open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Suņa Janaņa

**Suņa Janaņa** ( ; dzimusi ) ir ķīniešu brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas un 2020. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēja.

## Biogrāfija
Ar cīņas sportu Suņa Janaņa nodarbojas kopš 2007. gada. Starptautiskos turnīros viņa debitēja  2010. gadā, uzvarot Āzijas Junioru čempionātā Ķīnā un Pasaules Junioru čempionātā Budapeštā (svara kategorijā līdz 51 kg). 2011. gada Āzijas čempionātā Taškentā, svara kategorijā līdz 48 kg, finālā uzvarēja mongoļu sportisti Cogtbazarinu Enhžargalu. Tā paša gada septembrī Pasaules čempionātā viņa sacentās kategorijā līdz 51 kg un ieņēma 8.vietu.

2012. gada Olimpiskajās spēlēs Suņa Janaņa nekonkurēja, jo zaudēja kvalifikācijas sacensībās. Tā paša gada septembrī Pasaules čempionātā Kanādā viņa sasniedza finālu, bet tajā zaudēja Kanādas cīkstonei Džesikai Makdonaldai. 2013. gadā pasaules čempionātā svara kategorijā līdz 51 kg, viņa finālā uzvarēja mongoļu cīkstoni Erdenečimegijnu Sumjaa un saņēma zelta medaļu. 2014. gadā Āzijas spēlēs Inčhonā, Suņa startēja svara kategorijā līdz 48 kg, finālā zaudēja Eri Tosakai un saņēma sudraba medaļu. 2016. gadā Āzijas čempionāta fināla viņa uzvarēja Kazahstānas sportisti Irinu Borisovu. 2016. gada olimpiskajās spēlēs cīņā par bronzu viņa uzvarēja Kazahstānas pārstāvi Žuldizu Ešimovu.

2018. gadā Suņa Janaņa ieguva bronzas medaļu Pasaules čempionātā Budapeštā. 2019. gadā zelta medaļu Āzijas čempionātā Siaņā.

2021. gada augustā olimpiskajās spēlēs Tokijā Suņa Janaņa iekļuva finālā, kur zaudēja japānietei Jui Susaki un ieguva sudraba medaļu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Korporatīvā komunikācija

**Korporatīvā komunikācija** sevī iekļauj visas komunikāciju darbības (iekšējās un ārējās), ko veic organizācijas un uzņēmumi savu stratēģisko komunikāciju mērķu sasniegšanai. 

Korporatīvā komunikācija notiek ar tādām grupām kā darbinieki, akcionāri, investori, klienti, pircēji, valsts iestādes u.c., kuras var veikt gan ar iekšējiem resursiem, gan ārējo aģentūru palīdzību. Tā var iekļaut mediju attiecības, investoru attiecības, sabiedriskās attiecības, iekšējo komunikāciju, sponsorēšanu, korporatīvās atbildības programmas, krīžu komunikāciju, lobēšanu u.c. Korporatīvā komunikācija cieši saistīta ar uzņēmuma korporatīvās reputācijas veidošanu un sargāšanu. To var definēt kā: “organizācijas menedžmenta funkciju, kas aptver efektīvu visu iekšējo un ārējo komunikāciju koordināciju, ar kopīgo virsmērķi izveidot un uzturēt pozitīvu reputāciju ietekmes grupās, no kurām tā ir atkarīga.”

Korporatīvās komunikācijas stratēģijas veidošana balstās uzņēmuma korporatīvajā identitātē, kas dod pamatu saskaņotam uzņēmuma tēlam un komunikācijai. Iekšējo komunikāciju ietvaros korporatīvās komunikācijas nodaļa nodrošina informācijas apriti uzņēmuma iekšienē. Korporatīvo komunikāciju nodaļa arī vada uz ārieni vērstās komunikāciju un sabiedrisko attiecību aktivitātes.

## Atsauces
Veiste

**Veiste** () ir lielciems Igaunijas dienvidrietumos, Pērnavas apriņķa Hēdemēstes pagastā. Apdzīvotā vieta atrodas Rīgas līča krastā, pie autoceļa A1 (E67), aptuveni 25 km uz dienvidiem no Pērnavas un 110 km no galvaspilsētas Tallinas.

## Vēsture
Veiste vēsturiski veidojusies kā zvejnieku apmetne. Rakstiskajos avotos tā pirmo reizi minēta 1601. gadā. 19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā ciems bija pazīstams kā nozīmīgs burinieku būves centrs, līdzīgi kā kaimiņos esošā Hēdemēste.

## Saimniecība
Veiste ir pazīstama ar savām dārzkopības tradīcijām, īpaši gurķu un tomātu audzēšanu. Pateicoties labvēlīgajam piekrastes mikroklimatam un smilšainajai augsnei, šeit atrodas daudzas siltumnīcu saimniecības.

Ciemā atrodas neliela osta, kas kalpo gan vietējiem zvejniekiem, gan atpūtas kuģiem. Saimniecisko darbību ietekmē arī kūdras ieguve tuvējos purvos un kokapstrāde.

## Kultūra un izglītība
Veistē atrodas Veistes bibliotēka, tautas nams un Svētā Jēkaba luterāņu baznīca (Tahkurannas draudzes baznīca).

Netālu no Veistes, Tahkurannā, ir dzimis pirmais Igaunijas prezidents Konstantīns Petss, kam par godu apkārtnē uzstādīts piemineklis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rips Torns

**Elmors Ruals "Rips" Torns jaunākais** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, balss aktieris un komiķis.

Torns tika izvirzīts Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā" par Marša Tērnera lomu filmā *[[Cross Creek]]* (1984). Par producenta Ārtija lomu šovā *[[The Larry Sanders Show]]* viņš sešas reizes nominēts ''Emmy'' balvai, ko saņēmis 1996. gadā. Tāpat viņš ir ieguvis Amerikas komēdijas balvu par smieklīgāko otrā plāna lomu šajā šovā, un divas ''CableACE'' balvas par dalību šovā. 1997. gadā Torns tika nominēts Satelīta balvai par šefa Zeda lomu filmā "Vīri melnā" (1997).

## Atsauces

## Ārējās saites
Millija Bobija Brauna

**Millija Bobija Brauna** (, dzimusi ) ir angļu aktrise un producente.

Plašāku atpazīstamību viņa ieguva ar Elevenas ('Elas')/Džeinas lomu *[[Netflix]]* zinātniskās fantastikas šausmu seriālā *[[Stranger Things]]*, par ko divas reizes izvirzīta ''Primetime Emmy'' balvai nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā drāmas seriālā" (2016. un 2017. gadā), tādējādi 13 gadu vecumā kļūstot par jaunāko aktrisi *Emmy* balvu vēsturē, kas izvirzīta nominācijai. Tāpat par šo lomu viņa nominēta divām Ekrāna aktieru ģildes balvām kā labākā aktrise drāmas seriālā (2017. un 2018. gadā). Kopā ar seriāla *Stranger Things* aktieru pamatsastāvu viņa ir ieguvusi Ekrāna aktieru ģildes balvu kategorijā "Labākais aktieru sastāvs drāmas seriālā" (2017).

Viņas kino debija bija 2019. gada filmā "Godzilla II: Briesmoņu karalis", viņa filmējusies arī filmas turpinājumā "Godzilla pret Kongu" (2021). 2020. gadā viņa atveidoja Šerloka Holmsa māsu filmā "Enola Holmsa" un bija arī viena no šīs filmas producentēm. Piedalījusies arī filmās *[[Damsel (2024. gada filma)|Damsel]]* (2024) un *[[The Electric State]]* (2025).

Brauna ir jaunākā persona *[[Time 100]]* pasaules ietekmīgāko cilvēku sarakstā un jaunākā UNICEF labās gribas sūtne.

## Atsauces

## Ārējās saites
Harijs Dīkmanis

**Harijs Dīkmanis** (1895—1979) bija latviešu jogas skolotājs un Indijas garīgo tekstu tulkotājs latviešu valodā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1895. gada 5. jūlijā Tukumā. Kopš 1928. gada Harijs Dīkmanis lasīja lekcijas par jogas mācību Parapsiholoģijas biedrībā Rīgā. 
Kopš 1934. gada Dīkmanis vadīja "Jogas zinātņu centru Latvijā" un nodibināja ciešākus sakarus ar Šrī Jogendras Jogas zinātņu institūtu Bulsarā, Indijā. 1936. gadā biedrības vajadzībām bija iegādāti 57 sējumi jogas literatūras angļu, franču, hindi un sanskrita valodā. "Dievišķās dzīves sabiedrība" (*Divine Life Society*) Rišikešā atļāva tulkot un izdot latviešu un citās valodās visas tās vadītāja Šivanandas (1887–1963) grāmatas. Ap 1937. gadu Harijs Dīkmanis kopā ar Alfrēdu Biezo pārtulkoja latviski vairākas Upanišadas.
Harijs Dīkmanis uzturēja saraksti ne tikai ar Svami Šivanandu, bet arī ar Svami Joganandu ASV, Šrī Jogendru Bombejā un Šrī Ramanu Maharši. Kopš 1939. gada Harijs Dīkmanis vadīja Latvijas Jogas biedrību, viena no viņa audzēknēm bija vēlākā dzejniece Velta Sniķere.

Otrā pasaules kara laikā viņš 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju un pēc kara beigām dzīvoja amerikāņu okupācijas zonā, kur mācīja jogu latviešu bēgļu nometnēs. 1946. gadā viņš sazinājās ar Joganandu, kas sagādāja Dīkmanim un viņa sievai Izabellai atļauju izceļošanai uz ASV.  Ap 1947.– 1948. gadu viņš sarakstījis grāmatu par Šivanandas dzīvi un misiju (*Siva. His Life and Mission*). 1951. gada beigās viņš pārcēlās uz dzīvi Ņujorkā, kaut arī Jogananda esot piedāvājis H. Dīkmanim darbu savā organizācijā Losandželosā. 1958. gadā viņš publicēja savu grāmatu par Šivanandu “Yoga Chakravarty: Sri Swami Sivananda”. 
No 1972. gada Dīkmanis dzīvoja Bhagavana Šrī Ramana Maharši centrā Ņujorkas tuvumā, bet 1974. gadā pārcēlās uz Sanrafaelas pilsētu Sanfrancisko tuvumā. Viņa pēdējā mācekle 1977. gadā bija Meriona Makkonela (*McConnell*), kas 2016. gadā izdeva atmiņu grāmatu par savu skolotāju "Vēstules no jogas meistariem". 

Miris 1979. gadā.

## Literatūra
* Marion (Mugs) McConnell. Letters from the Yoga Masters: Teachings Revealed through Correspondence from Paramhansa Yogananda, Ramana Maharshi, Swami Sivananda, and Others. North Atlantic Books, 2016 — 360 pages

## Atsauces
Džeraldīna Peidža

**Džeraldīna Peidža** (, dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise. Popularitāti ieguvusi ar lomām Brodvejā, kam sekoja nozīmīgas lomas Holivudas filmās un televīzijā, par ko saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu (astoņas reizes nominēta), divas ''Primetime Emmy'' balvas, divas Zelta globusa balvas, vienu BAFTA kino balvu un četras nominācijas ''Tony'' balvai.

Dzimusi Kirksvillā Misūri, Peidža studēja Čikāgas Mākslas institūtā, kā arī Ņujorkā pie Utas Hāgenas un Lī Strasberga, pēc kā viņa piedalījās savā pirmajā vesternā *[[Hondo]]* (1953), par ko tika izvirzīta savai pirmajai Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Par sadarbību ar Hāgenu viņa iekļuva Holivudas melnajā sarakstā un nepiedalījās filmās astoņus gadus. Peidža turpināja filmēties televīzijā un piedalīties teātru iestudējumos, par ko saņēma savu pirmo nomināciju *Tony* balvai par lomu izrādē "Jaunības putns ar saldo balsi" (*Sweet Bird of Youth*, 1959–60), šo pašu lomu viņa atveidoja arī 1961. gada kino adaptācijā par ko saņēma Zelta globusa balvu.

Viņa tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvām par lomām filmās *[[You're a Big Boy Now]]* (1966) un *[[Pete 'n' Tillie]]* (1972), kam sekoja nominācija *Tony* balvai par lomu izrādē *[[Absurd Person Singular]]* (1974–75). Peidža ir piedalījusies trilleros *[[What Ever Happened to Aunt Alice?]]* (1969) kopā ar Rutu Gordoni, un *[[The Beguiled (1971. gada filma)|The Beguiled]]* (1971) kopā ar Klintu Īstvudu. 1977. gadā viņa ierunāja Madāmas Medūzas balsi *[[The Walt Disney Company]]* filmā "Glābējpeles", kam sekoja loma Vudija Allena filmā *[[Interiors]]* (1978), par ko viņa saņēma BAFTA kino balvu nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".

Pēc tā kad 1979. gadā Peidža tika iekļauta Amerikas teātra slavas zālē, viņa atgriezās Brodvejā ar galveno lomu izrādē *[[Agnes of God]]* (1982), par ko saņēma trešo *Tony* balvas nomināciju. Tāpat Peidža tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvām par lomām filmās *[[The Pope of Greenwich Village]]* (1984) un *[[The Trip to Bountiful]]* (1985), par pēdējo viņa saņēma balvu nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Peidža nomira 1987. gadā Ņujorkā, laikā kad Brodvejas repertuārā bija izrāde ar viņas piedalīšanos *[[Blithe Spirit]]*, par ko viņa saņēma ceturto *Tony* balvas nomināciju.

## Ārējās saites
Māra Vaičunas

**Māra Vaičunas** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu māksliniece.

## Biogrāfija
Māra Vaičunas 1976. gadā absolvēja Latvijas Mākslas akadēmijas Lietišķi dekoratīvās mākslas nodaļu, kur kā diplomdarbs tika izveidots keramikas sienas panno Valmieras piena kombinātam. No 1975. līdz 1991. gadam strādāja par mākslinieci Latvijas PSR apvienotajā šaha un dambretes klubā. No 1991. līdz 2017. gadam māksliniece bija izglītības metodiķe Latvijas Mākslas akadēmijas Informācijas centrā. Kopš 1978. gada piedalījās mākslas izstādēs gan Latvijā, gan ārzemēs.

No 1993. gada Starptautiskās mākslas asociācijas "B 13" biedre, bet no 1996. gada Māra Vaičunas bija Latvijas Mākslinieku savienības biedre.

## Stils
Māksliniecei raksturīgi klusās dabas attēlojumi, kurās visbiežāk viņa attēlojusi traukus. Glezniecībai pievērsusies 1970. gadu otrajā pusē pēc mākslinieces Felicitas Pauļukas ierosinājuma. Vaičunas mākslinieciskajā valodā ir saskatāma līdzība ar franču modernistiem — kubistiem.

Māras Vaičunas eļļas glezniecība bija tonāli smalki niansēta, kur tika uzsvērta plakne kā vērtība un akcentēti silueti visdažādāko tēlu modelējumos. Bieži vien gleznas virsmai tika izmantots audekls, koks vai vara plāksne, tādējādi panākot savdabīgu glezniecisko efektu.

Māras Vaičunas darbi atrodas Latvijas Mākslinieku savienības muzejā, Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā, Tukuma muzejā un Gētes institūta īpašumā, kā arī vairākās privātkolekcijās.

## Apbalvojumi
2014. gadā Māra Vaičunas kļuva par laureāti *[[Swedbank]]* un "Agijas Sūnas mākslas galerijas" organizētajā ikgadējā izstādē—konkursā "Gada glezna".

## Atsauces

## Ārējās saites
* profils portālā *makslinieki.lv*
* profils  portālā *gallery.lv*
Illīts

thumb|Illīta stuktūra.
**Illīts** ir cieši saistītu neuzbriestošu mālu minerālu grupa. Illīts ir sekundārs minerāls, kas veidojas, dēdējot un pārveidojoties citiem silikātu minerāliem (vizlas, laukšpata, muskovīta u.c.), tas ir filosilikāts un alumosilikāts. Tā struktūra ir 2:1 tipa, kas sastāv no silīcija tetraedra — alumīnija oktaedra — silīcija tetraedra. Starp šādām struktūrām atrodas vāji hidratējami kālija katjoni, tādēļ illīts maz uzbriest. Daļu kālija jonu aizvieto hidroksonija joni (H3O+). Illīta ķīmiskā formula ir (K,H3O)(Al,Mg,Fe)2(Si,Al)4O10[(OH)2,(H2O)], bet ir plaši sastopama jonu (izomorfa) aizvietošanās. Illīts var būt sericīta sastāvdaļa.

Lielākā daļa rūpnieciski izmantojamo Latvijas mālu satur ievērojamu illīta daudzumu (piemēram, Lodes svītā 80 — 85%).
Māla minerāls ar bazālo starpplakņu attālumu 10 Å Krievijas (PSRS), arī Latvijas literatūrā nereti saukts par hidrovizlu, kā arī illīta tipa hidrovizlu. Rietumeiropā un Amerikā šādus minerālus vispārināti sauc par illītiem. Par hidrovizlām uzskata noteiktas ģenēzes 10 Å minerālus, kas radušies muskovīta vai biotīta starpslāņu pozīciju hidratācijā. Dažreiz saukts arī par hidromuskovītu.

Illīts pirmo reizi aprakstīts 1937. gadā Makvetas slāneklī, Ilinoisā, ASV. Illīta nosaukums radies no Ilinoisas nosaukuma.

Illīta katjonu apmaiņas kapacitāte ir mazāka par smektītu, bet lielāka par kaolinītu, parasti aptuveni 20 — 30 meq/100 g.

## Atsauces
Jevgeņijs Morgunovs

**Jevgeņijs Morgunovs** (, dzimis , miris ) bija krievu aktieris, Krievijas PFSR Nopelniem bagāts skatuves mākslinieks (1978).

1948. gadā beidzis Viskrievijas Valsts kinematogrāfijas institūtu, līdz 1951. gadam bija lielākoties teātra aktieris. Kļuva pazīstams pateicoties 1948. gada filmai "Jaunā gvarde". Guva popularitāti atveidojot Rūdītā lomu Leonīda Gaidaja komēdijās "Kandžas tecinātāji" (1961), "Suns Barboss un neparastais kross" (1961), "Operācija "i" un citi Šurika piedzīvojumi" (1965) un "Kaukāza gūstekne jeb Šurika jaunie piedzīvojumi" (1967). Morgunovam Rūdītā tēlā, kopā ar Juriju Ņikuļinu un Georgiju Vicinu, kuri arhetipiskajā trijotnē attēloja Stulbeni un Gļēvuli, ir uzstādīti pieminekļi vairākās Krievijas pilsētās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dova Kemerona

**Dova Olīvija Kemerona** (, dzimusi ) ir Amerikas Savienoto Valstu aktrise un dziedātāja. Ir ieguvusi dažādus apbalvojumus, piemēram, *[[Daytime Emmy Award]]*, Amerikas Mūzikas balvu, *[[MTV Video Music Award]]*, kā arī divreiz *[[Nickelodeon Kids' Choice Award]]*. Dova Kemerona savu atpazīstamību ieguva ar lomu Disneja seriālā “Līva un Medija”, kā arī ar aktierspēli Disneja franšīzē ar nosaukumu *[[Descendants (franšīze)|Descendants]]* (no 1. līdz 3. daļai), kur atveidoja Melas lomu. Tur viņa tēloja kopā ar Kameronu Boijsu, Sofiju Kārsoni, Būbū Stjuartu, Mitčelu Houpu un Kristīnu Čenovetu.

## Ārējās saites
Daniels Ontužāns

**Daniels Ontužāns** (dzimis ) ir latviešu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2025. gada spēlē Vācijas komandā Auggen. Pārstāvējis Latvijas futbola izlasi.

Ontužāns ir dzimis Vangažos. Astoņu gadu vecumā viņš ar vecākiem pārcēlās uz Augsburgu.

## Karjera
Ontužāns savu jauniešu karjeru sāka JFC Skonto. Vēlāk viņš pievienojās FC Augsburg akadēmijai, bet 2010. gadā pievienojās Minhenes "Bayern" akadēmijai. 2018. gada maijā Ontužāns parakstīja trīs gadu līgumu ar Minhenes "Bayern". 2019. gadā viņš pievienojās *Bayern* rezerves komandai, kas spēlē Vācijas trešajā līgā.  Ontužāns debitēja *Bayern* galvenās komandas sastāvā Vācijas kausa spēlē pret pēc spēka piektās līgas komandu *[[1. FC Düren]]*. No 2021. līdz 2023. gadam pārstāvēja *[[SC Freiburg]]* kluba dublieru komandu un spēlēja Vācijas 3. līgā. 2023. gada jūlijā pievienojās Latvijas Virslīgas klubam RFS.

Ontužāns iepriekš ir trenējies ar Vācijas U-15 un U-16 jauniešu komandām. 2019. gada maijā Ontužāns pirmo reizi saņēma izsaukumu uz Latvijas futbola izlasi. Savu debiju viņš piedzīvoja  Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Slovēniju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ilvars Zālītis

**Ilvars Zālītis** (dzimis , miris ) bija latviešu mūziķis, basģitārists

## Biogrāfija
Dzimis Mazsalacā, piecpadsmit gadu vecumā ar ģimeni pārcēlies uz Valmieru, kur spēlēja vidusskolas ansamblī. Pēc vidusskolas pabeigšanas pārcēlās uz Rīgu, kur mācījās Kultūras un izglītības darbinieku tehnikumā. 1970. gadu beigās Ilvars Zālītis iesaistās Inrigo Arāja izveidotajos ansambļos — Salacgrīvas "Barometrā" un Valmieras slimnīcas ansamblī "Vitamīns", pēdējā viņš muzicē kopā ar 17 gadus veco studiju biedreni Olgu Rajecku.

1981. gadā Ilvars sāk strādāt Latvijas Televīzijā par skaņu inženieri. Vēlāk par skaņu inženieri un tehniķi strādāja arī Radio SWH. Bija skaņu režisors filmām "Mājup" (2001), "Līvs ar otu" (2005), "Akmeņi debesīs" (2007), "Džona Doreda sala" (2007) un "Sirreālisma gultā. Sukuts" (2007).

## Apbalvojumi
2004. gadā Ilvars Zālītis saņēma Latvijas Televīzijas balvu kā labākais skaņu režisors.

## Atsauces

## Ārējās saites
* profils portālā *filmas.lv*
Sotka (zīmols)

[thumb|right|240px|''Sotka'' veikals iepirkšanās centrā [Kotka (Somija)|Kotkā]]
***Sotka*** ir mēbeļu veikalu zīmols, kas pieder Somijas uzņēmumam *[[Indoor Group]]*.

## Vēsture
1930. gadu beigās mēbeļu cenas Somijā bija pieaugušas līdz augstam līmenim, un lielu daļu mēbeļu izgatavoja mazie galdnieki. Uz pārtikas rūpniecību orientētais kooperatīvs *[[Osuustukkukauppa]]* (*OTK*) nolēma apgūt pilnīgi jaunu jomu: kokapstrādi. 1941. gadā sākās darbi pie modernas lielas rūpnīcas plānošanas. Sākotnējā posmā tika konstatēts, ka mēbeļu ražotnei ir vajadzīga augstas kvalitātes kokzāģētava.
1941. gada 17. aprīlī ar Hemēnlinnas pilsētu tika parakstīts pirkšanas līgums par 26,5 hektāru zemes platību pie Vanajavesi ezera. Pilsēta apņēmās līdz rūpnīcas robežai izbūvēt sliežu ceļu, kā arī elektrostaciju un elektrolīniju uz to. Būvdarbi sākās 1941. gada jūnijā. Nākamajā gadā tika dibināts *OTK* meitas uzņēmums ***OTK Puu Oy*** ( "koks").
1942. gada septembrī sāka darbu divi no rūpnīcas trīs korpusiem.
Pēc kara turpinājās celtniecības darbi. 1947. gadā pakāpeniski tika sākta zāģēšana jaunajā rūpnīcā, un divus gadus vēlāk arī mēbeļu rūpnīca sāka darbību.

1956. gadā tika reģistrēta ***Sotka*** preču zīme. Ap to laiku uzņēmums sāka pārdot arī jumta segumu un dakstiņus, kā arī durvis, logus, virtuves mēbeles un mēbeles.
1958. gadā no bankrotējušā uzņēmuma *Salpausselän Huonekalutehdas Oy* tika iegādāta ražotne Lahti un tā bizness.
1964. gadā *OTK Puu Oy* tika pārdēvēts par ***Sotka Oy***. Jaunā nosaukuma pamatā bija fakts, ka tajā ir burti OTK.

1983. gadā *OTK* apvienojās ar kooperatīvu *E-osuuskunta Eka*. *Sotka Oy* pārdeva kokzāģēšanas biznesu uzņēmumam *Grahn*, bet Hemēnlinnas kokzāģētava bankrotēja 1985. gadā.
1992. gadā *Sotka* mēbeļu rūpnīca pārtrauca darbību.
1993. gadā *Sotka* vadība izpirka uzņēmuma kapitāldaļas no *Eka* un pārdēvēja to par ***Sotka Finland Oy***.
1990. gadu beigās *Sotka* bija trešais lielākais mēbeļu tirgotājs Somijā.

1999. gada februārī *Sotka Finland Oy* kapitāldaļas nopirka privātā kapitāla fonds, ko pārvaldīja *Sponsor Capital Oy*. Aprīlī šie investori iegādājās arī *[[Asko]]* mēbeļu biznesu, ko apvienoja ar *Sotka* uzņēmumā *Asko Huonekalu Oy* (kopš 2000. gada maijā *[[Indoor Group|Indoor Group Oy]]*).
Vēlāk *Sotka* tika integrēts *Indoor Group* un kā uzņēmums tas pārstāja eksistēt.

2005. gadā *Indoor Group* tika pārdots *[[Kesko]]*.
2017. gada jūnijā *Indoor Group* tika pārdots investoru grupai, to skaitā *[[Sievi Capital]]* un trīs *Sotka* franšīzes veikalu īpašnieks pensiju fonds *[[Etera]]*.

2020. gada janvārī Latvijā tika atklāts mēbeļu interneta veikals *sotkamebeles.lv*. 2023. gadā tas vairs nebija pieejams.

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Sotka'' vietne
* ''Sotka Oy'' vēsture
Sofija Kārsone

**Sofija Kārsone** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise un dziedātāja.

Viņas pirmā loma kā aktrisei bija kā viesaktrisei Disneja kanāla seriālā *[[Austin & Ally]]*. 2015. gadā viņa sāka tēlot ļaunās karalienes meitu Īviju Disneja kanāla franšīzēs *[[Descendants (franšīze)|Descendants]]* (no 1. līdz 3. daļai). Viņa tēlojusi lomas arī tādās filmās kā *[[Adventures in Babysitting]]*, *[[Melanie Sanchez in Tini: The Movie]]* un *[[Tessa in A Cinderella Story: If the Shoe Fits]]*. 2019. gadā martā Kārsone sāka tēlot *Freeform* drāmas seriālā *[[Pretty Little Liars: The Perfectionists]]*. 2024. gadā atveidojusi galveno lomu filmā *[[Carry-On]]*.

## Ārējās saites
Tukuma virspilskunga iecirknis

thumb|300px|Tukuma virspilskunga iecirknis ar latviskajiem vietvārdiem (1859).
thumb|300px|Tukuma virspilskunga iecirkņa karte (1770).
**Tukuma virspilskunga iecirknis** jeb **Tukuma virspilskundzība** (, no 1819. gada ) bija administratīva vienība Kurzemes un Zemgales hercogistes (1617—1795) un Kurzemes guberņas (1795—1864) sastāvā. Rietumos tā robežojās ar Kuldīgas virspilskunga iecirkni, austrumos ar Jelgavas virspilskunga iecirkni,
ziemeļos ar Piltenes apgabalu (1617—1795), bet dienvidos ar Žemaitijas kunigaitiju, vēlāk ar Kauņas guberņu.
1819. gadā Tukuma virspilskunga iecirkni sadalīja Talsu un Tukuma apriņķos, 1864. gadā to likvidēja.

## Izveide
Līdz Livonijas konfederācijas sabrukumam Tukuma virspilskunga iecirkņa teritorijā atradās Kandavas fogteja, bet Tukuma pils savas stratēģiskās nozīmes dēļ ("Kurzemes vārti") bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa mestram.
1587. gadā hercogs Gothards Ketlers savam dēlam Vilhelmam piešķīra Kurzemi ar centru Kuldīgā, pēc hercoga Gotharda nāves 1587. gadā viņa dēli sadalīja hercogisti Kurzemes un Zemgales daļās. Pēc 1617. gada Kurzemes un Zemgales hercogistes satversmes (*Formula regiminis* — "Valdības formula") pieņemšanas Tukuma pilī tiesu sprieda virspilskungs (*Oberhauptmann*).

## Pārvaldes centrs

Tukuma virspilskunga iecirkņa pārvaldes centrs bija Tukuma pilī, kas atradās stratēģiski izdevīgā vietā pie Prūsijas kara ceļa.
Zviedru—poļu kara laikā 1605. gadā ap 4000 Zviedrijas karavīru izcēlās jūras malā pie Plieņciema un ieņēma Tukuma pili, bet pēc pilnīgas nopostīšanas Otrā Ziemeļu kara laikā pils zaudēja savu militāro nozīmi.

## Teritoriālais iedalījums

Tukuma pilskunga tiesā atradās Tukuma draudzes novads, Auces draudzes novads, vēlāk pievienoja arī Jaunpils draudzes novadu.
Kandavas, no 1819. gada Talsu pilskunga tiesā atradās Talsu draudzes novads, Kandavas draudzes novads, Sabiles draudzes novads. 

1656. gadā hercogs Jēkabs spēja panākt Piltenes apgabala pievienošanu savai hercogistei ar autonomijas tiesībām, bet 1717. gadā Piltenes apgabals atkal tika atdalīts no Kurzemes hercogistes un tieši pakļauts Polijas karalim. 
Pēc Piltenes apgabala likvidēšanas 1819. gadā tā Ārlavas draudzes novadu pievienoja Tukuma virspilskunga iecirknim.


Kurzemes un Zemgales hercogistes karte 1747.jpg|Kurzemes un Zemgales hercogistes administratīvais iedalījums ar Kuldīgas (zilā), Tukuma (sarkanā), Jelgavas (baltā) un Sēlpils virspilskunga iecirkņiem (dzeltenā krāsā)
Attēls:Tukuma virspilskunga tiesa 1791.jpg|Tukuma virspilskunga tiesa 1791. gada kartē
Tukums 1795.jpg|Tukuma pilsdrupas 18. gs. beigās (H. F. Wäber, 1795)
Talsi 19. gadsimtā.jpg|Talsi 19. gadsimta vidū (Štafenhāgena zīmējums)
Kandava Štafenhāgens.jpg|Kandava (Štafenhāgena zīmējums)
Sabile Štafenhāgens.jpg|Sabile (Štafenhāgena zīmējums)
Jaunpils 1866.jpg|Jaunpils (Štafenhāgena zīmējums, 1866)
Vecauce Štafenhāhens.jpg|Vecauce 19. gadsimta vidū (Štafenhāgena zīmējums)


### Miesti
* Tukums 
* Kandava 
* Talsi
* Sabile

## Atsauces
Jans Justiniāns Ņemirovičs-Ščits

**Jans Justiniāns Ņemirovičs-Ščits** (; dzimis , miris ) bija Žečpospolitas valsts darbinieks, Inflantijas kastelāns no 1754. līdz 1760. gadam. Juscijanavas īpašnieks (mūsdienās ciems Daugavas labajā krastā Baltkrievijas Vjerhņadzvinskas rajonā), kur uzcēla baznīcu. Dibinājis arī dominikāņu klosteri Valincos (mūsdienās agropilsētiņa Vjerhņadzvinskas rajonā). Meita no pirmās laulības Dorota 1755. gadā apprecējās ar Pušas īpašnieku Janu Šadurski.

## Avoti
**A. Haratym, Justynian Szczytt Niemirowicz [w:] Polski Słownik Biograficzny. T. 47. Warszawa-Kraków: Polska Akademia Nauk i Polska Akademia Umiejętności — Instytut Historii PAN im. Tadeusza Manteuffla, 2011, s. 565—567*
**T. Żychliński, Złota Księga Szlachty Polskiej, Rocznik IV, Poznań 1882, s. 366*
Pasaules jūgendstila diena

**Pasaules jūgendstila diena** ir starptautiski atzīmējama diena, kas veltīta  jūgendstila popularizēšanai. To atzīmē katra gada 10. jūnijā. Pasaules jūgendstila diena pirmo reizi tika svinēta 2013. gadā, kad starptautiskais jūgendstila pilsētu tīkls *Reseau Art Nouveau Network* (RANN), kas apvieno divdesmit Eiropas pilsētas, ierosināja pievērst uzmanību jūgendstila kultūras mantojumam un tā saglabāšanai, vienojoties kopīgi svinamā un īpaši tam veltītā dienā.

## Atsauces
1. FC Slovácko

***1. FC Slovácko***  ir Čehijas futbola klubs no Uherske Hradištes. Klubs ir dibināts 2000. gadā, apvienojoties klubiem *FC Synot* un *Slovácká Slavia*. Pašreizējo nosaukumu ieguva 2004. gadā. Spēlē Čehijas futbola augstākajā līmenī — 1. līgā. Mājas spēles komanda aizvada Miroslava Valentas pilsētas futbola stadionā, kura ietilpība ir 8121 vieta. Komanda ir divas reizes spēlējusi Čehijas kausa izcīņas finālā.

## Sasniegumi
* **[[Čehijas kauss futbolā|Čehijas kauss]]**
** Finālisti (2): 2004–05, 2008–09
* **Čehijas 2. līga**
** Uzvarētāji (1): 1999–2000 (kā *FC Synot*)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Kluba profils UEFA vietnē 
* Kluba profils ''soccerway.com''
SFC Opava

***SFC Opava***  ir Čehijas futbola klubs no Opavas. Klubs ir dibināts 1907. gadā kā *Troppauer FV*. Spēlē Čehijas futbola augstākajā līmenī — 1. līgā. Mājas spēles komanda aizvada Opavas pilsētas stadionā, kura ietilpība ir 7550 vietu.  2017. gadā iekļuva Čehijas kausa izcīņas finālā. Labākais rezultāts Čehijas 1. līgā ir 6. vieta 1995.—1996. gada sezonā. 

## Sasniegumi
* **[[Čehijas kauss futbolā|Čehijas kauss]]**
** Finālisti (1): 2016–17
* **Čehijas 2. līga**
** 1. vieta (1): 2017-18
** 2. vieta (3): 1994–95, 2000–01, 2002–03

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Kluba profils UEFA vietnē 
* Kluba profils ''soccerway.com''
Silkeborg IF

***Silkeborg IF***  ir profesionāls Dānijas futbola klubs no Silkeborgas. Klubs ir dibināts 1917. gadā, spēlē Dānijas Superlīgā. Mājas spēles komanda aizvada *[[JYSK Park]]* stadionā, kura ietilpība ir 10&nbsp;000 vietu, tai skaitā 6000 sēdvietas.  Kluba futbolisti 1993.—1994. gada sezonā ir izcīnījuši Dānijas čempiontitulu, 2001. gadā ir kļuvuši par Dānijas kausa ieguvējiem. 1996. gadā klubs ir uzvarējis UEFA Intertoto kausā.

## Sasniegumi
* **Dānijas čempionāts** (kopš 1991. gada — **[[Dānijas futbola Superlīga|Superlīga]]**)
** Čempioni (1): 1993–94
** Vicečempioni (1): 1997–98
* **[[Dānijas kauss futbolā|Dānijas kauss]]**
** Kausa ieguvēji (1): 2000–01
** Finālisti (1): 2017–18
* **Dānijas superkauss**
** Finālisti (2): 1994, 2001
* **Dānijas 1. divīzija**
** Uzvarētāji (3): 2003–04, 2013–14, 2018–19
* **[[UEFA Intertoto kauss]]**
** Uzvarētāji (1): 1996

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Kluba profils UEFA vietnē 
* Kluba profils ''soccerway.com'' 
* ''Transfermarkt'' kluba profils
Georgijs Vicins

**Georgijs Vicins** (, dzimis , miris ) bija krievu aktieris, PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1990).

No 1936. gada bija teātra aktieris, kā kinoaktieris debitēja 1944. gadā Sergeja Eizenšteina filmā "Ivans Bargais". Kļuva pazīstams pēc lomām filmās "Rezerves spēlētājs" (*Запасной игрок*, 1954) un "Viņa mīl jūs" (*Она вас любит*, 1957). Plašāku atpazīstamību guva tēlojot Gļēvuli Leonīda Gaidaja komēdijās "Kandžas tecinātāji" (1961), "Suns Barboss un neparastais kross" (1961), "Operācija "i" un citi Šurika piedzīvojumi" (1965) un "Kaukāza gūstekne jeb Šurika jaunie piedzīvojumi" (1967). Vēl ir pazīstams ar lomām filmās "Darījuma cilvēki" (1962), "Balzaminova precības" (1964), "Fortūnas džentlmeņi" (1971), ieskaņoja arī animācijas filmas. Karjeras laikā tēloja lielākoties negatīvu tēlu lomas. Dzīves pēdējos 7 gados nefilmējās.

Vicinam Gļēvuļa tēlā, kopā ar Juriju Ņikuļinu un Jevgeņiju Morgunovu, kuri arhetipiskajā trijotnē attēloja Stulbeni un Rūdīto, ir uzstādīti pieminekļi vairākās Krievijas pilsētās. Vicins bija pēdējais šī trio dalībnieks.

## Atsauces

## Ārējās saites
MFK Karviná

***MFK Karviná***  ir Čehijas futbola klubs no Karvinas. Klubs ir dibināts 2003. gadā, apvienojoties klubiem *FC Karviná* un *Jäkl Karviná*. Spēlē Čehijas futbola augstākajā līmenī — 1. līgā. Mājas spēles komanda aizvada Karvinas pilsētas stadionā, kura ietilpība ir 4833 vietas.

## Sasniegumi
* **Čehijas 2. līga (FNL)**
** Uzvarētāji (1): 2015–16

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Kluba profils ''soccerway.com''
Eiropas Olimpiskās komitejas

**Eiropas Olimpiskās komitejas** () ir Romā bāzēta starptautiska olimpiska organizācija, kas apvieno 50 Eiropas valstu nacionālās olimpiskās komitejas.

Citu uzdevumu vidū EOC organizē trīs galvenos kompleksos sporta pasākumus — Eiropas Jaunatnes Olimpisko festivālu, Eiropas mazo valstu spēles un Eiropas spēles.

## Dalībvalstis

### Bijušās dalībvalstis

## Sacensības
* Eiropas spēles
* Eiropas Jaunatnes Olimpiskais festivāls
* Eiropas mazo valstu spēles

## Skatīt arī
* Eiropas Paralimpiskā komiteja

## Atsauces un piezīmes


## Ārējās saites
* Oficialā EOC mājaslapa
Česke Budejovices "Dynamo"

**Česke Budejovices "Dynamo"**  () ir Čehijas futbola klubs no Česke Budejovices. Klubs ir dibināts 1905. gadā. Pašlaik spēlē Čehijas futbola augstākajā līmenī — 1. līgā. Mājas spēles komanda aizvada *[[Stadion Střelecký ostrov|Střelecký ostrov]]* stadionā, kura ietilpība ir 6681 vieta. Labākais rezultāts Čehijas 1. līgā ir divreiz izcīnīta 6. vieta (1993.—1994. un 1996.—1997. gada sezonās).

## Sasniegumi
* **Čehijas 2. līga (FNL)**
** Uzvarētāji (3): 2001–02, 2013–14, 2018–19
** 2. vieta (2): 1998–99, 2005–06

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Kluba profils UEFA vietnē 
* Kluba profils ''soccerway.com''
1. FK Příbram

***1. FK Příbram***  ir Čehijas futbola klubs no Pršībramas. Klubs ir dibināts 1928. gadā ar nosaukumu *SK Březové Hory*. Spēlē Čehijas futbola augstākajā līmenī — 1. līgā. Mājas spēles komanda aizvada *[[Na Litavce]]* stadionā, kura ietilpība ir 9100 vietu. Augstākais sasniegums ir 4. vieta 2000.—2001. gada sezonā.

1996. gadā apvienojās ar Prāgas "Dukla". No 2000. līdz 2008. gadam kluba nosaukums bija *FK Marila Příbram*. Pašreizējais nosaukums ir kopš 2008. gada.

2016. gadā komandu pārstāvēja Latvijas izlases uzbrucējs Valērijs Šabala, kas tika īrēts no Beļģijas kluba *[[Club Brugge KV|Club Brugge]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Kluba profils UEFA vietnē 
* Kluba profils ''soccerway.com''
Ostravas "Baník"

**Ostravas "Baník"** () ir Čehijas futbola klubs no Ostravas. Klubs ir dibināts 1922. gadā ar nosaukumu *SK Slezská Ostrava*. Spēlē Čehijas futbola augstākajā līmenī — 1. līgā. Mājas spēles komanda aizvada Ostravas pilsētas stadionā, kurā ir 15&nbsp;123 vietas.

Klubs ir guvis labus panākumus Čehoslovākijas laikā gan čempionātā, gan kausa izcīņā. *Baník* futbolisti ir trīs reizes kļuvuši par Čehoslovākijas čempioniem un trīs reizes izcīnījuši arī Čehoslovākijas kausu. 2004. gadā komanda izcīnīja Čehijas čempiontitulu. 2005. gadā tā uzvarēja Čehijas kausa izcīņā. Eiropas klubu sacensībās viens no lielākajiem panākumiem ir iekļūšana UEFA Kausu ieguvēju kausa izcīņas pusfinālā 1979. gadā. 1980.—1981. gada sezonā klubs iekļuva Eiropas čempionvienību kausa (tagad UEFA Čempionu līga) ceturtdaļfinālā. 1989. gadā komanda izcīnīja *Mitropa* kausu.

## Sasniegumi
* **[[Čehijas futbola 1. līga|Čehijas 1. līga]]**
** Čempioni (1): 2003–04
* **[[Čehijas kauss futbolā|Čehijas kauss]]**
** Kausa ieguvēji (1): 2004–05
** Finālisti (3):  2003–04, 2005–06, 2018–19
* **Čehoslovākijas čempionāts**
** Čempioni (3):  1975–76, 1979–80, 1980–81
** Vicečempioni (6): 1954–55, 1978–79, 1981–82, 1982–83, 1988–89, 1989–90
* **Čehoslovākijas kauss**
** Kausa ieguvēji (3): 1972–73, 1977–78, 1990–91
** Finālisti (1):  1978–79

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Kluba profils UEFA vietnē 
* Kluba profils ''soccerway.com''
Dzelzceļa stacijas Latvijā

Šajā sarakstā ir uzskaitītas esošās **[[Latvija]]s [[dzelzceļa stacija]]s**, pieturas punkti, ceļa posteņi, blokposteņi un izmaiņas punkti. Uzskaitītas stacijas, kas ir atrodamas 2026. gada valsts akciju sabiedrības "Latvijas dzelzceļš" publiskās lietošanas dzelzceļa infrastruktūras tīkla pārskatā. Tajā ir uzskaitīta 140 stacijas, 137 pieturas punkti (no kuriem 68 ir norādīti kā iekonservēti), 2 blokposteņi, 15 ceļa posteņi un 4 izmaiņas punkti. Vairākos gadījumos stacija ir norādīta ar tai piederošajiem parkiem (piemēram, Torņakalns ir norādīts kā Rīgas Pasažieru stacijai piederošs parks).

## Alfabētisks staciju uzskaitījums
### 0—9

### A, Ā

### B

### C, Č

### D

### E

### G

### I

### J

### K, Ķ

### L, Ļ

### M

### N

### O

### P

### R

### S, Š

### T

### U

### V

### Z

## Piezīmes
:1. Pasažieru satiksme tiek uzskatīta par neregulāru, ja stacijā vilcieni pietur retāk kā reizi nedēļā.

## Skatīt arī
* Latvijas dzelzceļi

## Atsauces

## Ārējās saites
* Valsts akciju sabiedrības “Latvijas dzelzceļš” publiskās lietošanas dzelzceļa infrastruktūras tīkla pārskats 2026 
** 2.1.B pielikums. LDZ infrastruktūras tehniskā attīstība
** 2.3.3.A pielikums. Dzelzceļa staciju saraksts
** 2.3.3.B pielikums. Dzelzceļa izmaiņas punktu (tai skaitā dzelzceļa blokposteņu un ceļa posteņu) saraksts
** 2.3.3.C pielikums. Dzelzceļa pieturas punktu saraksts
* Pasažieru vilcienu maršrutu shēma
* Latvijas dzelzceļa staciju fotogrāfijas
Augstais lāčpurns

**Augstais lāčpurns** (*Morchella elata*) ir Latvijā reta lāčpurnu ģints sēne, kuras augļķermeņi pēc apstrādes ir ēdami.

## Taksonomija
Tāpat kā pārējo sēņu sistemātiku, XXI gadsimta sākumā arī lāčpurnu klasifikāciju zinātnieki ģenētisko pētījumu rezultātā sākuši revidēt un šis process paredzami aizņems vēl vairākas desmitgades. Kamēr tas nav noslēdzies, Latvijas avoti lieto veco sistemātiku. Augstā lāčpurna gadījumā no jaunajiem pētījumiem izriet, ka Amerikas kontinentā augošie "augstie lāčpurni" pārstāv atsevišķas sugas, nevis ir augstā lāčpurna lokālas formas.

## Sēnes apraksts
thumb|right|Dž. Bresadolas 1932. gada zīmējums
* Cepurīte: tumši brūna vai tumši pelēka, jaunībā nedaudz gaišāka. Forma vārpstveida, cepurīte gandrīz pilnībā saaugusi ar kātiņu, doba, ārpusē ar tumšāku kroku tīklu, kurš veido neregulārus, šūnām līdzīgus iedobumus. Gareniskās krokas ir izteiktākas. Platums līdz 8 cm, augstums parasti līdz 10 cm. Mīkstums trausls, bez īpašas smaržas un garšas.
* Kātiņš: balts līdz dzeltenīgam, reti iesārts, miltains, dobs. Garums līdz 10 (20) cm, resnums 1—3 cm. 
* Sporas: elipsoidālas, gludas, bezkrāsainas, sporu nobirums blāvā krēma vai brūnganā krāsā, vienšūnas, ar eļļas pilieniem, 18-25/11-15 µm.
* Aski: cilindriski, 280—300x18—20 µm, katrā askā 8 sporas.

## Augšanas apstākļi
thumb|right
Saprofīts. Aug pa vienam vai grupās aprīļa beigās un maijā lapu un skuju koku mežos, arī dārzos un pagalmos, bagātīgā augsnē, ābolu pūšanas vietās, zem dzīvžogiem vai skujkoku mizu mulčā. Paretam kāpu smiltājos. Reizēm masveidīgi izdegumos. Sastopams Eiropā, lokālās formas vai vizuāli neatšķiramas citas radnieciskas sugas arī Vidusāzijā, Austrālijā un Ziemeļamerikā.

## Barības vērtība
thumb|right|Augstā lāčpurna aski ar sporām.
Tāpat kā citi Eiropas lāčpurni, augstvērtīga un pasaulē populāra ēdamā sēne.
Ēdams pēc vismaz 10 minūšu termiskas apstrādes, kas samazina tajā iespējami esošo neidentificēto toksīnu daudzumu. Dažiem alerģiskiem indivīdiem izsauc nelielus un diennakts laikā pārejošus gremošanas trakta vai nervu sistēmas traucējumus, tāpēc pirmoreiz ēdot lāčpurnus, ieteicams sākt ar nelielu porciju.

## Mākslīgā audzēšana
Ķīnā tiek veikti mēģinājumi audzēt augstos lāčpurnus un to klada radnieciskās sugas. Pašreizējais komerciālais efekts ir neliels lāčpurnu micēlija ātrās novecošanās dēļ.

## Līdzīgās sugas
Līdzīgi ir smailie lāčpurni, kuru kātiņš ir pie cepurītes ir ievērojami tievāks par to, kamēr augstajam lāčpurnam tas pie savienojuma ir gandrīz līdzīgs cepurītes resnumam. Visi lāčpurni, ar kurām Latvijā šo sugu var sajaukt, ir ēdami. Bisītes jeb ķerveļi un ķēvpupi atšķiras no lāčpurniem ar savu virsmu, kura vienmēr ir izlocīti krunkaina, kamēr lāčpurniem — tīkloti šūnaina.

## Skatīt arī
* Sēņošana
* Sēnes kulinārijā
* Sēņu audzēšana
* Lāčpurnu ģints

## Atsauces

## Ārējās saites

* Index Fungorum
* Mycobank
* Mikologu biedrība: Latvijā konstatētās sēņu sugas
Gints Baumanis

**Gints Baumanis** ( — ) bija latviešu horeogrāfs un dejas pedagogs. Vairākkārtējs Deju svētku virsvadītājs. No 2002. līdz 2019. gadam bija tautas deju ansambļa «Rotaļa» mākslinieciskais vadītājs.

## Biogrāfija
Gints Baumanis piedzima . Studēja Latvijas Valsts konservatorijā.

1994. gadā kļuva par VEF kultūras pils bērnu un jauniešu tautas deju ansambļa «Zelta sietiņš» pedagogu. Ap 2005. gadu Gints Baumanis pārņēma vidējās paaudzes deju kolektīva «Daugava» vadību no iepriekšējā kolektīva vadītāja. «Daugavā» dejoja «Zelta sietiņa» dejotāju vecāki. Ilgus gadus dejoja tautas deju ansamblī «Rotaļa», un 2002. gadā pārņēma tā vadību no savas tantes, baletdejotājas Aijas Baumanes. Baumanis aktīvi strādāja ar Dobeles kultūras nama deju kolektīviem. No 2005. gada viņš vadīja jauniešu deju kolektīvu «Drīziņš», vidējās paaudzes deju kolektīvu «Dzīpars», senioru deju kolektīvu «Dobelnieki» un bērnu deju kolektīvu «Drellīši».

Gints Baumanis bija viens no XV Deju svētku (2013) deju lieluzveduma «Tēvu laipas» virsvadītājiem. Viņš bija virsvadītājs Skolu jaunatnes deju svētku deju lieluzvedumos 2005. un 2010. gadā, kā arī lielizrādē «Abas malas» (2017), XXI Latvijas senioru deju dienā «Četri vēji» (2017) un deju koncertā «Vēl simts gadu dejai» (2018).

Bija 1. Dejas balvas žūrijas loceklis un balvas laureāts divās kategorijās: "Skatuviskās tautas dejas uzvedums vai notikums" (kopā ar Agri Daņiļeviču un Dagmāru Bārbali par deju lieluzvedumu "Vēstījums rakstos") un "Pārsteigums dejas mākslā" (kopā ar Daci Adviljoni, Lieni Gravu un Raimondu Martinovu par deju lieluzvedums "Abas Malas").

Gints Baumanis nomira . Viņš tika izvadīts  Rīgas krematorijas Lielajā zālē.

## Atsauces
Valka (stacija)

**Valka** ir bijusī dzelzceļa stacija, šobrīd — ceļa postenis, kas atrodas Valkā. Valkā notiek arī kravas operācijas (Valka ir viens no diviem kravas punktiem Latvijā, otrs ir Mārciena).

## Vēsture
Valkas stacija kā šaursliežu dzelzceļa stacija tika atklāta 1903. gadā. Sākotnējais stacijas nosaukums bija Valka II, jo tajā brīdī Valkā jau bija platsliežu stacija Valka I (tagad — Valga). Šī stacija tika izveidota, lai apkalpotu šaursliežu dzelzceļa līnijas Valka—Pērnava (atklāta 1896. gadā, sākotnējā šīs līnijas stacija atradās citā vietā, netālu no Valkas platsliežu dzelzceļa stacijas) un Pļaviņas—Valka (atklāta 1903. gadā). 1920. gadā pēc Latvijas—Igaunijas robežas noteikšanas Valkas platsliežu stacija palika Igaunijas teritorijā, tāpēc Valka II ieguva Valkas stacijas nosaukumu. Tajā pašā gadā tika uzbūvēti divi platsliežu atzari uz Valkas staciju, no Latvijas un Igaunijas puses, savienojot to ar Rīgas—Pleskavas dzelzceļu. Valka kļuva par Latvijas robežstaciju. 1927. gadā tika veikta stacijas ēkas pārbūve, to paplašinot. 1944. gadā vācu karaspēks atkāpjoties izpostīja Valkas—Rūjienas dzelzceļu, kā arī Valkas stacijas pārmijas, sliežu ceļus, lokomotīvju depo, remontdarbnīcas. Pēc Otrā pasaules kara staciju slēdza, līnija līdz Rūjienai, kā arī līnija līdz Žuldiņiem netika atjaunota, šaursliežu dzelzceļa satiksme tika īstenota no Valgas stacijas. 1970. gadā tika slēgta šaursliežu līnija no Valgas līdz Apei, šaursliežu dzelzceļš tika demontēts.

Šobrīd Valka oficiāli ir ceļa postenis līnijā Rīga—Lugaži—Valsts robeža. Tajā nav pasažieru satiksmes (Valkas iedzīvotāji braucieniem uz Rīgu var izmantot tuvējās Valgas vai Lugažu stacijas), tas tiek izmantots kā degvielas bāzes pievedceļš. Mūsdienās savienojums ar Lugažu staciju neeksistē, pastāv vienīgi savienojums ar Valgas staciju, kas nozīmē, ka vilcieni Valkas stacijā var nokļūt tikai caur Igaunijas teritoriju. Stacijas ēka ir pilnībā saglabājusies līdz mūsdienām, tomēr tā ir pamesta. Tā ir Valkas pašvaldības īpašumā, tā ir tikusi iznomāta biedrībai, tomēr tai neizdevās atrast līdzekļus ēkas atjaunošanai. 2015. gada Lielās talkas laikā tika sakopta Valkas stacijas apkārtne.


Attēls:Valkas dzelzceļa stacija.jpg | Valkas stacija pirms Pirmā pasaules kara
Attēls:Valkas dzelzceļa stacija pēc 1927. gada pārbūves.jpg | Valkas stacija pēc 1927. gada pārbūves


## Atsauces

## Ārējās saites
* Valkas stacijas fotogrāfijas
Malvilas pils

**"Malvilas pils"** ir franču rakstnieka Robēra Merla 1972. gadā sarakstīts postapokaliptisks zinātniskās fantastikas romāns.

Robērs Merls par šo romānu 1974. gadā ieguva Džona Kempbela memoriālo balvu (*John W. Campbell Memorial Award*) nominācijā "Labākais zinātniskās fantastikas romāns". 1981. gadā tika uzņemta uz šo grāmatu balstīta filma ar tādu pašu nosaukumu.

Grāmata latviski izdota 1981. gadā izdevniecībā "Zinātne" V. Meļinovska tulkojumā, sērijā "Fantastikas pasaulē".

## Sižets
Romāna darbība norisinās divdesmitā gadsimta beigās. Tas stāsta par notikumiem pēc kodolkatastrofas, kad nelielai cilvēku grupai izdevies izdzīvot, jo atomsprādziena brīdī viņi atradušies kādas senlaicīgas pils vīna pagrabā. Arī daļu Larokas pilsētiņas, kurā atrodas Malvilas pils, pasargājusi klints.

Drīz viņi konstatē, ka arī apkārtējās saimniecībās un ciemos ir saglabājusies dzīvība. Laiku pa laikam parādās jauni izdzīvojušie, taču ne visiem no tiem ir cēli nodomi, nākas saskarties ar vardarbību un cilvēku nogalināšanu. Arī paši malvilieši dažkārt ir spiesti nogalināt, lai paši netiktu nogalināti. 

Sabiedrībā notiek būtiskas izmaiņas. Mainās cilvēku rīcības motīvi, veidojas jauns kopdzīves modelis, un par dzīves dominanti kļūst cilvēces un cilvēcīguma saglabāšana. 

Viens no lielākajiem draudiem jaunajai sabiedrībai ir teokrātiskas diktatūras izveidošanās. 

Romāns veidots stāstījuma formā, Malvilas pils īpašniekam Emanuelam Kontam laiku pa laikam arī atgriežoties atmiņās par notikumiem, kas risinājušies viņa bērnībā un pirms katastrofas.

## Atsauces
Ukapirms

**Ukapirms** (jaunprūšu: **Ukapirms* — 'visupirmais') prūšu mitoloģijā ir augstākais debesu, zemes un zvaigžņu dievs, kam viss pasaulē esot bijis pakļauts. No 1530. līdz 1615. gadam rakstītajos latviešu un vācu avotos Ukapirms dievu sarakstos vienmēr iekļauts pirmajā vietā, un pēc tā minēts vai nu gaismas dievs Svaikstiks vai jūras dievs Autrimps. Atšķirībā no daudziem citiem prūšu dieviem, Ukapirms nekad nav parādījies citos tekstos, un mitologi uzskata, ka tas varētu būt bijis abstrakts dievs bez konkrētām darbībām un mitoloģiskajiem motīviem, līdzīgi kā Dievs austrumbaltu mitoloģijā. Kādā avotā Ukapirms salīdzināts ar Saturnu romiešu mitoloģijā.

## Atsauces
Jans Koss

**Jans Koss** (; dzimis , miris ) bija Žečpospolitas valsts darbinieks, Inflantijas kastelāns no 1664. līdz 1688. gadam.

No 1661. līdz 1664. gadam - Helmno horunžijs, bet no 1688. līdz 1702. gadam - Helmno vaivads. Bija precējies ar Mariannu Volfu fon Līdenhauzeni. Ģimenē bija 4 bērni - Marianna, Konstance, Jans (Smoļenskas vaivads) un Juzefs (Inflantijas vaivads).

## Ārējās saites
*M.J. Minakowski, Genealogia potomków Sejmu Wielkiego
Kosakovski

thumb|150px|Kosakovsku dzimtas ģerbonis
[thumb|150px|[Inflantijas kastelāns Antonijs Kosakovskis (1735-1798)]]
[thumb|150px|[Inflantijas bīskaps Juzefs Kazimirs Kosakovskis (1738-1794)]]
[thumb|150px|[Lietuvas lielhetmanis Šimons Kosakovskis (1741-1794)]]
**Kosakovski**, arī **Kosakovski-Korvini** (, , , ) ir poļu šļahtiču dzimta, kas zināma no 15. gadsimta. 17. un 18. gadsimtā septiņi dzimtas locekļi bija Žečpospolitas kastelāni, tostarp Antonijs Kosakovskis bija pēdējais Inflantijas kastelāns. Viens no pazīstamākajiem dzimtas pārstāvjiem - Juzefs Kazimirs Kosakovskis bija Inflantijas bīskaps.

Dzimta sadalījusies daudzos atzaros. Tā tika iekļauta Polijas Karalistes, kā arī Kalugas, Kauņas, Kijivas, Podolijas, Viļņas guberņu augstdzimušo sarakstos.

## Pazīstami Kosakovski
*Antonijs Kosakovskis (*Antoni Kossakowski*, 1735 – 1798) – Inflantijas kastelāns
*Juzefs Kazimirs Kosakovskis (*Józef Kazimierz Kossakowski*,  1738 — 1794) – Inflantijas bīskaps
*Jans Nepomucens Kosakovskis (*Jan Nepomucen Kossakowski*, 1755 — 1808) – Inflantijas bīskaps

## Bibliogrāfija
* *Stanisław Kazimierz Kossakowski: Monografie historyczno-genealogiczne. T. 1–3. Warszawa, 1859-1860, 1872.*
Mārtiņš Milbrets

**Mārtiņš Milbrets** (dzimis , miris ) bija latviešu mākslinieks un scenogrāfs.

## Biogrāfija
Mārtiņš Milbrets dzimis . Ieguvis metālmākslinieka izglītību Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā (1984) un pabeidzis Igaunijas Valsts mākslas institūtu (1988).

Veidojis rotas rokoperai "Lāčplēsis" (1988), pēc kā pievērsies scenogrāfijai. Veidojis scenogrāfiju vairākām spēlfilmām, kuru vidū ir filmas "Baiga vasara" (2000), "Rīgas sargi" (2007), "Rūdolfa mantojums" (2010), "Sapņu komanda 1935" (2012), "Džimlai rūdi rallallā" (2014) un "Vectēvs, kas bīstamāks par datoru" (2017). Tāpat veidojis scenogrāfiju daudziem seriāliem, teātru izrādēm, dziesmu svētku uzvedumiem un Rīgas svētku pasākumiem Daugavas krastmalā. Mārtiņš Milbrets darbojies arī kā dizaineris, veidojot māksliniecisko dizainu izstāžu stendiem, reklāmām un mūzikas klipiem. Piedalījies vairākos Latvijā un ārvalstīs filmētajos ārzemju kino projektos.

Milbreta lielākais darbs, kas ilga četrus gadus, ir kinopilsētas *[[Cinevilla]]* projektēšana un objektu būve filmai "Rīgas sargi", kam vēlāk tika piebūvētas lauku mājas filmas "Rūdolfa mantojums" vajadzībām.

## Filmogrāfija
* "Drosme nogalināt" (1993)
* "Baiga vasara" (2000)
* "Dāma brillēs un ar ieroci automašīnā" (*Дама в очках, с ружьём, в автомобиле*, 2002)
* "Inspektors Grauds" (2003)
* "Pērku jūsu vīru!" (2003)
* "Rīgas sargi" (2007)
* "Rūdolfa mantojums" (2010)
* "Zvaigznes no debesīm" (*Das Blaue vom Himmel*, 2011)
* "Sapņu komanda 1935" (2012)
* "Džimlai rūdi rallallā" (2014)
* "Vectēvs, kas bīstamāks par datoru" (2017)
* "Puteklis" (2018)

## Apbalvojumi
Kopā ar Neilu Matīsu saņēmis 2009. gada Lielā Kristapa balvu kategorijā "Labākais mākslinieks" par darbu pie filmas "Rīgas sargi". Šajā pašā kategorijā nominēts arī 2012. gadā ("Rūdolfa mantojums") un 2014. gadā ("Sapņu komanda 1935").

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* profils portālā *makslinieki.lv*
* profils portālā *filmas.lv*
Mazā Krasta iela

**Mazā Krasta iela** var būt:

* Mazā Krasta iela — iela Rīgā;
* Mazā Krasta iela — iela Carnikavā;
* Mazā Krasta iela — iela Lēdurgā;
* Mazā Krasta iela — iela Limbažos;
* Mazā Krasta iela — iela Pļaviņās;
* Mazā Krasta iela — iela Ropažos.

## Skatīt arī
* Krasta iela
Vitālijs Fjodorovs

**Vitālijs Fjodorovs** (dzimis , miris ) bija latviešu arhitekts.

## Biogrāfija
Vitālijs Fjodorovs dzimis  Jaunlatgales apriņķī. 1948. gadā iestājies Latvijas Valsts universitātē un 1954. gadā ieguvis arhitekta kvalifikāciju. 1959. gadā kļuva par Arhitektu savienības biedru.

Gandrīz visu mūžu strādāja Latvijas Valsts pilsētu celtniecības projektēšanas institūtā, vēlākajā akciju sabiedrībā Pilsētprojekts.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Vitālijs Fjodorovs projektējis vairākas izglītības iestādes, sporta kompleksus, peldbaseinus, kā arī virkni daudzdzīvokļu un individuālo namu. Starp viņa projektiem ir arī viesnīca Latvija Daugavpilī.

Viņš ir projektējis Cēsu pamatskolu (2003), kas ir pirmā pilnībā no jauna celtā skola pēc neatkarības atgūšanas.

Miris , apbedīts Matīsa kapos.

## Projektētās ēkas un projekti
* 1986 — Ādažu vidusskola
* 1995 — Ziepniekkalna sākumskola
* 1995 — Akvalande, Rīgā
* 1996 — Rīgas Hanzas vidusskola
* 1997 — Āgenskalna Valsts ģimnāzija
* 1998 — Mežciema pamatskola
* 1999 — Ādažu vidusskolas sporta zāle
* 2001 — Emīla Dārziņa mūzikas skolas renovācija
* 2001 — Valmieras 5.vidusskolas sporta zāle
* 2003 — Cēsu pamatskola
* 2003 — Sporta nama "Daugava" rekonstrukcija
* 2003—2004 — Rīgas 3. vidusskolas rekonstrukcijas konkursa projekts
* 2004 — Tukuma pamatskola
* 2005 — Jaunpiebalgas sporta zāle
* 2006 — Saulkrastu vidusskolas sporta zāle


Rīgas Hanzas vidusskola.jpg|Rīgas Hanzas vidusskolas ēka (1996.g.)
Adazu vidusskolas observatorija (3420913410).jpg|Ādažu vidusskolas ēka ar observatoriju (1986.g.)


## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordeņa Zelta Goda zīme (1999)

## Atsauces

## Ārējās saites
* profils portālā *makslinieki.lv*