open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Imunitāte

Par **imunitāti** sauc organisma neuzņēmību pret slimību baktērijām, noteiktām indēm un dažādiem svešķermeņiem. 20. gadsimta sākumā vācu zinātnieks Pauls Ērlihs noskaidroja, ka imunitāti rada asinīs esošās pretvielas jeb antivielas. Par šo atklājumu viņš kopā ar Iļju Mečņikovu 1908. gadā saņēma Nobela prēmiju.

Pretvielas ir asiņu plazmas olbaltumvielas, ko izstrādā viens no leikocītu veidiem - limfocīti. Īpaši daudz limfocītu ir limfmezglos. Pretvielas rodas pēc tam, kad limfocīti ir saskārušies ar slimību mikrobiem vai indēm. Īsumā dēļ visu, kas izraisa pretvielu veidošanos, apzīmē ar vārdu antigēns.

## Imunitātes veidi
Izšķir iedzimto un iegūto imunitāti.
### Iedzimtā imunitāte
Iedzimto jeb sugas imunitāti nodrošina organisma iedzimtās īpatnības. Piemēram, iedzimtās imunitātes dēļ cilvēki neslimo ar daudzām dzīvnieku slimībām, bet dzīvnieki ar cilvēku slimībām. 
### Iegūtā imunitāte
Šī imunitāte rodas mūža gaitā, un pēcnācējam tā neiedzimst. Imunitāti iedala dabiski iegūtajā un mākslīgi iegūtajā imunitātē. 
* **Dabiski aktīva imunitāte**
Dabiski aktīva imunitāte rodas tad ja cilvēks izslimo kādu lipīgu slimību un viņa asinīs izveidojas pretvielas pret šīm slimības mikrobiem. 
* **Dabiski iegūtā pasīvā imunitāte**
Dabiski iegūtā pasīvā imunitāte ir jaundzimušajiem un zīdaiņiem pirmajos mēnešos.
* **Mākslīgi aktīvā imunitāte**
Cilvēkam ievada aizsargpoti jeb vakcīnu. Ja cilvēks pēc tam saskaras ar šiem mikrobiem, viņš vai nu nesaslimst, vai slimo ļoti viegli.
* **Mākslīgi pasīvā imunitāte** 
Ja cilvēkam nepieciešama steidzama palīdzība, viņam mākslīgi ievada gatavas pretvielas. Seruma ārstnieciskā darbība ir tūlītēja, bet īslaicīga, tādēļ to izmanto tad, kad aizsargefekts vajadzīgs nekavējoties.

## Ārējās saites
* Imunitāte | Medicīnas termins
Ģermānija (nozīmju atdalīšana)

**Ģermānija** (*Germania*) var būt:

* Ģermānija - šādi romieši sauca teritoriju, kuru apdzīvoja ģermāņi
* "Ģermānija" - Tacita ap 98. gadu radīta grāmata, kas apraksta Ģermāniju
* Pasaules galvaspilsēta Ģermānija (*Welthauptstadt Germania*) - Ādolfa Hitlera iecerētais Berlīnes nosaukums pēc uzvaras 2.pasaules karā
Ģermānija

thumb|Neilgi pastāvējusī Romas impērijas Ģermānijas province (dzeltenās nokrāsās), reizēm dēvēta par "Seno Ģermāniju" (''Germania Antiqua'').
thumb|Lielā Ģermānija (''Magna Germania'') kopā ar Romas impēriju ap 98. gadu p.m.ē.

Par **Ģermāniju** () romieši sauca teritoriju, ko apdzīvoja ģermāņi. Mūsdienās tā atbilst aptuveni Nīderlandes un Vācijas (nedaudz arī Čehijas un Polijas) teritorijai. Tās dabiskās robežas ziemeļos bija Baltijas jūra un Ziemeļjūra, rietumos — Reina, bet dienvidos — Alpi un Donava. Ģermānijas austrumu robeža ar sarmatu un aistu zemēm bija Vislas upe un Karpati.

Romieši vairākkārt centās iekarot Ģermāniju, no 7. gada p.m.ē. līdz 9. gadam m.ē. līdz Elbas upei pastāvēja Ģermānijas province, vēlāk dēvēta par "Seno Ģermāniju" (*Germania Antiqua*). Pēc ģermāņu pretuzbrukumiem Romas impērijas robeža nostiprinājās gar Reinas un Donavas upēm. Neatkarīgo Ģermāniju romieši sauca par Lielo Ģermāniju (*Magna Germania*), bet iekarotā Ģermānija iedalījās divās provincēs: Lejasģermānijā (*Germania Inferior*, galvaspilsēta — *Colonia Agrippinensis*/Ķelne) un Augšģermānijā (*Germania Superior*, galvaspilsēta — *Moguntiacum*/Mainca).

## Skatīt arī
* Par Ģermānijas atrašanās vietu un tautām
Schwerbelastungskörper

thumb|''Schwerbelastungskörper''
***Schwerbelastungskörper*** () ir no cementa veidots lielizmēra cilindrs Berlīnē, Vācijā. To uzbūvēja 1941.-1942. gadā, lai pētītu iespējas celt lielizmēra ēkas smilšainajā augsnē, gatavojoties netālu celt gigantisku Triumfa arku. Cilindrs ir 14 m augsts un 21 metru diametrā, tā pamati atrodas 18,2 metru dziļumā. Kopumā tā celtniecībā tika izmantotas 12 650 tonnas cementa un tas kopumā veido 30 000 kubikmetru betona. Būvniecības izmaksas bija 400 000 reihsmarku.

Tuvumā esošo dzīvojamo ēku dēļ tas netika uzspridzināts Otrā pasaules kara beigās, tāpēc celtne tika saglabāta, 1995. gadā šī būve tika atzīta par vēstures pieminekli. Ēka celta brutālisma stilā.

Cilindrs atrodas Ģenerāļa Pāpes (*General-Pape-Strasse*) un Konrāda Dūdena ielas (*Konrad-Duden-Strasse*) krustojumā, Tempelhofas-Šēnebergas (*Tempelhof-Schöneberg*) rajonā.

## Ārējās saites
* Citas fotogrāfijas  interneta vietnē Bahnstrecken im Süden Berlins, vācu valodā
* Par celtni portālā SkyscraperPage.com, angļu valodā
* Par celtni portālā Structurae, angļu valodā
Gajs Cēzars

200px|thumb|Gaja Cēzara krūšutēls<br />(Muzejs Romā)

**Gajs Cēzars**, pilnā vārdā **Gajs Jūlijs Cēzars Vipsaniāns** (*Gaius Julius Caesar Vipsanianus*), dzimis **Gajs Vipsānijs Agripa** (*Gaius Vipsanius Agrippa*) (dzimis 20. gadā p. m. ē., miris 4. gadā) bija Romas impērijas konsuls no 1. gada m.ē.

Cēlies no senās Romas patriciešu Jūlija dzimtas jeb Jūlijiem ().
Marka Vipsānija Agripas (*Marcus Vipsanius Agrippa*) un Oktaviāna meitas Jūlijas Vecākās (*Julia Caesaris filia*) vecākais dēls. Pēc Agripas nāves 12. gadā p. m. ē. Oktaviāns viņu adoptēja, vienlaicīgi ar Gaja Cēzara brāli Lūciju Cēzaru. Tika uzskatīts par Oktaviāna mantinieku, tāpēc saņēma vairākus augstus titulus, tomēr 4. gadā no ievainojumiem, kurus ieguva kaujās Armēnijā, mira Līkijas teritorijā.

## Ārējās saites
Konsuls (Roma)

**Konsuls** (, saīsinājums - *cos.*) — augstākā vēlētā valsts amatpersona Romas republikas laikā. No 509. gada p. m. ē., kad Romā nodibinājās republika, konsulus sauca par pretoriem (*praetor*), tomēr kopš 305. gada p. m. ē. to tituls bija konsuli, bet par pretoriem sauca amatpersonas ar citām funkcijām.

Romas republikā katru gadu tika ievēlēti divi konsuli, kas ar varu mainījās reizi mēnesī. Katram no tiem bija vienāda vara ar veto tiesībām vienam pret otru. Konsuli darbojās relatīva miera laikā, militāro briesmu gadījumā tika ievēlēts viens diktators. Minimālais vecums, no kura varēja ievēlēt par konsulu — 41 gads patricietim, 42 gadi — plebejam (kopš 366. gada p. m. ē.). Šāds modelis pastāvēja, lai nepieļautu monarhijas veidošanos republikā.

Pēc Augusta Oktaviāna nākšanas pie varas un Romas impērijas izveidošanās, konsula amats kļuva ceremoniāls goda amats bez reālas varas.

## Vēsture
Pēc pēdējā Romas karalistes karaļa padzīšanas 509. g. p. m. ē, daļu karaļa varas funkciju piešķīra vēlētai institūcijai, kas speciāli tika radīta tā, lai nepieļautu monarhijas atjaunošanos. Pirmos republikas gadsimtus konsulus sauca par pretoriem (vadoņiem), jo viens no viņu galvenajiem uzdevumiem bija vadīt Romas karaspēku. Viņus ievēlēja neregulāri, parasti tad, kad republika devās karā. Ap 300. g. p. m. ē lietošanā nostiprinās "konsuls", kā šī amata nosaukums.

Konsuli bija atbildīgi par valsts pārvaldi, likumdošanu un tiesu sistēmu. Viņi arī veica reliģiskos rituālus un nākotnes zīlēšanu, īpaši pirms došanās kaujā. Konsula nāves gadījumā uz viņa atlikušo termiņa laiku ievēlēja jaunu konsulu. Romas gadu skaitīšanā gadus sauca konsulu vārdos.

Pēc tradīcijas, līdz 367. g. p. m. ē konsula amatus ieņēma tikai Romas patricieši, taču tad tika pieņemts lēmums, ka vismaz no vienam no konsuliem jābūt plebejam. Taču par konsuliem arī vēlāk parasti ievēlēja šauras valdošo ģimeņu grupas pārstāvjus. Pētot konsulu vārdus, vēsturnieki uzskata, ka plebeju pārstāvji arī agrāk ir ievēlēti par konsuliem, taču iekšpolitisko cīņu rezultātā uz ilgāku laiku patricieši bija sagrābuši šo amatu savā kontrolē.

## Ārējās saites
Tors

**Tors** var būt
* Tors — dievs senskandināvu mitoloģijā.
* Tors — ģeoloģijā dēdēšanas paliktnis,
* Tors — telpisks ģeometrisks ķermenis,
* Tors jeb torrs — spiediena mērvienība,
* Tors — supervaronis
* "Tors" — supervaroņu filma

## Skatīt arī
* Tora
* Tor
Kenans Evrens

**Kenans Evrens** (; dzimis , miris ) bija Turcijas ģenerālis. Viņš bija 7. Turcijas prezidents.

## Ārējās saites
Lūiss Ārmstrongs

**Lūiss Ārmstrongs** (*Louis Armstrong*;  — ) bija amerikāņu džeza mūziķis. Ārmstrongs precīzi nav zinājis savu dzimšanas dienu un izvēlējās par tādu 4. jūliju — ASV neatkarības dienu. Vēlāk dzimšanas datumu precizēja viņa biogrāfi.

Viņš bija afroamerikāņu džeza muzikants, trompetists un dziedātājs. Ārmstrongu bieži dēvē par "džeza tēvu". Viņš ir dzimis Ņūorleānā, no kurienes 1922. gadā devās uz Čikāgu spēlēt Džo Olivera orķestrī.

Visnozīmīgākie Ārmstronga ieraksti veikti 1927. un 1928. gadā,  pazīstami kā *[[Louis Armstrong and His Hot Fives]]*. Šie ieraksti kļuva par "svinga ēras" ietekmīgākajiem paraugiem. Līdz pat 1940. gadiem Ārmstrongs palika improvizētājs, kuram bija vislielākais skaits atdarinātāju un sekotāju starp džeza muzikantiem.

## Biogrāfija
Ārmstronga bērnība nebija viegla. Tēvu viņš nekad nav pazinis, bet māte viņam nav veltījusi īpaši daudz uzmanības. Lūī, kā viņu sauca kreolu manierē, audzināja viņa vecāmāte, kura vēl atcerējās verdzības laikus. Zēns jau no bērnības strādāja, izvadāja ogles, dziedāja par sīknaudu uz ielu stūriem.

Pirmo muzikālo izglītību viņš guva krāsaino pusaudžu labošanas kolonijā, kur nokļuva par šaušanu uz ielas Jaungada naktī. Atbrīvots, bijušais cietuma pūtēju orķestra līderis ātri vien atrada darbu. 18 gadu vecumā pie sevis ansamblī viņu paņēma pietiekami autoritatīvs trombonists Kids Ori. Bet pats Lūiss Ārmstrongs par savu īsto skolotāju uzskatīja Džo Kingu Oliveru.

Savus pirmos ierakstus veica Čikāgā Olivera "Kreolu džezbenda" sastāvā. 1924. gadā viņš pēc sievas Līlas Hārdinas uzstājīgas prasības uzsāka patstāvīgu karjeru. 1925. gadā Lūiss Ārmstrongs organizēja savu "Karsto piecinieku" — pirmo džeza improvizāciju ansambli. Ierakstus, kas veikti šajos gados, pieņemts uzskatīt par džeza klasikas grāmatas pirmajām zelta lappusēm. Tad arī trompetists Lūiss sāka dziedāt. Sākumā tas bija "skečs" — vokāls trompetes atdarinājums. Vokāls ar vārdiem parādījās vēlāk.

1930. gados Lūiss Ārmstrongs daudz koncertēja, uzstājās ar slaveniem bigbendiem, taču lūpas traumas dēļ (kas viņas deva iesauku *Satchmo*) aizvien vairāk sāka uzstāties kā vokālists. 1940. gados viņš savāca ansambli "Visas zvaigznes" (*All Stars*) — spīdošu džeza komandu. Par klasiku kļuva 1950. gados kopā ar Ellu Ficdžeraldu ierakstītā Geršvina opera "Porgijs un Besa". Panākumu virsotnē ierakstīta dziesma *[[Hello, Dolly!]]*; dziesma ir iegājusi daudzu izcilu izpildītāju repertuārā, bet Ārmstrongs ir no tiem vispopulārākais. Par viņa pēdējo hitu kļuva dziesma *[[What a Wonderful World]]*.

Lūiss Ārmstrongs miris Ņujorkā 1971. gada 6. jūlijā.

## Ārējās saites
Turcijas prezidentu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Turcija]]s prezidenti** kopš 1923. gada, kad tika proklomēta republika.

## Uzskaitījums

### [[Attēls:Flag of Turkey.svg|30px]] [[Turcijas Republika]] (1923—mūsdienas) [[Attēls:Emblem of Turkey.svg|30px]]
Ahmets Nedždets Sezers

**Ahmets Nedždets Sezers** (; dzimis , Afjonkarahisarā, Turcijā) ir bijušais Turcijas prezidents no 2000. līdz 2007. gadam. Beidzis Afjonas vidusskolu 1958. gadā.

1962. gadā absolvēja Ankaras Universitātes Tiesību zinātņu fakultāti un Ankarā sāka savu karjeru kā tiesnesis. Pēc dienesta Militārajā akadēmijā, strādāja par tiesnesi Didžlē (Dicle) un Jerkējā (Yerköy), kā arī Augstākajā apelācijas tiesā Ankarā par uzraudzības tiesnesi.

1978. gadā ieguva maģistra grādu tiesību zinātnēs Ankaras Universitātes Tiesību zinātņu fakultātē.

1983. gadā viņu ievēlēja par Augstākās apelācijas tiesas locekli. Augstākās apelācijas tiesas plenārā asambleja Sezeru izvirzīja kā Konstitucionālās tiesas locekļa kandidātu. 1988. gada 27. septembrī prezidents viņu iecēla par Konstitucionālās tiesas locekli. 1998. gada 6. janvārī viņu apstiprināja par galveno Konstitucionālās tiesas tiesnesi.

2000. gada 5. maijā Ahmetu Nedždetu Sezeru Turcijas Lielā nacionālā asambleja ievēlēja par desmito prezidentu un 2000. gada 16. maijā viņš sāka pildīt prezidenta pienākumus. 2002. gada 15.—16. aprīlī Ahmets Nedždets Sezers ieradās valsts vizītē Latvijā.

1964. gadā Ahmets Nedždets Sezers apprecēja Semru un viņiem tagad ir trīs bērni.

Ahmeta Nedžedeta Sezera prezidenta pilnvaru termiņš beidzās 2007. gada 16. maijā, bet sakarā ar to, ka Turcijas Lielā nacionālā asambleja nevarēja ievēlēt jaunu prezidentu, viņš pildīja amatu līdz 2007. gada 28. augustam, kad pēc asamblejas pārvēlēšanas tā par prezidentu ievēlēja ārlietu ministru Abdullahu Gilu.

## Ārējās saites
Lūkass Krānahs Vecākais

thumb|250px|Krānaha pašportrets 77 gadu vecumā (1550)
**Lūkass Krānahs Vecākais** (, dzimis 1472. gada 4. oktobrī Kronahā, miris 1553. gada 16. oktobrī Veimārā), dzimis **Lūkass Millers** (*Lucas Müller*), bija renesanses laika vācu gleznotājs un grafiķis (vara grebumi, kokgriezumi), ziemeļu renesanses pārstāvis. Viņš gleznoja reliģiskas un mitoloģiskas ainas, kā arī portretus. Starp nozīmīgākajiem Krānaha darbiem jāmin "Ādams un Ieva" (1528), "Jaunava ar bērnu zem ābeles" (apm. 1530. g.), "Mārtiņa Lutera portrets" (1543) un "Mūžīgās jaunības avots" (1546).

Krānahs dzimis Augšfrankonijas pilsētā Kronahā, no kuras arī aizguvis savu uzvārdu. Arī Krānaha tēvs Hanss Millers bija mākslinieks (dažos avotos parādās, ka viņa uzvārds bijis "Mālers", iespējams, atsaucoties uz viņa profesiju). Apmēram 1501.—1504. gadā Krānahs darbojās Vīnē; šajā laikā viņš uzgleznoja darbus "Johannesa Kuspiniāna portrets" un "Krustā sišana", kā arī pieņēma uzvārdu "Krānahs". 1505. gadā Krānahs kļuva par Saksijas kūrfirsta Frīdriha Gudrā galma gleznotāju Vitenbergā un šo amatu ieņēma līdz pat 1550. gadam. Vitenbergā Krānaham bija liela darbnīca, turklāt viņš vairākkārt bija pilsētas padomes loceklis un arī pilsētas mērs. 1508. gadā viņš apmeklēja Nīderlandi, kur uzgleznoja imperatora Maksimiliana I un vēlākā Kārļa V portretu. Ceļojuma laikā viņš apskatīja arī daudzas holandiešu un itāliešu gleznas, kas vēlāk ietekmēja viņa gleznošanas stilu.

Krānahs vairākkārt portretēja nozīmīgus protestantisma atbalstītājus (Mārtiņu Luteru, Saksijas hercogu Henrihu).

Arī Krānaha dēli darbojās viņa darbnīcā, taču par atzītu mākslinieku kļuva tikai Lūkass Krānahs Jaunākais.

[thumb|250px|left|"[Mūžīgās jaunības avots"]]

## Ārējās saites
Lūkass Krānahs

* Lūkass Krānahs Vecākais (1472—1553), vācu mākslinieks
* Lūkass Krānahs Jaunākais (1515—1586), vācu mākslinieks, Lūkasa Krānaha Vecākā dēls
Totalitārisms

**Totalitārisms** ir politiska iekārta, kurā valsti pārvalda bez sabiedrības līdzdalības, lēmumi totalitārismā tiek pieņemti bez saskaņošanas ar sabiedrības vairākumu; nozīmīgāko sabiedrisko, saimniecisko un politisko darbību totalitārā režīmā kontrolē valsts.Tas ir diktatūras veids, kurā vara ierobežo cilvēku visās jomās. Diktatūras apstākļos vara pieder nelielam cilvēku lokam vai pat vienam cilvēkam.

Raksturīgas pazīmes:
* valsts vara tiek koncentrēta šauras grupas — kliķes — rokās,
* opozīcijas apspiešana, vispārējs terors kā valsts pārvaldes līdzeklis,
* visu dzīves jomu pakļaušana valsts un dominējošās ideoloģijas interesēm,
* ilgstoši mobilizēta sabiedrība, izmantojot vadonības kultu, masu kustības, propagandu u.c. līdzekļus,
* agresīva, uz paplašināšanos vērsta ārpolitika;
* pilnīga kontrole pār sabiedrisko dzīvi.

## Ārējās saites
Fantāzijas literatūra

**Fantāzijas literatūra** () ir literatūras (galvenokārt — prozas) tematisks paveids; fantāzijas literatūrā attēloto pasauļu, tēlu, notikumu, sižetu pamatā parasti ir maģija un cita rakstura pārdabiski spēki. Fantāzijas literatūra ir spēcīgi ietekmējusies no mitoloģijas, viduslaiku leģendām, tajā bieži sastopami dažādi mītiska rakstura motīvi un tēli, un darbība fantāzijas literatūras darbos bieži vien noris vidē, kas līdzinās viduslaiku pasaulei — lai gan pastāv arī, piemēram, tā sauktā pilsētas fantāzija (*urban fantasy*), kur darbība var risināties arī mūsdienu pilsētās.

## Vēsture

Par fantāzijas literatūras pirmsākumiem mēdz uzskatīt gotisko literatūru (Mērija Šellija u.c. autori), lai gan dažkārt fantāzijas literatūra tiek aplūkota plašākā kontekstā, tās aizsākumus saistot ar pārdabiska satura literatūru vispār, un tādējādi šajā kontekstā iekļaujot pat, piemēram, Homēra eposus un citus mitoloģiska rakstura darbus.

Par fantāzijas literatūras aizsācēju jēdziena mūsdienu izpratnē tiek uzskatīts angļu filologs un rakstnieks Džons Ronalds Rūels Tolkīns (1892—1973), romāna "Hobits" un triloģijas "Gredzenu pavēlnieks" autors. Līdzās Tolkīnam kā mazāk nozīmīgs, bet tomēr svarīgs autors minams arī Roberts Hauards (1906—1936); ietekmīgs bijis arī Klaivs Steiplzs Lūiss, "Nārnijas hroniku" autors.

Fantāzijas literatūra uzsāka spēcīgu attīstību 50. gados, un ieguva lielu popularitāti tieši pēc Tolkīna "Gredzenu pavēlnieka" publikācijām (1954—55). 20. gs. 50. un 60. gados fantāzijas literatūrai pievērsās aizvien vairāk un vairāk rakstnieku. Kā nozīmīgākie autori minami Terenss Henberijs Vaits, Ursula Le Gvina (Jūrzemes cikls); 70. gados Rodžers Zelaznijs sāka darbu pie "Emberas hronikām", šajā laikā debitēja arī Terijs Brukss; 80. gados "Jaunās Saules grāmatas" ciklu aizsāka Džins Vulfs, bet 1983. g. tika izdota Merionas Zimmeres Bredlijas romāns "Avalonas miglas". 90. gadu un 21. gs. sākuma spilgtākie autori ir Džordžs Mārtins (debitējis jau 70. gados), Roberts Džordans, Filips Pulmens, Nīls Geimens, Brendons Sandersons, darboties turpina arī Ursula Le Gvina u.c.

Tāpat kā zinātniskajā fantastikā, arī fantāzijas literatūrā dominē angļu valodā rakstošie autori; starptautisku atpazīstamību ieguvuši tikai daži citas valodas pārstāvoši autori, piemēram, vācietis Mihaels Ende un polis Andžejs Sapkovskis. PSRS fantāzijas literatūra praktiski neattīstījās, un gandrīz netika tulkoti arī rietumu autoru darbi: fantāzijas literatūra neatbilda valdošās ideoloģijas prasībām. Spēcīgu uzplaukumu Krievijā un Ukrainā fantāzijas literatūra piedzīvoja pēc PSRS sabrukuma.

## Atsauces
Aksumas valsts

**Aksumas valsts** (geezā — አክሱም) bija senatnē ietekmīga valsts Āfrikas ziemeļaustrumos. Nosaukta galvaspilsētas Aksumas vārdā. Valsts kodols atradās mūsdienu Etiopijas Tigrajas reģiona un Eritrejas teritorijā, bet tai piederēja plaša teritorija arī mūsdienu Jemenas un Sudānas teritorijā.

## Vēsture
Valsts radās ap 4. gadsimtu p.m.ē., tomēr ietekmi ieguva no 1. gadsimta.
Valsts labklājība bāzējās starpniecībā starp Indiju un Vidusjūras reģionu. 2. gadsimtā Aksumas valsts sāka iespiesties Arābijas pussalā. 3. gadsimta beigās Aksuma sāka kalt savas monētas.
Tajā laikā Māni rakstīja, ka pasaulē ir tikai četras varenas valstis — Persija, Roma, Ķīna un Aksuma.
325. vai 328. gadā par valsts reliģiju kļuva kristietība, 350. gadā tā pakļāva Kušas valsti.

Ap 5. gadsimtu Aksumas valsts pamazām pagrima, līdz 10. gadsimtā izzuda.

## Attēlu galerija

File:Ethio w3.jpg|Dunguras pils rekonstrukcija
File:Axumite Palace (2827701317).jpg|*Ta'akha Maryam* pils modelis
File:ET Axum asv2018-01 img41 Stelae Park.jpg|Kapenes 
File:Rome Stele.jpg|Aksumas obelisks (1937. gadā aizvests uz Romu, 2008. gadā atjaunots Aksumā)
File:The North Stelae Park, Axum, Ethiopia (2812686646).jpg|Sagruvušais Aksumas Lielais obelisks
File:Stelenpark in Axum 2010.JPG|Obeliski
File:Stelae Field in Axum, Ethiopia (2830293765).jpg|Obeliski
File:Small Steles near Aksum.jpg|Obeliski
File:Aksum-107532.jpg|Obeliski
File:Aksum-139458.jpg|Obeliski
File:Ethio w4.jpg|Amfora
File:Axumite Jar With Figural Spout (2822617017).jpg|Trauki
File:Ousas.jpg|Zelta monētas


## Ārējās saites
Stabilitrons

300px|thumb|Zēnera diode
**Stabilitrons** ir īpaša pusvadītāja diode, kas paredzēta sprieguma stabilizācijai.

Stabilitronu pamatā ir divi mehānismi:
* p-n pārejas lavīncaursite,
* p-n pārejas tuneļcaursite (Zenera efekts).
Visos stabilitronos ir šie abi efekti. Atkarībā no tā, kurš režīms ir dominējošais, stabilitronus iedala:
* lavīndiodēs (),
*Zenera diodēs.

Lavīncaursites režīmam raksturīgs samērā stabils spriegums. Lai novērstu lavīncaursites pāreju siltumcaursitē, stabilitrona konstrukcija nodrošina efektīvu siltuma novadīšanu no p-n pārejas. Bez tam ar speciāliem tehnoloģiskiem paņēmieniem iegūst homogēnu p-n pāreju, lai caursite varētu sākties vienlaikus visā pārejas laukumā. Stabilitrons lavīncaursites režīmā var strādāt tikai pie noteikuma, ka p-n pāreja nepārkarst, tāpēc viens no būtiskākajiem stabilitrona parametriem ir maksimālā izkliedējamā jauda.

## Skatīt arī
* Gāzizlādes stabilitrons

## Ārējās saites
Blok DM

**Blok DM** () - PSRS/Krievijas kosmisko velkoņu grupa, kas paredzēta kosmisko aparātu ievadīšanai augstākās Zemes orbītās. Blok DM priekštecis ir Blok D. Lielākā atšķirība starp to ir tā, ka Blok DM ir savs vadības sistēmas nodalījums, bet Blok D tāda nav.

## Darbība
Ievadot kosmisko aparātu ģeostacionārajā orbītā, Blok DM var darboties pēc divimpulsu vai trīsimpulsu shēmas. Kopējais lidojuma laiks, kas atkarīgs no atrašanās laika starporbītās, ir 7-21 stunda. Raķešbloks var darboties pilnībā autonomā režīmā vai ir vadāms ar komandām no zemes.

## Konstrukcija
Blok DM ir unificēts raķešbloks, kas sastāv no degvielas nodalījuma ar dzinēju un iekārtu nodalījuma. 

Dzinējs 11D58M darbojas ar šķidro skābekli un petroleju (RG-1). Tas ir nostiprināts uz kardāna, kas ļauj to vadīt vajadzīgajā virzienā (pagriešanu veic ar pagriešanas sprauslu, kas darbojas ar karstu ģeneratorgāzi). Dzinējs ir apgādāts ar vairākkārtējas iedarbināšanas sistēmu. Dzinēja iedarbināšanai ir nepieciešama noteikta pārslodze, ko nodrošina divi papildu dzinēji.

Hermētiskais iekārtu nodalījums ir torveida formas, un tas ir izvietots virs oksidētāja tvertnes. Tajā atrodas dzinēja vadības sistēma, telemetrijas un komandu radiolīnijas aparatūra, kā arī sava termoregulācijas sistēma. 

## Vēsture
1969. gada sākumā tika izveidota Blok D modifikācija, lai ģeostacionārajā orbītā varētu nogādāt sakaru pavadoņus. Šādus pavadoņus izstrādāja konstruktoru birojs *KB PM*, bet tiem nebija raķešbloka vadības aparatūras. Blok D jaunā versija tika apgādāta ar autonomu vadības sistēmu. Tika uzstādīts arī modificēts dzinējs 11D58M, bija siltumizolacijas pārklājums u.c. uzlabojumi. Šī kosmiskā velkoņa modifikācija ieguva apzīmējumu "DM", indeksu 11S86.

Blok DM no 1973. līdz 1975. gadam tika veikti seši stenda izmēģinājumi, kuros bloks tika uzpildīts 2-3 reizes, un dzinējs iedarbināts 4-5 reizes.

1974. gada 26. martā notika pirmais Blok DM lidojums ar nesējraķeti Proton-K, un tā nogādāja ģeostacionārajā orbītā pavadoni "Kosmos 637", kas bija sakaru pavadoņa Raduga makets. 1978. gadā Proton-K ar Blok DM tika pieņemta ekspluatācijā.

Turpmākos gados Blok DM tika unificēts, lai varētu ievadīt dažādās orbītās dažādus kosmiskos aparātus.

Blok DM tika pielāgots starpplanētu zonžu palaišanai, noņemot vadības sistēmu (analoģiski kā Blok D), tā vadības funkcijas nododot kosmiskajam aparātam. Šo modifikāciju apzīmēja Blok D-1, un pirmais starts notika 1978. gada 9. septembrī ar zondi Veņera-11.

1982. gadā tika modificēta vadības sistēma, un raķešbloks ieguva apzīmējumu Blok DM-2, indekss 11S861.

Par tālāku raķešbloka attīstību skatīt Blok DM-2.
Apendikulārijas

**Apendikulārijas** (*Appendicularia*, *Larvacea*) ir tunikātu primitīvākā klase. Tie ir 0,5—3 mm gari, brīvi peldoši organismi. Apendikulārijām visu dzīves laiku saglabājas muguras stiegra, bet tām nav peribranhiālā dobuma. Dzīves laikā nenotiek regresīvā metamorfoze.

Pēc uzbūves apendikulārijas atgādina ascīdiju kāpurus, bet atšķiras no tiem galvenokārt ar tievo pavedienveidīgo nervu stiegru un asti, kas arī plakana no sāniem, taču neatrodas vertikālā, bet horizontālā plaknē, tāpēc rodas iespaids, ka aste ir dorsoventrāli plakana. Ādas epitēlijs izdala apkārt ķermenim īpašu mājiņu. Tā ir recekļains, caurspīdīgs apvalks, kas atbilst citu tunikātu tunikai. Taču dzīvnieks var mājiņā brīvi kustēties. Apendikulārijas ar astes svārstību kustībām virza ūdens straumi uz mājiņas priekšējo atveri, bet ūdens, izejot no mājiņas caur pakaļējo atveri, grūž dzīvnieku uz priekšu. Mājiņas priekšējo atveri klāj ļoti smailu pavedienu sietiņš ar šaurām spraugām, caur kurām var iziet tikai visīsākie planktona organismi, kas noder par barību apendikulārijām. Pēc nedaudzām stundām, kad mājiņa piesērē, apendikulārijas ar strauju astes vēzienu pārrauj mājiņas sienu un izkļūst laukā, bet jau pēc stundas apkārt apendikulārijas ķermenim izveidojas jauna mājiņa.

Apendikulārijas acīmredzot ir neotēniska grupa, t. i., grupa, kura ieguvusi spēju vairoties kāpuru stadijā un evolūcijas procesā zaudējusi pieaugušo stadiju.

Apendikulārijas izplatītas praktiski visās jūrās.

## Sistemātika
Zināmas ap 100 apendikulāriju sugu, kuras iedala 1 kārtā (*Copelata*) un 3 dzimtās (reizēm 5 dzimtās).

**Klase** 
* kārta 
::* dzimta: Fritillaridae
:::* ģints: Fritillaria
:::* ģints: Tectillaria
:::* ģints: Appendicularia
::* dzimta: Kowalewskaiidae
:::* ģints: Kowalevskia
::* dzimta: Oikopleuridae
:::* ģints: Althoffia
:::* ģints: Bathochordaes
:::* ģints: Chunopleura
:::* ģints: Folia
:::* ģints: Haplopleura
:::* ģints: Megalocercus
:::* ģints: Mesochordaeus
:::* ģints: Mesoikopleura
:::* ģints: Oikopleura
:::* ģints: Pelagopleura
:::* ģints: Stegosoma
Līcis

300px|right|thumb|Kalifornijas līcis - ietonēts ar gaišāku zilo krāsu
**Līcis** ir ūdenstilpe, kuru no trim pusēm ieskauj sauszeme. Līcis vienmēr ir daļa no lielākas ūdenstilpes — līcis var būt daļa no okeāna, jūras, ezera, upes, arī mākslīgas ūdenskrātuves.

## Līču veidošanās
Līči bieži veidojas ūdenstilpes krastos ar nevienmērīgu ģeoloģisko uzbūvi, kur viļņu un/vai straumes enerģija ātrāk izskalo mazāk noturīgos iežus un lēnāk — noturīgākos iežus. Līčiem var būt arī cita izcelsme, piemēram tektoniska izcelsme, kad noteikta zemes platība iegrimst un/vai cita paceļas, līčus var veidot arī ledājs, erodējot grunti savā ceļā. Ir arī citi līču veidošanās mehānismi.

## Termina robežas
Ne vienmēr skaidri nošķirama robeža starp līčiem un citu veidu ūdenstilpēm, piemēram, jūrām — šeit vairāk balstās uz tradīciju nevis uz noteiktu ģeogrāfijas definīciju ievērošanu. Piemēram, Baltā jūra ģeomorfoloģiski būtiski neatšķiras no Persijas līča. Ir gadījumi, kad ūdenstilpe tiek saukta par līci, kaut arī tā nav pilnībā nošķirta no trim pusēm — piemēram Adenas līcis ir savienots ar Sarkano jūru.

Latviski par līčiem dēvē gan ļoti lielus okeāna līčus (Bengālijas līcis), gan ļoti mazus upju ielokus. Citās valodās atkarībā no izmēra līčus apzīmē ar dažādiem vārdiem. Piemēram angliski liels līcis saucas *bay*, kamēr mazs līcis — *sound*. Latviski abos gadījumos tiek lietots vārds "līcis".

## Pazīstamākie jūras un okeānu līči
* Rīgas līcis
* Somu līcis
* Botnijas līcis
* Biskajas līcis
* Bengālijas līcis
* Persijas līcis
* Gvinejas līcis
* Hudzona līcis
* Meksikas līcis

## Atsauces

## Ārējās saites
Manitu ezers

**Manitu ezers** () ir lielākais ezers uz Manitulinas salas Hūrona ezerā, Kanādā. Lielākais pasaules ezers uz ezera salas. Populāra foreļu zvejas vieta.
Ovidijs

**Pūblijs Ovidijs Nāsons** (, , dzimis 43. gada p.m.ē. 20. martā, miris 17. gadā) bija romiešu dzejnieks. Līdz ar Horāciju un Vergiliju tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem romiešu literatūras pārstāvjiem. Daudz atdarināts vēlīnajos senajos laikos un viduslaikos, gadsimtiem ietekmējis Eiropas literatūras attīstību.

Ovidijs dzimis 43. gada p.m.ē. 20. martā aptuveni 140 km uz austrumiem no Romas dižciltīgu jātnieku ģimenē. Kopā ar gadu vecāko brāli mācījās Romā. Divdesmit gadu vecumā brālis nomira, kas atstāja uz Ovidiju iespaidu. Ovidijs bija apguvis retorikas mākslu, kā arī iesaistījās politikā, tomēr dzeja viņa interešu lokā ņēma virsroku. Viņš nonāca gan Marka Valērija Mesallas, gan Gaja Cilnija Mecenāta tuvumā, kas ļāva Ovidijam iegūt kontaktus ar tā laika rakstniekiem. Citu ievērojamu romiešu dzejnieku Vergiliju viņš satika vienu reizi savā mūžā, toties sadraudzējās ar Properciju un pazina Horāciju un daudzus citus dzejniekus.

8. gadā Romas imperators Oktaviāns, visticamāk viņa saistības dēļ ar Romas eliti, Ovidiju izsūtīja uz Tomisu (mūsdienu Konstancu) pie Melnās jūras, kur viņš deviņus gadus vēlāk, 17. gadā, nomira.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Ovidija darbi
Kanons

[thumb|280px|Viduslaiku [manuskripts, dekrēts pret iedzeršanu]]
**Kanons** (no  — "mērogs, nosacījums, likums") ir sens apzīmējums tam, kas ir stingri noteikts, vispārpieņemts, piemēram, klasiskās dzejas kanons, Galma dzīves kanons, baznīcas likumi, noteikumi un dogmas; reliģisko tekstu kopums, ko kādā konfesijā atzīst par svētu, piemēram, Romas Katoļu baznīcas kanons, pareizticīgās baznīcas kanons, arī svēto saraksts katoļu un pareizticīgo baznīcā.

Kanons mūzikā ir vairākbalsīgas mūzikas forma, kurā divas vai vairākas balsis secīgi cita pēc citas izpilda vienu un to pašu melodiju; skaņdarbs, kurā izmantota šāda forma.''

## Atsauces
Valstu vadītāji 1. gadā

**Valstu vadītāji ** ir saraksts, kurā ir uzskaitīts visu lielāko valstu vadītāji, kas tajās valdīja mūsu ēras 1. gadā.

## Āfrikā
* **[[Kuša]]** — Natakamani (1. gads p.m.ē. — 20. gads)
* **[[Mauretānija]]** — Juba II (25. gads p.m.ē. — 23. gads)

## Āzijā
* **[[Japāna]]** — Suinins (29. gads p.m.ē. — 70. gads)
* **[[Koreja]]**
: **[[Pekče]]** — Ondžo (18. gads p.m.ē. — 28. gads)
: **[[Donbujo]]** — Deso (7. gads p.m.ē. — 22. gads)
: **[[Kogurjo]]** — Juri (19. gads p.m.ē. — 18. gads)
: **[[Mahana]]** — Ki Haks (16. gads p.m.ē. — 9. gads)
: **[[Silla]]** — Hjogose (57. gads p.m.ē. — 4. gads)
* **[[Kušānu valsts]]** — Herajs (1 — 30. gads)
* **[[Ķīna]]**
: **[[Haņu dinastija]]** — Pins (1. gads p.m.ē. — 5. gads)

## Eiropā
* **[[Atrebāti]]** — Tinkomārs (20. gads p.m.ē. — 7. gads)
* **[[Katuvelauni]]** — Tasiovāns (20. gads p.m.ē. — 9. gads)
* **[[Markomani]]** — Marbods (9. gads p.m.ē. — 19. gads)
* **[[Romas impērija]]** — Oktaviāns (27. gads p.m.ē. — 14. gads)

## Tuvajos Austrumos
* **[[Jūdeja]]** — Hērods Arhelajs (4. gads p.m.ē. — 6. gads)
* **[[Kapadokija]]** — Arhelajs Filopators (36. gads p.m.ē. — 17. gads)
* **[[Kaukāza Ibērija]]** — Aderks (2. gads p.m.ē. — 30. gads)
* **[[Kommagena]]** — Antiohs III (12. gads p.m.ē. — 17. gads)
* **[[Lielā Armēnija]]** — Tigrans IV un Erato (2. gads p.m.ē. — 2. gads)
* **[[Nabateja]]** — Arets IV Filopatrs (9. gads p.m.ē. — 40. gads)
* **[[Osroena]]** — Abgars V (4. gads p.m.ē. — 7. gads)
* **[[Parta]]** Frāts V (2. gads p.m.ē. — 4. gads) un Musa (2. gads p.m.ē. — 4. gads)
* **[[Ponta]]** — Pitidorida (8. gads p.m.ē. — 23. gads)
Baznīca

**Baznīca** var būt:
* Baznīca (celtne) — ēka kristīgo konfesiju reliģiskajam kultam; dievnams. 
* Vienas konfesijas ticīgo organizācija ar noteiktu dogmatiku un kultu.
** Kristīgā baznīca – Pasaules kristiešu kopiena.
* Reliģija, valstī pastāvošais reliģijas institūtu kopums.

## Skatīt arī
* Baznīcas iela

## Atsauces
Kuša

[[Meroe piramīdas|thumb|250px]]

**Kuša** bija valsts Nīlas ielejā, Nūbijā, uz dienvidiem no Senās Ēģiptes, augšpus Nīlas Otrajām krācēm, mūsdienu Sudānas ziemeļos.

## Vēsture
Strukturēta sabiedrība Nūbijā sāka veidoties jau Ēģiptes Pirmās dinastijas (3100. — 2890. gads p. m. ē.) laikā. Ap 2500. gadu p. m. ē. ēģiptieši sāka Nūbijas pakļaušanu. Tutmosa I laikā (1506. — 1493. gads p.m.ē) Nūbija kļuva par Ēģiptes koloniju.

Tomēr ap 780./755. gadu p.m.ē. valdnieks Alara apvienoja Kušas valsti ar galvaspilsētu Napatu. Tā strauji attīstījās un valdnieka Pijes laikā Kuša pakļāva Ēģipti, Pije kļuva par faraonu un nodibināja Ēģiptes Divdesmitpiekto dinastiju. 671. gadā p.m.ē. Ēģiptē iebruka asīrieši un Kuša atkal kļuva par neatkarīgu valsti. 591. gadā p.m.ē. ēģiptieši Psametiha II vadībā savukārt nopostīja Kušas galvaspilsētu Napatu un Kuša pārcēla galvaspilsētu augšup pa Nīlu uz Meroi.

Gadsimtiem ilgi Kuša turpināja attīstīties, tomēr ziņas par šo valsti saglabājušās visai trūcīgas. Valstī savulaik eksistēja sengrieķu tirdzniecības apmetnes. Meroes valodas pierakstam Kušas iedzīvotāji izveidoja savdabīgu Meroes alfabētu.

Kušas valsts bojāejas apstākļi ir vēsturnieku diskusiju objekts. Tradicionāls ir uzskats, ka ap 350. gadu Kušu ieņēma Aksumas valsts. Ap 6. gadsimtu Kušas vietā bija izveidojušās Nobateja, Makūrija un Alodija.

## Ārējās saites
Vudro Vilsons

**Tomass Vudro Vilsons** (; dzimis , miris ) bija ASV 28. prezidents, 1919. gada Nobela miera prēmijas laureāts. Viens no Nāciju līgas izveidošanas ierosinātājiem. Demokrātiskās partijas biedrs. ASV prezidents Pirmā pasaules kara laikā.

Bijis Prinstonas Universitātes prezidents. 1910. gadā kļuva par Ņūdžersijas štata gubenatoru. Tā kā Teodors Rūzvelts un Viljams Tāfts sašķēla Republikāņu vēlētāju balsis, Vilsons 1912. gadā tika ievēlēts par prezidentu no Demokrātiskās partijas. 1916. gadā pārvēlēts uz otro prezidentūras termiņu, kas gandrīz pilnībā koncentrējās uz Pirmo pasaules karu.

Iekšpolitikā Vudro Vilsons uzlabojis valsts ekonomisko stāvokli. Vilsons sākotnēji centās panākt miera noslēgšanu Eiropā, bet pēc tam, kad Vācija sāka neierobežotu zemūdeņu karu pret amerikāņu kuģiem, Vilsons panāca, ka ASV Kongress pasludina karu. Vilsons maz iesaistījās kara militārajā vadībā, vairāk koncentrējoties uz diplomātiju un finansēm. 1917. gadā tika īstenots pirmais militārais iesaukums, ieviesti jauni nodokļi un valsts obligācijas.

1919. gadā kā pirmais ASV prezidents apmeklēja Eiropu un sešus mēnešus pavadīja Parīzē, lai piedalītos Versaļas miera līguma izstrādē un ratifikācijā, kā arī veicinātu jaunās Nāciju līgas izveidošanu. ASV iekšpolitisko konfliktu dēļ Kongress neparakstīja Versaļas līgumu un ASV nekad neiestājās Nāciju līgā. Vēsturnieki uzskata, ka Vilsona nespēja panākt ASV iestāšanos Nāciju līgā ir viena no lielākajām kļūdām ASV vēsturē.

Vudro Vilsons ilgi atbalstīja Krievijas Impērijas vienotību, neatzīdams jaunizveidotās valstis, tai skaitā arī Latviju. Tikai pēc jauna prezidenta - Vorena Hārdinga ievēlēšanas ASV mainīja savu politiku un 1922. gada 28. jūlijā atzina Latvijas valsti.

Ieviesis svarīgas izmaiņas ASV iekšpolitikā, koncentrējot uzmanību uz finansēm, Vudro Vilsons centies ASV ieviest sauso likumu.

## Četrpadsmit punkti

Uzstājoties Kongresā 1918. gada 8. janvārī, Vilsons publiskoja t.s. Četrpadsmit punktus, kas vēlāk kļuva par pamatu Versaļas miera līgumam.

# Slepenu līgumu aizliegšana. 
# Brīva kuģošana pa jūrām. 
# Brīva tirdzniecība. 
# Atbruņošanās. 
# Koloniālo prasību pārskatīšana (dekolonizācija un pašnoteikšanās). 
# Neatkarīgas attīstības garantijas Krievijai un svešu valstu karaspēka izvešana no okupētās Krievijas teritorijas. 
# Beļģijas pirmskara stāvokļa atjaunošana. 
# Vācijai jāatdod Elzasa un Lotringa atpakaļ Francijai. 
# Itālijas robežas jānosaka pēc tautību principa. 
# Autonoma Austroungārijas nāciju attīstība, sabrūkot Austroungārijas impērijai. 
# Rumānijai, Serbijai, Melnkalnei un citām Balkānu valstīm jānodrošina integritāte, teritoriju deokupācija un Serbijai jādod tieša pieeja Adrijas jūrai. 
# Turku suverenitāte, sabrūkot Osmaņu impērijai, autonoma attīstība citām bijušās impērijas tautībām. 
# Neatkarīgas Polijas izveidošana ar pieeju jūrai. 
# Vispārēja nāciju asociācija - starptautiska asociācija ar mērķi nodrošināt mieru.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vudro Vilsona biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā (angliski)
Latvijas PSR ģerbonis

**Latvijas PSR ģerboni** par republikas simbolu Latvijas PSR valdība pieņēma 1940. gada augustā pēc Latvijas pievienošanas Padomju Savienībai. "Ģerboņa" (sociālistiskās heraldikas izpratnē, klasiskās heraldikas izpratnē tā ir emblēma) autors ir grafiķis Arturs Apinis.

Ģerboņa centrā redzama Baltijas jūra un uzlecoša saule pār to. Virs jūras un saules novietots sakrustots sirpis ar āmurs — atšķirībā no citiem padomju republiku ģerboņiem, āmurs ir novietots uz sirpja. Ģerboni ietver kviešu vārpas, kas savītas ar sarkanu lenti, uz kuras, abās pusēs latviešu valodā un krievu valodā rakstīts teksts: *"[[Visu zemju proletārieši, savienojieties!]]"*. Bet centrā, apakšā nosaukums **Latvijas PSR**. Vainagu ģerboņa augšdaļā noslēdz sarkanā zvaigzne.

1990. gadā ģerbonis tika atcelts un tika atjaunots Latvijas ģerbonis, kas bija apstiprināts 1921. gadā.

## Atsauces
Mauretānija

[thumb|400px|Mauretānijas un [Numīdijas atrašanās vieta Romas impērijas sastāvā.]]

**Mauretānija** () bija vēsturisks reģions Āfrikas ziemeļrietumos, kas senajos laikos aptvēra mūsdienu Marokas ziemeļdaļu un Alžīrijas ziemeļrietumdaļu no Vidusjūras piekrastes līdz Atlasa kalniem, ko galvenokārt apdzīvoja dažādas berberu ciltis, kuras senie romieši dēvēja par mauriem.

## Vēsture

Senajai Romai izplešoties, Mauretānijas teritorija kļuva par Romas impērijas vasaļvalsti, bet 44. gadā to tieši iekļāva impērijā kā provinci. Imperators Klaudijs to sadalīja divās atsevišķās provincēs Cēzarejas Mauretānijā (*Mauretania Caesariensis*, galvaspilsēta Cēzareja, tagad Čerčela) un Tingisas Mauretānijā (*Mauretania Tingitana*, galvaspilsēta Tingisa, tagad Tanžera). No Mauretānijas vārda cēlies mauru nosaukums. Mauretāniju nevajadzētu jaukt ar mūsdienu Mauritāniju, kas atrodas citur.

## Skatīt arī

* Magriba — reģions Ziemeļāfrikā
* Mauri — vēsturisks nosaukums berberu ciltīm
* Mauritānija — valsts mūsdienu Rietumāfrikā

## Atsauces

## Ārējās saites
1994.—1995. gada NHL lokauts

**1994-95 sezonas NHL lokauts** bija 104 dienas ilgs lokauts, kas notika pēc vienas NHL nospēlētas sezonas, kuras laikā nebija noslēgts spēlētāju-līgas kolektīvais līgums. Lokauts sākās 1994. gada 1. oktobrī, bet beidzās 1995. gada 11. janvārī. Lokauta dēļ sezonā nenotika 468 spēles, ieskaitot zvaigžņu spēli. Galvenais iemesls, kura dēļ ilgu laiku šis līgums netika parakstīts, bija algu griestu ieviešana, pret ko iestājās spēlētāji. Algu griesti gan tika ieviesti pēc nākamā - 2004-05 lokauta. 1994-95 sezonā 82 spēļu vietā komandas, katra, izspēlēja tikai 48. Sanhosē, kurai bija uzticēts organizēt 1995. gada zvaigžņu spēli saņēma tiesības to rīkot 1997. gadā.
Robs Bleiks

**Roberts Bolbijs Bleiks** (dzimis  Simcejā, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, aizsargs, Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā Bleiks aizvadījis 20 sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Losandželosas "Kings", Kolorādo "Avalanche" un Sanhosē "Sharks". 2001. gadā kļuvis par Stenlija kausa ieguvēju, 1998. gadā izcīnījis Džeimsa Norisa balvu, savukārt 2002. gadā Kanādas izlases rindās kļuvis par olimpisko čempionu. 2014. gadā Bleiks iekļauts Hokeja slavas zālē. Viņš ir arī neformālā Trīs zeltu kluba biedrs.

## Spēlētāja karjera
No 1989. līdz 2000. gadam viņš spēlēja Losandželosas "Kings", tad sezonas vidū tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche", kurā nospēlēja līdz 2005.—2006. gada sezonas beigām un atkal nonāca "Kings" sastāvā. Savas karjeras laikā tikai vienreiz viņam izdevies izcīnīt Stenlija kausu, tas viņam izdevās 2000.—2001. gada sezonā Kolorādo "Avalanche" sastāvā.

Sešas reizes (1994, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003) piedalījies NHL zvaigžņu spēlē. 1998. gadā izcīnījis Džeimsa Norisa balvu. No 1996. līdz 2001. gadam bija Losandželosas "Kings" kapteinis.

Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1994, 1994, 1997., 1998. un 1999. gada Pasaules čempionātos, 1994. un 1997. gadā izcīnot zelta medaļas. Piedalījies arī 1996. gada Pasaules kausa izcīņā, kur izcīnīja sudraba medaļu. Olimpiskajās spēlēs piedalījies trīsreiz (, , ), 2002. gadā izcīnot zelta medaļu.

## Ārējās saites
Bandas jūra

**Bandas jūra** () ir Klusajam okeānam piederīga iekšējā jūra, kas atdalīta no pārējā okeāna ar Indonēzijas salām.

Bandas jūras gultne ir līdz 5800 metru dziļa, pašos austrumos atrodas Vēbera ieplaka — 7440 metrus dziļa. Bandas jūra atrodas seismiski aktīvā zonā, šeit bieži notiek zemestrīces. Jūras sāļums — 34,5 ‰, virsējā ūdens slāņa vidējā temperatūra — 27°С, plūdmaiņas — 2,4 metri.

Salīdzinoši grūti pieejamā Bandas jūra ir izcila vieta niršanas entuziastiem, jo šeit daba ir mazskarta, Bandas jūras koraļļu rifos ir ļoti augsta bioloģiskā daudzveidība.

## Robežas
Bandas jūru ielenc Lielās Zunda salas rietumos, Mazās Zunda salas dienvidos un Moluku salas ziemeļos un austrumos. Ziemeļos Bandas jūra pāriet Moluku jūrā, austrumos — Arafuru jūrā, dienvidos — Timoras jūrā un Savu jūrā, dienvidrietumos — Floresas jūrā un rietumos — Javas jūrā.

Bandas jūru ielenc lielākas salas (Sulavesi, Buru, Floresa) un tūkstošiem mazu, klinšainu saliņu, koraļļu rifi. Klinšainās saliņas un sēkļi padara kuģu iekļūšanu Bandas jūrā sarežģītu un riskantu, toties jūras vidējā daļa ir gandrīz brīva no salām — vidusdaļā atrodas tikai dažas salu grupas, tai skaitā Bandas salas (agrākās Garšvielu salas).

## Bandas jūras salas
Bandas jūrā pilnībā vai daļēji atrodas šādas salas (nepilnīgs saraksts):
* Aloras salas;
** Alora.
* Ambona (sala);
* Bandas salas (vidusdaļā);
* Bangaja arhipelāgs;
* Baratdajas salas;
** Kambinga;
** Vetara.
* Buru;
* Butunga;
* Damaras salas (vidusdaļā);
* Floresa;
* Lomblena;
* Lusiparas salas (vidusdaļā);
* Manuka (vidusdaļā);
* Penju salas (vidusdaļā);
* Selatantimuras salas;
** Kajas salas;
** Tanimbaru salas.
* Serama;
* Sulabesi;
* Sulas salas;
* Sulavesi;
* Timora;
* Tukangbesi salas (vidusdaļā).

## Ārējās saites
Moluku jūra

**Moluku jūra** () ir Klusajam okeānam piederīga iekšējā jūra starp Indonēzijas salām.

## Ģeoloģija
Moluku jūras platība laika gaitā samazinās — šeit atrodas divas viena otrai pretī novietotas subdukcijas zonas, kuras daļēji jau saduras. Pati Moluku jūra atrodas uz Moluku plātnes, rietumos atrodas Singihes plātne bet austrumos — Halmaheras plātne.
Moluku jūra atrodas seismiski aktīvā zonā un šeit bieži notiek zemestrīces. Nesenas zemestrīces Moluku jūrā:
* 2005. gada 21. decembrī - 6,3 balles pēc Rihtera skalas;
* 2006. gada 16. maijs - 5,4 balles
* 2006. gada 19. maijs - 6,1 balles
* 2006. gada 14. jūnijs - 5,5 balles

## Robežas
Dienvidos robežojas ar Bandas jūru, ziemeļos — ar Sulavesi jūru, dienvidaustrumos — ar Seramas jūru, bet ziemeļaustrumos ap  platais Moluku šaurums savieno ar Kluso okeānu.

Moluku jūra robežojas ar šādām salām:
* Bangaja aripelāgs
* Moluku salas
** Halmahera
** Obi
* Sulas salas
* Sulavesi

## Atsauces

## Ārējās saites
Zinātne

[thumb|235px|[Meisnera efekts — magnēts levitē virs zemas temperatūras supravadītāja]]
**Zinātne** ir cilvēka darbības nozare, kuras mērķis ir iegūt zināšanas. Savukārt šīs zināšanas tiek iegūtas mērķtiecīgi, zinātniekiem apkopojot un analizējot datus, ko tie iegūst, veicot novērojumus, pētījumus un eksperimentus. Pēc tam iegūtās zināšanas ļauj teorētiski izskaidrot, kā notiek dažādas norises un parādības gan dabā, gan sabiedrībā. Par zinātni sauc arī zināšanu sistemātisku kopumu kādā noteiktā jomā.

Hipotēzes, kuras tiek izvirzītas, lai izskaidrotu kādu parādību, ir daļa no zinātnes. Hipotēžu pareizību reizēm var pārbaudīt ar eksperimentu palīdzību. Lai hipotēzi pierādītu, nepietiek veikt tikai vienu eksperimentu. Tie ir jāveic atkārtoti, lai izslēgtu kļūdas iespējamību, jo eksperimenta rezultāts var būt atkarīgs no tā veikšanas apstākļiem. Ne visas hipotēzes var pārbaudīt ar tiešiem eksperimentiem. Piemēram, hipotēzes par Saules sistēmas izcelšanos nevar pārbaudīt tieši, tomēr to var darīt, veicot apjomīgu datormodelēšanu, kā arī novērojot citu zvaigžņu sistēmu evolūciju.

Teorija ir apgalvojumu kopums. Teorijas patiesums var būt pierādīts, piemēram, relativitātes teorija, taču tas var arī nebūt līdz galam pierādīts, piemēram, superstīgu teorija. Nepareizas teorijas tiek atmestas, piemēram, flogistona teorija.

Zinātnes attīstība ir ļoti cieši saistīta ar tehnoloģijām, jo zinātnes sniegtās zināšanas tiek izmantotas dažādu tehnoloģisku procesu izveidošanā un uzlabošanā. Zinātnes pretmets ir pseidozinātne.

## Zinātņu klasifikācija
Pastāv dažādi zinātņu klasifikācijas veidi. Viens no plašāk izmantotajiem veidiem ir šāds:
* dabas zinātnēs (fizika, matemātika, astronomija, ķīmija, bioloģija u.c.);
* sociālajās zinātnēs (ekonomika, psiholoģija, socioloģija un citas);
* humanitārajās zinātnēs (vēsture, filozofija, valodniecība, literatūrzinātne u.c.)
* inženierzinātnes: (pārtikas tehnoloģija, ķīmijas tehnoloģija u.c.);
* starpdisciplinārās zinātnēs (konfliktoloģija u.c.)

Protams, šāds modelis ir visai nosacīts. Piemēram, psiholoģija savās apakšnozarēs nereti robežojas ar bioloģiju vai medicīnu, savukārt vairāki valodniecības un literatūrzinātnes virzieni — ar socioloģiju u.tml.

## Zinātnes vēsture

Zinātnes pirmsākumi ir meklējami turpat, kur radās pirmās civilizācijas — Senajā Divupē, Senajā Indijā, Senajā Ēģiptē, Persijā, Senajā Ķīnā un Maiju valstī. Vieni no pirmajiem, kuri strauji attīstīja zinātni, bija šumeri mūsdienu Irākas teritorijā. Aptuveni 3500 gadus pirms mūsu ēras šumeri nonāca ciešā kontaktā ar Indas ielejas civilizāciju. Savstarpējā mijiedarbībā tika izgudroti daudzi izgudrojumi.

Zinātne mūsdienu izpratnē uzplauka klasiskā perioda laikā Senajā Grieķijā. Viduslaikos Eiropā bija novērojams zinātnes pagrimums. Tikai renesanses periodā zinātne atkal uzplauka, ko dēvē arī par zinātnisko revolūciju.

## Skatīt arī

* Pseidozinātne

## Atsauces

## Ārējās saites

* Latvijas Zinātņu nozaru un apakšnozaru anotācijas
Juba II

[thumb|No [marmors|marmora izgatavota Jubas II ģīmetne (Parīze, Luvra)]]

**Juba II** (, ) bija Numīdijas, vēlāk Mauretānijas karalis.

Juba II bija Numīdijas valdnieka Jubas I dēls. Kad Numīdiju iekaroja romieši Jūlija Cēzara vadībā, Juba I izdarīja pašnāvību. Cēzars nogādāja Jubu Romā, kur viņš iemācījās latīņu un grieķu valodu un ieguva pat Romas pilsonību. Vēlākajos gados Juba kļuva par vienu no Oktaviāna uzticamākajiem sabiedrotajiem. Starp 29. un 27. gadu p. m. ē. Juba II tika iecelts par Numīdijas karali — uzticamu romiešu sabiedroto. Oktaviāns arī noorganizēja Jubas II laulības ar Kleopatru Selēnu, Marka Antonija un Kleopatras VII vienīgo meitu.

Tomēr Jubas II politika bija tik romanizēta, ka Juba II tika pārcelts par Mauretānijas valdnieku. Jubas II laikā Mauretānija piedzīvoja strauju uzplaukumu, un Plūtarhs atzinis Jubu II par vienu no savu laika izcilākajiem valstvīriem.

Juba II sarakstījis grāmatas latīņu un grieķu valodā par vēsturi, ģeogrāfiju, gramatiku un citiem jautājumiem. Plīnijs Jaunākais raksta, ka Juba II ir Kanāriju salu nosaukuma autors, jo salās bijis daudz niknu suņu ().

## Ārējās saites
* Jubas II un Kleopatras Selēnas biogrāfija
Imanta Kalniņa dziesmu spēles

**"Imanta Kalniņa dziesmu spēles"** ir 2006.gada decembrī izdotais grupas Autobuss Debesīs albums ar populārākajām komponista Imanta Kalniņa dziesmām no filmām un teātra izrādēm. Albumā iekļautas 15 dziesmas no filmām "Emīla nedarbi", "Sprīdītis", "Maija un Paija", "Elpojiet dziļi", "Piejūras klimats", teātra izrādēm "Kapteiņa Granta bērni", "Brīnumainā kurpniece", "Princis un ubaga zēns", "Lilioms", kā arī multiplikācijas filmām "Kabata", "Zaķīšu pirtiņa" un "Laimes lācis". Dziesmās "Maija un Paija" un "Zilais putniņš" duetā ar Martu Kristiānu Kalniņu dzied Rudīte Būmane.

Albuma vāka noformējuma un izpildītāju tērpu ideja ir aizgūta no grupas The Beatles albuma "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band".

## Dziesmu saraksts
# "Maijas dziesma" (no k/f "Maija un Paija") – (I.Kalniņš / latviešu tdz.)
# "Lilioma dziesma" (no izrādes "Lilioms") – (I.Kalniņš / M.Čaklais)
# "Astoņi kustoņi" (no m/f "Kabata") – (I.Kalniņš / O.Vācietis)
# "Zaķīšu pirtiņa" (no m/f "Zaķīšu pirtiņa") – (I.Kalniņš / V.Plūdons)
# "Emīla nedarbi" (no k/f "Emīla nedarbi") – (I.Kalniņš)
# "Policistu dziesma" (no izrādes "Lilioms") – (I.Kalniņš / M.Čaklais)
# "Dziesma par Džimmiju" (no izrādes "Princis un ubaga zēns") – (I.Kalniņš / Viks)
# "Viena meita govi slauca" (no k/f "Elpojiet dziļi") – (I.Kalniņš / M.Čaklais)
# "Kurpnieks un kurpniece" (no izrādes "Brīnumainā kurpniece") – (I.Kalniņš / M.Čaklais)
# "Kad vēji kalnos rāpjas" (no izrādes "Kapteiņa Granta bērni") – (I.Kalniņš / K.Skujenieks)
# "Balāde par Johanu" (no k/f "Piejūras klimats") – (I. Kalniņš / O.Zellis)
# "Velna dziesma" (no k/f "Sprīdītis") – (I.Kalniņš / M.Zālīte)
# "Spoguļa songs" (no izrādes "Princis un ubaga zēns") – (I.Kalniņš / Viks)
# "Zilais putniņš" (no izrādes "Princis un ubaga zēns") – (I.Kalniņš / Viks)
# "Mēs nākamgad vēl tikties ceram" (no m/f "Laimes lācis") – (I.Kalniņš / A.Upīts)

## Izpildītāji
### Autobuss Debesīs
* Marts Kristiāns Kalniņš - balss, oboja
* Ervings Znotiņš - piano, ērģeles, balss
* Kārlis Auzāns - ģitāras, čells, balss
* Armands Treilihs - basģitāra, akordeons, perkusijas, skaņu režija
* Emīls Zilberts - sitamie instrumenti
* Andris Dzenis - ģitāra, balss

### Viesmākslinieki
* Viktors Hrustaļovs - trompete (8)
* Rudīte Būmane - balss (1, 14)
* Kaspars Grigalis - sitamie instrumenti, perkusijas (1, 5, 9, 12)
* Anete Toča - flauta (3, 12)