Cūcene

thumb|Vecāku cūceņu lapiņas ir dzeltenīgi brūnganas
thumb|Maskējošā cepurītes krāsa apgrūtina cūceņu pamanīšanu zālē vai sūnās
thumb|Cūcenes sporas
thumb|Cūcene galvenokārt aug rudenī un var pazust starp lapām
**Cūcene** (*Lactarius turpis*, arī *Lactarius necator* un *Lactarius plumbeus*) ir Latvijā bieža pienaiņu ģints liela sēne, kuras augļķermeņi pēc apstrādes ir ēdami. Savu izmēru un formas dēļ tā reizēm tiek pieskaitīta krimildēm, kas ir nosacīta lielās pienaines apvienojoša grupa.

## Taksonomija

Sākotnēji pirmais sugas aprakstītājs Pjērs Buljārs 1791. un 1793. gadā to nosauca attiecīgi par *Agaricus necator* un *Agaricus plumbeus*, taču mūsdienās nav skaidrs, kas kurā gadījumā bijis domāts. Epitetu *turpis* piešķīra Johans Veinmans un 1838. gadā, iekļaujot sugu pienaiņu ģintī, akceptēja Eliass Frīss.

21. gadsimtā visus trīs nosaukumus *L. turpis*, *L. necator* un *L. plumbeus* parasti, bet ne visi autori, uzskata par sinonīmiem.

Latvijā cūcenēm atšķiramas divas varietātes: lielas, gaļīgas un ar ilgi ieritinātu malu, kā arī mazākas, plānas un ar ātri atritinošos malu. Nav noskaidrots, vai tās ir sugas ģenētiski noteiktas dažādas varietātes vai formas, jeb vai tās ir tikai augtenes nosacītas.

Nosaukuma epitets *turpis* veidots no latīņu valodas vārda "neglīts", vadoties no sēnes cepurītes virsmas netīrā izskata.

### Nosaukumi citās valodās

Krievu valodā šī sēne saucas "melnā krimilde" ("*чёрный груздь*"), taču šai pašā valodā ar vārda "cūcene" burtisku tulkojumu "*свинушка*" tiek apzīmēta cūcenei nedaudz līdzīgā kailā mietene — ļoti bieži sastopama veselībai bīstama sēne. Vēl jo vairāk, šajā valodā žargonvārds "*свинуха*" tiek lietots šo abu sugu apzīmēšanai. Tāpēc reizēm tulkotos avotos ieviešas kļūdas.

Igaunijā cūcenes ir tik populāras, ka igauņu valodā tām ir vismaz 8 sinonīmi.

## Apraksts

* **[[Sēne|Augļķermeņi]]**: cepurīšu sēnes, lapiņu sēnes.
* **[[Cepurīte (mikoloģija)|Cepurīte]]**: sākumā izliekta, vēlāk izpletusies līdz plakanai vai viegli ieliektai. Krāsa tumši olīvzaļa līdz tumši zaļganbrūnai ar gaišāku maliņu, vidū melngana, mitrā laikā lipīgi gļotaina, gaļīga, bieza, ar ilgi ieritinātu un jaunībā viegli matainu, vēlāk iztaisnojušos malu. Reizēm ar tumšākiem koncentriskiem apļiem. Platums 7—15 (25) cm. Uzpilinot virsmiziņai bieži lietojamo sēņu noteikšanas reaktīvu — kālija hidroksīdu, tā nokrāsojas violeta.
* **[[Lapiņas (mikoloģija)|Lapiņas]]**: ciešas, plānas, birzīgas, dakšveidā zarotas, līdz 7 mm platas, gar kātiņu nedaudz nolaidenas. Bāli dzeltenīgas, vēlāk pelēcīgi dzeltenas, ievainojumu vietās ar brūni melnganiem plankumiem.
* **[[Kātiņš (mikoloģija)|Kātiņš]]**: Zaļgans, cepurītes krāsā vai gaišāks par to, cilindrisks, uz leju tievāks, mitrā laikā lipīgi gļotains, sausā — spīdīgs. Vecumā dobs. Garums 2—8 cm, resnums 1—2,5 cm.
* **[[Trama (mikoloģija)|Mīkstums]]**: bāli dzeltenīgs, vēlāk brūngans, blīvs, trausls, ar vieglu sveķu smaržu un sīvu garšu. Ievainojumu vietās izdala baltu, dedzinoši sīvu piensulu.
* **[[Sporas]]**: ieapaļas, bezkrāsainas, birumraksts bālā krēmkrāsā ar sārtu nokrāsu, ar smalki kārpainu gandrīz pilnīgu tīklojumu (līdz 0,7 µm augstumam), izmēri 6—9/5,5—6,5 µm.
* **[[Bazīdijas]]:** caurspīdīgas, vālesveida līdz tuvu vālesveidam, četrsporu, 35—51/6,5—10,5 µm, sterigmu garums līdz 7 µm.
* **[[Cistīdas]]:** Pleirocistīdas daudzskaitlīgas, vārpstas vai lancetes veida, caurspīdīgas, plānsienu, saturs sīkgraudains, 52—87/6,5—10 µm. Heilocistīdas daudzskaitlīgas, vārpstveidīgas, caurspīdīgas, plānsienu, 34—54/4—8 µm. Pseidocistīdas retas, neizvirzās no bazīdijām vairāk kā par 6,5  µm.

## Izplatība
Suga plaši izplatīta Ziemeļu puslodes mērenajos un vēsajos reģionos, ievesta arī Austrālijā. Veido mikorizu ar bērziem un eglēm. Izvēlas mitras vietas, mežmalas, purvmalas, sūnājus, nelīdzenas vietas, skābas, trūdvielām bagātas augsnes, nereti aug izkliedētās grupās. Latvijā parastais augšanas periods — no jūlija līdz novembrim. Augusta beigās un septembrī reizēm parādās ļoti lielos daudzumos.

## Līdzīgas sugas

Dižskābaržu pienainei ir mazāki izmēri un nav tumšu plankumu uz lapiņām. Nepieredzējis sēņotājs var sajaukt ar kailo mieteni, kuras krāsai nav zaļganā piejaukuma un nav baltas piensulas. Vizuāli neatšķirami līdzīgu sugu nav.

## Lietošana pārtikā

Iesaka pēc novārīšanas lietot sālīšanai un marinēšanai, jo tāpat kā daudzām pienainēm, cūcenei pat pēc novārīšanas nepieciešams vairāku dienu garš mērcēšanas laiks sīvās piensulas neitralizācijai. Pēc novārīšanas, kuru iesaka veikt vismaz 25 minūtes sālītā ūdenī, cepurīte kļūst violeta līdz ķiršsarkana. Ir arī ieteikumi par vairākkārtēju ūdens maiņu vārot, lai aizstātu mērcēšanu.

Sīvuma dēļ daudzās Rietumvalstīs, kurās nav sēņu marinēšanas un sālīšanas tradīciju, cūcenes un daudzas citas pienaines ar sīvu sulu tiek uzskatītas par indīgām, neēdamām vai mazvērtīgām, gan parasti norādot, ka pareiza sagatavošana, kāda pieņemta Austrumeiropā, padara sēni ēdamu. Krievijā tiek augstu vērtēta. ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija ieskaita šo sugu ēdamajās sēnēs, norādot, ka pamatā to lieto Austrumeiropas zemēs.

Cūcenes bieži ēd kukaiņu kāpuri ("tārpi"), kuru bojājumi labi redzami mīkstuma krāsas izmaiņu dēļ.

### Indīgums

Neraugoties uz to, ka cūcene netiek pieskaitīta indīgajām sēnēm, tā ir viena no trīs sēnēm, ar kurām Latvijā saindējas visbiežāk (pārējās ir tāpat "fakultatīvi ēdamās" sēnes parastais vilnītis un dūmainā piltuvene), jo tās dedzinošā piensula rada gremošanas trakta bojājumus, ja sēni lieto bez novārīšanas. Bez tam, daudzas ēdamās lapiņu sēnes, ieskaitot cūceni, satur nelielu toksisku vielu daudzumu, kuru novārīšana un ūdens noliešana samazina.

### Kancerogēnums

1983. gadā somu zinātnieks Suortti paziņoja, ka atklājis cūcenēs nekatorīnu — vielu, kura varētu būt mutagēna un tādēļ varētu izraisīt vēzi. Šis apgalvojums izplatījās presē un to akceptēja daļa mikologu. Vienlaikus pats Suortti šai pētījumā atzina, ka vielas mutagēnumu viņa pētījumi nav spējuši pierādīt. Nekatorīna kancerogēnā ietekme pa gandrīz 40 gadiem tā arī nav tikusi pierādīta, novērtēta vai vispār pētīta, un tiek norādīts, ka tā jebkurā gadījumā sēnē ir nedaudz un novārīšana tā daudzumu papildus samazina. Tomēr pārliecības trūkuma dēļ vairums mūsdienu Latvijas avotu iesaka cūcenes lietot ierobežotā daudzumā un pirms gatavošanas nogriezt vai nokasīt sveķaino tumšo slāni cepurītes virsmiziņas vidus iedobē, kurā koncentrējas vairums iespējami kaitīgo vielu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mycobank 
* Index Fungorum 
* LMB Latvijā atrasto sēņu sugu saraksts
* NCBI Taxonomy browser