Āfrikas savvaļas ēzelis

**Āfrikas savvaļas ēzelis** (*Equus africanus*) ir viena no zirgu dzimtas (*Equidae*) ēzeļu apakšģints (*Asinus*) sugām. Zinātnieki uzskata, ka no Āfrikas savvaļas ēzeļa ir cēlies mājas ēzelis (*Equus asinus*). Kopumā Āfrikas savvaļas ēzelim ir 3—4 pasugas, atkarībā no tā, vai mājas ēzeli sistematizē kā sugu vai pasugu.

Āfrikas savvaļas ēzelis dzīvo tuksneša un pustuksneša teritorijās Eritrejā, Etiopijā un Somālijā. Vēl nesen tas brīvi klejoja pa Sahāras tuksnesi Ziemeļāfrikā, bija sastopams Ēģiptē, Sudānā un Lībijā. Savvaļā mūsdienās ir saglabājušies apmēram 570 īpatņi — Somālijas savvaļas ēzeļi (*Equus africanus somalicus*). Lai pasargātu Āfrikas savvaļas ēzeli, Izraēla ir izveidojusi ēzeļu rezervātu (Jotvatas Hai-Bar dabas parks) un pārvedusi uz to lielu skaitu dzīvnieku no karu plosītās Etiopijas un Somālijas.

Pie Āfrikas savvaļas ēzeļiem pieder arī Nūbijas savvaļas ēzelis (*Equus africanus africanus*) un Atlasa savvaļas ēzelis (*Equus africanus atlanticus*). Nūbijas savvaļas ēzelis ir izmiris kopš , lai gan joprojām nav izdzēsts no Pasaules Sarkanās grāmatas. Tam ir liela ārējā līdzība ar mājas ēzeli. Atlasa savvaļas ēzelis jeb Alžīrijas savvaļas ēzelis ir izmiris jau Senās Romas laikā ap 300. gadu. Tas tika izmantots Romas arēnu spēlēm kā savvaļas medījums.

## Izskats
[thumb|180px|left|[Somālijas savvaļas ēzelis (*Equus africanus somalicus*)]]
Āfrikas savvaļas ēzelis ir apmēram 2 m garš un 1,25—1,45 m augsts skaustā. Tā aste ir apmēram 30—50 cm gara, svars 230—275 kg. Ēzeļa apmatojums ir īss, gluds, gaiši pelēkā vai smilšu brūnā krāsā. Vēders un kāju iekšpuses ir baltas. Nūbijas savvaļas ēzelim un mājas ēzelim pāri pleciem ir tumša, neliela svītra. Uz Somālijas savvaļas ēzeļa kājām ir tumšas horizontālas svītras, atgādinot zebru svītrojumu. Visiem ir stingras un īsas vertikāli stāvošas krēpes, kas ir  ķermeņa apmatojuma krāsā, bet krēpju matu gali ir melni. Lielas ausis ar melnu kontūru. Aste beidzas ar melnu pušķi.

## Raksturs
Āfrikas savvaļas ēzeļi ir labi piemērojušies tuksnešu un pustuksnešu dabas zonai. Viņiem ir izturīga gremošanas sistēma, kas piemērota tuksneša augu pārstrādāšanai un ūdens iegūšanai no barības. Ēzeļi var iztikt bez ūdens diezgan ilgu laiku, tomēr tiem vajag padzerties vismaz reizi 3 dienās. Āfrikas savvaļas ēzeļi visaktīvākie ir agrās rīta stundās, kad diena vēl nav karsta. Dienas laikā ēzeļi meklē ēnu klinšainās vietās. Lielās ausis noder ne tikai labai dzirdei, bet arī ķermeņa dzesēšanai. Tā kā veģetācija tuksnešos nav blīva, tad Āfrikas savvaļas ēzeļi dzīvo izklaidus — lielos, izretinātos baros, izņemot ēzeļmātes un viņu kumeļus. Barā ir apmēram 50 dzīvnieki. Viņiem ir skaļas balsis, un bars savā starpā sazinās, ik pa laikam sasaucoties. Ēzeļu tēviņi klejo lielos attālumos un var izstaigāt pat 23 kvadrātkilometrus lielu teritoriju. Teritorija tiek iezīmēta ar fekāliju kaudzēm. Tā kā ēzeļi apdzīvo plašu teritoriju, tad valdošais tēviņš nevar no tās izdzīt zemāka ranga tēviņus. Tādēļ tie visi sadzīvo, ievērojot hierarhiju. Ja ēzelis satiek ēzeļu mātīti, kura meklē partneri, tie skaļi bļauj.

Savvaļas ēzeļi var skriet ļoti ātri, daudz neatpaliekot no zirgiem, un sasniegt ātrumu 50 km/h. Tomēr ēzeļiem, atšķirībā no zirgiem, nav raksturīga paniska bēgšana. Pirms bēgšanas ēzeļi izvērtē, cik briesmas ir lielas un vai tiešām ir jābēg. Ja ir nepieciešamība sevi aizstāvēt, ēzeļi izmanto gan pakaļkājas, gan priekškājas speršanai un sišanai.

## Sistemātika

* ģints 
** apakšģints 
*** suga 
**** 
**** †
**** 
**** †

(†) - izmirusi organismu grupa

## Atsauces

## Ārējās saites
* ARKive: African wild ass (Equus africanus)