open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kornvolisa

**Kornvolisa** () ir sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā. 21. lielākā Kanādas sala, 96. lielākā sala pasaulē. 

## Ģeogrāfija
Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu Perija salu grupā. Velingtona šaurums austrumos salu atdala no Devonas salas, Makdugala šaurums rietumos — no Batērsta salas, bet Barova šaurums dienvidos atdala no Samersetas un Velsas Prinča salas. Sala trīsstūrveida formas, izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā 113 km garumā. Krasti stipri izroboti, daudz līču un fjordu. Piekrastē daudz salu, lielākās no kurām ir Mazā Kornvolisa, Beilija-Hamiltona sala un Grifita. Ainavā dominē zemienes, tikai dienvidaustrumu daļa pauguraina, salas augstākais punkts ir  vjl. Salas teritorijā valda arktiskais tuksnesis, zemākajās un mitrākajās vietās — tundra.

## Vēsture
Pirmais no eiropiešiem salu 1819. gadā atklāja Viljams Perijs; nosaukta par godu salu britu flotes admirālim Viljamam Kornvolisam (*William Cornwallis*). 1947. gadā salas dienvidu krastā izveidota Rezolūtas meteostacija, kas vēlāk tika paplašināta par Kanādas Gaisa spēku bāzi, bet 1953. gadā programmas pārvietošanai uz Tālo Arktiku ietvaros šeit tika nometināti pastāvīgie iedzīvotāji.

## Atsauces

## Ārējās saites
Īscaurule

thumb|214x214px|Īscaurules
left|thumb|Iemava
**Īscaurule** ir caurules nogrieznis. Īscaurules ar vienu nenoslēgtu galu tiek izmantotas dažādās tvertnēs gāzes, tvaika vai šķidruma izvadīšanai vai iesūkšanai. Par īscaurulēm sauc arī relatīvi īsas caurules, kas savieno tvertnes vai citas caurules. Pārejas īscaurulei katram galam ir atšķirīga forma un izmērs. Atkarībā no savienošanas veida īscaurulei galā var būt atloks, vītne vai platgals. Īscauruli ar ārējo vītni sauc par iemavu, ar iekšējo vītni — par īscauruli ar uzgriezni.
1999. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

**1999. gada [[Eiropas čempionāts cīņas sportā]]** notika šķirti: vīrieši brīvajā cīņā sacentās 15. līdz 18. aprīlim Minskā (Baltkrievija), sievietes brīvajā cīņā no 24. aprīļa līdz 1. maijam Gecisā (Austrija), vīrieši grieķu-romiešu cīņā no 13. līdz 16. maijam Sofijā (Bulgārija).

## Medaļu sadalījums starp valstīm

## Medaļu ieguvēji
### Brīvā cīņa, vīrieši

### Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

### Brīvā cīņa, sievietes

## Latvijas cīkstoņu rezultāti

## Atsauces

## Ārējās saites
*United World Wrestling Database
Nikolass Vindings Refns

**Nikolass Vindings Refns** (, dzimis ) ir dāņu kinorežisors, scenārists un kinoproducents. Pazīstams ar savu sadarbību ar aktieriem Madsu Mikelsenu, Tomu Hārdiju un Raienu Goslingu.

Savas karjeras sākumā kļuvis pazīstams, režisējot filmu *[[Pusher]]* (1996) un tās divus turpinājumus. Vēlāk bijis režisors krimināldrāmai "Bronsons" (2008) un piedzīvojumu filmai "Valhallas stāsts" (*Valhalla Rising*, 2009). Guvis panākumus ar asa sižeta filmu "Draivs" ar Raienu Goslingu galvenajā lomā. Par šo filmu Refns saņēma Kannu kinofestivāla balvu kā labākais režisors. Šajā pašā kategorijā viņš tika nominēts arī BAFTA kino balvai. Vēlāk režisējis asa sižeta filmu "Piedos tikai Dievs" (2013) un psiholoģisko šausmu filmu "Neona dēmons" (2016). 2019. gadā režisējis savu pirmo televīzijas seriālu *[[Too Old to Die Young]]* (2019), kas iznāca *[[Amazon Prime]]*.

## Filmogrāfija

## Ārējās saites
Tartuosteus giganteus

***Tartuosteus giganteus*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja vidusdevonā, Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Valters Gross 1933. gadā kā *Psammolepis gigantea*. Holotips ir branhiālā plātne no Hāslavas atseguma Merajegi (Emajegi pieteka) krastā. 1961. gadā Dmitrijs Obručevs šo sugu iedalīja jaunā tartuosteju ģintī. Attiecīgi *Tartuosteus giganteus* kļuva par šīs ģints tipveida sugu. Nosaukums *Tartuosteus giganteus* nozīmē milzīgs tartuostejs. Suga ir izplatīta Igaunijā, Tartu apkārtnē, kā arī Ļeņingradas apgabalā Lugas, Orodežas, Sabas, Vejenkas upju krastos, arukilas svītas nogulumos.

## Apraksts
Tie bija liela izmēra organismi ar samērā stipri izliektu un aizmugurē gandrīz līdz vidum šķeltu vēdera plātni. Tai uz ārējās virsmas gandrīz visā garumā stiepjas masīvu, porainu audu josla. Branhiālā plātne ir gara un plata, tās biezums līdz 1,5 cm. Ādas zobi ir ļoti mazi (vidēji 0,3 mm), ieapaļi vai izstiepti, ar relatīvi gariem un retiem zobiņiem.

## Salīdzinājums
*T. giganteus* vēdera plātne ir ar izliektu priekšējo malu un tā ir izliektāka, nekā *[[Drepanaspis]]* vai *[[Schizosteus]]*, un gandrīz tāda, kā senākajām *[[Pycnosteus]]* sugām. Tās izgriezums ir šaurs, kā *[[Schizosteus striatus]]*, un segts ar tesērām, taču salīdzinoši īsāks. Branhiālā plātne pēc formas atgādina *[[Schizosteus splendens]]* un *[[Pycnosteus palaeformis]]* branhiālās plātnes. Ādas zobi izceļas ar saviem mazajiem izmēriem.

## Atsauces
Dmitrijs Obručevs

**Dmitrijs Obručevs** (1900—1970) bija padomju zinātnieks, paleontologs, bioloģijas zinātņu doktors (no 1943. gada). Ņujorkas zinātņu akadēmijas un Linneja biedrības (Londona) goda loceklis.

Dzimis 1900. gada 13. (26.) jūlijā Lugas pilsētā, Sanktpēterburgas guberņā, ģeologa Vladimira Obručeva un Elizabetes Lurjē ģimenē. Vecākie brāļi Vladimirs (1888—1966) un Sergejs (1891—1965) arī bija ģeologi.

1924. gadā D. Obručevs beidza Maskavas Universitātes fizikas-matemātikas fakultātes dabaszinātņu nodaļu. No 1926. gada strādāja Ģeoloģijas komitejā, akadēmiķa Alekseja Borisjaka paleontoloģijas grupā, kura izstrādāja paleontoloģisko pamatojumu PSRS ģeoloģiskās kartēšanas darbiem, un vienlaicīgi piedalījās Ļeņingradas ģeoloģiskās izpētes tresta rīkotajās ekspedīcijās galvenajā devona laukā. No 1933. gada Obručevs darbojās PSRS Zinātņu akadēmijas Paleozooloģijas institūtā. No 1945. līdz 1950. gadam tur ieņēma direktora vietnieka amatu. No 1954. līdz 1957. gadam kļuva par kabineta vadītāju, bet no 1957. līdz 1970. gadam bija zivju un zivjveidīgo laboratorijas vadītājs. No 1935. gada bija bioloģijas zinātņu kandidāts, bet no 1943. gada zinātņu doktors.

Galvenie zinātniskie darbi bija veltīti senāko mugurkaulnieku evolūcijai (konodonti, bezžokļaiņi); tika aprakstītas vairākas jaunas ģintis un sugas. Viņš tiek uzskatīts par Krievijas paleoihtioloģijas pamatlicēju. Vairāk kā 100 viņa publikācijas bija veltītas paleozoja zivju un bezžokļaiņu morfoloģijai, sistemātikai un evolūcijai, kā arī detalizētai devona nogulumu stratigrafēšanai un korelēšanai. Viņš bija satādītājs un redaktors sējumam "Bezžokļaiņi, zivis" fundamentālajā daudzsējumu darbā "Paleontoloģijas pamati" (*Основы палеонтологии*), kas iznāca 1964. gadā. Obručevs darbojās arī zooloģiskās nomenklatūras sakārtošanā un unificēšanā, un viņa vadībā uz krievu valodu tikai pārtulkots "Zooloģiskās nomenklatūras starptautiskais kodekss".

Miris Maskavā 1970. gada 21. decembrī sirdstriekas rezultātā. Apglabāts Novodevičjes kapsētā kopā ar citiem ģimenes locekļiem.

## Ārējās saites
Палеонтологический музей Санкт-Петербургского государственного университета
Eiropas čempionāts galda hokejā

**Eiropas čempionāts galda hokejā** ir Eiropas valstu galvenais galda hokeja turnīrs, kas parasti norisinās ik pēc diviem gadiem.

Sacensību vēsture aizsākās 1990. gadā, kad Zviedrijā papildus jau esošajam pasaules čempionātam tika organizēts arī Eiropas čempionāts. Tomēr liels turnīrs ik gadus tolaik šķita par smagu, un pēc 1992. gada sacensībām Brno Eiropas čempionāti tika pārtraukti līdz 2006. gadam, kad tos atjaunoja. Kopš tā laika tie notikuši ik pārgadus, izņemot 2020. gada čempionātu, kuru sanitāru iemeslu dēļ pārcēla uz 2022. gadu. Papildus Eiropas valstīm, turnīrā piedalās Izraēlas pārstāvji.

2022. gadā pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā no starptautiskajām galda hokeja sacensībām tika izslēgti Krievijas un Baltkrievijas pārstāvji, bet daudziem pieaugušajiem Ukrainas sportistiem neizdevās izbraukt no valsts. Vājinātas konkurences apstākļos čempionātā triumfēja Latvija, savācot visvairāk medaļu, kā arī uzvarot galvenajās — kopējās komandu un individuālajās sacensībās. Nākamais Eiropas čempionāts tiek plānots 2024. gadā.

## Rezultāti

### Eiropas čempionātu individuālo sacensību rezultāti

#### Eiropas sieviešu čempionātu rezultāti

#### Eiropas junioru (līdz 18 gadiem) čempionātu rezultāti

#### Eiropas veterānu (vecāki par 40 gadiem) čempionātu rezultāti

#### Eiropas bērnu (līdz 13 gadiem) čempionātu rezultāti

#### Eiropas vecveterānu (no 55 gadiem) čempionātu rezultāti

### Eiropas izlašu čempionātu rezultāti

#### Eiropas sieviešu izlašu čempionātu rezultāti

#### Eiropas junioru izlašu čempionātu rezultāti

#### Eiropas veterānu izlašu čempionātu rezultāti

## Atsauces un piezīmes
Perija šaurums

**Perija šaurums** (, , *Tallurutiup Imanga*) vai **Perija jūra** ir jūras šaurumu sistēma vai starpsalu jūra Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, kas savieno Atlantijas okeānam piederošo Bafina līci ar Ziemeļu ledus okeānam piederošo Boforta jūru. Atdala Karalienes Elizabetes salas ziemeļos no pārējām Kanādas Arktiskā arhipelāga salām. Perija šaurums veidojas no vairākiem patstāvīgiem jūras šaurumiem (no austrumiem uz rietumiem): Lankastera šaurums, Barova šaurums, Vikonta Melvila šaurums un Maklūra šaurums.

Perija šauruma austrumu ieeja tiek uzskatīta par vienīgo faktisko Ziemeļrietumu jūrasceļa ieeju. Dabiskā izeja no jūrasceļa rietumu galā ir Maklūra šaurums, bet tas gandrīz vienmēr ir pildīts ar blīvu ledu.

Šaurums nosaukts par godu britu Arktikas pētniekam Viljamam Perijam, kurš 1819. gadā, kuģojot pa jaunatklāto jūrasšaurumu, sasniedza Maklūra šaurumu, kur iestrēga ledū. Rietumu galu pirmā caurkuģoja Edvarda Berčera ekspedīcija 1850. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Seklais kaps

**"Seklais kaps"** () ir 1994. gada Apvienotās Karalistes melnās komēdijas kriminālfilma, kuras režisors ir Denijs Boils. Filmā galvenās lomas atveido Kerija Foksa, Kristofers Eklstons un Jūens Makgregors. "Seklais kaps" ir Boila pirmā režisētā filma.

Filma stāsta par trīs draugiem, kas atrod savu jauno dzīvokļa biedru mirušu ar atstātu lielu naudas summu.

"Seklais kaps" pirmizrāde notika  Kannu kinofestivālā. Filma guva finansiālus panākumus, kļūstot par 1995. gada vispelnošāko britu filmu. Filma guva arī kritiķu atzinību, saņemot BAFTA kino balvu kategorijā "Labākā britu filma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Sleeper (1973. gada filma)

***Sleeper*** ir 1973. gada ASV zinātniskās fantastikas kinokomēdija, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Vudijs Allens. Filmā galvenās lomas atveido Vudijs Allens un Daiena Kītone.

Filma stāsta par pārtikas veikala īpašnieku, kurš 1973. gadā tiek iesaldēts un pamodināts 200 gadus vēlāk.

*Sleeper* pirmizrāde notika . Filmā ir iekļauti elementi no klasiskajām Bastera Kītona, Herolda Loida un Čārlija Čaplina komēdijām, kā arī gan attēloti, gan parodēti daudzi ievērojami zinātniskās fantastikas darbu elementi. Filma guva kritiķu atzinību, tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* tai ir 100% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lankastera šaurums

**Lankastera šaurums** (, , *Tallurutiup Imanga*) ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Perija šauruma austrumu daļa. Savieno Atlantijas okeānam piederošo Bafina līci ar Barova šaurumu. Atdala Devonas salu ziemeļos no Bafina salas un Bailota salas dienvidos. Rietumu galā no Lankastera šauruma dienvidu virzienā atzarojas Prinča Reģenta šaurums.

Lankastera šaurums ir Ziemeļrietumu jūrasceļa austrumu ieeja. Deviņus mēnešus gadā klāts ar ledu.

Pirmais no eiropiešiem šaurumu 1616. gadā atklāja britu jūrasbraucējs Viljams Bafins. Šaurums nosaukts par godu Džeimsam Lankasteram (*James Lancaster*), vienam no trijiem galvenajiem Bafina ekspedīcijas atbalstītājiem. No 1924. līdz 1951. gadam šauruma ziemeļaustrumu krastā pastāvēja Dandasharboras apmetne. Šaurumā un tā blakus akvatorijā plānots ierīkot Talluritupimangas Jūras aizsargājamo teritoriju 108 000 km² platībā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vikonta Melvila šaurums

**Vikonta Melvila šaurums** () ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Perija šauruma vidusdaļa. Savieno Barova šaurumu austrumos ar Maklūra šaurumu rietumos. Atdala Melvila un Baiama Mārtina salas ziemeļos no Viktorijas, Stefansona un Velsas Prinča salām dienvidos. Ziemeļos no Vikonta Melvila šauruma atzarojas Baiama Mārtina šaurums, dienvidos — Maklintoka un Velsas Prinča šaurumi.

Vikonta Melvila šaurums ir Ziemeļrietumu jūrasceļa vidusdaļa. Deviņus mēnešus gadā klāts ar ledu.

Pirmais no eiropiešiem šaurumu 1819. gadā atklāja britu jūrasbraucējs Viljams Perijs un nosauca to par godu tā laika Britu Admiralitātes pirmajam lordam Robertam Sondersam Daglasam, otrajam Melvilas vikontam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Maklūra šaurums

**Maklūra šaurums** ( vai *McClure Strait*) ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, Perija šauruma rietumu daļa. Savieno Vikonta Melvila šaurumu austrumos ar Boforta jūru rietumos. Atdala Prinča Patrika, Eglintonas un Melvila salas ziemeļos no Benksa salas dienvidos. Ziemeļos no Maklūra šauruma atzarojas Krozjē un Keleta šaurumi.

Maklūra šaurums ir Ziemeļrietumu jūrasceļa rietumu gals — izeja uz Boforta jūru. Šaurums gandrīz pastāvīgi pildīts ar ledu. Ledlauzis Maklūra šaurumu pirmoreiz šķērsoja 1954. gadā, padarot kuģošanu iespējamu. Pirmoreiz zināmajā vēsturē Maklūra šaurums bijis brīvs no ledus un brīvi kuģojams 2007. gada augustā.

Šaurums nosaukts par godu īru Arktikas pētniekam Robertam Maklūram (*Robert McClure*), kurš kā pirmais 1854. gadā visā garumā ar laivu un kamanām šķērsoja Ziemeļrietumu jūrasceļu, kā arī bija pirmais, kas apkuģoja abas Amerikas.

## Atsauces

## Ārējās saites
2000. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

**2000. gada [[Eiropas čempionāts cīņas sportā]]** notika šķirti: vīrieši un sievietes brīvajā cīņā sacentās no 1. līdz 6. maijam Budapeštā (Ungārija), vīrieši grieķu-romiešu cīņā no 22. līdz 25. maijam Maskavā (Krievija).

## Medaļu sadalījums starp valstīm

## Medaļu ieguvēji
### Brīvā cīņa, vīrieši

### Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

### Brīvā cīņa, sievietes

## Latvijas cīkstoņu rezultāti

## Atsauces

## Ārējās saites
*United World Wrestling Database
Pasaules čempionāts galda hokejā

**Pasaules čempionāts galda hokejā** ir pasaules  galvenais galda hokeja turnīrs, kas parasti norisinās ik pēc diviem gadiem.

Sacensību vēsture aizsākās 1989. gadā Zviedrijā. Turpmākie pasaules čempionāti tika organizēti dažādās valstīs ik pēc diviem gadiem, ar vienu nobīdi. Nākamais pasaules čempionāts tiek plānots 2025. gadā.

## Rezultāti
### Kopējo individuālo sacensību rezultāti
250px|thumb|Latvijas delegācija 2019. gada pasaules čempionātā.
[250px|thumb|2019. gada pasaules čempionāta labāko sieviešu apbalvošana. No kreisās — [Laima Kamzola (Latvija), Marija Saveļjeva (Igaunija) un Krista Annija Lagzdiņa (Latvija).]]
[thumb|260px|Eiropas čempionāta-2006 sieviešu komandu fināls Latvija — Čehija Skalicā, [Slovākija|Slovākijā]]

#### Pasaules sieviešu čempionātu rezultāti

#### Pasaules junioru čempionātu rezultāti

#### Pasaules veterānu čempionātu rezultāti

#### Pasaules bērnu (līdz 13 gadiem) čempionātu rezultāti

#### Pasaules senioru (no 50, kopš 2021. gada no 55 gadu vecuma) čempionātu rezultāti

#### Pasaules izlašu čempionātu rezultāti

#### Pasaules sieviešu izlašu čempionātu rezultāti

#### Pasaules junioru izlašu čempionātu rezultāti

#### Pasaules veterānu izlašu čempionātu rezultāti

### Pasaules klubu čempionātu rezultāti
[250px|thumb|Pasaules 2018. gada klubu čempionāta fināls Jēkabpilī. [BJC "Laimīte" pret "Toros"no Krievijas.]]

## Atsauces
Velsas Prinča šaurums

**Velsas Prinča šaurums** () ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Savieno Vikonta Melvila šaurumu ziemeļos ar Amundsena līci dienvidos. Atdala Benksa salu rietumos  no Viktorijas salas austrumos. 

Velsas Prinča šaurums ir viens no iespējamajiem maršrutiem Ziemeļrietumu jūrasceļā. Lielāko gada daļu pildīts ar ledu.

Pirmais no eiropiešiem šaurumu 1850. gadā atklāja īru jūrasbraucējs Roberts Maklūrs (*Robert McClure*), iekuģojot tajā no rietumiem, bet iesala ledū. Maklūrs šaurumu izpētīja suņu pajūgā un noteica, ka tas savienots ar Perija šaurumu. Nosaukts par godu Velsas princim Albertam Eduardam. Šaurumu pirmais caurkuģoja Henrijs Larsons 1944. gadā pēc neveiksmīgā mēģinājuma caurkuģot Maklūra šaurumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ganosteus stellatus

***Ganosteus stellatus*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Rohons 1901. gadā. *G. stellatus* holotips tika nozaudēts (atrašanās vieta nav zināma). Dmitrijs Obručevs aprakstīja neotipu, muguras plātnes fragmentu no Eglinas upes pie Teppo dzirnavām, Pleskavas apgabalā, vidusdevona burtnieku svītas nogulumos. Nosaukums *Ganosteus stellatus* nozīmē (*zvaigžņotais*) ganostejs. Suga bija izplatīta Baltijā un Pleskavas apgabalā arukilas augšdaļā un burtnieku svītā. Retos gadījumos gaujas svītā (Ērmaņi, Straupe) un amatas svītas apakšējā daļā (Orodežas upe pie Boras ciema, Ļeņingradas apgabalā). *Ganosteus stellatus* ir ganosteju ģints tipveida suga.

## Apraksts
Branhiālā plātne ir samērā plata, ar garu pamatni. Muguras un vēdera plātnes ir bez tesērām. Muguras plātne atgādina sirdsveida formu ar augšanas centru gandrīz plātnes vidū (l:w = 0,9). Ovālās vēdera plātnes platais un ar tesērām klātais aizmugurējais izgriezums stiepjas gandrīz līdz augšanas centram, vai arī pilnībā aizaug.

## Salīdzinājums
Branhiālo plātņu forma ir mainīga. Dažas sāk atgādināt *[[Ganosteus artus]]* eiribazālās plātnes, citas *[[Psammosteus]]* stenobazālās plātnes. Īpaši līdzīgas ir juvenilo *G. stellatus* īpatņu un *[[Psammosteus bergi]]* branhiālās plātnes, kurām ir līdzīgs leņķis starp laterālo un aizmugurējo malu.

Iezīmējas konkrēts vēdera plātnes attīstības virziens. Senākiem pārstāvjiem ādas zobu josla tās iekšējā pusē ir šaurāka, nekā *G. artus*, t.i. tesēras, kas sedz izgriezumu, atradās nedaudz augstāk par substrātu. Pēc tam aizmugurējais izaugums aizauga, un plātne kļuva ļoti bieza.

Kornuālā plātne pēc formas ir tuvāka *[[Tartuosteus maximus]]* plātnei, nekā *[[Psammolepis proia]]* plātnei, t.i. tai nav tik pareiza forma.

## Atsauces
Maklintoka šaurums

**Maklintoka šaurums** () vai **Kagiujaks** (, *Qaggiujaq*) ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Savieno Vikonta Melvila šaurumu ziemeļos ar Larsena šaurumu dienvidos. Atdala Velsas Prinča salu austrumos no Viktorijas salas un Stefansona salas rietumos.

Nodēvēts par godu britu admirālim un Arktikas pētniekam Frēnsisam Maklintokam (*Francis McClintock*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Ganosteji

**Ganosteji** (*Ganosteus*) (no *ganos* — spīdums, rota un *osteon* — kauls) ir bezžokļaiņu izmirušās psammosteju apakškārtas ģints. Ģinti pirmo reizi 1901. gadā aprakstīja austriešu paleontologs Rohons. Ģints tipveida suga ir *[[Ganosteus stellatus]]*. Ģints bija izplatīta vidusdevona arukilas un burtnieku svītās, Igaunijā, Latvijā un Ļeņingradas apgabalā, kā arī augšdevona gaujas svītā Latvijā.

## Apraksts
Muguras un vēdera plātnes ir bez tesērām. Vēdera plātne gara un salīdzinoši šaura, ar garu aizmugurējo izgriezumu. Branhiālās plātnes ir salīdzinoši garas un platas, distālais gals atliecas atpakaļ. Īstu tesēru nav, bet ādas zobi ir ļoti lieli, augsti, ar garām, resnām ribiņām, kas zarojas un galos vēlreiz zarojas, un tos iekļauj smalki ādas zobi. Kornuālā plātne ir četrstūraina ar augšanas centru pie laterālās malas, un ap to veidojas koncentriskas zonas.

## Sistemātika
* **Ganosteus** Rohon, 1901
:* *[[Ganosteus artus]]* Mark-Kurik, 1965
:* *[[Ganosteus stellatus]]* Rohon, 1901

## Atsauces
Kristofers Eklstons

**Kristofers Eklstons** (; dzimis ) ir angļu aktieris. Divas reizes ticis nominēts BAFTA televīzijas balvai, Eklstons ir vislabāk pazīstams par savu darbu kino un televīzijā, tai skaitā attēlojot 9. Doktoru BBC zinātniskās fantastikas seriālā *[[Doctor Who]]* un piedaloties seriālā *[[The Leftovers]]*. Regulāri sadarbojies ar režisoriem Deniju Boilu un Maiklu Vinterbotomu.

Atpazīstamību ieguvis, piedaloties filmās *[[Let Him Have It]]* (1991) un "Seklais kaps" (1994). Par lomu BBC seriālā *[[Our Friends in the North]]* (1996), Eklstons tika nominēts BAFTA televīzijas balvai. Vēlāk piedalījies filmās *[[Jude]]* (1996), *[[A Price Above Rubies]]* (1998), "Elizabete" (1998), "Eksistence" (1999), "Nozust 60 sekundēs" (*Gone in 60 Seconds*, 2000), "Neredzamais cirks" (2001), "Citi" (2001), *[[24 Hour Party People]]* (2002) un "28 dienas vēlāk" (2002). Par lomu ITV seriālā *[[The Second Coming]]* (2003), otro reizi ticis nominēts BAFTA balvai.

2005. gadā attēlojis 9. Doktoru seriālā *Doctor Who*, kļūstot par pirmo, kas attēlo šo lomu kopš 1996. gada. Pēcāk piedalījies vairākos televīzijas seriālos, kā arī tādās filmās kā "G. I. Joe: Kobras sacelšanās" (2009), "Amēlija" (2009), *[[Song for Marion]]* (2012), "" (2013) un "Leģenda" (2015). Saņēmis Emmy balvu par lomu seriālā *[[Accused]]* (2011).

## Ārējās saites
Elza Lančestera

**Elza Salivana Lančestera** (, dzimusi , mirusi ) bija angļu teātra, kino un televīzijas aktrise.

Lančestera mācījusies dejošanu un pēc Pirmā pasaules kara sāka uzstāties teātros un kabarē, kur viņa arī izveidoja savu karjeru. 1927. gadā satikusi aktieri Čārlzu Lotonu, ar kuru divus gadus vēlāk aprecējusies. Sākusi arī attēlot nelielas lomas filmās, tai skaitā filmā *[[The Private Life of Henry VIII]]* (1933), kurā piedalījās arī Lotons.

Kļuvusi pazīstama, attēlojot galveno lomu filmā "Frankenšteina līgava" (*Bride of Frankenstein*, 1935). 40. un 50. gados spēlējusi otrā plāna lomas. Lančestera tika nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par filmām *[[Come to the Stable]]* (1949) un "Apsūdzības lieciniece" (1957), kas kļuva par pēdējo no 12 filmām, kurā viņa ir piedalījusies ar Lotonu. Pēc Lotona nāves 1962. gadā viņa atsāka karjeru, piedaloties *[[The Walt Disney Company|Disney]]* filmās "Mērija Popinsa" (1964), *[[That Darn Cat!]]* (1965) un *[[Blackbeard's Ghost]]* (1968). Piedalījusies arī veiksmīgajā šausmu filmā *[[Willard (filma)|Willard]]* (1971). Viena no viņas pēdējām filmām bija *[[Murder by Death]]* (1976).

## Ārējās saites
Franklina šaurums

**Franklina šaurums** () ir jūras šaurums starp Kanādas Velsas Prinča salu rietumos un Būtijas pussalu austrumos. Savieno Pīla šaurumu ziemeļos ar Larsena šaurumu dienvidos. Šaurumā atrodas vairākas nelielas salas, lielākās no kurām ir Tasmanijas salas pie dienvidu ieejas.

Nosaukts par godu britu flotes virsniekam un Arktikas pētniekam Džonam Franklinam, kura ekspedīcija pazuda šajā apvidū pēc došanās ceļā 1845. gadā un 1847. gadā un viņš pats mira.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aleksandrs fon Zīverss

[thumb|[Kārļumuižas pils (pirms 1905).]]
**Aleksandrs fon Zīverss ** (, , 1851—1935) bija vācbaltiešu dārznieks, Kārļumuižas īpašnieks un dārzniecības skolas izveidotājs. Krievijas Impērijas ķeizariskās dārzkopības biedrības valdes loceklis.

## Dzīvesgājums
thumb|Grāfa Zīversa Kārļumuižas ābeļdārza un kokskolas katalogs (1911/1912).
Dzimis 1851. gada 30. jūlijā Emanuela fon Zīversa (1817—1909) un viņa sievas Elīzas, dzimušas Koskulas, ģimenē.
1855. gadā viņa māte mantoja Kārļumuižu, bet tēvs Cēsu pilsmuižu. Viņa tēvs līdz 1877. gadam bija Krievijas Impērijas Iekšlietu ministrijas Ārvalstu ticību galvenās pārvaldes direktors, un ģimene dzīvoja Pēterburgā, kur Aleksandrs apguva dārzkopības specialitāti. Mātei piederošajā Kārļumuižā viņš izveidoja dārzniecību dekoratīvo stādu audzēšanai, kuru vadīja vecākais dārznieks J. Vīgants.

1871. gadā muižas krogus ēkā iekārtoja dārznieku meistaru skolu, kuru 1890. gadā Krievijas Impērijas lauksaimniecības ministrija apstiprināja par divgadīgo dārzniecības skolu un tās beidzēji saņēma dārzkopības meistara nosaukumu. Skola saņēma dotācijas no valsts kases un bija pirmā dārzkopības skola Baltijas provincēs.
Pēc mātes nāves 1901. gadā Aleksandrs fon Zīverss mantoja Kārļumuižu, kuras kungu māju 1905. gada revolūcijas laikā nodedzināja, bet 1909. gadā Zīverss to atjaunoja. Ziemas mēnešos Aleksandrs fon Zīverss kopā ar kalponi Mariju Eglīti (1869—1907) dzīvoja Suvorova ielā 13/15 Rīgā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā viņš kopā ar kalpones meitu Mariju Eglīti (dzimusi 1893. gadā) devās uz ārzemēm, kur viņi apprecējās.
Vācu okupācijas laikā viņi 1918. gadā atgriezās Latvijā.

Cēsu kauju laikā 1919. gada jūnijā Kārļumuižas kungu māju atkārtoti nopostīja, bet pēc 1920. gada agrārās reformas muižas teritoriju ar ēkām sadalīja vairākās jaunsaimniecībās, bijušajam īpašniekam grāfam Aleksandram Zīversam atstāja vienīgi neatsavināmo daļu un 69 ha zemes, kur viņš turpināja nodarboties ar ābeļu audzēšanu un izpēti (pomoloģiju). Viņš Kārļos saimniekoja ap piecpadsmit gadu, bet 1930. gadu vidū nolēma pārcelties uz dzīvi Francijā.

Miris 1935. gadā.

## Kārļumuižas pārdošana
Viņa mantinieki saimniecību sākotnēji iznomāja, bet pēc Aleksandra nāves 1937. gadā par 68 200 latiem pārdeva Zemkopības ministrijai. Tālaika Latvijas Zemkopības ministrs Jānis Birznieks rakstīja:

## Atsauces

## Ārējās saites
* Erik-Amburger-Datenbank 
*
Jēkabs Mors

**Jēkabs Mors** (, , dzimis , miris ) bija Latvijā dzimis vācbaltiešu un latviešu izcelsmes pedagogs, slepenpadomnieks un Carskoje Selo ģimnāzijas direktors. Vairāku pedagoģisku darbu un sengrieķu mācību grāmatas autors.

## Dzīvesgājums

Dzimis 1840. gada 7. martā Rīgā galma padomnieka Georga Gotfrīda Mora un Annas Dorotejas Leventālas ģimenē. 
Annas Dorotejas tēvs bija latviešu zemnieks Miķelis Sproģis no Kundziņsalas, bet laulības ierakstā baznīcas grāmatā viņa ierakstīta ar mātes pirmslaulības uzvārdu Leventāla. Georga Gotfrīda tēvs galdniekmeistars Gotfrīds Mors pārcēlās uz Rīgu no Medenavas draudzes novada Austrumprūsijā.

1860. gadā Mors beidza Tērbatas skolotāju semināru un sāka mācīt Kuresāres otrajā pamatskolā. Vēlāk atgriezās Tērbatā, kur satika savu nākamo sievu. No 1865. līdz 1868. gadam studēja Tērbatas Universitātē filoloģiju. 1869. gada jūlijā apprecējās ar igauņu tirgotāja meitu Auroru Juliānu Katarīnu Tenisonu. Pēc tam mācīja sengrieķu un latīņu valodas Brestā, Vitebskā un Sanktpēterburgā. No 1906. gada līdz savai nāvei 1914. gadā bija Carskoje Selo ģimnāzijas direktors. Tajā laikā tur mācījās Nikolajs Gumiļovs.

## Radinieki
*Jānis Ādams Voldemārs Pruss, kara ārsts. Jēkaba Mora znots.
*Irina Pruse, žurnāliste un pedagoģe. Jēkaba Mora mazmazmeita.

## Bibliogrāfija
**Grieķu etimoloģijas vingrinājumu grāmata*. Sanktpēterburga: K. L. Ricker, 1893 (krievu).

## Atsauces
Larsena šaurums

**Larsena šaurums** (, ) ir jūras šaurums starp Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Atdala Būtijas pussalu austrumos no Velsas Prinča salas ziemeļos, Viktorijas salas rietumos un Karaļa Viljama salas dienvidos. Savieno Franklina šaurumu ziemeļos un Maklintoka šaurumu ziemeļrietumos ar Viktorijas šaurumu dienvidrietumos un Džeimsa Rosa šaurumu dienvidaustrumos.

Nosaukts par norvēģu polārajam kuģotājam Henrijam Larsenam (*Henry Asbjörn Larsen*), kurš kā pirmais 1940.—1942. gadā izkuģoja Ziemeļrietumu jūrasceļu virzienā no rietumiem uz austrumiem un 1944. gadā kā pirmais izkuģoja Ziemeļrietumu jūrasceļu vienā vasarā virzienā no austrumiem uz rietumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Irina Pruse

**Irina Pruse** (; dzimusi ) ir latviešu un ebreju izcelsmes krievu žurnāliste, redaktore, zinātnes popularizētāja un pedagoģe. Krievijas žurnālistu savienības biedre.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1943. gada 31. janvārī Atirau pilsētā vēsturnieku Voldemāra Prusa un Marijas Škļaras ģimenē. Voldemārs Pruss bija pedagoga Jēkaba Mora mazdēls un represētā latviešu strēlnieka Teodora Prusa brāļadēls, viņa senči Latvijā bija dzīvojuši daudzās paaudzēs. Prusu ģimene tika izsūtīta uz Kazahijas PSR Staļina laikā.

1950. gados Prusu ģimene dzīvoja Kurgānā, kur Voldemārs pasniedza vēsturi universitātē. Tur Irina pabeidza skolu. Pēc tam neveiksmīgi centusies iestāties Maskavas Valsts universitātes žurnālistikas fakultātē. Viņas pirmais pieteikums tika noraidīts viņas mātes ebreju izcelsmes dēļ. Dažus gadus strādājusi par rajona laikraksta korespondenti Kurgānas apgabalā. Pēc tam viņai beidzot izdevās iestāties universitātē un pārcelties uz Maskavu. Pēc universitātes beigšanas 1966. gadā sāka rakstīt laikrakstam "MK".

No 1973. līdz 2019. gadam bija populārzinātniskā žurnāla "Zināšanas — spēks" redakcijas biedre, autore un zinātniskā redaktore. Viņa rakstīja rakstus par socioloģiju, antropoloģiju un vēsturi, publicēja intervijas ar pazīstamiem pētniekiem. Pēc reorganizācijas 2004. gadā žurnāls kļuva par autonomu nekomerciālu organizāciju, un Pruse bija viņa līdzīpašniece.

1990. un 2000. gados Pruse pasniedza krievu valodu kā svešvalodu Maskavas Valsts universitātē un Veslijas universitātē ASV. Tagad māca krievu valodu kā privātskolotāja.

Padomju laikā Pruse bija disidente, atteicās iestāties Komunistiskajā partijā. Savos rakstos un "Eho Moskvi" raidījumos bieži kritizē Vladimira Putina režīmu.

## Bibliogrāfija
* *Buratino pēdējā uzvara: Pirmsskolas vecuma bērnu morālās sirdsapziņas veidošana*. Maskava: Zināšanas, 1983 (krievu).

## Atsauces
Ganosteus artus

***Ganosteus artus*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Elga Mark-Kurika 1965. gadā. *G. artus* holotips ir kreisā branhiālā plātne no atseguma pie Tammes Vertsjerva ezera krastā (vidusdevons, arukilas svīta). Nosaukums *Ganosteus artus* nozīmē *biezs* jeb *blīvs* ganostejs (no blīvi izvietotiem ādas zobiem). Suga izplatīta pie Vertsjerva, Vīlandes un Peipusa ezera blakus Kallastei arukilas svītas nogulumos.

## Apraksts
Salīdzinoši liela izmēra īpatņi. Branhiālā plātne eiribazāla un plata. Ādas zobi augsti, konusveidīgi, izvietoti  blīvi un vienmērīgi. Ādas zobu zobiņi ir salīdzinoši īsi. Vēdera plātne ir gara un salīdzinoši šaura, ar garu aizmugurējo izgriezumu.

## Salīdzinājums
Ādas zobi ir līdzīgi *[[Ganosteus stellatus]]* ādas zobiem, taču ir sīkāki un tos neietver mazie ādas zobi. Branhiālās plātnes eiribazālas, plānākas un bez asa malējā stūra, kā *G. stellatus*. Vēdera plātnes ir līdzīgas. Šī plātne ir nedaudz mazāka, platāka, īsāka un zemāka, nekā *[[Pycnosteus palaeformis]]*. Priekšējās malas forma agrīnajās stadijās (bet varbūt arī vēlākās) atgādina *[[Schizosteus striatus]]* juvenīlās formas.

## Atsauces
Elga Marka-Kurika

**Elga Marka-Kurika** (līdz 1964. gadam **Elga Marka**) (1928—2016) bija igauņu ģeoloģe un paleontoloģe.

## Biogrāfija
Dzimusi Tartu, Igaunijā. Izauga Jūlija Marka un Kristīnes Mejas ģimenē. 1947. gadā beidza Tartu 2. vidusskolu. Tajā pat gadā iestājās Tartu Universitātē, kuru pabeidza 1952. gadā reģionālās ģeoloģijas specialitātē. Pēc universitātes absolvēšanas iestājās aspirantūrā Igaunijas ZA Ģeoloģijas institūtā. 1955. gadā aizstāvēja ģeoloģijas-mineraloģijas zinātņu kandidāta disertāciju par Igaunijas devona psammostejām. Zinātniskais vadītājs bija paleontoloģisko zinātņu kandidāts Dmitrijs Obručevs. No 1956. gada sāka strādāt Tartu Universitātes Ģeoloģijas institūtā par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieku. 1959. gadā viņa kļuva par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku paleontoloģijā. Neilgu laiku (1989—1990) ieņēma vadošā zinātniskā līdzstrādnieka amatu, bet no 1998. gada viņa bija izcilais pētnieks.

Mirusi 2016. gada 6. novembrī 87 gadu vecumā.

## Sasniegumi
Elga Marka-Kurika veica pētījumus paleoetoloģijā (fundamentāli bezžokļaiņu un bruņuzivju pētījumi, īpaši to taksonomija un morfoloģija) un biostratigrāfijā (pārsvarā devons un silūrs). Piedalījās paleontoloģijas vēstures un dabas aizsardzības jautājumu apspriešanā. Bija daudzu ekspedīciju dalībniece Baltijā (1948—1993), Ukrainā (1956, 1971 un 1977), dažādos Krievijas reģionos (1956—1988), Polijā (1986), Vācijā (1993). Vismaz 5 ekspedīcijās bija vadītāja.

Bijusī PSRS Paleontoloģijas biedrības Igaunijas nodaļas locekle un priekšsēdētāja. Mugurkaulnieku paleontoloģijas biedrības locekle (ASV). Starptautiskās ģeoloģijas zinātņu Stratigrāfiskās komisijas Devona apakškomitejas korespondētājlocekle. Sarakstījusi ap 130 zinātnisko rakstu.

Apbalvota ar Karla Ernsta fon Bēra medaļu (1992) un Akadēmiķa Artura Luhas prēmiju (2002).
Džīna Simonsa

**Džīna Merlina Simonsa** (, dzimusi , mirusi ) bija angļu aktrise un dziedātāja. Piedalījusies gan filmās Lielbritānijā, gan, sākot no 50. gadiem, Holivudā.

Simonsa tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par lomu Lorensa Olivjē filmā "Hamlets" (*Hamlet*, 1948). Saņēmusi Zelta globusa balvu kā "Labākā aktrise" par filmu *[[Guys and Dolls]]* (1955). Piedalījusies arī filmās *[[Young Bess]]* (1953), *[[The Robe]]* (1953), *[[The Big Country]]* (1958), *[[Elmer Gantry]]* (1960) un "Spartaks" (1960). Savu otro Kinoakadēmijas balvas nomināciju saņēmusi par lomu filmā *[[The Happy Ending]]* (1969), kad viņa tika nominēta kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā".

## Ārējās saites
Viktorijas šaurums

**Viktorijas šaurums** () ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Atdala Karaļa Viljama salu austrumos no Viktorijas salas rietumos. Savieno Larsena šaurumu ziemeļos un Karalienes Modas līci dienvidos. Šaurumā vairākas salas, lielākās no kurām ir Karaliskās Ģeogrāfijas Biedrības salas dienvidos un Kikiktagafāluka rietumos.

Tāpat kā rietumos esošā sala nosaukts par godu britu karalienei Viktorijai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pavlo Kirilenko

**Pavlo Kirilenko** (ukraiņu: *Павло Олександрович Кириленко*; dzimis 1986. gada 5. maijā Makijivkā, Ukrainā) ir ukraiņu prokurors un politiķis. Kopš 2023. gada 5. septembra viņš ir Ukrainas Pretmonopola komitejas vadītājs. Viņš ir bijušais Doneckas apgabala gubernators, vadīja apgabalu no 2019. gada 5. jūlija līdz 2023. gada 5. septembrim.

## Biogrāfija
Pavlo Kirilenko 2008. gadā absolvēja Jaroslava Gudrā Nacionālo tiesību universitāti. 2008. gada jūlijā viņš sāka strādāt Ukrainas ģenerālprokuratūrā. No 2017. gada septembra līdz 2019. gada jūlijam Kirilenko bija Ukrainas rietumu pilsētas Užhorodas garnizona militārais prokurors.

Kirilenko ir Ukrainas ģenerālprokuratūras tieslietu pulkvežleitnants.

## Privātā dzīve
* Vecākais brālis Jevhēnijs Kirilenko (dzimis 1984. gadā) - strādājis Ukrainas spēku struktūrās, 2014. gadā pārgājis "Doneckas tautas republikas" pusē, kopš tā laika joprojām strādā par operatīvo darbinieku "DTR" valsts drošības ministrijā.
* Sieva Alla Kirilenko - strādā Užhorodas pilsētas domes iedzīvotāju darba un sociālās aizsardzības departamentā.
* Ir divi bērni.
* Pavlo vecāki dzīvo "DTR" teritorijā.

## Apbalvojumi

* Bohdana Hmeļnicka ordenis (III pakāpe) (apbalvots 2022. gada 6. martā) - *par nozīmīgu personīgo ieguldījumu Ukrainas valsts suverenitātes un teritoriālās integritātes aizsardzībā, izrādīto drosmi un pašaizliedzīgu rīcību, organizējot apdzīvoto vietu aizsardzību no Krievijas okupantu karaspēka.*

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālais Twitter konts
Deivids Stratērns

**Deivids Rasels Stratērns** (, dzimis ) ir amerikāņu aktieris. Savas karjeras laikā saņēmis vairākas balvas, tai skaitā Neatkarīgā gara balvu, Emmy balvu un *[[Volpi Cup]]*, kā arī ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai, BAFTA kino balvai, *[[Critics' Choice Award]]*, divām Zelta globusa balvām un četrām Ekrāna aktieru ģildes balvām.

Kļuvis pazīstams 80. un 90. gados, piedaloties filmās *[[Return of the Secaucus 7]]* (1980), *[[The Brother from Another Planet]]* (1984), *[[Matewan]]* (1987), *[[Eight Men Out]]* (1988), "Firma" (1991), *[[City of Hope]]* (1991), *[[Sneakers]]* (1992), "Losandželosa konfidenciāli" (1997), "Saimons Birčs" (1998) un *[[Eight Men Out]]* (1999). Ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris" par filmu "Arlabunakti un visu labu" (2005). Spēlējis nozīmīgas lomas arī filmās "Borna ultimāts" (2007) un "Borna mantojums" (2012), kā arī Stīvena Spīlberga filmā "Linkolns" (2012).

Ticis nominēts Zelta globusa balvai par televīzijas filmu *[[Temple Grandin]]* (2010) un *[[Satellite Award]]* balvai par filmu "Klejotāju zeme" (2020).

## Ārējās saites
Jaunais (albums)

***Jaunais*** ir latviešu repera Steps debijas studijas albums. To 2019. gada 27. septembrī izdeva New Wavy Records. Albums ir 28 minūtes garš, un tā galvenais singls ir “Paranoja". Albumā piedalās vairāki viesmākslinieki — Svēte, Teacha, PRUSAX, ilvzija, Big Mystic un xantikvariāts.
Serhijs Haidajs

**Serhijs Haidajs** (; dzimis 1975 gada 6. novembrī Siverskodoneckā, Ukrainā) ir ukraiņu uzņēmējs un politiķis. Viņš no 2019. gada 25. oktobra līdz 2023. gada 14. martam bija Luhanskas apgabala gubernators.

## Dzīvesgājums

Serhijs Haidajs 2014. gadā absolvējis Hmeļnickas Ekonomikas universitāti, iegūstot bakalaura grādu finansēs. 2019. gadā absolvējis Ukrainas prezidenta Nacionālo Valsts administrācijas akadēmiju, iegūstot maģistra grādu ar izcilību sabiedriskajās attiecībās un pārvaldībā.

No 2005. līdz 2015. gadam Haidajs bija *Dembud LLC* ģenerāldirektors. No 2008. līdz 2010. gadam viņš strādāja par Kijivas pilsētas domes deputāta palīgu. No 2014. līdz 2015. gadam Haidajs strādāja par Kijivas apgabala administrācijas Obuhivas rajona pārvaldes priekšsēdētāja padomnieku. 2015. gadā viņš tika ievēlēts par Aizkarpatu apgabala administrācijas Mukačeves rajona padomes locekli. No 2015. līdz 2018. gadam viņš bija Mukačeves rajona pārvaldes priekšsēdētājs.

Ukrainas Ministru kabinets 2023. gada 14. martā atbrīvoja Haidaju no amata kopā ar Odesas un Hmeļnickas apgabala vadītājiem.

2025. gada 4. augustā Ukrainas Augstākā pretkorupcijas tiesa aizturēja Haidaju uz 60 dienām aizdomās par korupciju. Haidajs varēs iziet no apcietinājuma, iemaksājot drošības naudu 10 miljonu hrivnu apmērā.

### 2022. gadā Krievijas iebrukums Ukrainā

2022. gadā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā Haidajs vada Luhanskas apgabala aizsardzību.

2022 gada Siverskodoneckas kaujas laikā Haidajs novēroja, ka "krievi izmanto savu Sīrijas kara taktiku Siverskodoneckā. Pirmkārt, viņi cenšas izpostīt vairākus kilometrus lielu platību ar gaisa un artilērijas uguni un virzīties uz priekšu ar sauszemes karaspēku. Kad viņi iegūst spēku, viņi var atkāpties un sākt šaut ar tāldarbības ieročiem. Savukārt, kad sāk sist ar lielgabaliem, mēs atkāpjamies un tad atgriežamies savās pozīcijās. Mūs nevar piebeigt. Mums arī nāca palīgā papildspēki. 20 procenti pilsētas ir mūsu kontrolē. Šobrīd sadursmes notiek pilsētas centrā. Mēs nedomājam pamest Siverskodonecku."

## Privātā dzīve
Neprecējies, ir meita.

## Apbalvojumi

* Bohdana Hmeļnicka ordenis (III pakāpe) (apbalvots 2022. gada 6. martā) — *par nozīmīgu personīgo ieguldījumu Ukrainas valsts suverenitātes un teritoriālās integritātes aizsardzībā, izrādīto drosmi un pašaizliedzīgu rīcību, organizējot apdzīvoto vietu aizsardzību no Krievijas okupantu karaspēka.*

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā Facebook lapa
* Privātais Facebook konts
* Oficiālais Telegram konts
* Oficiālais Twitter konts
* IMDb profils
Aleksejs Bestuževs-Rjumins

**Aleksejs Bestuževs-Rjumins** ​​(; 1693-1766) bija Krievijas caristes, vēlāk Krievijas Impērijas diplomāts un Valsts kanclers. Cēsu pilsmuižas īpašnieks (1747-1755).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1693. gada 1. jūnijā (22. maijā pēc VS) Maskavā bajāra Pētera Bestuževa ģimenē. Lielā Ziemeļu kara laikā 1705. gadā Krievijas cars Pēteris I viņa tēvu iesaistīja diplomātiskā dienestā un Alekseju kopā ar viņa brāli Mihailu 1708. gadā nosūtīja mācīties uz Kopenhāgenu un Berlīni.
1713. gadā viņš kļuva par Hannoveres kūrfirsta Georga Ludviga galminieku, no 1714. gada par Lielbritānijas un Īrijas karaļa Džordža I galminieku Londonā. 1718. gadā Pēteris I viņu nosūtīja uz Jelgavu, kur viņa tēvs bija Kurzemes un Zemgales hercogienes Annas Ivanovnas galma virspadomnieks (oberhofmeistars).

No 1720. līdz 1740. gadam viņš bija Krievijas diplomāts Kopenhāgenā, kopš 1734. gada Krievijas Impērijas sūtnis Dānijas karalistē. Pēc ķeizarienes Annas nāves 1740. gadā Bestuževu-Rjuminu ieslodzīja Šliselburgas cietoksnī un piesprieda nāvessodu, bet pēc ķeizarienes Elizabetes nākšanas pie varas 1741. gadā viņu apžēloja un iecēla par vicekancleru, senatoru, pasta direktoru, 1744. gadā par valsts kancleru.
Septiņgadu kara laikā viņam pārmeta valsts nodevību, 1758. gadā apcietināja un otro reizi piesprieda nāvessodu. Pēc ķeizarienes Katrīnas II nākšanas pie varas 1762. gadā Bestuževs-Rjumins atguva tiesības un titulus, bet ne politisko ietekmi.

Miris 1766. gada 21. aprīlī Pēterburgā.

## Cēsu pilsmuižas īpašnieks
1747. gadā ķeizariene Elizabete savam kancleram grāfam Aleksejam Bestuževam-Rjuminam uzdāvināja Cēsu pilsmuižu, bet viņš nespēja satikt ar Cēsu pilsētas iedzīvotājiem. Kad 1748. gadā ugunsgrēka laikā gāja bojā Cēsu pilsētas rātsnams un lielākā daļa pilsētas, Bestuževs pavēlēja uzart pilsētas ielas un apsēt tās ar auzām.
1755. gadā viņš pilsmuižu pārdeva Gotlībam Johanam fon Volfam. 1766. gadā ķeizariene Katrīna II Cēsīm piešķīra tirdzniecības privilēģijas, bet tikai 1783. gadā atjaunoja Cēsu pilsētas tiesības.

## Atsauces
Prinča Reģenta šaurums

**Prinča Reģenta šaurums** () ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Savieno Lankastera šaurumu ziemeļos ar Būtijas līci dienvidos. Atdala Bafina salas Brodēra pussalu austrumos no Somersetas salas rietumos.

19. gadsimtā Ziemeļrietumu jūrasceļa meklējumos šaurumu šķērsojušas vairākas ekspedīcijas (Viljams Perijs 1819. gadā, Džons Ross 1829. gadā). Tikai 1852. gadā tika atklāta rietumu izeja Belo šaurums starp Somersetu un Būtijas pussalu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mērija Astore

**Mērija Astore** (, dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise. Iespējams, vislabāk viņa ir pazīstama no lomas Džona Hjūstona *[[film noir]]* filmā "Maltas vanags" (1941).

Savu karjeru sākusi 20. gados, filmējoties mēmajā kino. 1941. gadā par filmu *[[The Great Lie]]* saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".

Piedalījusies arī tādās filmās kā *[[Dodsworth]]* (1936), *[[The Palm Beach Story]]* (1942), "Satiksimies Sentluisā" (*Meet Me in St. Louis*, 1944) un *[[Hush… Hush, Sweet Charlotte]]* (1964).

## Ārējās saites
Džoana Allena

**Džoana Allena** (, dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.

1988. gadā saņēmusi Tony balvu par izrādi *[[Burn This]]*. Allena ir arī trīskārtēja Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominante kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par filmām "Niksons" (*Nixon*, 1995) un *[[The Crucible]]* (1996), kā arī kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par filmu *[[The Contender]]* (2000).

Piedalījusies arī tādās filmās kā *[[Manhunter]]* (1986), "Pegija Sjū precas" (1986), ** (1988), *[[Searching for Bobby Fischer]]* (1993), "Ledus vētra" (1997), "Ar ienaidnieka seju" (1997), "Jaukpilsēta" (*Pleasantville*, 1998), "Borna pārspēks" (2004), "Sacīkstes uz dzīvību un nāvi" (*Death Race*, 2008), "Borna mantojums" (2012) un "Istaba" (2015).

## Ārējās saites
Denijs Glovers

**Denijs Lebrens Glovers** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, režisors un politiskais aktīvists.

Glovers ir vislabāk pazīstams, attēlojot galveno lomu "Nāvējošais ierocis" (*Lethal Weapon*) filmu sērijā. Attēlojis galvenās lomas filmās "Purpura krāsa" (*The Color Purple*, 1985), *[[To Sleep with Anger]]* (1990), "Plēsoņa 2" (1990), *[[Angels in the Outfield]]* (1994) un *[[Operation Dumbo Drop]]* (1995), kā arī otrā plāna lomas filmās *[[Silverado]]* (1985), "Liecinieks" (*Witness*, 1985), *[[A Rage in Harlem]]* (1991), "Sapņu meitenes" (2005), "Snaiperis" (2007), "Pēc noskatīšanās attīt" (2008), "Nāve bērēs" (*Death at a Funeral*, 2010), "Aiz kulisēm" (2014), *[[Sorry to Bother You]]* (2018), "Vecais vīrs un šaujamais" (2018), *[[The Last Black Man in San Francisco]]* (2019), "Mirušie nemirst" (2019) un "Džumandži: Nākamais līmenis" (2019).

2021. gadā Glovers saņēma Džīna Heršolta humanitāro balvu. Ticis nominēts piecām Emmy balvām un četrām Grammy balvām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Braiens Singers

**Braiens Džejs Singers** (, dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors, producents un scenārists.

## Karjera
Pēc tam, kad Singers absolvēja Dienvidkalifornijas Universitāti, viņš režisēja savu pirmo filmu *[[Lion's Den]]* (1988). Singera nākamā filma *[[Public Access]]* (1993) saņēma žūrijas balvu Sandensas kinofestivālā. Guvis ievērojamu kritiķu atzinību un finansiālus panākumus ar kriminālfilmu "Parastie aizdomās turamie" (1995). Vēlāk režisējis trilleri *[[Apt Pupil]]* (1998), kas balstīts uz Stīvena Kinga romāna. 2000. gados veidojis lielbudžeta supervaroņu filmu "X-cilvēki" (2000), par ko saņēmis Saturna balvu, tās turpinājumu "X-cilvēki 2" (2003) un "Supermens atgriežas" (2006). 2008. gadā režisējis Otrā pasaules kara filmu "Valkīra" (*Valkyrie*, 2008). Producējis un sarakstījis scenāriju filmai "X-cilvēki: Pirmā klase" (2011), režisējis fantāzijas filmu "Džeks milžu bende" (*Jack the Giant Slayer*, 2013), kā arī vēl divas "X-Cilvēki" filmas: "X-cilvēki: Bijušās nākotnes dienas" (2014) un "X-cilvēki: Apokalipse" (2016). Singers arī režisēja biogrāfisko filmu par grupu *[[Queen]]*, "Bohēmista rapsodija", lai gan viņš tika atlaists no filmas īsi pirms tās pabeigšanas.

 žurnāls *[[The Atlantic]]* publicēja savu izmeklēšanu, kurā četri vīrieši apgalvoja, ka Singers viņiem seksuāli uzmācies un uzbrucis, kad viņi bija nepilngadīgi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rūbens Ēstlunds

**Klāss Ulle Rūbens Ēstlunds** (, dzimis ) ir zviedru kinorežisors, scenārists un kinoproducents.

Ēstlunds ir vislabāk pazīstams ar savām filmām *[[Force Majeure]]* (2014), "Kvadrāts" (2017) un "Skumju trīsstūris" (*Triangle of Sadness*, 2022), kuras tika atzinīgi novērtētas Kannu kinofestivālā. Gan "Kvadrāts", gan "Skumju trīsstūris" saņēma Kannu kinofestivāla galveno balvu — Zelta palmas zaru. Ēstlunds kļuva par desmito režisoru, kurš Zelta palmas zaru ir saņēmis divas reizes.

Saņēmis arī trīs ''Guldbagge'' balvas kā labākais režisors. 2017. gadā par filmu "Kvadrāts" saņēmis Eiropas Kino balvu gan kā labākais režisors, gan par labāko scenāriju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fjūri un Heklas šaurums

**Fjūri un Heklas šaurums** () ir jūras šaurums Kanādas Arktikā. Savieno Būtijas līci rietumos ar Foksa baseinu austrumos. Atdala Bafina salu ziemeļos no Ziemeļamerikas kontinenta Melvila pussalas dienvidos. Šaurumā atrodas vairākas salas, lielākās no kurām ir Simialuka un Saglārjuka. Lielāko gada daļu pildīts ar ledu. Šauruma dienvidaustrumu krastā atrodas Iglulikas pilsētiņa.

Pirmie no eiropiešiem šaurumu 1822. gadā atklāja britu ekspedīcija Viljama Perija vadībā. Perija ekspedīcija pirms tam bija iesprūdusi ledū, bet no vietējiem inuitiem viņi uzzināja par jūrasšaurumu un ar suņu pajūgiem to apsekoja. Atklājums izraisīja lielu entuziasmu sakarā ar līdz tam neveiksmīgajiem Ziemeļrietumu jūrasceļa meklējumiem — šaurums pavēra teorētisku iespēju kuģot rietumu virzienā pa relatīvi no ledus brīvu ceļu. Nosaukts par godu Perija ekspedīcijas kuģiem *Fury* un *Hecla*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Maksims Marčenko

**Maksims Marčenko** (, dzimis 1983. gada 10. februārī) ir ukraiņu pulkvedis, bijušais Ukrainas Sauszemes spēku 28. mehanizētās brigādes un bataljona "Aidar" komandieris un no 2022. gada 1. marta līdz 2023. gada 14. martam Odesas apgabala gubernators.

## Biogrāfija

Marčenko dzimis 1983. gada 10. februārī Slovjanskā, Doneckas apgabalā. 2005. gadā absolvējis Harkivas Tanku karaspēka institūtu un studējis Ukrainas Nacionālās aizsardzības universitātes Karaspēka izmantošanas (spēku) Vadības un štāba institūtā.

No 2015. līdz 2017. gadam viņš bija komandieris vienā no Ukrainas Sauszemes spēku uzbrukuma bataljoniem, bataljonā "Aidar".

Vēlāk, 2017. gadā, viņš tika iecelts par 92. mehanizētās brigādes komandiera vietnieku, kur uzturējās neilgu laiku, jo gadu vadīja citu brigādi.

2019. gada aprīlī viņš tika paaugstināts pulkveža pakāpē.

### Odesas apgabala gubernators

2022. gada 1. martā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā viņš tika iecelts par Odesas apgabala gubernatoru, aizstājot Serhiju Hrinevecki. 2022. gada 15. martā Marčenko iecēla Anatoliju Vorohajevu par savu vietnieku. Tajā pašā dienā Marčenko tikās ar politisko filozofu Bernāru Anrī Levī Odesā.

### Kara laikā
Pulkvedis Marčenko bija Pokrovskas taktiskās grupas komandieris Krievijas armijas veiktā Dobropiļļas pārrāvuma laikā 2025. gada augustā.

## Atsauces