Fēlikss Cielēns

**Fēlikss Cielēns** ( — ) bija Latvijas jurists, politiķis, rakstnieks un sabiedrisks darbinieks. Bijis Latvijas ārlietu ministrs (1926—1928), kā arī Satversmes sapulces un visu četru pirmskara Saeimu deputāts. LSDSP biedrs. 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda autors. Literārais pseidonīms - M. Baltezers.

Cielēns bija Ģederta Eliasa māsas Maijas (1889–1988) vīrs. Viņu meita Izabella Cielēna (1927) dzīvo Zviedrijā, kur vada Ģ. Eliasa fondu.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Ādažu pagasta Alderu muižā aldara Mārča Cielēna un Amandas (dz. Kalniņa) ģimenē. Mācījās Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā. No 1906. līdz 1910. gadam studēja Ķeizariskās Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Pēc tam vairākus semestrus mācījās Sorbonnā.

1903. gadā sāka darboties sociāldemokrātu pagrīdes biedrībās un 1904. gadā iestājās LSDSP. Piedalījās 1905. gada revolūcijā, piedalījās vairākās kaujās. 1906. gadā viņu aizmuguriski notiesāja uz nāvi un tā paša gada janvārī kopā ar Marģeru Skujenieku un Voldemāru Salno arestēja. Atbrīvots par naudu, bija propagandists Rīgas un Pēterburgas sociāldemokrātu organizācijās. 1910. gadā devās uz Rietumeiropu, dzīvoja Briselē, Bernē, Parīzē un citās pilsētās. Lietojot dažādus pseidonīmus (F. Cinis, Cis F. Cns, u.c.) publicēja rakstus par starptautisko politiku laikrakstos "Arodnieks", "Jaunā Dienas Lapa", "Jaunais Vārds", "Domas", u.c. 1914. gada 9. jūnijā Parīzē salaulājās ar Maiju Eliasu.
Pēc Krievijas revolūcijas 1917. gada rudenī ieradās Pēterburgā, bet Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā pārcēlās uz Sibīriju, kur Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālā padome viņu nosūtīja uz Parīzi piedalīties Latvijas delegācijas sastāvā Parīzes miera konferencē.

1919. gada augustā Cielēns atgriezās dzimtenē, kādu laiku strādāja Ārlietu ministrijā par padomnieku. LSDSP deleģēja Cielēnu darbam Tautas padomē — Latvijas Republikas pagaidu parlamentā.
1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē, darbojās ārlietu, juridiskajā un Satversmes komisijā. 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā, kur darbojies ārlietu, juridiskajā, kā arī publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijā. 1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā, darbojies izglītības, organizācijas, kā arī publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijā. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā, darbojās ārlietu, Centrālajā vēlēšanu, juridiskajā, kā arī publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijā. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā, darbojies ārlietu, Centrālajā vēlēšanu, juridiskajā, mandātu, publisko tiesību, kā arī sodu likuma komisijā.
1923. gadā bija ārlietu ministra Zigfrīda Annas Meierovica biedrs ar balsstiesībām Pauļuka valdībā. 1926. gadā kļuvis par ārlietu ministru Marģera Skujenieka vadītajā valdībā.

Pēc Ulmaņa apvērsuma, Fēliksam Cielēnam atrodoties Parīzē, Kārlis Ulmanis atņēma viņam Latvijas pavalstniecību. Tādējādi Cielēns ar ģimeni bija spiests palikt trimdā Francijā, kur Sociālistiskajā Strādnieku Internacionālē pārstāvēja nelegālo pagrīdē izveidoto Latvijas Sociālistisko strādnieku un zemnieku partiju (LSSZP). Otrā pasaules kara laikā Cielēns ar ģimeni atgriezās Latvijā. Vācu okupācijas laikā viņš piedalījās Latvijas Centrālās padomes — nacionālās pretestības kustības centra — darbībā. 1944. gada maijā kā viens no pirmajiem LCP locekļiem bēgļu laivā pārcēlās uz Zviedriju.  Stokholmā miris. 2001. gadā Cielēns kopā ar sievu tika pārapbedīts Raiņa kapos.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Fēliksa Cielēna 75 gadi. Brīvība Nr.1 (01.01.1963), 2. lpp.    
* Latvijas Republikas Ārlietu ministrija. Ministri un ārlietu dienesta vadītāji 1918-1991. Fēlikss Cielēns