open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Parka iela (Ogre)

**Parka iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Upes prospektu un beidzas krustojumā ar Tīnūžu ielu.

## Ielu savienojumi
Parka iela ir savienota ar šādām ielām:
* Upes prospekts (T veida krustojums)
* Brīvības iela (Y veida krustojums)
* Meža prospekts (T veida krustojums)
* Ceriņu iela
* Lapu iela
* Tīnūžu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Normālplatuma dzelzceļš

thumb|450px|Pasaules valstis ar dažāda platuma dzelzceļiem
**Normālplatuma dzelzceļš** jeb **standarta platuma dzelzceļš** ir dzelzceļš ar sliežu platumu 1435 mm.
Aptuveni 60% pasaules dzelzceļu ir šī standarta platuma. Dzelzceļu ar šaurāku sliežu platumu (mazāks par 1435 mm) sauc par šaursliežu dzelzceļu, bet dzelzceļu ar platāku sliežu ceļu sauc par platsliežu dzelzceļu.

## Normālplatuma dzelzceļi Latvijā
Pirmā pasaules kara laikā  pabeidza normālplatuma (1435 mm) dzelzceļa būvi no Jelgavas līdz Šauļiem. Arī daļu no dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava līdz Olaines stacijai pārbūvēja normālplatumā, kuru 1919. gadā pārņēma Latvijas dzelzceļš, atstājot vienu sliežu ceļu normālplatumā, bet otru — 1524 mm jeb "krievu platumā".

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Jelgavas dzelzceļa līnija pārgāja PSRS Satiksmes ceļu ministrijas pārraudzībā, kas normālplatuma ceļu pārkaboja "krievu platumā". Vācu okupācijas laikā gandrīz visus platsliežu ceļus pārnagloja uz normālplatuma sliežu ceļiem. Padomju okupācijas laikā normālplatuma dzelzceļus atkal pārveidoja par 1524 mm platsliežu dzelzceļiem.

*[[Rail Baltica]]* pilnībā vai daļēji plānots kā normālplatuma dzelzceļš.

## Atsauces

## Ārējās saites
Shenzhou 19

***Shenzhou 19*** (, ) bija Ķīnas pilotējams *[[Shenzhou]]* sērijas kosmosa kuģis. Tas orbītā tika palaists 2024. gada 29. oktobrī. Kosmosa kuģis orbitālajā stacijā *[[Tiangong]]* nogādāja 8. ekspedīciju. Uz zemes tas atgriezās 2025. gada 30. aprīlī.

## Apkalpe
Kuģa *Shenzhou 19* apkalpe augšupceļā un lejupceļā:

## Lidojuma gaita
*Shenzhou 19* tika palaists  20:27 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Chang Zheng 2F]]* no Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centra.

30. oktobrī 03:00 *UTC* kosmosa kuģis automātiskā režīmā saslēdzās ar orbitālo staciju *[[Tiangong]]* pie moduļa *[[Tianhe]]* priekšējās pieslēgvietas. Stacijā kosmonautus sagaidīja *[[Shenzhou 18]]* apkalpe (*Tiangong* 7. ekspedīcija).

Kosmosa kuģa atgriešanās uz Zemes plānota 2025. gada pavasarī.

2025. gada 29. aprīlī 20:00 *UTC* *Shenzhou 19* atvienojās no *Tiangong*.
30. aprīlī 05:08:14 *UTC* kosmosa kuģa nolaižamais aparāts nolaidās Iekšējā Mongolijā. Lidojuma ilgums bija 182 dienas 8 stundas 42 minūtes.

## Iziešanas atklātā kosmosā

## Atsauces

## Ārējās saites
* Shenzhou 8, ..., 17 (SZ 8, ..., 17) Gunter Dirk Krebs
Ori Oskarsons

**Ori Steins Oskarsons** (, dzimis ) ir islandiešu futbolists, kurš spēlē uzbrucēja pozīcijā un pārstāv Islandes futbola izlasi. Kopš 2024. gada Oskarsons spēlē Spānijas *[[La Liga]]* komandā Sansevastjanas "Real Sociedad".

Iepriekš spēlējis Islandes komandā *[[Íþróttafélagið Grótta|Grótta]]* un Dānijas komandās *[[FC København|København]]* un *[[SønderjyskE Fodbold|SønderjyskE]]*.

Islandes futbola izlases rindās debitējis 2023. gadā.

## Sasniegumi
**København**

* Dānijas Superlīga: 2021–22, 2022–23
* Dānijas kauss: 2022–23

## Ārējās saites
The Man from Toronto

***The Man from Toronto*** ir 2022. gada ASV asa sižeta kinokomēdija, kuras režisors ir Patriks Hjūzs. Filmā galvenās lomas atveido Kevins Hārts, Vudijs Harelsons, Keilija Kuoko un Elena Bārkina.

Filmas *The Man from Toronto* pirmizrāde notika  straumēšanas platformā *[[Netflix]]*. Filma saņēma galvenokārt negatīvu kritiķu vērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Konuja (grāfistes boro)

**Konujas grāfistes boro** (, ) ir pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība (grāfistes boro) Velsā, Apvienotajā Karalistē. Atrodas Velsas ziemeļos, robežojas austrumos ar Denbišīru, bet dienvidos un rietumos — ar Guinezu. Ziemeļos krastus apskalo Īrijas jūra un tai piederīgais Konvi līcis. Grāfistes administratīvais centrs ir Konuja, bet lielākā apdzīvotā vieta — Kolvinbeja. Boro rietumdaļa ietilpst Snoudonijas nacionālā parka teritorijā.

## Vēsture
Tagadējās robežās Konujas grāfistes boro izveidots 1996. gada 1. aprīlī, apvienojot Guinezas grāfistes Aberkonujas distriktu un Kluidas grāfistes Koluinas distriktu. Sākotnējais boro nosaukums bija **Aberkonuja un Koluina** (*Aberconwy and Colwyn*), bet jau nākamajā dienā pēc izveidošanas boro padome to pārdēvēja tagadējā vārdā.

Administratīvi grāfiste dalās 35 komūnās, no kurām 10 dēvējas par pilsētām: Landidno ( iedzīvotāji), Konuja ( iedzīvotāji, administratīvais centrs), Abergele (), Kolvinbeja (, aglomerācijā —  iedzīvotāji), Kinmelbeja (), Oldkolvina (), Rosonsī (), Penmainmaura (), Lanvairvehana () un Lanrusta ().

## Atsauces

## Ārējās saites
Konuja

**Konuja** (; ) vai **Konvi** (angliski ) ir pilsēta Velsā, Konujas grāfistes boro administratīvais centrs. Atrodas Velsas ziemeļos Konujas upes krastos pie tās ietekas Konvi līcī  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Konujas cietoksnis un pilsētas mūri ir daļa no UNESCO Pasaules mantojuma saraksta objekta Karaļa Edvarda pilis un aizsardzības mūri Gvinedā.

## Vēsture
13. gadsimta sākumā Konujas upes krastā tagadējās pilsētas vietā tika uzcelta cisterciešu Aberkonujas abatija. 1283. gadā Velsas iekarojuma laikā Anglijas karalis Edvards I sāka būvēt cietoksni un pilsētas mūrus un pavēlēja mūkiem pārcelties uz 15 km attālo Mainanu, finansējot jauna klostera būvi. 1284. gadā Edvards I Konvejai (*Conway*) piešķīra boro hartu. 1848. gadā pilsēta savienota ar dzelzceļa satiksmi. 1972. gadā pilsētas nosaukuma pieraksts oficiāli tika mainīts no *Conway* uz *Conwy*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zilokalnu prospekts

**Zilokalnu prospekts** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Gaismas prospektu, Saules prospektu un beidzas 
apļveida krustojumā ar Mālkalnes prospektu, Tīnūžu ielu un Mežezera ielu pie Ogres Zilo kalnu austrumu gala.

## Ielu savienojumi
Zilokalnu prospekts ir savienota ar šādām ielām:
* Gaismas prospekts (Y veida krustojums)
* Saules prospekts (Y veida krustojums)
* Vidus prospekts
* Raiņa prospekts
* Ausekļa prospekts
* Melleņu iela
* Blāzmas iela
* Mālkalnes prospekts (apļveida krustojums)
* Mežezera iela (apļveida krustojums)
* Tīnūžu iela (apļveida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Mālkalnes prospekts

**Mālkalnes prospekts** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Vidus prospektu un Upes prospektu un beidzas apļveida krustojumā ar Tīnūžu ielu, Zilokalnu prospektu un Mežezera ielu.

## Ielu savienojumi
Mālkalnes prospekts ir savienots ar šādām ielām:
* Vidus prospekts (T veida krustojums)
* Upes prospekts (T veida krustojums)
* Ausekļa prospekts (T veida krustojums)
* Lapu iela
* Zilokalnu prospekts (apļveida krustojums)
* Mežezera iela (apļveida krustojums)
* Tīnūžu iela (apļveida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Vidus prospekts (Ogre)

**Vidus prospekts** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Rietumu ielu beidzas krustojumā ar Mālkalnes prospektu un Upes prospektu.

## Ielu savienojumi
Vidus prospekts ir savienots ar šādām ielām:
* Rietumu iela (T veida krustojums)
* Ausmas iela
* Zalkšu iela (T veida krustojums)
* Gaismas prospekts
* Ausekļa prospekts (T veida krustojums)
* Zilokalnu prospekts
* Saules prospekts
* Blāzmas iela
* Ausekļa prospekts (2. reizi; T veida krustojums)
* Mālkalnes prospekts (T veida krustojums
* Upes prospekts (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Āzijas ābele

**Āzijas ābele** (*Malus asiatica*) ir ābeļu suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Ķīnā, pārsvarā aug mērenos biotopos.

Āzijas ābele ir 4—6 m garš lapu koks. To Ķīnas ziemeļos un ziemeļaustrumos plaši kultivēja vairāk nekā 2000 gadu līdz to 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā lielā mērā aizstāja ar dārza ābeli (*Malus domestica*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Priežu iela (Ogre)

**Priežu iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Upes prospektu un beidzas krustojumā ar Meža prospektu.

## Ielu savienojumi
Priežu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Upes prospekts (Y veida krustojums)
* Meža prospekts (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Pagasta iela (Ogre)

**Pagasta iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Daugavpils ielu un beidzas krustojumā ar Uzvaras ielu.

## Ielu savienojumi
Pagasta iela ir savienota ar šādām ielām:
* Daugavpils iela (Y veida krustojums)
* Miķeļa iela (T veida krustojums)
* Celtnieku iela (T veida krustojums)
* Uzvaras iela

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Mežezera iela (Ogre)

**Mežezera iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas apļveida krustojumā ar Mālkalnes prospektu, Zilokalnu prospektu un Tīnūžu ielu un beidzas krustojumā ar Mednieku ielu. Iela, veido Ogres pilsētas un Aizupes ciema robežu. Dažkārt tiek pieskaitīta Aizupes ciemam.

## Ielu savienojumi
Mežezera iela ir savienota ar šādām ielām:
* Mālkalnes prospekts (apļveida krustojums)
* Zilokalnu prospekts (apļveida krustojums)
* Tīnūžu iela (apļveida krustojums)
* Jaunatnes iela (T veida krustojums)
* Mednieku iela

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Fizikālās Enerģētikas institūts

**Fizikālās enerģētikas institūts (FEI)** ir Latvijas valsts zinātniska institūcija, kas atrodas Dzērbenes ielā 14, Rīgā. Tās pamatdarbības veids ir fundamentālie un lietišķie pētījumi, sekmējot inovatīvu tehnoloģiju un risinājumu izstrādāšanu un ieviešanu Latvijas enerģētikā. 

## Vēsture
FEI dibināts 1946. gada 7. februārī Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas ietvaros kā Latvijas Zinātņu akadēmijas **Enerģētikas un Mašīnbūves institūts**, kuru 1951. gada 27. janvārī pārdēvēja par LZA **Enerģētikas un Elektronikas institūtu**, 1961. gada 20. aprīlī par LZA **Enerģētikas institūtu**, 1965. gada 23. decembrī par LZA **Fizikāli-enerģētisko institūtu**, 1990. gada 15. martā par LZA **Fizikāli Enerģētisko institūtu**. Kopš 1962. gada institūta ietvaros darbojās Eksperimentālā elektronikas un mehāniskā rūpnīca.

1993. gadā FEI pārgāja Latvijas Republikas Izglītības ministrijas, vēlāk Izglītības un zinātnes ministrijas pārraudzībā.

Kopš 2007. gada saskaņā ar Zinātniskās darbības likumā izdarītajiem grozījumiem Fizikālās Enerģētikas institūts ir valsts zinātniskais institūts – atvasināta publiska persona.

## Galvenie pētījumu virzieni
* Energosistēmu infrastruktūras izpēte un attīstības plānošana
* Enerģētikas un vides tehnoloģiskie un ekonomiskie pētījumi
* Energoresursu racionālas un efektīvas izmantošanas izpēte
* Inovatīvie materiāli un tehnoloģijas enerģētikai

## Atsauces
Volkovščiznas pilskalns

**Volkovščiznas pilskalns** atradās Daugavpils pilsētas austrumu daļā uz dienvidiem no Stropu ezera un 1 km uz ziemeļrietumiem no Ruģeļiem, 1,5 km uz ziemeļiem no Daugavas un 1,5 km uz ziemeļaustrumiem no Volkovščiznas. Pilskalnu 1947. gadā atrada un plašāk aprakstīja Arvīds Gusars. Vēlākos gados piemineklis dažādu zemes darbu rezultātā pilnīgi iznīcināts un A. Gusara fiksētie kalna senie nocietinājumi tādējādi līdz mūsdienām nav saglabājušies.

Spriežot pēc A. Gusara 1947. gada apraksta un uzmērījuma, Volkovščiznas pilskalns bija ap 10 m augsts, ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā orientēts kalns, kuru ietvēra purvaina zemiene. Pilskalna dienvidu nogāze jau no dabas bija stāva, bet ziemeļu sāni 2—3 m zem plakuma līmeņa bija nocietināti ar 4—5 m platu terasi. Abos pilskalna galos terase pārgāja grāvjos, kuru priekšā bija uzmests ap metru augsts valnis. Tādējādi norobežotais plakums, kuram bija pāris metru slīpums pret ziemeļiem, bija ap 50 x 30 m liels. Pilskalna ierīkošanai izmantots ne viss savrupais kalns, bet gan tikai tā augstākā daļa. A. Gusars Volkovščiznas pilskalnu raksturojis kā tādu, kam kultūrslāņa gandrīz nemaz nav. Pieminekļa datējums nav zināms.

Mūsdienās ap Volkovščiznas pilskalna paliekām ierīkoti zivju dīķi (Ruģeļu dīķis), kuru norobežojošo dambju veidošanai pilskalns arī tika norakts.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Volkovščiznas pilskalns
Vulānu pilskalns

**Vulānu pilskalns** atrodas Preiļu novada Stabulnieku pagastā. Ap kilometru uz dienvidaustrumiem un dienvidiem no Stabulniekiem ir aptuveni ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā orientēts, skuju kokiem apaudzis līkumots paugurs, kas stiepjas cauri trim pagastiem. Pilskalns atrodas paugurā pie Vulānu ciema (Saunas Vulāni). Tas ierīkots tradicionāli — pauguru, kas šajā vietā paceļas 10—12 m augstumā, no divām pusēm norobežojot ar vaļņiem un grāvjiem. Vēlākos laikos nocietinājumi ir noarti un tagad to veidojums ir vairāk nojaušams nekā redzams.

Nocietinājumu paliekas saglabājušās vien pilskalna vienā malā. Skatoties no austrumu puses, sākumā ir grāvja paliekas, tad izplūduša vaļņa paliekas, tad vēl viena grāvja paliekas. Šķiet, ka nocietinājumi (gan grāvju dziļums, gan vaļņa augstums bijis aptuveni metrs) bijuši puslokveidīgi. Pretējā pilskalna galā nocietinājumi, šķiet, ir bijuši līdzīgi veidoti, tomēr te tie ir vēl vairāk noarti un nolīdzināti. Norobežotais plakums ir ap 45—50 m garš un ap 10—15 m plats. Tajā jaušams pelēcīgs sārts kultūrslānis.

Pilskalna dienvidu pakājē starp pilskalna nogāzi un iztaisnoto ūdensteci konstatēta senas apmetnes vieta. Meža cūku rakumā kultūrslānis bijis vismaz 0,4 m dziļš.

Vēlākos laikos lielā mērā ar aršanu sapostītais Vulānu pilskalns ierīkots vienīgajā pilskalna iekārtošanai piemērotajā apkārtnes vietā, ir bijis ilgstoši apdzīvots — par to liecina kultūrslānis un apmetne pilskalna pakājē. Atrastā keramikas drumsla vairāk vedina uzskatīt Vulānu pilskalnu par dzelzs laikmeta nocietinātu mītni.

Vieta apsekota . Pilskalnu LIDAR kartēs jeb aerolāzerskenēšanas materiālos atklājis senvēstures entuziasts Valdis Mičulis.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vulānu pilskalns
Zabornajas pilskalns

**Zabornajas pilskalns** atrodas Augšdaugavas novada Višķu pagastā. Pilskalns atklāts, pārskatot Pirmā pasaules kara laika kartes. 

Šis pilskalns atrodas uz rietumiem no kādreizējās Podgurjes muižas pie Podgurjes un Zabornajas ciemiem.

Gar pilskalna austrumpusi tek Tartaka upe, kas divus kilometrus tālāk ietek dienvidos esošajā Višķu ezerā.

Pilskalns aizņem savrupu, apaļu uzkalnu, kuram visapkārt atrodas ieleja ar slapjām pļavām. Apkārtne, kurā šis pilskalns atrodas, ir augsta, bet  pilskalns atrodas it kā ielejā un nepaceļas pār apkārtni. Tā augstums virs pakājes ir tikai 13 m. Zabornajas pilskalns ir gandrīz apaļš 60—70 m caurmērā. Vidū tas dažus metrus uzkumpis. Visapkārt gar plakuma malu ir 4 m augsts, nostāvināts kalna sāns, kas pārtop terasē. Šī terase brīžiem pāriet grāvī ar uzbedumu. Gar ziemeļiem un austrumiem uzbedums gar terases ārmalu sasniedz aptuveni metra augstumu. Senā ieeja redzama kalna austrumu malā. Tur uzbedums un grāvis pārtraukts, atstājot dažus metrus platu ceļu. Ziemeļos bijis ietaisīts pāri uzbedumiem un grāvjiem braucams ceļš. Plakums ticis postīts arot, tikušas atrastas dažādas trauku lauskas no melnās mītņu kārtas. Citādi pilskalna veids labi uzglabājies, neraugoties uz savu vieglo smilts zemi.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Zabornajas pilskalns
Zelenpoles Karātavu kalns

**Zelenpoles (Zeļenopoles) Karātavu kalns** ir pilskalns, kas atrodas Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā pie Zelenpoles. Tas atrodas 1,5 km uz dienvidiem no Rāznas ezera, ceļa malā. Kilometru uz ziemeļiem no pilskalna atradās Zelenpoles muiža.

Šeit atrodas grantskalnu puduris ar vairākiem augstiem un stāviem kalniem. Pats augstākais kalns atrodas attālāk un tajā ierīkots jau minētais pilskalns.

Pilskalna ziemeļmala augstāka un stāvāka par pārējām malām. Tā ir vairāk nekā 40 m augstāka par apakšā esošo purvaino pļavu.

Rietumos kalna sāns pāriet piedēklī un tad izbeidzas gravā. Dienvidpusē kalna sāns samērā lēzeni nolaižas līdz lielceļam, bet austrumos diezgan krasi iet uz upes pusi. Šī upīte tek uz tuvējo Rāznas ezeru, tāpat kā otra upīte, kas pilskalnam rietumos, aiz ceļa. Abas šīs upītes ieslēdz jau minēto kalnu puduri.

Pilskalnam 50 m garš, 25 m plats plakums iegareni apaļā veidā. Tā vidus 1—2 m augstāks par malām.

Plakumam apkārt, gar kalna sāniem atrodas 2 terases. Tās ziemeļpusē pārvēršas 2 ierakumos un 2 uzbedumos. Pirmā uzbeduma augstums, no grāvja lejas mērot, gandrīz 2 m. Otrais uzbedums zemāks par metru.

Terasēm ir neliels uzbedumiņš arī pilskalna austrumsānos. Dienvidos terases pamazām izzūd, kaut gan šī kalna līdzenākā mala tām būtu īstā vieta. Tas izskaidrojams ar to, ka savulaik pilskalna plakums un dienvidsāni tikuši arti un līdz ar to terases iznīcinātas. Bijušo terašu vietas vēl samanāmas rietumsānos.

Pilskalns apaudzis ar mežu un krūmiem. Mītņu kārta saglabājusies plakuma ziemeļpusē un uzbedumos. Plakumam ir dažas bedrītes, ko visticamāk izrakuši tā apmeklētāji.

Atradumi ir tradicionāli — lauskas, ogles, akmeņi. No kalna redz Rāznas ezeru un 5 km attālo Volkenbergas pilskalnu. Tā dēļ neievērots palicis šis Karātavu kalns un, domājams, tāpēc arī pazaudējis pilskalna nosaukumu. Vērts pieminēt, ka Volkenbergas kalnā nav bijusi senču pils.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Zelenpoles Karātavu kalns
Brūnā ābele

**Brūnā ābele** (*Malus fusca*) ir ābeļu suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Ziemeļamerikas rietumos — no Aļaskas līdz Kalifornijai.

## Apraksts
Brūnā ābele ir lapu koks, kas var sasniegt 13 metru augstumu. Lapas ir 5–8 cm garas, to augšpuse ir tumši zaļa, bet apakša — gaiša un tūbaina. Lapas rudenī maina krāsu — tās kļūst koši oranžas vai sarkanas.

Ziedi ir balti vai bāli rozā. Augļi ir nelieli, aptuveni 2 cm gari, to krāsa var būt no sarkanas līdz zaļganai. Ziemas laikā augļi var palikt karājamies koku zaros. 

Brūnās ābeles var sasniegt 100 gadu vecumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pereslavļa-Zaļeska

**Pereslavļa-Zaļeska** (), agrāk **Perejaslavļa-Zaļeska** (), ir Jaroslavļas apgabala pilsēta Krievijā, pie Maskavas—Jaroslavļas šosejas. Pilsēta atrodas Pļeščejevas ezera dienvidaustrumu krastā, uz Trubežas upes ietekas.

## Vēsture
Pilsētu 1152. gadā dibināja Kijivas lielkņazs Jurijs Dolgorukijs ar mērķi padarīt to par Kijivas Krievzemes ziemeļaustrumu zemju jeb Zaļesjes ( — "Aizmežu zemes") galvaspilsētu. Netālās Kļeščinas pilsētas iedzīvotāji tika pārvesti uz jaundibināto Pereslavļu-Zaļesku.

Starp 1175. un 1302. gadu Pereslavļa-Zaļeska bija kņazistes galvaspilsēta. Pēc Pereslavļas kņaza Ivana, kuram nebija pēcnācēju, nāves 1302. gadā to pakļāva Maskavas kņazi.

Starp 13. un 15. gadsimtu pilsētu vairākkārt izpostīja mongoļi un tatāri. Juku laikos no 1611. līdz 1612. gadam pilsētu ieņēma Polijas—Lietuvas karaspēks.

No 1688. līdz 1693. gadam cars Pēteris I Pļeščejevas ezerā uzbūvējis savu "jautro flotili" izklaidei. 1708. gadā Pereslavļa-Zaļesku iekļāva Maskavas guberņas sastāvā.

## Ģeogrāfija

Pereslavļa-Zaļeska atrodas Jaroslavļas apgabala dienvidos, netālu no robežas ar Maskavas apgabalu. Pilsēta atrodas 140 km uz ziemeļaustrumiem no Maskavas un 123 km uz dienvidrietumiem no Jaroslavļas.

### Klimats

Pereslavļā-Zaļeskā ir mitrs, mērens klimats — garas un aukstas ziemas, īsas, siltas un mitras vasaras. Vidējā temperatūra svārstās no -12 °C janvārī līdz +18 °C jūlijā.

## Izglītība un zinātne

No 1992. līdz 2017. gadam pilsētā darbojās Pereslavļas Universitāte, taču tā bankrotēja un tika likvidēta.

## Arhitektūra

Pilsētā atrodas daudzi nozīmīgi arhitektūras pieminekļi:

* Pestītāja katedrāle (celta no 1152. līdz 1157. gadam)
* Svētā Nikolaja klosteris (celts 14. gadsimtā)
* Ņikitska klosteris


Attēls:Pereslavl-Zalessky, Переславль-Залесский 3.jpg|Svētā Nikolaja klosteris 
File:Pereslavl SpasoPreobrazhenskyCathedral.JPG|Pestītāja katedrāle
File:Никитский-монастырь-шелапутин-2010-1053.jpg|Gaisa baloni virs Ņikitska klostera


### Muzeji

[thumb|[Gludeklis|Gludekļu muzejs Pereslavļā-Zaļeskā]]

Pilsētā atrodas arī vairāki muzeji:

* Gludekļu muzejs
* Katlu muzejs
* Tvaika dzinēju muzejs
* Pētera I flotiles muzejs

## Ievērojami cilvēki

* Aleksandrs Ņevskis (1221—1263), kņazs un svētais;
* Dmitrijs Mirimanovs (1861—1945), matemātiķis;
* Dmitrijs Kardovskis (1866—1943), mākslinieks un scenogrāfs;
* Leonīds Kurčevskis (1890—1937), ieroču ražotājs;
* Mihails Koškins (1898—1940), izveidojis T-34 tanku.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Audio guide to Pereslavl-Zalessky tourismpereslavl.ru
* Guide to Pereslavl
* Peter the Great's small boats (PDF)
* Railway museum at Pereslavl-Zalessky (narrow gauge)
* Lakeside idylls at Pereslavl-Zalessky 
* Guide to Golden Ring of Russia
* Guide to Pereslavl-Zalessky
Nīta Porttolbota

**Nītas Porttolbotas grāfistes boro** (, ) ir pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība (grāfistes boro) Velsā, Apvienotajā Karalistē. Atrodas Velsas dienvidos, robežojas rietumos ar Svonzi, ziemeļrietumos — ar Karmārtenšīru, ziemeļos — ar Povisu, bet austrumos — ar Rondu Kinonu Tāvu un Bridžendu. Dienvidos krastus apskalo Ķeltu jūras Bristoles līcim piederīgais Svonzi līcis. Grāfistes administratīvais centrs ir Porttolbota, bet lielākā apdzīvotā vieta — Nīta.

## Vēsture
Tagadējās robežās Nītas Porttolbotas grāfistes boro izveidots 1996. gada 1. aprīlī, apvienojot Rietumglamorganas grāfistes Nītas un Porttolbotas distriktus un daļu no Livas Ielejas distrikta. Sākotnējais boro nosaukums bija **Nīta un Porttolbota** (*Neath and Port Talbot*), bet jau nākamajā dienā pēc izveidošanas boro padome to pārdēvēja tagadējā vārdā.

Administratīvi grāfiste dalās 33 komūnās, no kurām 5 dēvējas par pilsētām: Nīta ( iedzīvotāji, aglomerācijā — ), Porttolbota ( iedzīvotāji, aglomerācijā — , administratīvais centrs), Pontardave (), Britonferi () un Glinnīta ().

## Atsauces

## Ārējās saites
Zubrovas Gorodoks

**Zubrovas Gorodoks** ir pilskalns, kas atrodas Ludzas novada Istras pagastā. Šis pilskalns atrodas mežiem aizaugušā apkārtnē, kurā pauguri ir lēzeni un neievērojami. Arī Zubrovas (mūsdienās pamests) un Miškiņovas ciemi atrodas mežu vidū. To tuvumā, puskilometru uz dienvidrietumiem no Zubrovas, atrodas daži smilšu pauguri. No tiem šaurākais ir tikai 6 m augsts ar 20 m platu virsu. Šai paugurā bijis mazs pilskalns.

Pilskalnam garie sāni ir stāvi 4—5 m augstumā, bet galiem vajadzējis grāvju un uzbedumu. Ziemeļgalā redzami 2 ierakumi, no kuriem pirmais (no plakuma puses skaitot) 2 m dziļš, bet otrs — daudz seklāks. Starp šiem ierakumiem radies neliels uzbedums, kuram vidū samanāma senā ieejas vieta.  Otrā plakuma galā redzams tikai viens grāvis, ar kuru lēzenais sānu kritums atdalīts no pilskalna.

Kalna plakums, kura garums ir 50 m, bet platums — 16 m, kādreiz esot arti. Tāpat tikuši arti arī kalna sāni, kas atrodas pret dienvidrietumiem.  Atrodas trauku lauskas, akmeņi, ogles. Par metāla atradumiem nekas nav dzirdēts. 

Pilskalna ziemeļu galā, pie grāvjiem un uzbedumiem, esot bijuši vārti.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Zubrovas Gorodoks
Žubuļu pilskalns

**Žubuļu pilskalns** atrodas Ludzas novada Rundēnu pagasta ziemeļu daļā, tālu no tuvākajām apdzīvotajām mājām, tomēr agrākos laikos pilskalna apkārtne ir bijusi blīvi apdzīvota. Jaunatklātais pilskalns atrodas starp Žubuļu un Greidānu ciemiem, tam tuvākās bijušas Žubuļu ciema viensētas.

Žubuļu pilskalns iekārtots reljefā no visām pusēm norobežotā, apaļā kalnā ar nostāvinātām malām, kuru pa augšmalas perimetru ietver valnis. augsnes sastāvs un flora pilskalnā ir krasi atšķirīga no tās, kas ir apkārtnē.

Pilskalns stāvāks ir pret austrumiem un dienvidaustrumiem, kur tā augstums sasniedz 8 metrus. Pilskalna plakums jeb, precīzāk, iekšpuse ir bļodveidīga, ar nolaidenumu pret vaļņiem visās pusēs. Valnis augstāks ir dienvidaustrumu pusē, kur no iekšpuses tas sasniedz 3 m augstumu; vaļņa virsotne sašaurinās. Citās pusēs valnis ir ap 1,5—2 m augsts. Ziemeļrietumu pusē valnis gandrīz neizdalās. Pilskalna iekšpuses caurmērs, mērot no vaļņa augšpuses, ir 30 m, visa pilskalna caurmērs, skaitot no pakājes, ir 60 m. Ne valnī, ne plakumā kultūrslānis nav jaušams, lai gan vieglā smilts zeme ir nedaudz tumšāka.

Pilskalna valnī dienvidrietumu un ziemeļrietumu pusē ir divi pārrāvumi vai vaļņa pazeminājumi, kas, iespējams, iezīmē ieejas vietas. Pilskalnā aug bērzi un citi lapu koki, ziemeļu daļā ir divas lielas priedes (apkārtmērs ir 1,3 m, augstums — 2,5 m); vēl citas lielas vai iezīmīgas priedes ir nokaltušas un/vai nogāzušās. Valnī ir vairākas sīkākas, tagad aizaugušas bedres.

Žubuļu pilskalns ar savu cirkulāro veidu nav tipisks Latgalei. Pilskalna kultūrpiederību liedz skaidrot kultūrslāņa trūkums. Atzīmējams, ka līdzīgi cirkulāri veidojumi Kurzemē tiek pieskaitīti Kurzemes elku kalniem.

Vieta apsekota 09.07.2021.

Pilskalnu LIDAR kartēs 2020. gada beigās ievērojis senvēstures entuziasts Atis Blūms.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Žubuļu pilskalns
Porttolbota

**Porttolbota** (; ) ir rūpnieciska pilsēta Velsā, Nītas Porttolbotas grāfistes boro administratīvais centrs. Atrodas Velsas dienvidos pie Avanas upes ietekas Svonzi līcī  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Nozīmīgs metalurģijas un metālapstrādes centrs — pilsētas dienvidos esošās *Port Talbot Steelworks* tēraudlietuves ir vienas no pasaulē lielākajām.

## Vēsture
Pilsēta veidojusies, pievienojot vairākus senus ciemus, tajā skaitā Baglanu, Margamu un Aberavanu. Nosaukums *Port Talbot* pirmoreiz parādās 1837. gadā sakarā ar Talbotu dzimtas uzbūvēto ostu Avanas upes grīvā. Apvidus industriālā attīstība aizsākās jau 1770. gadā ar vara lietuvju izbūvi pie Margamas. 1905. gadā uzbūvēta Porttolbotas metalurģiskā rūpnīca (slēgta 1961. gadā). Boro statuss pilsētai piešķirts 1921. gadā, iekļaujot Margamu, Kumavanu un Aberavanu un oficiāli piešķirot Porttolbotas nosaukumu. 1923. gadā uzbūvētas Margamas tēraudlietuves ar piecām domnas krāsnīm. Kopš 2007. gada tēraudlietuves ir indiešu korporācijas *[[Tata Steel]]* īpašumā. 2000. gados domnas krāsnis demontētas, aizstājot tās ar ekoloģiskākām elektriskā loka krāsnīm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aderkašu pilskalns

**Aderkašu pilskalns** ir pilskalns, kas atrodas Ogres novada Taurupes pagastā, ap 1 km uz dienvidaustrumiem no Aderkašiem, 100 m uz austrumiem no Aderkašu kapsētas un 300 m uz ziemeļiem no Aderkašu pareizticīgo baznīcas. Pieminekli 1945. gadā atklāja novadpētnieks un bijušais Pieminekļu valdes līdzstrādnieks K. Rozītis.

Aderkašu pilskalns atrodas mežiem apaugušā, kalnotā vietā, Ogres upes labā krasta pietekas Taukātnes purvainās lejas labajā pusē. Senais nocietinājums ierīkots nedaudz ziemeļu—dienvidu virzienā orientētā, no visām pusēm norobežotā un pastāvā konusveidīgā kalnā. Virs tuvākās apkārtnes tas paceļas 15—17 m augstumā, taču tā augstums virs austrumos esošās Taukātnes upītes ielejas ir ievērojami lielāks. Aderkašu pilskalna plakums ir kumps, ovāls un mazpārveidots. Tā garums — 25 m, platums — 18 m.

Pilskalnam ir divas terases. Pirmā terase izveidota 5 m zem plakuma līmeņa kalna ziemeļu, austrumu un dienvidu pusēs. Otra terase, kas atrodas 7—8 m zem plakuma līmeņa, veidota tikai pilskalna mazāk stāvajās dienvidu, dienvidaustrumu un ziemeļaustrumu nogāzēs. Pirmā terase pret pilskalna lēzenākajiem galiem paliek izteiktāka. Abu terašu platums — 3—5 m. Pilskalna rietumu nogāze ir pietiekami stāva, un te terase nav veidota.

Kultūrslānis pilskalnā nav izteikti intensīvs vai biezs. Jūtamāks tas ir kalna austrumu pusē. Uz pirmās terases pilskalna dienvidu pusē zem nogāzta koka saknēm atrastas vairākas tuvāk neraksturojamas, drūpošas bezripas trauku lauskas. Nepilnu kilometru uz dienvidaustrumiem no Aderkašu pilskalna Ogres upes labajā krastā atrodas pazīstamie Ozolēnu (arī Lejasspeltu, Aderkašu) vēlā dzelzs laikmeta senkapi. Iespējams, ka arī nelielais un samērā vāji nocietinātais Aderkašu pilskalns ir vienlaicīgs ar Ozolēnu senkapiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Aderkašu pilskalns
Kvadrifrons

**"Kvadrifrons**" ir latviešu neatkarīgā teātra trupa, kas darbojas Rīgā kopš 2017. gada.

## Vēsture
2015. gadā četri Latvijas Kultūras akadēmijas aktiermākslas studenti Reinis Boters, Āris Matesovičs, Klāvs Mellis un Ance Strazda nodibināja apvienību ar nosaukumu "Skaistais dzīvnieks" un iestudēja nelielas izrādes Rīgā sadarbībā ar režisoru Vari Piņķi. 2017. gada vasarā tika nodibināts neatkarīgais teātris "Kvadrifrons". Pašlaik trupa darbojas telpās Rīgas cirka ēkā.

## Izrādes
* A. Kivirehka "Trīs stāsti" (2015)
* K. Vērdiņa "Dīvainie svētki" (2015, rež. V. Piņķis)
* K. Meļļa "Himna" (2018)
* K. Meļļa, A. Strazdas "Perturbons" (2019)
* E. Melnalkšņa "Zvēri ir nemierīgi" (2019)
* A. Strazdas, K. Meļļa "Pār izdegušiem laukiem skrien mans sapnis" (2022, rež. K. Mellis un A. Strazda)
* K. Vērdiņa (pēc K. Štamera pierakstiem) "Nebiju. Nezinu. Neatceros" (2023, rež. P. Pļavniece)
* R. Gediņa, K. Meļļa (pēc L. Dūmiņas grāmatas) "Arturs Skrastiņš nedrīkst būt noguris" (2023, rež. R. Gediņš un K. Mellis)
* Ē. Lū "Brūnais siers" (2024, rež. P. Pļavniece)
* O. Kozlovskas, K. Meļļa "Ērces" (2024, rež. P. Pļavniece)
* K. Meļļa "Love is a Stranger" (2024, rež. P. Pļavniece)

## Ārējās saites
* Kvadrifrons izrades.lv
Nīta

**Nīta** (; ) vai **Kastelneza** () ir pilsēta Velsā, Nītas Porttolbotas grāfistes boro lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Velsas dienvidos Nītas upes krastā  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Nidas upes labajā krastā iepretī mūsdienu pilsētas centram Romas impērija ap 74. gadu uzbūvēja **Nidumas** (*Nidum*) cietoksni, kurā izvietoja ap 500 vīru lielu karaspēku. Ap 125. gadu cietoksnis tika pamests, bet ap 140. gadu to ieņēma no jauna un atkal pameta ap 170. gadu. Pēdējais cietokšņa izmantošanas periods bija no 275. līdz 320. gadam.

Par mūsdienu pilsētas pirmsākumiem uzskata Svētā Iltida 6. gadsimtā uzcelto baznīcu, ap kuru izauga apdzīvotā vieta. 12. gadsimta pirmajā pusē (ap 1114.—1130. gadu) Glosteras grāfs Roberts uzbūvēja Nītas cietoksni. Sākotnēji cietoksnis tika uzbūvēts upes labajā krastā, bet pēc Nītas abatijas nodibināšanas 1129. gadā cietoksni no jauna uzbūvēja 1180. gados tagadējā vietā mūsdienu pilsētas centrā.

18. gadsimtā sākās pilsētas industriālā attīstība — tās apkārtnē ieguva akmeņogles, bet pilsētā uzbūvēja vara lietuves. 1835. gadā Nītai piešķīra municipālā boro statusu. Kuģojama kanāla un dzelzceļa izbūve padarīja Nītu par nozīmīgu rūpniecisko centru.

## Sports
Nītas *Castle Hotel* 1881. gadā dibināta Velsas Regbija savienība (*Welsh Rugby Union*). Pilsētā bāzējas viens no Velsas regbija-15 Premjerdivīzijas klubiem *Neath RFC*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Antons Broks

**Antons Broks** (dzimis  Varakļānu pagastā, miris ) bija latviešu rakstnieks un kinoscenārists.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gadā Varakļānu pagasta Silenieku ciemā zemnieku ģimenē. Mācījās Silmalas pamatskolā, tad Varakļānu pagastskolā un Varakļānu vidusskolā, strādāja par skolotāju Silagala septiņgadīgajā skolā (1949—1950).

Studēja Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē (1956—1961), strādāja žurnāla "Karogs" redakcijā (1960—1966), 1961. gadā A. Broks kļuva par PSKP biedru, 1964. gadā par Latvijas Rakstnieku savienības biedru. Vēlāk strādāja par redaktoru izdevniecībā "Liesma" (1966—1968) un laikrakstā "Literatūra un Māksla" (1968—1972). No 1972. līdz 1990. gadam bija Rīgas kinostudijas scenāriju daļas redaktors.

Sieva Māra, meita aktrise Baiba Broka.

Miris 2024. gada 4. decembrī.

## Scenāriju autors mākslas filmām

* Liktenim spītējot (1975, pēc Ilzes Indrānes romāna "Ūdensnesēja")
* Vasara bija tikai vienu dienu (1980, pēc Regīnas Ezeras stāsta ar tādu pašu nosaukumu)
* Fronte tēva pagalmā (1984, pēc Bruno Saulīša romāna "Ošu gatve")
* Cilvēki dārzā (1986, literārais scenārijs pēc Arvīda Griguļa romāna)
* Esiet kā vīri (Ceļš uz mūžību) (1986, literārais scenārijs)

## Atsauces
Tianzhou 8

***Tianzhou 8*** (,  — "Debess kuģis 8") bija Ķīnas *[[Tianzhou]]* sērijas automātiskais kravas kosmosa kuģis orbitālās stacijas *[[Tiangong]]* apgādei. Orbītā to palaida 2024. gada 15. novembrī; no orbītas novadīts 2025. gada 8. jūlijā.

## Krava
*Tianzhou 8* kravā (masa aptuveni 6 tonnas) bija krājumi un iekārtas stacijai un apkalpei, to skaitā stacijas iekārtas, zinātniskās kravas, pārtika.

## Lidojuma gaita
*Tianzhou 8* tika palaists  15:13:18 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Chang Zheng 7]]* no Venčanas pavadoņu palaišanas centra 201. starta laukuma. Pie kravas kuģa bija piestiprināti arī 2 pavadoņi *[[NaSat-4]]*.
Tajā pašā dienā 18:32 *UTC* kravas kuģis saslēdzās ar orbitālo staciju *[[Tiangong]]* pie tās moduļa *[[Tianhe]]* pakaļgala pieslēgvietas.

2025. gada 8. jūlijā 07:09 *UTC* *Tianzhou 8* atvienojās no stacijas.
17. novembrī *Tianzhou 8* tika novadīts no orbītas, un 22:46 *UTC* sadega Zemes atmosfērā virs Klusā okeāna dienvidu daļas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Tianzhou 6 (TZ 6) Gunter Dirk Krebs
Klaņģu kalns

**Klaņģu kalns** atrodas Ķekavas novada Ķekavas pagastā starp autoceļiem A5, P85 un Rīgas HES ūdenskrātuvi. Jau 1887. gadā Augusts Bīlenšteins šo vietu atzinis par pilskalnu, ko pēc tam vairākas reizes aprakstījis Kārlis fon Lēviss of Menārs.

Pilskalnam iegareni apaļš veids un 4 m augsti sāni. Zemāk par tiem sākas lēzens kalna kritums, kas ziemeļos un austrumos izbeidzas muklājā. Plakumam dienvidu pusē ir 4 m augsts uzbedums, jo šai virzienā kalnam nav dabīga krituma. Pašā plakuma vidū atrodas veca, ūdeņaina bedre, domājams, aka.

Pirms Pirmā pasaules kara Klaņģukalns ticis aprakstīts kā labi uzglabājies nocietinājums, turpretī karā tas ticis izpostīts. Plakumā un sānos redzamas dziļas satiksmes ejas un blindāžu vietas. Atklājusies vairāku metru bieza mītņu kārta, kurā redzami apdeguši ozola baļķi, akmeņi u.c. priekšmeti. Pilskalnā metra dziļumā atrasts stipri apdedzis bronzas šķēpa gabals, kas tagad atrodas Rīgā, Kara muzejā. Balstoties uz Indriķa hroniku, lībiešiem vācu ienākšanas laikā nav bijis piļu šai apvidū. Tas nozīmē, ka Klaņģu kalns un citi tuvējie pilskalni jau bijuši pamesti un neapdzīvoti, vāciešiem ienākot.

No Klaņģu kalna pirms Rīgas HES ūdenskrātuves uzpludināšanas bijusi pārredzama visa Sausā Daugava un Bērzenes grīva.
Attēls:Klangu kalns 1.jpg
Attēls:Klangu kalns 2.jpg
Attēls:Klangu kalns 3.jpg


## Atsauces

## Ārējās saites

* Klaņģu kalns
Parīzes miera līgums (1783)

**Parīzes miera līgums** bija dokuments, kas noslēdza Amerikas Neatkarības karu starp Lielbritāniju un Amerikas Savienotajām Valstīm. Šis līgums, kas tika parakstīts 1783. gada 3. septembrī, oficiāli atzina ASV neatkarību un noteica robežas jaunajai valstij.

Līgums veicināja jaunas valsts attīstību, bet starp abām pusēm turpināja pastāvēt saspīlējums par dažiem neatrisinātiem jautājumiem, piemēram, britu klātbūtni dažos fortos un lojālistu kompensācijām.

Šis līgums iedvesmoja citas tautas virzīties pretī neatkarībai, piemēram, Latīņamerikā.

No Amerikas puses galvenie sarunu vedēji bija Bendžamins Franklins, Džons Džejs un Džons Adamss. Lielbritāniju pārstāvēja Deivids Hārtlijs, kurš centās panākt mierīgu risinājumu un saglabāt ekonomiskās attiecības ar bijušajām kolonijām. Savukārt Francijas intereses pārstāvēja Konte de Vergenns, kurš spēlēja svarīgu lomu, atbalstot amerikāņus gan kara laikā, gan sarunās. Spānijas pārstāvis Dons Diego de Gardokui panāca Floridas atgūšanu.

## Galvenie noteikumi

# Neatkarības atzīšana: Lielbritānija oficiāli atzina Amerikas Savienotās Valstis kā neatkarīgu valsti.
# Teritoriju piešķiršana: jaunajai valstij tika piešķirta plaša teritorija uz rietumiem no Apalaču kalniem līdz Misisipi upei, kā arī dienvidos līdz Floridai.
# Tiesības zvejot: amerikāņiem tika piešķirtas tiesības zvejot Kanādas piekrastēs, īpaši Jaunskotijā un Ņūfaundlendē.
# Britu karaspēka izvešana: Lielbritānijai bija jāizved savi spēki no Amerikas teritorijas.
# Parādu un īpašumu restitūcija: abas puses apņēmās respektēt parādus, kas radušies pirms kara, un amerikāņiem bija jāatjauno lojālistu īpašumi, kurus tie bija zaudējuši kara laikā.

## Starptautiskā dimensija

* Francijas iesaiste: Francija, kas bija amerikāņu sabiedrotā, palīdzēja militārajā un diplomātiskajā ziņā, taču Parīzes miera līgums galvenokārt koncentrējās uz Amerikas un Lielbritānijas attiecībām.
* Spānijas ieguvumi: Spānija atguva Floridu, kuru tā bija zaudējusi britiem 1763. gadā.
* Lielbritānijas nostāja: lai gan Lielbritānija zaudēja savas kolonijas, tā joprojām saglabāja ievērojamu globālo ietekmi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sīrijas karogs

Kopš neatkarības iegūšanas no Francijas 1946. gadā, Sīrija ir izmantojusi vairākus karogus, kuros visos ir attēlotas visas panarābisma krāsas: zaļā, sarkanā, melnā un baltā. Sākotnējais karogs pēc neatkarības iegūšanas bija zaļbaltmelns trikolors, kam vidū trīs sarkanas piecstaru zvaigznes. Tas pazīstams kā "neatkarības karogs" vai "opozīcijas karogs". Vēlāk to nomainīja sarkanbaltmelns trikolors ar divām vai trim zaļām zvaigznēm vai ar valsts ģerboni vidū. Pēc Asada režīma krišanas 2024. gada 8. decembrī, "neatkarības karogu" atkal sāka plašāk izmantot, tostarp to lieto Sīrijas parlaments un Sīrijas pārejas valdība, kā arī Sīrijas vēstniecībās ārvalstīs. Sīrijas pārejas valdība bieži izmanto arī papildu karogu, kas attēlo šahādu melnā krāsā uz balta fona.

## Krāsu shēma

### Aptuvenie krāsu kodi

## Galerija

Attēls:Flag_of_Kingdom_of_Syria_(1920-03-08_to_1920-07-24).svg|thumbnail|Sīrijas Arābu Karalistes karogs (1920)
Attēls:Flag_of_the_French_Mandate_of_Syria_(1920).svg|thumbnail|Franču mandāta Sīrijā karogs (1920)
Attēls:Flag_of_Syria_French_mandate.svg|thumbnail|Sīrijas Federācijas (1922–1925) un Sīrijas valsts karogs (1925–1930)
Attēls:Flag_of_Syria_(1930–1958,_1961–1963).svg|Sīrijas Pirmās republikas (1930–1950) un Sīrijas Otrās republikas (1950–1958) karogs
Attēls:Flag_of_the_United_Arab_Republic_(1958–1971).svg|thumbnail|Apvienotās Arābu Republikas karogs (1958–1961)
Attēls:Flag_of_Syria_(1930–1958,_1961–1963).svg|Sīrijas Arābu Republikas karogs (1961–1963)
Attēls:Flag_of_Syria_(1963–1972).svg|Sīrijas Arābu Republikas karogs (1963–1972)
Attēls:Flag_of_Syria_(1972–1980).svg|Sīrijas Arābu Republikas karogs (1972–1980)
Attēls:Flag_of_the_United_Arab_Republic_(1958–1971),_Flag_of_Syria_(1980–2024).svg|Sīrijas Arābu Republikas karogs (1980–2024)
Attēls:Flag_of_the_Syrian_revolution.svg|thumbnail|*De facto* Sīrijas nacionālais karogs (2024–pašlaik)


## Skatīt arī
* Sīrijas ģerbonis

## Atsauces

## Ārējās saites
Samanīdu impērija

thumb|300px|Samanīdu lielvalsts karte 943. gadā.
thumb|300px|Samanīdu emīra Ismaila mauzolejs Buhārā.
**Samanīdu impērija** jeb **Samanīdu emirāts** (; *Amārát-i Sāmāniyān*) bija Samanīdu dinastijas pārvaldīta lielvalsts Centrālāzijā, kas pastāvēja no 819. līdz 999. gadam. Līdz 892. gadam Samanīdu emīri atradās Abāsīdu kalifu atkarībā, bet tad kļuva neatkarīgi. Lielāko uzplaukumu impērija sasniedza emīra Ismaila Samani (Ismaila ibn Ahmeda) valdīšanas laikā (892—907), kad valsts galvaspilsēta Buhāra savā krāšņumā sacentās ar Abāsīdu kalifāta lielpilsētu Bagdādi.

Samanīdu dinastija veicināja persiešu mākslas, zinātnes un literatūras attīstību, atbalstot Muhamada al-Buhārī (810—870), Rudaki (858/859—940/941), Firdousī (940—1020) un Avicennas (980—1037) darbību. Samanīdi uzturēja persiešu valodas un kultūras attīstību, turpinot patronizēt arābu valodas lietošanu zinātnē un reliģijā.

## Ārējās saites
Dauderi (stacija)

**Dauderi** ir dzelzceļa pietura līnijā Zemitāni—Skulte, Rīgas Ziemeļu rajonā, Sarkandaugavas apkaimē. Pietura atrodas blakus Sliežu ielai, netālu no bijušā 9. tramvaja galapunkta. Dauderos elektrovilcieni, kas kursē Saulkrastu virzienā, sāka pieturēt no 2024. gada 15. decembra. Biļešu kase pieturā nav paredzēta.

Dauderos pietur visi Skultes līnijā kursējošie elektrovilcieni.

## Vēsture
Pietura uzbūvēta laikā no 2023. līdz 2024. gadam. Sākumā bija plānots saukt to par "Aldari" vai "Aldara parku".

## Atsauces
Medemciems (stacija)

**Medemciems** ir dzelzceļa pieturas punkts līnijā Rīga—Jelgava, kas atrodas Olaines novada Olaines pagastā, starp Stūnīšu ciemu un Medemciemu. 

Medemciemā elektrovilcieni, kas kursē Jelgavas virzienā, sāka pieturēt no 2024. gada 15. decembra, vienlaikus tika slēgta Baložu pietura. Biļešu kase pieturā nav paredzēta.

Medemciems ir A zonas gala pietura.

Medemciemā pietur visi Jelgavas virziena elektrovilcieni. Dīzeļvilcieni, tai skaitā tie, kas kursē līdz Jelgavai, Medemciemā nepietur.

## Vēsture
Pietura uzbūvēta laikā no 2023. līdz 2024. gadam. Sākumā bija plānots saukt to par "Baložiem".

## Attēlu galerija

Attēls:Medemciema dzelceļa stacija uz Jelgavu.jpg|Skats Jelgavas virzienā
Attēls:Medemciema dzelceļa stacija uz Rīgu.jpg|Skats Rīgas virzienā
Attēls:Medemciema stacija, sliežu ceļi Rīgas virzienā.jpg|Sliežu ceļi Rīgas virzienā
Attēls:Medemciema dzelceļa stacijas nojume.jpg|Nojume un stacijas norāde
Attēls:Medemciema dzelceļa stacijas informācijas displejs.jpg|Informācijas displejs


## Pasažieru pārvadājumi

## Atsauces
Bridženda

**Bridženda** (; ) vai **Penibonta pie Oguras** () ir pilsēta Velsā, Bridžendas grāfistes boro administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Velsas dienvidos Oguras upes krastos  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
11. gadsimta beigās pēc anglosakšu Anglijas normaņu iekarojuma Velsas dienvidos un austrumos izveidojās pierobežas Velsiešu marka. Lai tajā nostiprinātos, normaņu augstmaņi būvēja nocietinātas pilis, tajā skaitā arī mūsdienu Bridžendā un tās tiešā tuvumā: Koiti pils 11. gadsimta beigās, Ņūkāslas un Ogmoras pilis ap 1106. gadu un nocietinātā Evenni priorija 1141. gadā. Pati pilsētiņa radās Ņūkāslas pils tuvumā pie brasla uz Oguras upes ceļā no Velsas austrumiem uz rietumiem. 15. gadsimtā tika uzbūvēts akmens tilts, no kura pilsēta ieguva savu nosaukumu.

Bridženda attīstījās kā pārtikuša lauksaimniecības reģiona tirgus pilsēta. Liels iespaids pilsētas attīstībai bija akmeņogļu atradņu apguvei Dienvidvelsā — pirmās raktuves ziemeļos no pilsētas tika ierīkotas jau 17. gadsimtā. 19. gadsimtā neilgu laiku pilsētā darbojās dzelzs kausētavas. Otrā pasaules kara laikā Bridžendā darbojās liela munīcijas rūpnīca *ROF Bridgend*, bet netālu tika ierīkotas plašas pazemes munīcijas noliktavas. Kara laikā munīcijas ražošanā bija nodarbināti līdz pat 40 tūkstošiem cilvēku, liela daļa no tiem — sievietes. Pēc kara munīcijas ražošana tika pārtraukta, bet divas no pazemes munīcijas noliktavām Aukstā kara laikā tika pārveidotas par reģionāliem valdības rezerves ofisiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Halla ābele

**Halla ābele** (*Malus halliana*) ir ābeļu suga. Tiek uzskatīts, ka sugas dabiskais izplatības areāls ir Ķīnā, lai gan daži autori apgalvo, ka suga ir izcēlusies Japānā un ir introducēta Ķīnas teritorijā.

Halla ābele ir lapu koks, kurš var sasniegt 5 metru augstumu. Augam ir rozīgi ziedi un augļi — violeti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vidzemes iela (Ogre)

**Vidzemes iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Akmeņu ielu un beidzas teritorijā pie garāžām iepretīm Stūrīšu gatvei.

## Ielu savienojumi
Vidzemes iela ir savienota ar šādām ielām:
* Akmeņu iela (T veida krustojums)
* Viļa Januma iela (T veida krustojums)
* Lielvārdes iela (T veida krustojums)
* Aizkraukles iela (T veida krustojums)
* Daugavpils iela
* Celtnieku iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Austrumu iela (Ogre)

**Austrumu iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas pie Daugavas krasta, netālu no CSDD un beidzas krustojumā ar Daugavpils ielu un Karjeras ielu. Kopā ar Karjeras ielu veido Ogres pilsētas dienvidaustrumu robežu.

## Ielu savienojumi
Austrumu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Akmeņu iela (T veida krustojums)
* Druvas iela (T veida krustojums)
* Daugavpils iela
* Karjera iela

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Bridženda (grāfistes boro)

**Bridžendas grāfistes boro** (, ) ir pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība (grāfistes boro) Velsā, Apvienotajā Karalistē. Atrodas Velsas dienvidos, robežojas ziemeļrietumos ar Nītu Porttolbotu, austrumos — ar Rondu Kinonu Tāvu, bet dienvidaustrumos — ar Glamorganas Ieleju. Dienvidrietumos krastus apskalo Ķeltu jūras Bristoles līcis. Grāfistes administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Bridženda.

## Vēsture
Tagadējās robežās Bridžendas grāfistes boro izveidots 1996. gada 1. aprīlī, reorganizējot par boro lielāko daļu Oguras distrikta, izņemot trīs komūnas dienvidos, kuras iekļāva Glamorganas Ielejas boro.

Administratīvi grāfiste dalās 33 komūnās, no kurām četras dēvējas par pilsētām: Bridženda ( iedzīvotāji piecās komūnās, administratīvais centrs), Maistega (), Portkaula () un Penkoida ().

## Atsauces

## Ārējās saites
Mežmalas iela (Ogre)

**Mežmalas iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Loka ielu un beidzas krustojumā ar Rūpnieku ielu. 

## Ielu savienojumi
Mežmalas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Loka iela (T veida krustojums)
* Lašu iela (T veida krustojums)
* Amatnieku iela (T veida krustojums)
* Rūpnieku iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Sermuļu iela

**Sermuļu iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Brīvības ielu un beidzas krustojumā ar Taurupes ielu. 

## Ielu savienojumi
Sermuļu iela savienota ar šādām ielām:
* Brīvības iela (T veida krustojums)
* Pelnu iela (T veida krustojums)
* Taurupes iela

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Karjera iela

**Karjera iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Daugavpils ielu un Austrumu ielu, un beidzas industriālajā teritorijā netālu no krustojuma ar Fabrikas ielu un Lībiešu ielu. Kopā ar Austrumu ielu tās veido Ogres pilsētas austruma robežu.

## Ielu savienojumi
Karjera iela ir savienota ar šādām ielām:
* Austrumu iela
* Daugavpils iela
* Jaunā gatve (T veida krustojums)
* Pārogres gatve (T veida krustojums)
* Pureņu iela (Y veida krustojums)
* Vasarnīcu iela
* Margrietiņu iela
* Dienvidu iela (T veida krustojums)
* Kreimeņu iela (T veida krustojums)
* Fabrikas iela
* Lībiešu iela

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Stirnu iela (Ogre)

**Stirnu iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Brīvības ielu. Ielas beigās tā veido T veida krustojumu, kur iela tālāk aiziet un beidzas pie privātīpašumiem.

## Ielu savienojumi
Stirnu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Brīvības iela (T veida krustojums)
* Vanagu iela
* Apogu iela
* Skuju iela (T veida krustojums)
* Ošu iela (T veida krustojums)
* Vīksnu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Jūlija Tanheimere

**Jūlija Tanheimere** (; dzimusi  Ulmā) ir vācu biatloniste.

## Karjera
Starptautiskās sacensībās Tanheimere pirmo reizi startēja 2022. gada Pasaules čempionātā jauniešiem un visās disciplīnās, kurās piedalījās, iekļuva labāko desmitniekā. Augstāko vietu sasniedza 10 km individuālājā distancē, ierindojoties 5. pozīcijā. 2022. gada decembrī piedalījās IBU kausā junioriem Obertilliahā, sprintā finišējot sestajā vietā. 2023. gadā viņa piedalījās Eiropas jaunatnes olimpiskajā festivālā un izcīnīja zelta medaļu individuālajā distancē un sudrabu jauktajā stafetē. Tā paša gada Eiropas čempionātā junioriem Madonā labāko rezultātu sasniedza individuālajā distancē, ieņemot 8. vietu. Pēc nepilna mēneša Pasaules čempionātā jauniešiem Ščučinskā, Kazahstānā, vispirms ieguva sudrabu jauktajā stafetē, bet čempionāta turpinājumā izcīnīja trīs zelta medaļas — sprintā, iedzīšanā un stafetē.

2023. gada novembrī Kontiolahti Tanheimere debitēja IBU kausa izcīņā pieaugušajiem. Sezonas trešajā posmā Šūšenā viņa uzvarēja distancē ar kopēju startu ar 60 dalībniecēm, 18 gadu un 137 dienu vecumā kļūstot par jaunāko IBU kausa individuālo sacensību uzvarētāju vēsturē.

Pasaules kausa sacensībās Tanheimere debitēja  Rūpoldingā. Jau savā pirmajā startā viņa ar nekļūdīgu šaušanu ierindojās 15. vietā, iegūstot Pasaules kausa ieskaites punktus un kvalificējoties iedzīšanas sacensībām. Iedzīšanā viņa finišēja 33. vietā. 2024. gada Pasaules čempionātā junioriem Otepē izcīnīja četras medaļas. Individuālajā distancē un stafetē viņa kļuva par čempioni, bet sprintā un jauktajā stafetē ieguva sudraba godalgas.

2024.—2025. gada sezonu iesāka Vācijas pirmajā komandā Pasaules kausā. Pirmajā posmā Kontiolahti izcīnīja sesto vietu sprintā un piekto vietu distancē ar kopēju startu. Nākamajā posmā Hohfilcenē kopā ar Vanesu Foigtu, Selīnu Grotianu un Francisku Preisu uzvarēja stafetē. Tā bija pirmā Vācijas uzvara sieviešu stafetē pēc gandrīz četru gadu pārtraukuma.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

### Pasaules čempionāts jauniešiem un junioriem

## Atsauces

## Ārējās saites