūnijā realizēja t.s. Brusilova pārrāvumu.

Pēc Februāra revolūcijas atbalstīja Pagaidu valdību. 1917. gada 22. maijā tika iecelts par armijas Augstāko virspavēlnieku Mihaila Aleksejeva vietā, tomēr 19 jūlijā par virspavēlnieku tika iecelts Lavrs Korņilovs. Pēc tam dzīvoja Maskavā. No 1920. gada — Sarkanās armijas dienestā. 

Miris 1926. gadā Maskavā no pneimonijas.

## Ārējās saites
Vienotā Krievija

**Vienotā Krievija** () ir Krievijas konservatīvā politiskā partija, kas veidota Krievijas Federācijas valdības atbalstam.

## Darbība
Dibināta 2001. gadā, apvienojoties partijām "Vienotība", "Tēvzeme" un "Visa Krievija", sākotnēji ar nosaukumu "Vienotība un Tēvzeme — Vienotā Krievija". Pēc 2003. gada Valsts domes vēlēšanām ieguva konstitucionālo vairākumu Domē, partijas biedri ir arī vairums gubernatoru. Tiek izdots laikraksts *"Единая Россия"*. Pēc Tieslietu ministrijas datiem 2001. gada nogalē partijā bija 1 931 667 biedru (vismasveidīgākā partija Krievijā) 83 reģionālajās nodaļās.

"Vienotajai Krievijai" ir sadarbības līgumi daudzām ārvalstu partijām, arī Ukrainas Reģionu partiju. 2009. gada 21. oktobrī "Saskaņas centra" Saeimas frakcijas vadītājs Jānis Urbanovičs no Latvijas Sanktpēterburgā pēc "Vienotās Krievijas" kongresa parakstīja sadarbības līgumu starp abām partijām. Līgums bija spēkā līdz 2015. gadam.

## Partijas vadītāji
* Sergejs Šoigu (*Серге́й Шойгу́*, 2001-2005), armijas ģenerālis, no 1999. gada partijas "Vienotība" vadītājs 
* Boriss Grizlovs (*Борис Грызлов*, 2005-2008), Krievijas Valsts domes priekšsēdētājs
* Vladimirs Putins (2008-2012), Krievijas Federācijas premjerministrs
* Dmitrijs Medvedjevs (2012-), Krievijas Federācijas premjerministrs

## Atsauces

## Ārājās saites

* Partijas mājaslapa
Nikolā Sarkozī

**Nikolā Sarkozī** (, ; dzimis  Parīzē, Francijā) ir ungāru-franču-ebreju izcelsmes Francijas jurists un politiķis, bijušais Francijas prezidents (2007—2012).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1955. gadā Parīzē dižciltīga ungāru izcelsmes gleznotāja un reklāmas kompānijas vadītāja Pāla Sarkozī un viņa sievas Andrē Mallas (*Andrée Mallah*) ģimenē. Vecāki izšķīrās 1959. gadā un Nikolā uzturēja sefardu izcelsmes vectēva Benedikta Malla ģimene.
Mācījās Šaptāla licejā (*Lycée Chaptal*), tad privātā katoļu skolā. Studēja jurisprudenci Parīzes X Universitātē, ieguva politikas zinātņu diplomu. Uzsāka, bet nepabeidza studijas arī Parīzes politisko zinātņu institūtā (*Institut d'études politiques de Paris*). Līdztekus darbojās jaunatnes organizācijā *Union des Jeunes pour le Progrès* (UJP) un 1974. gadā pievienojās toreiz valdošajai partijai *Union des Démocrates pour la République* (UDR). 1976. gadā UDR pārtapa par *Rassemblement pour la République* (RPR), kuru vadīja Žaks Širaks. No 1977. gada viņš darbojās Parīzes priekšpilsētas Neijī pašvaldībā. Līdztekus politiskajai karjerai viņš turpināja praktizēt jurisprudenci, 1981. gada viņu uzņēma Parīzes Advokātu kolēģijā. No 1983. līdz 2002. gadam bija Neijī mērs.

1988. gada parlamenta vēlēšanās Sarkozī ievēlēja Nacionālajā asamblejā, viņš bija amatā četrus likumdošanas periodus līdz 2005. gadam — ar pārtraukumiem, kad ieņēma valdības amatu un bija spiests atkāpties no parlamenta deputāta amata.
No 1993. līdz 1995. gadam Sarkozī bija ministrs Francijas premjera Eduāra Baladūra valdībā. Kā parlamenta deputāts Sarkozī no 1995. līdz 2002. gadam bija Nacionālās asamblejas Finanšu un ekonomikas komitejas loceklis.
2004. gadā viņš bija Francijas Ekonomikas, finanšu un rūpniecības ministrs, bet no 2005. līdz pat savas prezidentūras sākšanai 2007. gadā — Iekšlietu ministrs.

### Tiesāšanās
Mēnesi pēc prezidenta pilnvaru beigām 2012. gadā pret Nikolā Sarkozī uzsāka izmeklēšanu sakarā ar apsūdzībām korupcijā, krāpšanā, favorītismā un kampaņas finansējuma pārkāpumos.
2018. gadā Sarkozī aizturēja un nopratināja aizdomās par nelikumīga finansējuma saņemšanu savai 2007. gada prezidenta kampaņai no bijušā Lībijas līdera Muammara Kadāfi.

2021. gada martā tiesa atzina Sarkozī par vainīgu korupcijā un ietekmes izmantošanā saistībā ar mēģinājumu piekukuļot Kasācijas tiesas tiesnesi Žilbēru Azibēru, lai iegūtu slepenu informāciju par izmeklēšanu citā ar Sarkozī saistītā lietā. 2023. gada maijā Sarkozī zaudēja apelāciju un 2024. gada februārī viņam piesprieda sešu mēnešu ieslodzījumu cietumā un sešu mēnešu nosacītu pārvietošanās brīvības ierobežojumu.
2025. gada septembrī Parīzes tiesa piesprieda Sarkozī piecu gadu cietumsodu, atzīstot par vainīgu noziedzīgā sazvērestībā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mājaslapa
Taisnīgā Krievija

**"Taisnīgā Krievija"** () ir Krievijas kreisi centriskā politiskā partija, kas nepiedalās valdībā, bet atbalsta prezidentu Vladimiru Putinu un premjeru Dmitriju Medvedevu. Dibināta 2006. gadā, pārdēvējot partiju "Dzimtene" un pievienojot tai Krievijas Pensionāru partiju un Krievijas Dzīvības partiju. Vadītājs kopš 2011. gada bija Nikolajs Ļevičevs, partijas frakcijas Valsts domē vadītājs, tagad šajā amatā ir Sergejs Mironovs. Pēc Krievijas Tieslietu ministrijas 2021. gada datiem partijai bija 144 011 biedrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Partijas mājaslapa
Krievijas Komunistiskā partija

**Krievijas Federācijas Komunistiskā partija** () — Krievijas kreisā politiskā partija, kas atrodas opozīcijā valdošajai partijai Vienotā Krievija. Dibināta 1993. g., kā PSKP Krievijas nodaļas mantiniece. Vadītājs — Genādijs Zjuganovs. Pēc Krievijas Tieslietu ministrijas datiem — 152 844 partijas biedru 80 reģionālajās nodaļās.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Partijas mājaslapa
Krievijas Liberāli demokrātiskā partija

**KLDP — Krievijas Liberāli demokrātiskā partija** () ir Krievijas Federācijas nacionāli populistiska politiskā partija. Dibināta 1989. gadā kā Padomju Savienības Liberāli demokrātiskā partija.

Kopš partijas dibināšanas līdz pat 2022. gadam partijas vadītājs bija Vladimirs Žirinovskis. Pēc Krievijas Tieslietu ministrijas datiem https://web.archive.org/web/20101015235224/http://www.minjust.ru/ru/activity/nko/partii/Liber/ tajā ir 185 573 partijas biedru.

## Vēsture
1989. gadā kopā ar Vladimiru Bogačovu Žirinovskis izveidoja iniciatīvas grupu Padomju Savienības Liberāli demokrātiskās partijas izveidei. Par tās pamatdoktrīnu kopumu kalpoja jau pieminētā programma topošajai sociāldemokrātiskajai partijai. Pēc Aleksandra Jakovļeva ziņām šīs it kā opozicionārās partijas dibināšanu organizēja VDK un šiem nolūkiem piešķīra 3 miljonus PSRS rubļu. Padomju Savienības Liberāli demokrātiskās partijas (*ЛДПСС*) dibināšanas kongresā par tās vadītāju kļuva Žirinovskis. 1990. gada 6. oktobrī Žirinovskis tika izslēgts no paša radītās partijas, sakarā ar ciešajiem sakariem ar VDK, kas diskreditējot PSRS Liberāli Demokrātisko partiju. 20. oktobrī Žirinovskis sasauca savu atbalstītāju konferenci, un tā tika nodēvēta par PSRS Liberāli demokrātiskās partijas II kongresu. Tika nomainīta partijas vadība, par līderi atkal kļuva Žirinovskis.

1991. gada 14. aprīlī Žirinovskis tika izvirzīts par kandidātu Krievijas PFSR prezidenta amatam, bet vēlēšanās ieguva tikai 7,8% balsu. 1992. gada 11. augustā Krievijas Federācijas Justīcijas ministrija anulēja Padomju Savienības Liberāli demokrātiskās partijas reģistrāciju, taču 1992. gada decembrī tika reģistrēta Krievijas Liberāli demokrātiskā partija. 1993. gada Krievijas Valsts Domes vēlēšanās KLDP izraisīja sensāciju, iegūstot 22,9% balsu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Partijas mājaslapa
Jaungulbene

**Jaungulbene** ir ciems Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Izvietojusies 2 km no pagasta centra Gulbīša, 15 km no novada centra Gulbenes un 198 km no Rīgas. 

Jaungulbene ir lielākā apdzīvotā vieta pēc iedzīvotāju skaita pagastā. 2021. gadā Jaungulbenē bija 440 iedzīvotāji.

## Ģeogrāfija
Apdzīvotā vieta veidojusies pie Jaungulbenes muižas (*Neu-Schwanenburg*) centra. Ciema apbūve izvietojusies abpus dzelzceļa līnijai Pļaviņas—Gulbene (stacija Jaungulbene). Uz dienvidiem no dzelzceļa izvietotas vēsturiski senākās būves, kas saistītas ar muižas apbūvi, kā arī padomju laiku daudzdzīvokļu nami, bet mazstāvu dzīvojamās ēkas atrodas vairāk uz ziemeļiem.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Ievērojamas vietas
* Jaungulbenes muiža, kas celta ap 1878. gadu angļu neogotikas stilā. Pārbūvēta 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā, likvidējot gotikas formas un piešķirot romāņu neorenesanses stila iezīmes. Torņa fasādē redzams īpašnieku fon Tranzē-Rozeneku ģerbonis. Neobaroka stila interjeri. Parādes pagalms ar dīķi un laukakmens vārtiem. Saimniecības ēku komplekss — staļļi, manēža, pagrabs, ugunsdzēsēju māja, kalēja māja. 
* Jaungulbenes parks, ko rotā daudzas mazās arhitektūras formas — Velna vārti, ceļa rādītājs, obelisks u.c.
* Jaungulbenes evaņģēliski luteriskā baznīca.


Jaungulbene 06.JPG
Jaungulbene 01.JPG
Jaungulbene 05.JPG
Jaungulbene 07.JPG


## Seni attēli
thumb|Valsts Jaungulbenes mājturības vidusskolas albums (1937)

Jaungulbenes dziedāšanas biedrības vīru koris.JPG|Jaungulbenes dziedāšanas biedrības vīru koris
Jaungulbenes muižas saimniecības ēkas.jpg|Jaungulbenes muižas saimniecības ēkas
Jaungulbenes muižas ēka ar kolonnām.jpg|Jaungulbenes muižas ēka ar kolonnām
Jaungulbenes lauksaimniecības skola.jpg|Jaungulbenes lauksaimniecības skola ar goda vārtiem (pēc 1927)


## Iedzīvotāji
### Ievērojamas personības
* Fēlikss Donass (1882—1971), latviešu inženieris un diplomāts.

## Atsauces
Gulbītis

**Gulbītis** ir ciems Gulbenes novadā, Jaungulbenes pagasta centrs. Gulbītis atrodas 15 km attālumā no novada centra Gulbenes, 3 km attālumā no pagasta lielākā ciema Jaungulbenes un 198 km attālumā no Rīgas.

Gulbīti krustojas divi vietējās nozīmes valsts autoceļi: V424 (Gulbene—Jaungulbene) un V429 (Rimstavas—Ušuri). Gar ciema D malu iet dzelzceļa līnija Pļaviņas—Gulbene.

Ciema teritorijā atrodas pagasta pārvalde, veikals, tautas nams un Gulbīša pamatskola.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Aduliena (Jaungulbenes pagasts)

**Aduliena** ir ciems Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Atrodas 22 km no Gulbenes pie Jaungulbenes-Tirzas ceļa. Ciemata nosaukums nāk no Tirzas pagastā esošā Adulienas ezera un Adulītes. Netālu no Adulienas savu tecējumu sāk divas upītes — Vijata un Grīvupīte. Padomju laikā bija kolhoza "Kopsolis" centrs. 2000. gadā Adulienā bija 107 iedzīvotāji.

## Atsauces
Zvārtavas pagasts

**Zvārtavas pagasts** ir viena no Valkas novada administratīvajām teritorijām tā austrumos, Gaujas kreisajā krastā pie Igaunijas robežas. Robežojas ar sava novada Valkas un Vijciema pagastiem, Smiltenes novada Grundzāles un Gaujienas pagastiem, kā arī Igaunijas Valgas apriņķa Valgas pagastu (agrāk Tahevas pagastu). 

## Daba
Pagasta teritorijas lielākā daļa ietilpst Aumeisteru paugurvalnī, kas robežojas ar Sedas līdzenumu un Vidusgaujas ieplaku. Augstākais punkts ir Vasukalns (88,8 m vjl).

### Hidrogrāfija
#### Upes
* Gauja
** Kāršupīte
** Alkšņupe
** Stepupe
*** Tiņņupīte
** Aima

#### Ezeri
* Aumeisteru ezeri
** Mellūzis
** Salainis (77,8 ha)
** Vadainis (49,6 ha)
** Vēderis (50,8 ha)
** Sētas ezers (22,6 ha)
** Taurīšu ezers
** Garūlis (17,3 ha)
** Dzirnavu ezers
** Līdacis (4,6 ha)
** Žūrenes ezers
** Raganas ezers
** Klētenes ezers (7,6 ha)
** Darvas ezers (2,3 ha)
** Būdas ezers (1,4 ha)
* Cepurītes ezers (9,3 ha)

#### Purvi
Bednes purvs, Vadaiņa purvs, Zilais purvs, Putras purvs, Kraņķu purvs, Vārtiņu purvs, Melnais purvs, Sautu purvs, Lesiņu purvs

## Vēsture
1935. gadā Valkas apriņķa Zvārtavas pagasta platība bija 86,6 km² un tajā dzīvoja 1364 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Aimas un Zvārtavas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. **Zvārtavas ciems** ietilpis Smiltenes (1949-1959) un Valkas (pēc 1959) rajonos. Zvārtavas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Aimas ciemu, 1961. gadā pievienoja Aumeisteru ciema kolhoza «Kalnājs» teritoriju, 1967. gadā kolhoza «Straume» teritoriju (ar vēsturisko centru Zvārtavu) pievienoja Gaujienas ciemam, 1979. gadā daļu teritorijas pievienoja Grundzāles ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Zvārtavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Valkas novadā.

### Kultūrvēsturiskie pieminekļi
* Zvārtavas pils, celta 1881. gadā. Agrāk piederēja Ferzenu dzimtai, tagad Latvijas Mākslinieku savienības radošā darba, atpūtas un starptautisko simpoziju norises vieta.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir **[[Stepi]]**, Zaķi, Putras, Mierkalns, Vērsīši, Cirgaļi, Jaunāmuiža, Kaģumciems. Pagasta pārvalde atrodas **[[Stepi|Stepu]]** „Luturskolā“.

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces

## Literatūra
* Zigmārs Turčinskis „Ziemeļvidzemes mežabrāļi”. — Latvijas vēstures institūta apgāds, Rīga 2011. (Latvijas nacionālo partizānu cīņas Valkas apriņķī un Alūksnes apriņķa rietumu daļā 1944. - 1953. gads)
Sakas novads

**Sakas novads** bija pašvaldība Liepājas rajona ziemeļos, Baltijas jūras krastā. Izveidots 2004. gada 16. novembrī, apvienojot Pāvilostas pilsētu un Sakas pagastu. Likvidēts 2009. gadā, iekļaujot Pāvilostas novadā. Robežojās ar sava rajona Vērgales, Dunalkas, Cīravas un Lažas pagastiem, Kuldīgas rajona Gudenieku un Alsungas pagastiem un Ventspils rajona Jūrkalnes pagastu.

## Atsauces
Cekule (stacija)

**Cekule** bija pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rīga—Ērgļi starp Sauriešu staciju un Jauncekules pieturu. Tas atradās Ropažu novada Stopiņu pagastā pie Salaspils pagasta robežas, 18 km no Rīgas. Netālu no pieturas atrodas Rīgas apvedceļa (A4) pārbrauktuve, kā arī Cekules ciems. Pieturā saglabājušās perona un kāpņu uz peronu atliekas, kā arī stacijas ēkas krāsmatas, kas kartēs atzīmētas kā "Cekules atpūtas māja". Joprojām iespējams arī sazīmēt bijušā armijas pievedceļa vietu un kravas rampas atliekas munīcijas noliktavu teritorijā. Tieši šķērsām pāri bijušajiem stacijas ceļiem un stacijas ēkai paredzēts būvēt *[[Rail Baltica]]* sliedes.

## Vēsture
Cekule kā stacija tika atvērta neilgi pēc dzelzceļa līnijas Rīga—Ērgļi posma līdz Suntažiem atklāšanas 1936. gadā. Stacijā bija divi sliežu ceļi. No stacijas bija izbūvēts dzelzceļa atzars uz Cekules munīcijas noliktavām, kuru padomju armija izmantoja līdz 1994. gadam. Pēc armijas aiziešanas atzars demontēts.

2000. gadu vidū stacijā tika demontēts papildu sliežu ceļš, pārveidojot to par pieturas punktu. Pietura slēgta līdz ar dzelzceļa līnijas slēgšanu un nojaukšanu 2009. gadā.

Līdz 2013. gada jūnijam pieturas ēka tika izmantota kā dzīvojamā ēka, tajā nebija biļešu kases un tā bija nolaista.

Naktī no 2013. gada 8. jūnija uz 9. jūniju bijušās stacijas ēkā izcēlās ugunsgrēks, kurā izdeguši abi ēkas stāvi.

## Attēlu galerija

Attēls:Cekules stacija.jpg|Cekules stacija 2006. gadā
Attēls:Cekules stacija 07.JPG|Cekules stacijas ēka 2010. gadā
Attēls:Cekules stacija 16.JPG|Uzraksts uz Cekules stacijas ēkas
Attēls:Cekules stacija 01.JPG|Cekules stacijas soliņa atliekas
Attēls:Cekules stacija 03.JPG|Cekules stacijas sliežu ceļu un peronu atrašanās vieta (skats Sauriešu virzienā)
Attēls:Cekules stacija 20.JPG|Cekules stacijas sliežu ceļu atrašanās vieta (skats Ērgļu virzienā)


## Atsauces

## Ārējās saites
* Fotoreportāža: Cekule - 'spoku stacija' 
* о. п. Цекуле 
* Cekules stacijas foto pēc ugunsgrēka