open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Minskas kņazi

[thumb|200px|Minskas kņazam Gļebam veltītā [Baltkrievijas piemiņas monēta (2007).]]

**Minskas kņazs** bija Minskas kņazistes valdnieka tituls 11.-14. gadsimtā. Minskas kņazi piederēja Polockas Rurikoviču dinastijai, kas 12. gadsimta gaitā ieguva arvien lielāku patstāvību. No 13. gadsimta vidus Minskas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi.

## Vēsture
thumb|300px|Polockas kņazistes sastāvā 11. gadsimtā.
Pēc Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča nāves viņa valstī izveidoja Druckas, Minskas un Vitebskas dalienu kņazistes. Par pirmo Minskas kņazu 1101. gadā iecēla kņaza Vseslava dēlu Gļebu. 1129. gadā Kijivas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs Lielais anektēja Polockas zemes un aizsūtīja Polockas Rurikovičus trimdā. Pēc viņu atgriešanās 1146. gadā par Minskas kņazu kļuva Rostislavs Gļebovičs un sakās Minskas kņazu cīņa par varu Polockā ar Druckas un Vitebskas kņaziem, kas turpinājās līdz pat 13. gadsimta vidum.
1249. un 1258. gadā Minskas kņazistē iebruka Zelta Ordas sirotāji, kurus atvairīja Lietuvas dižkunigaiša Mindauga vadītais karaspēks. Kopš tā laika Minskas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi, 1326. gadā Minskas kņazs Vasīlijs pieminēts dižkunigaiša Ģedimina delegācijas sastāvā sarunām Novgorodā. 
1345. gada līgumā minēts, ka Minskas un Lagoiskas kņazistes ietilpa Aļģirda daļā. 1387. gadā Jagailis piešķīra Minskas kņazisti savam brālim Polockas kņazam Šķirgailim.

Pēc 1413. gada Minskas kņazisti pārvaldīja Lietuvas dižkunigaišu iecelti vietvalži. 1565. gadā tās teritorijā izveidoja Minskas vaivadiju.

## Zināmie Minskas kņazi
thumb|300px|Minska pēc inkorporācijas Lietuvas sastāvā 1389. gada kartē.
* Gļebs Vseslavičs (*Глеб Усяславіч*, 1101—1119)
* Rostislavs Gļebovičs (*Расьціслаў Глебавіч*, 1146—1151, 1159—1165), starplaikā Polockas kņazs (1151—1159) 
* Volodars Gļebovičs (*Валадар Глебавіч*, 1151—1159, 1165—1167), līdztekus arī Gorodecas kņazs (1146 — ap 1167), ap 1165 — 1167), visbeidzot Polockas kņazs (1167)
* Vladimirs Volodarevičs (*Уладзімер Валадаравіч*, ap 1180 — pēc 1182)
....
* Vasīlijs (*Васіль*, ap 1320 - pēc 1326)
* Fjodors Svjatoslavičs (pēc 1326)
* Šķirgailis (1387-1397), vienlaicīgi arī Polockas kņazs (1387—1397), Traķu kunigaitis (1382-1392) un Kijivas kņazs (1395—1397).

## Skatīt arī
* Polockas kņazi
* Kijivas lielkņazi
* Novgorodas kņazi
* Pleskavas kņazi
* Smoļenskas kņazi
* Polockas Rurikoviču dinastija

## Atsauces

## Ārējās saites
* Войтович Л. КНЯЗІВСЬКІ ДИНАСТІЇ СХІДНОЇ ЄВРОПИ (кінець IX — початок XVI ст.): склад, суспільна і політична роль
Akvārijs

thumb|333px|Mājas akvārijs
**Akvārijs** (, no *aqua* — 'ūdens' un *arium* — 'vieta') ir mākslīgā ekosistēma, caurspīdīga tvertne ūdens dzīvnieku un augu audzēšanai.

Parasti ar terminu akvārijs tiek saprasts mājas vai nelielu publisku telpu akvārijs, kas paredzēts akvārija zivtiņu audzēšanai un uzturēšanai mājas apstākļos vai apmeklētāju rekreācijai; tehnisku iemeslu dēļ šo akvāriju tilpums nepārsniedz vienu kubikmetru. Lielie publiskie akvāriji ir paredzēti ūdens floras un faunas apskatei, un tie parasti ir izvietoti zooloģiskajos dārzos vai speciālās tam paredzētās celtnēs, un var sasniegt pat vairāku tūkstošu kubikmetru tilpumu.

Akvārijā var uzturēt gandrīz visas dzīvās būtnes, kas dabiski mīt ūdenī: jūras un saldūdens zivis, augus, vēžveidīgos, gliemjus, abiniekus, rāpuļus un koraļļus.

Lai akvārijā uzturētu bioloģisko līdzsvaru, tiek izmantotas dažādas ierīces: aeratori, mehāniskie un bioloģiskie filtri, termostati, termometri u.c.

Akvārijā ar tajā mītošo radību atkritumvielām (urīnu, izkārnījumiem) palīdz tikt galā derīgās baktērijas, ūdensaugi un regulāras, daļējas ūdensmaiņas. No atkritumvielām īpaši bīstami ir slāpekļa savienojumi — amonjaks/amonijs un nitrīti. Tie spēj apdedzināt akvārija iemītnieku žaunas un ādu, smacēt, kā arī radīt bojājumus visām orgānu sistēmām. Lai ar tiem tiktu galā, ir svarīgi akvārijā pirms iemītnieku ievietošanas izaudzēt derīgās baktērijas, kas atbrīvo akvāriju no šiem savienojumiem, pārvēršot tos mazāk kaitīgās vielās — nitrātos. Nitrātu daudzumu akvārijā iespējams kontrolēt ar regulārām ūdens maiņām un ūdensaugiem. Nitrātu daudzums nedrīkst pārsniegt 40 mg litrā (jutīgākiem iemītniekiem ieteicamā koncentrācija ir zem 20 mg litrā). Derīgās baktērijas akvārijā ir jāsāk audzēt aptuveni mēnesi pirms iemītnieku ielaišanas. Tam ir jāizmanto ūdens kondicionieris (tas aizvāc no ūdensvada ūdens hloru, kas neļauj augt baktērijām), ūdens filtrs, ko ievieto akvārijā (baktēriju mājvieta), un zivju barība. Baktērijas audzē, akvārijā regulāri ieberot nelielu daudzumu zivju barības, tā it kā tajā jau atrastos zivis vai citi iemītnieki. Baktēriju augšanu var pārbaudīt, izmantojot zooveikalos iegādājamos amonjaka/amonija, nitrītu un nitrātu testus. Sākumā ar tiem ūdenī būs novērojams tikai amonjaks/amonijs. Pieaugot derīgo baktēriju kolonijām, akvārija ūdenī sāks parādīties nitrīti un visbeidzot — nitrāti.

Zivtiņu turēšanai vēlamais akvārija izmērs ir ne mazāks par 10 litriem. Maziem akvārijiem ir grūti piemeklēt tajos ietilpstošas ierīces, kas nepieciešamas bioloģiskā līdzsvara un temperatūras uzturēšanai. Mazos akvārijos ūdens parametri ir ļoti svārstīgi un tajos strauji var uzkrāties akvārija iemītniekiem bīstamas atkritumvielas. Šī iemesla dēļ mazi akvāriji (10-20 litri) ir vairāk piemēroti pieredzējušiem akvāriju turētājiem. Iesācējiem piemērotāks izmērs ir 40 vai 60 litri. Ūdens trauki zem 10 litriem nav piemēroti nekādu zivtiņu turēšanai.

## Atsauces
Banknote

[thumb|[Miljards (1021) penges (1946)]]
**Banknote** ir naudas zīme, kas izgatavota no papīra, blīva auduma (parasti zīda), metāla vai plastmasas, ierasti taisnstūra formas. Nacionālās valūtas banknotes apgrozībā izlaiž valsts centrālā banka un *[[de jure]]* ir jāpieņem visā valsts teritorijā kopā ar monētām (dažās valstīs monētas netiek laistas apgrozībā).

Par senākajām banknotēm tiek uzskatītas Ķīnas Tan dinastijas naudas vienības.
Hugo Steinhauss

**Vladislavs Hugo Dionizijs Steinhauss** (; dzimis , miris ) bija poļu matemātiķis un matemātikas pedagogs. 1911. gadā Dāvida Hilberta vadībā ieguva doktora grādu Getingenes Universitātē. Starp pasaules kariem bija pasniedzējs Ļvivas Universitātē (tolaik Polijā) un bija viens no Ļvivas matemātikas skolas dibinātājiem. Stefana Banaha "atklājējs". Otrā pasaules kara laikā slēpās Ļvivas apkaimē. Pēc Otrā pasaules kara darbojās Vroclavā.

## Ārējās saites

* Hugo Steinhauss ''Mathematics Genealogy Project''
MUOS 1

**MUOS 1** ir ASV militārās mobilo sakaru sistēmas Mobile User Objective System pirmais pavadonis.
To izgatavojis uzņēmums Lockheed Martin ASV Jūras kara flotes uzdevumā.

Pavadonis izgatavots uz modificētas platformas A2100 bāzes. Divas 5,4 m diametra antenas izgatavojis uzņēmums Harris.

*MUOS 1* sākotnēji bija paredzēts palaist 2009. gadā, bet daļa *MUOS* projekta līdzekļu tika novirzīti Irākas operāciju finansēšanai, tāpēc projekts aizkavējās.

*MUOS 1* tika palaists  22:15 UTC ar nesējraķeti Atlas V/551 (sērijas numurs AV-030) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta kompleksa *SLC-41*. Ģeostacionāro orbītu *MUOS 1* sasniedza līdz 26. martam. Tika izvērsti saules bateriju paneļi un lielo antenu reflektori.

 tika paziņots, ka *MUOS 1* ir pabeigta pēcstarta manevrēšanas, testēšanas un pārbaužu fāze, un tas ir nodots ekspluatācijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* MUOS Lockheed Martin vietnē
Dukla

**Dukla** () ir pilsēta Polijā, Piekarpatu vojevodistē, uz dienvidiem no Krosno. Vairākus kilometrus uz dienvidiem no pilsētas atrodas Duklas pāreja - robeža ar Slovākiju. Pārejas apkaimē 1944. gada septembrī-oktobrī notika smagas un asiņainas kaujas Austrumkarpatu operācijas ietvaros. PSRS armija caur Duklas pāreju centās ielauzties Slovākijas teritorijā, lai palīdzētu Slovākijas sacelšanās dalībniekiem.

## Ārējās saites
Krišs Ķūķis

**Krišs Ķūķis** (dzimis 1874. gadā Kuldīgas apriņķa Padures pagastā (tagadējā Kuldīgas novadā), miris 1945. gadā turpat) bija virsnieks Krievijas Impērijas armijā Pirmajā pasaules karā, vēlāk Latvijas Bruņoto spēku virsnieks Latvijas Neatkarības karā. Miris mocekļa nāvē "Sarkanās bultas" padomju partizānu vienības rokās 1945. gada februārī.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1874. gadā Kuldīgas apriņķa Padures pagastā kalpa ģimenē. Pirmo izglītību ieguva Padures pagastskolā, kuru beidza kā labākais skolnieks, taču tālāku izglītību neturpināja līdzekļu trūkuma dēļ. 1900. gadā Ķūķis iestājās Odesas junkuru skolā, kuru beidza vecākā junkura pakāpē.

### Pirmais pasaules karš
Pirmajā pasaules karā Ķūķis parādīja izcilu varonību neilgi pēc kara sākuma 1914. gada 15. augusta kaujā pie Satšovas. Par spīti smagam ievainojumam Ķūķis turpināja vadīt uzbrukumu, saņemot ievērojamu skaitu gūstekņu, 20 ienaidnieka ložmetējus un iegūstot divus trofeju karogus. Par izrādīto drosmi viņu apbalvoja ar Svētā Jura oficiera krustu (IV šķiras), Svētā Vladimira krustu (III šķiras) un paaugstināja pulkveža pakāpē. 1916. gadā Ķūķi trešo reizi smagi ievainoja un viņš nonāca vācu gūstā.

### Dienests Latvijas Bruņotajos spēkos
thumb|270px|Balodis un Ķūķis Kalpaka piemiņas vietā Airītēs (1922).
Pēc atbrīvošanās no vācu gūsta Ķūķis caur Angliju 1919. gadā atgriezās Latvijā, tā paša gada nogalē viņš piedalījās Bauskas kājnieku pulka formēšanā, ar kuru kopā Zemgales divīzijas sastāvā piedalījās Latgales atbrīvošanas cīņās pret lieliniekiem. No 1920. gada aprīļa līdz 28. maijam veica 1. Kurzemes kājnieku divīzijas komandiera pienākumus, 28. maijā iecelts par Zemgales divīzijas pagaidu komandiera pienākumu izpildītāju, 1920. gadā iecelts par Kurzemes kājnieku divīzijas komandieri, piedalījās arī robežkonfliktā ar Lietuvas Bruņotajiem spēkiem. 1924. gada februārī pulkvedi Ķūķi demobilizēja, kā piemiņu viņš saņēma trīs 300 mm lielgabala šāviņus.

### Vēlākā dzīve
Pēc demobilizācijas Ķūķis nodarbojās ar zirgkopību lauku saimniecībā Padures pagasta "Vindulās", pie mājas viņš iedēstīja ozolu aleju. Ķūķis darbojās Nacionālajā apvienībā, bija Nacionālā kluba prezidents. No Nacionālās apvienības ievēlēts 2. Saeimā, taču pēc pusgada Saeimu pameta partejisko konfliktu dēļ.

### Nāve
Otrā pasaules kara laikā 1945. gadā 18. februāra vakarā Ķūķa mājās iebruka "Sarkanās bultas" padomju partizāni, viņa mirstīgās atliekas ar nežēlīgas spīdzināšanas pazīmēm atrada 1945. gada aprīlī netālajā egļu audzē. Ložu pēdas netika atrastas, no kā secināts, ka nāve iestājusies spīdzinot. Atmodas gados tur uzstādīts piemiņas akmens.

## Apbalvojumi
Sv. Jura ordenis (IV šķira), Sv. Annas ordenis (IV šķira), Sv. Staņislava ordenis (III šķira ar šķēpiem), Sv. Annas ordenis (III šķira ar šķēpiem), Sv. Staņislava ordenis (II šķira ar šķēpiem), Sv. Annas ordenis (II šķira ar šķēpiem), Sv. Vladislava ordenis (IV šķira ar šķēpiem).

1930. gada 8. maijā, 12. Bauskas kājnieku pulka 10 gadu jubilejā, viņu apbalvoja ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Liepājas ģerbonis

**Liepājas ģerbonis** ir viens no Liepājas pilsētas oficiāliem simboliem. Ģerbonis tika apstiprināts  (četras dienas pēc pilsētas tiesību iegūšanas), kad pilsēta atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā.

## Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogā uz sudrabota fona attēlots sarkans Kurzemes lauva ar šķeltu dubultasti, kurš ar priekškājām balsta zaļu liepu, Liepājas pilsētas simbolu. Ģerbonis ir izmantots Liepājas karogā. Laika gaitā ģerboņa dizains ir ticis mainīts, pašreizējā izskatā tas tika apstiprināts 1925. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Liepājas simbolika
* ''Heraldry of the World'' profils
Bruklina Lī

**Ņina Ramosa** (; dzimusi  Ohaio), pazīstama ar skatuves vārdu **Bruklina Lī** (), ir amerikāņu pornoaktrise.

Dzimusi Ohaio, bet vēlāk pārcēlusies uz Bostonu, kur 18 gadu vecumā sākusi dejot striptīzu. Pēc tam dzīvojusi Ņujorkā un Losandželosā, lai darbotos pornoindustrijā. 2012. gadā saņēma AVN balvu kā gada labākā jaunā zvaigzne. Kopā filmējusies vairāk kā 60 pornofilmās, starp pazīstamākajām ir *Spider-man XXX - A Porn Parody* (2011), *American Cocksucking Sluts* (2012).

## Atsauces

## Ārējās saites

* IAFD profils 
* AFDB profils
Ernsts Abe

**Ernsts Karls Abe** (;  — ) bija vācu fiziķis, optikas zinātnieks, uzņēmējs un sociālais reformators. Galvenokārt nodarbojies ar pētījumiem optikā. Kopā ar Oto Šotu un Karlu Ceisu viņš izstrādāja daudzus optiskos instrumentus. Viņš bija arī vācu zinātnisko mikroskopu, astronomisko teleskopu, planetāriju un citu modernu optisko sistēmu ražotāja Carl Zeiss AG līdzīpašnieks.

## Personīgā dzīve
thumb|left|Eliza Snela
Abe dzimis 1840. gada 23. janvārī Eizenahā, Saksen-Veimār-Eizenahā, Georga Ādama Abes un Elzabetes Kristīnas Bārfeldes dzimtā. Viņš nāca no pazemīgām mājām — viņa tēvs bija brigadieris spiningnīcā. Tēva darba devēja atbalstīts, Abe varēja apmeklēt vidusskolu un ar diezgan labām atzīmēm iegūt vispārējo kvalifikāciju uzņemšanai augstskolā, Eizenahas ģimnāzijā, kuru absolvēja 1857. gadā. Brīdī, kad viņš absolvēja skolu, viņa zinātniskais talants un spēcīgā griba jau bija kļuvusi acīmredzama. Tādējādi, neraugoties uz saspringto ģimenes finansiālo stāvokli, viņa tēvs nolēma atbalstīt Abes studijas Jēnas (1857—1859) un Getingenes Universitātē (1859—1861). Studentu laikā Abe sniedza privātstundas, lai uzlabotu savus ienākumus. Tēva darba devējs turpināja viņu finansēt. Abe saņēma doktora grādu filazofijā Getingenē 1861. gada 23. martā. Mācoties skolā, viņu ietekmēja Bernhards Rīmanis un Vilhelms Eduards Vēbers, kuri arī bija vieni no Getingenes septiņniekiem. 1863. gada 8. augustā viņš ieguva Jēnas Universitātes lektora kvalifikāciju. No 1866. gada Abe bija Karla Ceisa smalkmehānikas darbnīcas, kas vēlāk pārtapa par Ceisa optisko instrumentu rūpnīcu, līdzīpašnieks un zinātniskais vadītājs. Kopā ar vācu ķīmiķi Oto Šotu izveidojis stikla rūpnīcu Jēnā. 1870. gadā viņš pieņēma eksperimentālās fizikas, mehānikas un matemātikas asociētā profesora līgumu Jēnā. 1871. gadā viņš apprecējās ar vienu no Abes skolotāja, matemātiķa un fiziķa Kārļa Snela meitu Elizu Snelu, ar kuru viņam bija divas meitas. Pilnīgu profesora statusu viņš ieguva 1879. gadā. Viņš kļuva par Jēnas astronomijas un meteoroloģijas observatorijas direktoru 1878. gadā. 1889. gadā viņš kļuva par Bavārijas Zinātņu un humanitāro zinātņu akadēmijas locekli. Viņš bija arī Saksijas Zinātņu akadēmijas loceklis. Viņš tika atbrīvots no pasniedzēja pienākumiem Jēnas Universitātē 1891. gadā. Abe nomira 1905. gada 14. janvārī Jēnā. Viņš bija ateists.

Zinātniskajā darbībā galvenokārt nodarbojās ar pētījumiem optikā. 1873. gadā Abe izstrādāja teoriju par attēlu veidošanos mikroskopā un 1878. gadā viņš izveidoja pirmo moderno optisko mikroskopu. Vairāku optisko instrumentu, piemēram, Abes refraktometra, ahromata, Abes kondensora izgudrotājs.

## Atsauces un piezīmes

## Avoti
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Ārējās saites
Ivoņičzdroja

**Ivoņičzdroja** () ir pilsēta Polijā, Piekarpatu vojevodistē, uz dienvidiem no Krosno, Zemajos Beskidos. Viena no senākajām kūrortpilsētām Polijā. Pazīstama kopš 1578. gada. Minerālūdens un dūņu terapija.
Jedliče

**Jedliče** () ir pilsēta Polijā, Piekarpatu vojevodistē, uz rietumiem no Krosno. Pilsētā atrodas naftas produktu pārstrādes rūpnīca.
Izjaslavas kņazi

thumb|150px|Zaslavļas ģerbonis.
thumb|300px|Polockas kņaziste 11. gadsimtā.
**Izjaslavas kņazs** bija Izjaslavas kņazistes (vēlāk - Zaslavļas kņazistes) valdnieka tituls 11.-13. gadsimtā. Izjaslavas kņazi piederēja Polockas Rurikoviču dinastijas atzaram, kas 12. gadsimtā iznīka. Izjaslavas kņaziste bija cīņas objekts starp Vitebskas un Minskas kņaziem. No 13. gadsimta vidus Izjaslavas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi.

## Vēsture
Pirmais Izjaslavas kņazs no aptuveni 987. līdz 1001. gadam bija Kijivas lielkņaza Volodimira Svjatoslaviča un Polockas varjagu ķēniņa Ragnvalda meitas Rognedas dēls Izjaslavs Vladimirovičs (ap 978—1001), kas bija Polockas kņazu dinastijas izveidotājs. Pēc viņa mazdēla Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča nāves Polockas zemē izveidoja Druckas, Minskas un Vitebskas dalienu kņazistes. Lai iekarotu visu Daugavas ūdensceļu, 1106. gadā brāļi Vseslaviči devās karagājienā pret zemgaļiem, bet viņu karaspēks tika pilnībā sakauts.

Jādomā, ka Izjaslavā par kņazu 1101. gadā iecēla kņaza Vseslava dēlu Dāvidu, kas savam dēlam Bračislavam savos valdījumos izdalīja Lagožas kņazisti 1116. vai 1127. gadā. Senkrievu hronikās Izjaslava pirmo reizi pieminēta tikai 1127. gadā. Pēc viņa brāļa Rogvoloda-Borisa nāves 1128. gadā Dāvids kļuva par Polockas kņazu.

1129. gadā Kijivas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs Lielais anektēja Polockas zemes un aizsūtīja Polockas Rurikovičus trimdā. Izjaslavas kņaziste nokļuva Vitebskas kņaza pakļautībā. Pēc 1150. gada Izjaslavas kņaziste jau bija iekļauta Minskas kņazistes sastāvā un tās vietā kā dalienas kņaziste pieminēta Lagožas kņaziste. 1249. un 1258. gadā Minskas kņazistē iebruka Zelta Ordas sirotāji, kurus atvairīja Lietuvas dižkunigaiša Mindauga vadītais karaspēks. Kopš tā laika Minskas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi.

Pēc 1345. gada Aļģirda un Ķestuta līguma viņi par Zaslavas (bijušās Izjaslavas) kņazu iecēla gāzto dižkunigaiti Jaunuti, ko mantoja arī viņa pēcnācēji kņazi Zaslavski.

1565. gadā tās teritorijā izveidoja Minskas vaivadiju.

## Zināmie Izjaslavas kņazi
* Izjaslavs Vladimirovičs (ap 978—1001), Rognedas un Volodimira dēls, Izjaslavas kņazs (ap 987-1001), Polockas kņazs (ap 989—1001)
* Dāvids Vseslavičs (1047/57-pēc 1129), Polockas kņazs (pirms 1128)
* Bračislavs Davidovičs, Lagožas kņazs (1116/27-1129)
* Bračislavs Vasiļkovičs, Izjaslavas kņazs 1158-1159, Vitebskas kņazs (1168-līdz 1175, 1178-pēc 1181)
* Vsevolods Gļebovičs, Izjaslavas kņazs 1151-1159, Streževas kņazs (1159-pirms 1162)
* Andrejs Volodšičs, Lagožas kņazs (ap 1180)
* Izjaslavs Mikuličs, Borisovas kņazs (ap 1180)
* Vseslavs Mikuličs, Lagožas kņazs (pēc 1180)
...
* Jaunutis (1345 - ap 1366)
* Nikolajs Zaslavskis, 1366 - 1399
* Jurijs Zaslavskis, no 1399
* Ivans Zaslavskis, XV gs.
* Nikolajs Zaslavskis XV gs.
* Fjodors Zaslavskis līdz 1508. gadam

## Skatīt arī
* Polockas kņazi
* Kijivas lielkņazi
* Novgorodas kņazi
* Pleskavas kņazi
* Smoļenskas kņazi
* Polockas Rurikoviču dinastija

## Atsauces

## Ārējās saites
# Войтович Л. КНЯЗІВСЬКІ ДИНАСТІЇ СХІДНОЇ ЄВРОПИ (кінець IX — початок XVI ст.): склад, суспільна і політична роль (ukrainiski)
Profesors

right|275px|thumb|Profesors lasa lekciju (1350. gads)
**Profesors** ( — 'skolotājs, pasniedzējs') ir augstākais augstskolas akadēmiskā personāla zinātniskā darbinieka nosaukums un amats.

Profesors mūsdienās ir cilvēks ar doktora grādu, kas veicis un veic aktuālu pētnieciski zinātnisko darbu, ieguvis starptautisku atzinību, uzkrājis pieredzi attiecīgajā nozarē, kā arī pasniedz un vada zinātnisko darbu izstrādi studentiem, respektīvi, profesors ir ne tikai amats, bet arī nosaukums, kas apliecina atzinību un augstu vērtējumu cilvēka zinātniskajai darbībai un profesionālismam. Profesorus Latvijā atklātā konkursā uz sešiem gadiem ievēl profesoru padomes, kuras izveido augstskolas, saskaņā ar spēkā esošo likumdošanu.

Latvijā pastāv profesori, kas ir augstākais akadēmiskais amats un nosaukums, un asociētie profesori. Par īpašu ieguldījumu augstākajā izglītībā, profesoriem un asociētajiem profesoriem sasniedzot pensijas vecumu, augstskola var piešķirt goda nosaukumu — emeritus profesors.
## Atsauces
Staņislavs Lugailo

**Staņislavs Lugailo** (dzimis , miris ) bija ukraiņu volejbolists un treneris, spēlēja arī Latvijas PSR izlasē.

Laikā no 1964. līdz 1970. gadam viņš pārstāvēja Rīgas "Radiotehniķi". PSRS čempionātā izcīnījis divas otrās vietas (1965, 1966), kā arī divas trešās vietas (1968, 1969). Piedalījies , kad volejbols debitēja Olimpiskajās spēlēs. Tajā PSRS izlase izcīnīja uzvaru turnīrā (par Olimpisko spēļu čempionu kļuva arī vēl viens Rīgas "Radiotehniķa" volejbolists Ivans Bugajenkovs), taču pats S. Lugailo nepiedalījās nevienā spēlē.

1970. gadu sākumā pārcēlās uz dzīvi Ukrainā, kur strādāja par treneri.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tamāra Dauniene

**Tamāra Dauniene** (dzimusi **Kaļagina** ) ir bijusī krievu tautības PSRS basketboliste, spēlējusi centra pozīcijā. Pārstāvējusi arī Latvijas PSR. PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare.

## Karjera
Laikā no 1968. līdz 1974. gadam spēlējusi Ļeņingradas "Spartak" sastāvā, 1974.—1976. gadā — Rīgas TTT vienībā. Viņa ir pirmā ārpus Latvijas augusī basketboliste, kas spēlējusi šajā klubā. Pēc tam spēlējusi Maskavas "Dinamo" (1977—1981) sastāvā. Karjeras laikā trīs reizes kļuvusi par PSRS čempioni (1974, 1975, 1976), 1975. gadā ieguva Eiropas čempionvienību kausu, trīs Eiropas kausus (1972, 1973, 1974).

Piedalījusies . Tajās PSRS izlases sastāvā izcīnījusi zelta medaļu. Vēl izlases sastāvā uzvarēja 1971. gada Pasaules čempionātā, divos Eiropas čempionātos (1974, 1976), kā arī trijās Universiādēs (1970, 1973, 1977).

Pēc 1976. gada Olimpiskajām spēlēm atgriezusies Krievijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Amonija karbonāts

**Amonija karbonāts** ((NH4)2CO3) ir viens no amonija sāļiem — balta, kristāliska, higroskopiska viela ar amonjaka smaku. To var uzskatīt par amonija hidroksīda un ogļskābes sāli. Labi šķīst ūdenī, nešķīst spirtā, sērogleklī, šķidrā amonjakā.

## Vēsture
Senāk amonija karbonāts un hidrogēnkarbonāts tika iegūts ragu (tai skaitā briežu ragu), kaulu, ādu un citu keratīnu saturošu organisku materiālu sausajā destilācijā, tādēļ vēsturiski tiek saukts par brieža raga sāli. Destilācijas procesā izdalās amonjaks, CO2 un ūdens tvaiki, kas savā starpā reaģē. Asās amonjaka smakas dēļ šo vielu dēvēja arī par ožamo sāli.

## Iegūšana

Iegūst, oglekļa dioksīdam reaģējot ar amonjaka ūdens šķīdumu. Var iegūt arī, savā starpā reaģējot amonjakam, CO2 un ūdens tvaikiem (reakcijas produkts strauji jāatdzesē). 

Amonija karbonāts veidojas amonija sulfāta reakcijā ar kalcija karbonātu:

: (NH4)2SO4 + CaCO3 → (NH4)2CO3 + CaSO4

Noteiktos apstākļos šī reakcija var noritēt pretējā virzienā.

Tehniskais amonija karbonāts jeb **brieža raga sāls** mēdz saturēt arī amonija hidrogēnkarbonātu NH4HCO3 un amonija karbaminātu NH4COONH2 (karbamināti jeb karbamāti ir karbamīnskābes NH2−COOH sāļi; karbamīnskābi var uzskatīt par ogļskābi, kurai viena −OH grupa aizvietota ar aminogrupu −NH2). Amonija karbaminātam reaģējot ar ūdeni, apgriezeniski veidojas amonija karbonāts:

: NH4COONH2 + H2O ⇄ (NH4)2CO3

CO2 un NH3 ūdens šķīdumos var veidoties arī amonija seskvikarbonāts (NH4)2CO3·2NH4HCO3·H2O. Visas minētās vielas ir samērā līdzīgas pēc īpašībām un var tikt izmantotas vienādi.

## Īpašības

Amonija karbonāts ir visai nestabils kā cietā veidā, tā arī šķīdumā. Jau istabas temperatūrā lēnām atšķeļ amonjaku, veidojot amonija hidrogēnkarbonātu. Paaugstinātā temperatūrā ātri sadalās par amonjaku, ogļskābo gāzi un ūdeni:

: (NH4)2CO3 → CO2 + 2NH3 + H2O

Ūdens šķīdumos hidrolizējas:

: (NH4)2CO3 + H2O ⇄ NH4OH + NH4HCO3

## Izmantošana
Tā kā amonija karbonāts jau pie 58&nbsp;°C sadalās, veidojot lielu daudzumu gāzu, to, tāpat kā maizes raugu vai cepamo pulveri, pārtikas rūpniecībā izmanto kā mīklas
irdinātāju (pārtikas piedeva **E503**). Lieto arī kā vīna rūgšanas paātrinātāju.

Var izmantot amonija sulfāta iegūšanai no ģipša, kā arī par reaģentu citu amonija sāļu iegūšanai un rūpniecisko gāzu attīrīšanai no sērūdeņraža un sērorganiskajiem savienojumiem. Ar amonija karbonāta palīdzību var atdalīt magnija sāļus no kālija sāļiem, iegūstot tos no jūras ūdens (magnija karbonāts atšķirībā no kālija karbonāta ir mazšķīstošs). To lieto arī par ugunsdzēsības sastāvu komponentu.

## Atsauces
Amonija hlorīds

**Amonija hlorīds** jeb **salmiaks** (NH4Cl) ir viens no amonija sāļiem — balta, kristāliska, nedaudz higroskopiska viela bez smaržas un ar rūgti sāļu garšu. To var uzskatīt par amonija hidroksīda un sālsskābes sāli. No ūdens kristalizējas oktaedrisku kristālu veidā. Tā triviālais nosaukums "salmiaks" radies no latīņu termina *sal ammoniacus* — "amonjaka sāls".

## Atrašanās dabā

Atrodams vulkāniskos rajonos vietās, kur izdalās vulkāniskās gāzes (fumarolas).

## Iegūšana
[thumb|left|280px|Amonija hlorīda iegūšanas demonstrējums. Divās [gāzu skalotne|gāzu skalotnēs ielieti koncentrēti amonjaka un sālsskābes šķīdumi; pūšot caur tām gaisu, gaisa plūsmu saskares vietā veidojas amonija hlorīda dūmi]]
thumb|left|200px|Amonija hlorīda dūmu veidošanās, amonjakam iedarbojoties uz sālsskābi
Rūpniecībā iegūst, laižot oglekļa dioksīdu cauri amonjaka un nātrija hlorīda šķīdumam (amonija hlorīds ir blakusprodukts sodas iegūšanā pēc Solveja metodes):

: NH3 + CO2 + H2O + NaCl → NaHCO3 + NH4Cl

Amonija hlorīdu viegli iegūt, amonjakam reaģējot ar sālsskābi vai hlorūdeņradi:

: NH3 + HCl → NH4Cl

Ķīmisko vielu noliktavās, kur ilgstoši uzglabā ožamo spirtu un sālsskābi, no gaisā esošajām amonjaka un hlorūdeņraža zīmēm tādā ceļā mēdz veidoties irdeni, šķiedraini, balti kristāli uz dažādām virsmām.

NH4Cl rodas, amonjakam sadegot hlorā:

: 8NH3 + 3Cl2 → N2 + 6NH4Cl

Rodas arī, amonija karbonātam reaģējot ar sālsskābi:

: (NH4)2CO3 + 2HCl → 2NH4Cl + H2O + CO2

## Īpašības
thumb|left|200px|Salmiaka kristāli, kas veidojušies, šķīdumam iztvaikojot
Ļoti labi šķīst ūdenī, ūdens šķīdumiem hidrolīzes dēļ piemīt skāba reakcija (it sevišķi paaugstinātā temperatūrā). Etanolā un metanolā šķīst nedaudz (attiecīgi 0,6 un 3,3 g uz 100 g bezūdens šķīdinātāja). Labi šķīst šķidrā amonjakā. Kristalizējoties no ūdens, parasti veidojas ļoti sīki, sazaroti kristāli; pievienojot šķīdumam nedaudz pektīnvielu, var iegūt lielus, pareizus kristālus.

338&nbsp;°C temperatūrā pilnīgi sadalās par amonjaku un hlorūdeņradi. Atdzesējot no jauna rodas amonija hlorīds, tādēļ šis process līdzīgs sublimācijai. Ir jūtami gaistošs, pat sildot ūdens vannā.

Reaģējot ar sārmiem, izdalās amonjaks:

: NH4Cl + NaOH → NH3 + NaCl + H2O

Paaugstinātā temperatūrā līdzīgi reaģē arī ar sārmu metālu karbonātiem:

: 2NH4Cl + Na2CO3 → 2NaCl + CO2 + H2O + 2NH3

## Izmantošana

Izmanto par slāpekļa minerālmēslojumu sārmainām augsnēm (nedrīkst lietot kultūrām, kas nepanes hlorīdus). Lieto par pārtikas piedevu ar nosaukumu **E510** (pievieno dažiem īpašiem saldumiem). Metālu lodēšanā salmiaks noder oksīdu noņemšanai no virsmām, jo ir reducētājs; pirotehnikā to lieto kā dūmu veidotāju; amonija hlorīds ir galvanisko elementu elektrolīta sastāvdaļa. Medicīnā amonija hlorīdu lieto kardioloģiska rakstura tūsku ārstēšanai un diurētisku līdzekļu iedarbības pastiprināšanai. Fotogrāfijā lieto ātrās fiksāžas sastāvā.

## Atsauces
Rimanova

**Rimanova** () ir pilsēta Polijā, Piekarpatu vojevodistē, uz dienvidaustrumiem no Krosno. Rimanova ir ASV fiziķa Izidora Rabi (*Isidor Rabi*, 1898 - 1988) dzimtā pilsēta.
Stalova Volas apriņķis

**Stalova Volas apriņķis** () ir apriņķis Polijā, Piekarpatu vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Piekarpatu vojevodistes Ņisko, Kolbušovas un Tarnobžegas apriņķiem, Ļubļinas vojevodistes Krasņikas un Janovas apriņķiem, kā arī Sventokšiskas vojevodistes Sandomežas apriņķi.
Kalē

**Kalē** () ir pilsēta Francijā, te atrodas nozīmīga prāmju osta.

Šī ir arī Padekalē departamenta lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Pilsētā paveras skats uz Padekalē šaurumu, kas ir šaurākā vieta Lamanšā. Starp Duvru (Lielbritānijā) un Kalē ir uzbūvēts tunelis (kopējais garums 52,5 km, t.sk. 38 km zem jūras šauruma). Tāpat Kalē ir vistuvāk Anglijai esošā Francijas pilsēta. Pilsēta jau kopš viduslaikiem ir bijusi nozīmīga osta, kā arī nozīmīgs transporta un tirdzniecības ar Angliju centrs. 1347. gadā Edvards III Plantagenets to pievienoja Anglijai, taču 1558. gadā Francija to atguva. Kalē vecpilsēta atrodas uz mākslīgas salas. Mūsdienās šo pilsētu katru gadu apmeklē vairāk nekā 10 miljoni cilvēku. Kopš 1976. gada 19. novembra Kalē ir sadraudzības pilsēta ar Latvijas galvaspilsētu Rīgu.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Šeņdžeņa

**Šeņdžeņa** (, , ) ir prefektūras līmeņa pilsēta Ķīnas dienvidos, Guandunas provincē, Pērļu upes deltā. Dienvidos robežojas ar Honkongu, ziemeļaustrumos ar Huidžou, bet ziemeļrietumos ar Dunguaņu. Šeņdžeņa ir subprovinciālas nozīmes pilsēta.

Šeņdžeņa oficiāli tika izveidota 1979. gadā Baoaņas apriņķa teritorijā. Šeņdžeņas nosaukums radies no kādas mazas pilsētiņas nosaukuma šajā apgabalā, kurā atradās dzelzceļa stacija, kas bija galapunkts Kolūnas—Kantonas dzelzceļa līnijā. 1980. gadā Šeņdžeņa kļuva par pirmo speciālo ekonomisko zonu Ķīnā. Laika gaitā tā ir bijusi viena no veiksmīgākajām tāda veida zonām. Tā ir Ķīnas kontinentālās daļas dienvidu finanšu centrs, te atrodas Šeņdžeņas fondu birža, kā arī vairāki augsto tehnoloģiju uzņēmumi. Šeņdžeņā ir trešā noslogotākā konteineru osta Ķīnā pēc Šanhajas un Honkongas. Cilvēki pilsētas teritorijā ir apmetušies jau kopš senajiem laikiem. 2017. gadā pilsētā dzīvoja 12,5 miljoni cilvēku. 2011. gadā šeit notika Vasaras Universiāde.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Beidou

right|thumb|''Beidou'' logo
***Beidou*** jeb ***BeiDou'' navigācijas pavadoņu sistēma''' () ir [[Ķīna]]s [[pavadoņu navigācijas sistēma]].

Pirmās paaudzes ''Beidou'' sistēma, oficiāli saukta par ''Beidou pavadoņu navigācijas eksperimentāla sistēma'', zināma arī kā ***Beidou 1***, darbību sāka 2000. gadā. Tā sastāv no četriem [[Zemes mākslīgais pavadonis|pavadoņiem]], kas pārklāj Ķīnas teritoriju un kaimiņvalstu pierobežas reģionus.

Otrās paaudzes ''Beidou'' sistēma, zināma kā "Kompass" jeb ***Beidou 2**' ir paredzēta kā globāla navigācijas sistēma, kas sastāvētu no 35 pavadoņiem. Ķīnas teritorijā tā kļuva praktiski izmantojama 2011. gada decembrī. Plānots, ka Āzijas — Klusā okeāna reģions tiks pārklāts 2012. gadā, bet visas zemeslodes pārklājums tiks nodrošināts 2020. gadā.

Trešās paaudzes *Beidou* pirmais pavadonis palaists 2015. gada martā.

## Pavadoņi
*Beidou* pavadoņi tiek izvietoti ģeostacionārā orbītā (indekss *G*), slīpā ģeosinhronā orbītā (indekss *I* jeb *IGSO*) vai vidējā Zemes orbītā (indekss *M*). Tie izgatavoti uz platformas *[[DFH-3]]* bāzes.

## Atsauces

## Ārējās saites
* BeiDou navigācijas pavadoņu sistēmas oficiālā vietne 
* BeiDou MGEX
Aleksandrs VI

**Aleksandrs VI**, īstajā vārdā **Roderiks Bordža** (valensiešu: *Roderic Llançol i de Borja*, , dzimis , miris ), bija Romas pāvests no 1492. līdz 1503. gadam.

Bija viens no renesanses laikmeta apstrīdamākajiem pāvestiem (izcēlās ar neslēptu tieksmi uz zeltu, dārglietām, kāršu spēli un sievietēm). Kā cilvēks Aleksandrs VI bija gudrs, viltīgs, godkārīgs, neuzticīgs, izvirtis un baudkārs.

Viņš bez žēlastības lika kā ķeceri sadedzināt dominikāņu mūku un sprediķotāju Savonarolu (1498), kas atmaskoja pāvesta Aleksandra VI un laicīgo valdnieku izlaidīgo dzīvesveidu. Aleksandrs VI tirgoja baznīcas amatus, palielināja savus ienākumus ar jubilejas gada indulgencēm (1500). Baznīcas interešu vietā viņš aizstāvēja Bordžas ģimenes politiku.

No viņa pēcnācējiem zināmi Čezāre un Lukrēcija Bordža.

## Ārējās saites
Džonijs Veismillers

**Džonijs Veismillers** (angļu: *Johnny Weissmuller*; dzimis , miris ) bija ASV peldētājs, ūdenspolo spēlētājs un aktieris, vislabāk pazīstams ar Tarzāna attēlošanu filmās. Viņš bija viens no vadošajiem peldētājiem visā pasaulē 1920. gados.

Sportista karjeras laikā piedalījās divās Olimpiskajās spēlēs (, ). 1924. gadā Parīzē viņš izcīnīja bronzu ASV izlases sastāvā ūdenspolo, kā arī trīs zeltus peldēšanā — 100 un 400 m brīvā stila peldējumos (abās distancēs uzstādīja olimpiskos rekordus) un 4x200 m brīvā stila stafetē (uzstādīts pasaules rekords). 1928. gadā Amsterdamā Dž. Veismillers izcīnīja dalītu 5. vietu ūdenspolo sacensībās, kā arī atkārtoja panākumus 100 m brīvā stila peldējumā un 4x200 m brīvā stila stafetē. Karjeras laikā uzstādīja 67 Pasaules rekordus.

Pēc peldētāja karjeras beigām kļuva par sesto aktieri, kas tēlojis Tarzānu. 1932. gadā pirmoreiz attēloja Tarzānu filmā *[[Tarzan the Ape Man]]*. Lai arī šo tēlu ir atveidojuši vairāki aktieri, Dž. Veismillers ir līdz šim  labākais šīs lomas atveidotājs.

## Ārējās saites
Juņnaņa

**Juņnaņas province** () ir viena no Ķīnas 22 provincēm.

Province atrodas valsts dienvidos. Platības ziņā šī ir 8. lielākā province Ķīnā, taču atrodas tikai 12. vietā pēc iedzīvotāju skaita (2010. gadā Juņnaņas provincē dzīvoja 45,97 miljoni cilvēku); 67% iedzīvotāju ir haņi. Provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Kuņmina. Juņnaņa atrodas kalnainā apgabalā, lielākā daļa cilvēku dzīvo tās austrumos.

## Ārējās saites

* 
* Zemūdens piramīdu noslēpums – kad un kas tās uzbūvēja?
Pēteris Čevers

**Pēteris Čevers** (dzimis , miris ) bija Latvijas armijas karavīrs, Latviešu leģiona kapteinis, nacionālais partizāns (no 1945. gada 9. maija), nacionālo partizānu grupas komandieris (1948.—1950.).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1914. gadā Barkavas pagastā. Mācījās Varakļānu ģimnāzijā, studēja Latvijas Universitātes Tiesību zinātņu fakultātē. Studiju laikā, būdams nacionāli noskaņots, iestājās organizācijā "Pērkoņkrusts" un latviešu studentu korporācijā *[[Fraternitas Metropolitana]]*. Pārtraucot studijas, iestājies Rīgas Kara skolā, kuru absolvēja 1937. gadā. Līdz 1940. gadam bija 1. Jātnieku pulks vada komandieris Daugavpilī.

Pēc padomju okupācijas viņu iekļāva 24. latviešu teritoriālajam korpusā, 1941. gada pavasarī pārcēla uz 186. kājnieku pulku, kurš dislocējās Alūksnē. 1941. gada maijā norīkots par garnizona komandieri Ostroviešu nometnē, kur atradās līdz latviešu virsnieku arestam 1941. gada 14. jūnijā. Uzzinot par paredzamajiem arestiem, P. Čevers kopā ar vairākiem citiem virsniekiem iesaistījās pulkvežleitnanta Kārļa Aperāta vadītajā "Dzimtenes sargu" vienībā.

1942. gada februārī brīvprātīgi iestājās 23. Kārtības dienesta bataljonā. No 1942. gada marta līdz 1943. gada februārim izgāja speciālu apmācību, dienēja speciālo uzdevumu pulka "Brandenburga 800" 1. (baltiešu) rotā. Staļingradas frontē kā grupas komandieris veica izlūkošanas uzdevumus pretinieka spēku aizmugurē. No 1943. gada marta beigām Latviešu leģiona sastāvā cīnījās Austrumu frontē, vēlāk kļūstot par 19. divīzijas 43. pulka 13. Smagās (prettanku) rotas komandieri, ar kuru izstaigāja kauju ceļus no Veļikajas upes krastiem līdz Kurzemei. Apbalvots ar 2. un 1. šķiras Dzelzs krustiem, Kara Nopelnu krustu un sudraba Trieciena nozīmi.

Pēc Vērmahta kapitulācijas Kurzemē P. Čevers nepadevās gūstā, bet kopā ar vairākiem sava pulka virsniekiem un kareivjiem ar ieročiem apmetās Talsu apriņķa Vandzenes pagasta mežos. Satiekoties ar citiem leģiona virsniekiem, iekļāvās kapteiņa Nikolaja Straumes grupā, kurā darbojās Engures—Zentenes apkārtnē līdz 1948. gada pavasarim. No 1948. gada maija P. Čevers kļuva par grupas komandieri, kas dislocējās Talsu apriņķa Vandzenes u. c. apkārtējo pagastu teritorijā.

1950. gada 3. februārī P. Čevera grupa izcīnīja kauju ar VDM karaspēka vienību, kuras rezultātā krita seši grupas dalībnieki, pārējie, izlaužoties no divkārša aplenkuma, aizgāja no vajātājiem. Nodevības rezultātā 1950. gada 1.—2. novembra naktī P. Čevers un vēl seši grupas dalībnieki tika sagūstīti. 1951. gada 3. aprīlī Baltijas Kara apgabala Kara tribunāls piesprieda P. Čeveram augstāko soda mēru. Nāvessods tika izpildīts 1951. gada 24. augustā.
Spirālveidīgie

**Spirālveidīgie** (*Lophotrochozoa*, syn. *Spiralia*) ir pirmmutnieku (*Protostomia*) virstips, kas apvieno 9 mūsdienu bilaterālo dzīvnieku tipus. Virstips tika izveidots, balstoties uz molekulārajiem pētījumiem.

## Sistemātika
* Virstips 
** tips 
** tips 
** tips 
** tips 
** tips †
** tips 
** tips 
** tips 
** tips 
** tips 
** tips 

## Atsauces
Intelsat 22

**Intelsat 22** jeb **IS-22** ir Luksemburgā bāzētas kompānijas Intelsat sakaru pavadonis, kas palaists 2012. gadā. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai klientiem Eiropā, Afrikā, Āzijā un Austrālijā.

Pavadoni izgatavojusi ASV kompānija Boeing uz platformas BSS-702MP bāzes. Tam ir 24 C-joslas un 18 Ku joslas raidītāji. Bez tam avadonī ir arī UHF derīgā krava Austrālijas bruņotajiem spēkiem. 

*Intelsat 22* tika palaists  12:10:32 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma. Pēc piecām dzinējbloka *Briz-M* iedarbināšanām 26. martā 03:40:19 UTC pavadonis tika atdalīts no *Briz-M* un ievadīts ģeostacionārā pārejas orbītā.

Sākotnēji pavadonim tika veiktas pārbaudes un testēšana ģeostacionārajā orbītā punktā 63° austrumu garuma. Maijā *Intelsat 22* tika pārvietots uz darba pozīciju punktā 72° austrumu garuma. Tur tas nomainīja Intelsat 709.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Intelsat: Intelsat 22  
* Boeing: Intelsat 
* ILS Launch: Intelsat 22 
* Gunter's Space Page: Intelsat 22
Heilundzjana

**Heilundzjanas province** () ir viena no Ķīnas 22 provincēm.

Province atrodas valsts ziemeļaustrumos. Tā robežojas ar Dzjiliņas provinci, Iekšējo Mongoliju un Krieviju. Platības ziņā šī ir 6. lielākā province valstī, taču atrodas tikai 15. vietā pēc iedzīvotāju skaita (2010. gadā Heilundzjanas provincē dzīvoja 38,3 miljoni cilvēku). Provinces teritorijā atrodas Ķīnas vistālāk uz austrumiem un ziemeļiem esošie punkti. Provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Harbina.

## Ārējās saites

*
Brēmenes muzikantu skulptūra

**Brēmenes muzikanti** ir 1990. gadā atklāta dekoratīva skulptūra Vecrīgā starp Sv. Pētera baznīcu un Dekoratīvās mākslas un dizaina muzeju, Skārņu ielas malā.
 
Vācijā esošā oriģināla autors ir Gerhards Marks, bet skulptūras Rīgas versiju veidojusi Krista Baumgartele. Informatīvajā plāksnē iekļauts teksts latviešu un vācu valodā. Skulptūra ir Brēmenes pilsētas dāvana savai sadraudzības pilsētai Rīgai.

## Atsauces
2012. gada Malaizijas Grand Prix

**2012. gada Malaizijas Grand Prix** izcīņa notika 25. martā Malaizijā, Sepangas trasē. Uzvaru izcīnīja Fernando Alonso, aiz sevis atstājot Serhio Peresu, kuram tas bija pirmais izcīnītais pjedestāls F1 karjerā, un Luisu Hamiltonu. Sacīksti, kad tika paveikti 9 apļi, gandrīz uz stundu pārtrauca stiprs lietus.

## Kvalifikācija

;Piezīmes:
: — Reikenens saņēma 5 starta vietu sodu par ātrumkārbas nomaiņu pēc otrajiem treniņbraucieniem
: — Kovalainens saņēma 5 starta vietu sodu par apdzīšanu aiz drošības mašīnas Austrālijas GP laikā

## Sacīkste

;Piezīmes:
#  – Kartikejans finišēja 21. vietā, bet pēc sacīkstēm viņam tika piespriests 20 sekunžu sods par sadursmi ar Fetelu

## Kopvērtējums

;Braucēju čempionāts

;Konstruktoru čempionāts

* **Piezīme**: Parādītas tikai pirmās piecas pozīcijas.
Cepamais pulveris

thumb|200px|Cepamais pulveris
**Cepamais pulveris** ir ķīmisks mīklas irdinātājs, kas sastāv no skābu un sārmainu vielu, kā arī inertas vielas pulverveida maisījuma — parasti no vienādās daļās sajauktas dzeramās sodas, citronskābes un cietes vai miltiem. Bieži cepamajam pulverim pievienotas citas vielas, piemēram, difosfāti. Sodai un citronskābei savstarpēji reaģējot, mīklā rodas ogļskābās gāzes burbulīši. Inerto vielu pievieno, lai tā uzsūktu mitrumu un aktīvās vielas nesāktu reaģēt priekšlaicīgi. Cepamais pulveris, tāpat kā raugs, liek mīklai izcelties, taču darbojas ātrāk kā raugs, tāpēc to izmanto mīklās, kas nav pietiekami elastīgas, lai ilgstoši sevī noturētu gāzi, kā arī gadījumos, kad nav vēlama rauga radītā garša. Gadījumos, kad mīkla ir ļoti skāba, cepamajā pulverī esošās skābes var neizreaģēt, radot nepatīkamu piegaršu, tāpēc šādos gadījumos pievieno papildu daudzumu sodas. Cepamo pulveri var aizstāt, pievienojot dzeramajai sodai kādu skābi saturošu produktu, piemēram, kefīru, jogurtu, rūgušpienu, etiķi vai citronu sulu. Atšķirībā no cepamā pulvera, šādā maisījumā reakcija notiek ātrāk, tāpēc mīkla ātri jāizcep, turklāt, pievienojot par daudz sodas, arī šajā gadījumā var rasties nepatīkama piegarša. Tāpat daudzos gadījumos cepamo pulveri var aizstāt ar briežraga sāli.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vai cepot ar sodu tāds pats efekts kā ar cepamo pulveri
Arhajs

thumb|300px|Arhaja eona attēlojums mākslinieka skatījumā
**Arhajs** ( — 'sens') ir otra senākā Zemes ģeoloģiskās vēstures eona, kas norisinājās aptuveni pirms 4 līdz 2,5 miljardiem gadu.

Arhajā veidojās pirmās ģeosinklināles, kurās nogulsnējās vulkāniskās lavas un terigēnais materiāls, kas izgulsnējās jūrās no apkārtējiem sauszemes apgabaliem. Ieži tika pakļauti granitizācijai, metamorfizācijai un krokošanai. Veidojās pirmās kalnu grēdas. Izveidojās pirmās lielās platformas (Austrumeiropas, Sibīrijas, Ziemeļamerikas, Antarktīdas u.c.), kuras sadalīja ģeosinklināļu joslas.

Arhaja ieži mūsdienās ir metamorfizēti, tam raksturīgi gneisi, migmatīti, marmori, kristāliskie slānekļi. Zemes garozas visvecākie ieži ir sastopami vecāko platformu pamatnēs, bet virspusē redzami Baltijas, Podolijas, Aldānas, Anabaras u.c. vairogos. Arhaja nogulumieži kalnu rajonos sastāv galvenokārt no drupu iežiem, kas veidojās sadēdot lavām. Tādēļ granīti, gneisi, vizlu, hlorītu un talka slānekļi mijas ar bāziskas lavas starpkārtām. Arhaja okeānu ūdeņi saturēja daudz hlorīdu un karbonātu, kā rezultātā radās pirmie kālija hlorīda, magnija, dzelzs un mangāna karbonātu nogulumi.

## Dzīvība
Tieši arhajā atrastas senākās liecības par dzīvību, datētas ap 3,4—3,6 miljardu gadu vecos iežos, tās ir krama slānekļos atrastās baktēriju un zilaļģu fosilijas, kā arī stromatolītu atliekas. Pirmā dzīvība eksistējusi ļoti ekstrēmos apstākļos, jo tai laikā uz Zemes bija ļoti zems pH (skābs okeāna ūdens), Zemi klājusi bieza mākoņu sega, saules gaisma bija ierobežota, atmosfērā nebija skābekļa un norisinājās intensīvs vulkānisms. Arhaja noslēgumā, attīstoties zilaļģēm jeb ciānbaktērijām, sākās fotosintēze ar skābekļa izdalīšanos, kas mainīja atmosfēras sastāvu.

## Stratigrāfiskais dalījums
Arhaja apakšējā robeža nav noteikta. Periodu pirms arhaja sauc par katarhaju. Tālāk arhaju nomaina proterozojs. Arhaju sīkāk iedala četros laika posmos:

## Atsauces

## Ārējās saites
Vulfs Kozlinskis

**Vulfs Kozlinskis** (dzimis 1951. gada martā Jelgavā) ir Latvijas ekonomists, profesors, Dr.habil.oec., Rīgas Starptautiskās ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolas zinātņu prorektors. Kopš 2006.gada — Latvijā pirmās starpaugstskolu doktora studiju programmas „Biznesa vadība” padomes priekšsēdētājs.

## Biogrāfija

### Izglītība
Vulfs Kozlinskis 1974.gadā ir absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju. 1978.gadā aizstāvējis ekonomikas zinātnes kandidāta disertāciju, 1990.gadā aizstāvēts habilitācijas darbs „Lauku sociālā infrastruktūra”; 1993.gadā ir ieguvis Latvijas Zinātnes padomes piešķirto habilitētā ekonomikas doktora (Dr.habil.oec.) zinātnisko grādu.

### Darbs
Sākot ar 1974.gadu Vulfs Kozlinskis ir strādājis dažādos amatos no zinātniskā līdzstrādnieka līdz profesoram; no 1998. līdz 2003.gadam vadīja starptautisku (Norvēģija-Latvija) maģistra studiju programmu Latvijas Lauksaimniecības universitātē. Kopš 2004.gada — RISEBA zinātņu prorektors, no 2006.gada — starpaugstskolu doktora studiju programmas „Biznesa vadība” padomes priekšsēdētājs; no 2009. līdz 2011.gadam — Triju augstskolu (RISEBA, VeA, BA) vadībzinātnes profesoru padomes priekšsēdētājs. No 1997.gada — Augstākās izglītības kvalitātes novērtēšanas centra eksperts, no 2001.gada Igaunijas AIKNC eksperts. Vulfs Kozlinskis kā zinātnieks un pasniedzējs ir strādājis (stažējies) Lielbritānijā, Izraēlā, Zviedrijā, Norvēģijā u.c. valstīs.

## Pētniecība
Vulfs Kozlinskis ir vadījis (piedalījies) vairākus pētnieciskus projektus: „Administratīvā sloga samazināšana uzņēmējdarbībai Latvijas-Lietuvas pierobežas reģionos” (sākot no 2009.gada), „Uzņēmējdarbības vides attīstības monitoringa veikšana Latvijas reģinos in tā metodoloģiskās bāzes pilnveidošana” (2006.—2007.gados), Latvijas-Norvēģijas kopprojekts (1999.—2003.), „Latvijas Lauku attīstības programmas projekta 2007.—2013.gadam iepriekšējais (Ex-ante) novērtējums” (2006.gadā), „Diferencētas pievienotās vērtības nodokļa likmes atsevišķām pārtikas grupām ietekme uz šo produktu patēriņu un šo produktu ražotāju konkurētspēju” (2007.gadā). u.c.
Vulfs Kozlinskis ir vairāk nekā 80 zinātnisko publikāciju autors par uzņēmējdarbības vides novērtējumu un attīstības prognozēšanu, valsts lomu komercdarbības stimulēšanā saimniecības lejupslīdes apstākļos, Latvijas eksportu, izglītības kvalitāti, sociāli ekonomisko sistēmu stabilitāti u.c.
V.Kozlinskis ir arī starptautisku zinātnisko konferenču organizācijas komiteju loceklis un zinātnisko izdevumu redakciju kolēģiju vadītājs (žurnāls "Journal of Business Management", triju augstskolu (RISEBA, VeA, BA) starptautisko konferenču zinātnisko rakstu krājums, RISEBA, LLU un Ventspils augstskolas zinātnisko rakstu krājumi).

## Atsauces
Sanokas apriņķis

**Sanokas apriņķis** () ir apriņķis Polijā, Piekarpatu vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Piekarpatu vojevodistes Krosno, Bžozovas, Pšemislas un Lesko apriņķiem, kā arī Slovākiju. 

## Apskates objekti
*Komaņčas klosteris (*Klasztor w Komańczy*)
*Sanokas pils (*Zamek Królewski w Sanoku*)
*Turžanskas baznīca (*Cerkiew św. Michała Archanioła w Turzańsku*)

## Galerija

Klasztor_nazaretanek_w_komanczy.jpg|Komaņčas klosteris
Sanok_Castle_2014_Bony_Street_1.jpg|Sanokas pils
Turzańsk,_cerkiew_św._Michała_Archanioła_(2).jpg|Turžanskas baznīca


## Ārējās saites
*Komančas klosteris
Elba (sala)

**Elba** (, , ) ir Itālijai piederoša sala Tirēnu jūrā. Tā ir lielākā no Toskānas arhipelāga salām. No Itālijas salām tā ir trešā lielākā aiz Sicīlijas un Sardīnijas. Elba ir Toskānas reģiona un Livorno provinces pārvaldībā. Salas platība ir 224 km². Salā dzīvo mazliet vairāk par 30 tūkstošiem iedzīvotāju. Vasarā, atvaļinājumu laikā, cilvēku skaits salā stipri palielinās.

Elba ir ievērojama ar to, ka 1814. gadā uz šo salu tika izsūtīts Francijas militārais un politiskais līderis Napoleons Bonaparts.

## Ārējās saites
1939. gada Eiropas čempionāts basketbolā

**[[1939]]. gada [[Eiropas čempionāts basketbolā]] (EuroBasket 1939)** bija 3. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Lietuvā, Kauņā, laikā no 21. līdz . Eiropas čempionātā piedalījās astoņas Eiropas vīriešu basketbola valstsvienības. Čempionātā uzvaru guva Lietuvas izlase, otrajā vietā ierindojās Latvija, savukārt bronzas medaļas izcīnīja Polija

Šis čempionāts bija atšķirīgs no diviem iepriekšējiem Eiropas čempionātiem, jo FIBA kongress  laikā 1936. gadā nolēma, ka starptautiskās sacensībās basketbolisti, kuri garāki par 190 cm, var piedalīties tikai sāncenšu savstarpējās vienošanās gadījumā. Latvijas izlase gatavojoties rēķinājās ar šīm izmaiņām basketbola noteikumos, taču 3. Eiropas meistarsacīkšu rīkotāju atsūtītais nolikums vēstīja: "Spēlētāju augums neierobežots". Latvija pieprasa paskaidrojumus FIBA un tās ģenerālsekretārs Viljams Džonss atbild, ka Eiropas meistarsacīkstēs var piedalīties ikviens basketbolists, auguma ierobežojumi attiecināmi tikai uz olimpiskajām spēlēm. "Garie" - it īpaši lietuvieši, protams, bija ieinteresēti saglabāt savu spēku, savukārt "mazie", tajā skaitā arī latvieši, protestēja. Tomēr pirms sacensībām tika pieņemts kompromiss jaunos Eiropas čempionus noteikt divās grupās. Vispārējā, kur konkurētu visas dalībnieces valstis bez auguma ierobežojumiem, un arī grupā, kurā konkurētu izlases, kam nav par 190 cm garāku spēlētāju. Balsošanā Latvija un Polija balsoja pret, uzskatot, ka FIBA 1936. gada lēmums ir saistošs visām starptautiskām sacensībām.

Lietuvas izlase bija pirmie un pēdējie "Eiropas čempioni ierobežoto augumu grupā".

## Latvijas izlase čempionātā

Jau pašā pirmajā sacensību dienā 21. maijā skatītāju pārpildītajā Kauņas sporta hallē Latvijas basketbolisti sacenšas ar Lietuvas komandu. Mājiniekus papildina īpaši gara auguma spēlētājs - Prans Ļubins, Lietuvietis, kurš audzis un basketbolu apguvis ASV. Spēle bija dramatiska un saistoša. Par spīti prasmīgajai pretdarbībai, Latvijas izlase tomēr zaudēja ar viena punkta starpību - 36:37. No piecpadsmit piešķirtajiem soda metieniem Latvijas basketbolisti spēja realizēt tikai divus.

Turpmākajās cīņās Latvijas basketbolisti pārspēja Ungāriju (58:24), guva rekorda cienīgu uzvaru pār Somiju (108:7), uzvarēja Itāliju (38:23) un Franciju (45:26), pagarinājumā zaudēja Igaunijai (25:26) un visbeidzot pieveica neērtos pretiniekus no Polijas izlases (43:20). Latvijas izlases komandā spēlēja Visvaldis Melderis, Kārlis Ārens, Alfrēds Krauklis, Maksis Kazāks, Teodors Grīnbergs, Jānis Graudiņš, Kārlis Sātiņš, Voldemārs Šmits, Juris Solovjovs, Aleksandrs Vanags, trenēja Valdemārs Baumanis. 

## Vietas

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''FIBA Europe'' profils 
* ''Linguasport'' profils