Eglene

**Eglene**, arī **dzeltenā krimilde** (*Lactarius scrobiculatus*) ir Latvijā vidēji bieža liela pienaiņu ģints sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami.

## Taksonomija
thumb|Eglenes kātiņš ir bedrains
thumb|Lapiņas eglenei bieži ir klātas ar sacietējušiem piensulas pilieniem
thumb|Kātiņš ir dobs
thumb|1881. gada Mordekaja Kuka zīmējums parāda cepurītes maliņas pūkainumu

Sugu pirmais aprakstījis Džovanni Skopoli 1772. gadā kā *Agaricus scrobiculatus*, 1838. gadā Eliass Magnuss Frīss tai deva mūsdienu nosaukumu *Lactarius scrobiculatus (Scop.) Fr. (1838)*.

Arī citi autori, kā parasti, devuši savus nosaukumus:
* Pats Frīss 1815. gadā nosauca šo sugu par *Agaricus intermedius*.
* Pauls Kummers 1871. gadā viņu nosauca par *Galorrheus scrobiculatus*.
* Karls Ernsts Oto Kunce 1891. gadā — par *Lactifluus scrobiculatus*.

### Kladu sistēma
2008. gada iedalījumā pienaines pēc ģenētiskās izcelsmes tika sadalītas 3 apakšģintīs — *Piperites* (ieskaitot egleni), *Russularia* un *Plinthogalus*, kas savukārt tika sadalītas sekcijās un apakšsekcijās. Eglene ietilpināta sekcijā *Zonarii* un apakšsekcijā *Scrobiculati*, kurā tā ir tipiskā suga.

### Neformālais iedalījums
Egleni pieskaita pie krimildēm, kurās ietilpina lielākās un masīvākās pienaines (izņemot priežu rudmieses) ar īsu kātiņu. Krimildes nav zinātniskās klasifikācijas grupa un ir tikai neformāls tautas apzīmējums.

## Apraksts
* **[[Cepurīte (mikoloģija)|Cepurīte]]**: gaļīga, blīva, sākumā pusapaļa, vēlāk vidū ieliekta un piltuvveida, netīri dzeltena vai citrondzeltena līdz zelta dzeltenai, vidū tumšāka, iespiedumos nedaudz brūnējoša, bieži ar koncentriskām joslām, mitrā laikā gļotaini lipīga, sausā — spīdīga, pinkaini tūbaina. Platums 7—15 (25) cm. Maliņa ieliekta, ar pinkainiem matiņiem. Dažādām varietātēm (kuras daļa autoru uzskata par atsevišķām sugām) cepurītes krāsa var būt robežās no gandrīz baltai līdz gaiši riekstu brūnai.
* **[[Lapiņas (mikoloģija)|Lapiņas]]**: sākumā baltas, vēlāk gaiši iedzeltenas vai krēmkrāsas ar tumšāku malu, ar vecumu kļūst tumšākas un bieži ar brūnganiem piensulas plankumiem, ciešas, elastīgas, gar kātiņu mazliet nolaidenas.
* **[[Kātiņš (mikoloģija)|Kātiņš]]**: cilindrisks, uz leju tievāks, cepurītes krāsā vai gaišāks, dobs, ar brūnganiem vai tumši dzelteniem iedobumiem ārpusē. Pie pamatnes nedaudzi balti sēņotnes pavedieni. Garums 4—6 (10) cm, resnums 2—4 cm.
* **[[Trama (mikoloģija)|Mīkstums]]**: balts vai bālgani dzeltens, gaisā dzeltējošs, trausls, ar vāju augļu smaržu un sīvu garšu. Piensula bagātīga, sīva, balta, saskarē ar gaisu kļūst sēra dzeltena.
* **[[Sporas]]**: elipsoīdas, sīki kārpainas, ar 0,5—1 µm augstu izcilnētu nepilnu tīklojumu, gaiši dzeltenas, nobirums masā krēmkrāsā vai gaiši okerdzeltens. Izmēri 7—9 (12)/6—7 (9) µm.
* **[[Bazīdijas]]** vālesveida, četrsporu, 40—67/7,5—13 µm. Lapiņu šķautnes sterilas, bez bazīdijām.
* **[[Cistīdas]]**: heilomakrocistīdu nav, ir daudzas vālesveida vai neregulāras paracistīdas 16—52/6—10 µm. Arī uz lapiņu virsmas makrocistīdas ir retas vai to nav vispār, taču to daudz lapiņu pamatnē ar izmēriem 40—85/5—9 µm, cilindriskas līdz vārpstveida formas ar vienu vai vairākiem smailākiem galiem.

## Augšanas apstākļi

Egļu mikorizas sēne, retāk sastopama arī kopā ar balteglēm un bērziem. Vairums avotu atzīmē augšanu skābās augsnēs, taču daļa norāda uz kaļķainām augsnēm, kas var būt saistīts ar uz attiecīgajām augsnēm augošajiem mežu tipiem. Latvijā parasti aug no jūlija līdz oktobrim. Sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā, parasti piearktiskajā vai mērenajā joslā, arī subtropu kalnos, kur sastopami egļu meži. Pārsvarā mitrās vietās vecos mežos. Par sastopamības biežumu Latvijā publicēti pretēji viedokļi.

## Barības vērtība

Laba ēdamā sēne, taču sīvās sulas dēļ novārāma, iesaka arī papildus mērcēšanu. Iesaka sālīšanai un marinēšanai. Rietumeiropā un Amerikā parasti tiek uzskatīta par neēdamu vai indīgu, taču ziemeļu un dienvidu Eiropā tiek lietota pārtikā pēc novārīšanas. Nenovārītas sēnes toksīnu iedarbība ir līdzīga parastajam vilnītim un sīvajai bērzlapei. Tāpat kā ēdamu un pārtikai ieteicamu to atzīmē ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija. Krievijā pēc pārtikas vērtības senāk tikusi pielīdzināta vilnīšiem vai citām krimildēm, pēc PSRS klasifikācijas atbilst 1. (augstākajai) barības vērtības kategorijai kopā ar baravikām un rudmiesēm.

## Līdzīgās sugas

Vienā kladu apakšsekcijā ar egleni atrodas ūdensjoslu pienaine (*L. aquizonatus*), *L. auriolla*, *L. leonis*, *L. olivinus*, *L. tuomikoskii* (visas šīs piecas sugas aprakstītas Somijā 1984. gadā un ne visi mikologi piekrīt to eksistencei kā atsevišķām sugām, nevis varietātēm), *L. abbotanus* (atrasta Indijā un citur nav zināma), un četras senāk aprakstītas sugas — Eiropas un Ziemeļamerikas saldūksne (*L. resimus*), tikai Eiropas skropstainā pienaine (*L. citriolens*) un tikai Ziemeļamerikas *L. delicatus* un *L. alnicola*, un visas šīs desmit sugas ārēji atgādina egleni. Visām apakšsekcijas sugām raksturīga balta piensula, kas gaisā krāsojas dzeltena, netīras krāsas cepurīte un pūkaina cepurītes maliņa.

Latvijā no tām uz 2021. gadu atrastas tikai trīs — saldūksne, skropstainā un ūdensjoslu pienaine. Saldūksnei ir gaišāka cepurīte un kātiņš nav bedrains, skropstainās pienaines kātiņš nav bedrains un tā aug lapu koku mežos.

Par sajaucamu reizēm nosauc arī izskata ziņā līdzīgo meduszvīņu krimildi (*L. repraesentaneus*), taču tā redzami atšķiras ar savu piensulu, kas gaisā kļūst violeta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mycobank
* Index Fungorum
* Catalogue of Life: Lactarius scrobiculatus
* Latvijā konstatētās sēņu sugas
* NCBI Taxonomy browser
* Fotogrāfijas vietnē "Itālijas sēnes"
* Videostāsts par sugu itāļu valodā

## Skatīt arī

* Ēdamās sēnes
* Sēņošana
* Sēnes kulinārijā