open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kārlis Pētersons (revolucionārs)

[thumb|270px|Padomju Latvijas valdības locekļi pie valdības nama 1919. gada janvārī. No kreisās [Jūlijs Daniševskis, Oto Kārkliņš, Dāvids Beika, Pēteris Stučka, Jānis Šilfs, Kārlis Pētersons]] 
**Kārlis Pētersons** (1877–1926) bija latviešu marksists un revolucionārs, Latvijas Sociāldemokrātijas darbinieks un latviešu strēlnieku divīzijas komisārs (1918), LSPR Komisāru padomes kara komisārs (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1877. gada 19. februārī Lielvārdes pagastā. 1898. gadā izveidoja vienu no pirmajiem sociāldemokrātu pulciņiem Latvijā. 1905. gada revolūcijas laikā dibināja LSDSP izdevniecību "Progress", pēc revolūcijas apspiešanas 1906. gadā aizceļoja no Latvijas un uzturējās Pēterburgas, Kijivas un Maskavas pilsētās. 
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā viņš bija latviešu strēlnieku izpildkomitejas Iskolastrela priekšsēdētāja vietnieks, laikraksta "Brīvais Strēlnieks" redakcijas kolēģijas loceklis.

Pēc Oktobra revolūcijas bija Petrogradas Kara revolucionārās komitejas loceklis, 2. Viskrievijas Padomju kongresa delegāts, Viskrievijas Centrālās izpildkomitejas loceklis. 1917. gada decembrī uz dažām dienām iekļāvies pirmajā Viskrievijas Ārkārtas komisijas sastāvā. 1918. gada aprīlī iecelts par Latviešu strēlnieku padomju divīzijas komisāru. 1919. gadā bija LSPR Tautas kara komisārs, Padomju Latvijas armijas Revolucionārās kara padomes priekšsēdētāja vietnieks.

Pēc evakuācijas no Latvijas bija Krievijas Komunistiskās (boļševiku) partijas Centrālkomitejas Tālo Austrumu biroja loceklis, Jeņisejas guberņas kara komisārs, 5. armijas Revolucionārās kara padomes loceklis. 1924. gadā viņu pārcēla darbā uz SPR Abhāziju, kur viņš strādāja par nodaļas vadītāju laikrakstā "Darba Abhāzija".

Miris no tuberkulozes 1926. gada 17. janvārī Suhumi.

## Atsauces
Kārlis Pečaks

**Kārlis Pečaks** (1882–1938) bija latviešu marksists un revolucionārs, Latvijas Sociāldemokrātijas darbinieks (1918), LSPR Komisāru padomes rūpniecības komisāra vietnieks (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1882. gada 23. jūnijā Mangaļu pagastā. 1909. gadā viņu uzņēma Latvijas Socialdemokrātijā (LSD), darbojās šīs partijas Rīgas (1909-10, 1914-1915) un Liepājas (1911) organizācijās. Laikrakstu "Biedris" un " Sociāldemokrāts" redakciju kolēģijas loceklis (1914-1917).

Pēc Februāra revolūcijas ievēlēts par Maskavas Strādnieku deputātu padomes locekli, pēc Oktobra revolūcijas bija Maskavas Revolucionārā tribunāla nodaļas vadītājs, vēlāk priekšsēdētāja vietnieks (1918).
1919. gada sākumā atgriezās Latvijā, bija LSPR Komisāru padomes rūpniecības komisāra vietnieks, 1920. gadā pēc evakuācijas uz Krieviju darbojās LKP Centrālkomitejas Ārzemju birojā, bija Kominternes Latvijas sekcijas sekretārs.
Viens no latviešu izdevniecības "Prometejs" dibinātājiem.
Pēc 1922. gada strādāja par docētāju vairākās Maskavas augstskolās, 1934. gadā kļuva par profesoru.   
     
Nošauts Lielā terora laikā 1938. gada 27. aprīlī NKVD Butovas poligonā Maskavā.

## Atsauces
Agrārā reforma

**Agrārā reforma** ir zemes īpašuma sistēmas pārveidošana, kas visbiežāk tiek veikta plašā mērogā izsniedzot valsts zemi vai zemi, ko pirms tam ir atsavinājusi valsts, tās iedzīvotāju privātīpašumā. Agrārā reforma norisinājās pārejot no feodālisma uz kapitālisma sabiedrību.

īs reformas mērķis parasti ir pārvaldīt zemi tā, lai tā būtu pieejama plašākam cilvēku lokam, bieži vien iekļaujot zemniekus un mazo lauksaimnieku slāni. Reformas var ietvert zemes sadalīšanu lielākos īpašumos, zemes nacionalizāciju, īpašuma tiesību maiņu, zemes iznomāšanas sistēmas uzlabošanu un atbalstu lauksaimniekiem.

Agrārās reformas vairākās Eiropas valstīs, piemēram, Anglijā un Francijā, tika īstenotas 17.—19. gadsimtā. Lielākajā daļā Eiropas, tai skaitā arī Latvijā, agrārās reformas gan notika vien 20. gadsimta sākumā. Latvijā agrārā reforma īpaši būtiska bija pēc Pirmā pasaules kara un neatkarības iegūšanas, kad tika veikti plaši pasākumi, lai atjaunotu un stiprinātu lauksaimniecību. Šīs reformas ietvēra zemes konfiskāciju no lielajiem īpašniekiem un tās sadalīšanu sīkākos gabalos, kurus piešķīra bezzemniekiem vai maziem zemniekiem. Agrārās reformas bija būtisks faktors valsts ekonomiskajā attīstībā un sociālajā stabilitātē.

## Skatīt arī
* Agrārā reforma Latvijā
* Stolipina agrārā reforma
Mūžīgais dzinējs

[thumb|250px|17. gadsimta zīmējums, kas attēlo mūžīgo dzinēju — [dzirnavas, kas darbina pašas sevi]]
**Mūžīgais dzinējs** () ir hipotētiska ierīce, kas pēc iedarbināšanas visu laiku ražotu enerģiju. Šādas ierīces ideja radās pirms vairākiem simtiem gadu, tomēr pētījumi un eksperimenti pierādīja šādas ierīces neiespējamību. Šādas ierīces esamība ir pretrunā ar enerģijas nezūdamības likumu, pirmo un otro termodinamikas likumu.  

Pat debesu ķermeņu relatīvi ilgā kustība nav mūžīga, jo to kinētiskā enerģija pamazām izkliedējas. 

2017. gadā atklātie laika kristāli, jauns matērijas stāvoklis, atrodas mūžīgā kustībā, taču tie nav mūžīgie dzinēji, jo no to kustības kvantu pamatstāvoklī nav iegūstama enerģija.

## Mūžīgo dzinēju iedalījums
Mūžīgos dzinējus iedala šādi:
* Pirmā veida mūžīgais dzinējs — dzinējs, kas, reiz iedarbināts, veiktu darbu neierobežoti ilgi, nepatērējot enerģiju no apkārtējās vides, tā pastāvēšanas neiespējamību nosaka pirmais termodinamikas likums. 
* Otrā veida mūžīgais dzinējs — ierīce (piemēram, Maksvela dēmons), kuras vienīgais darbības rezultāts ir no apkārtējās vides ņemta siltuma pilnīga pārvēršana mehāniskajā darbā, tā pastāvēšanas neiespējamību nosaka otrais termodinamikas likums.

## Vēsture
thumb|244x244px|Zīmējums mūžīgajam dzinējam ar mazām, slīpi nostiprinātām, daļēji ar šķidru vai birstošu vielu piepildītām tilpnēm
Nav zināms, kurš ir pirmais mūžīgā dzinēja idejas autors. Agrīnie *perpetuum mobile* pieminējumi atrodami 12. gadsimta indiešu matemātiķa un astronoma Bhāskaras un 16. gadsimta arābu rokrakstos. Eiropā mēģinājumi radīt šādu iekārtu sākās 13. gadsimtā. Jau 1687. gadā Īzaks Ņūtons savā darbā "Dabas filozofijas matemātiskie principi" rakstīja par mūžīgā dzinēja neiespējamību, un 1775. gadā Parīzes Zinātņu akadēmija atteicās izskatīt šādus projektus, taču patentu iesniegumu plūsma nebeidzās pat līdz 20. gadsimtam, arī mūsdienās patentu biroji pastāvīgi saņem šāda veida iesniegumus. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Alentiske

**Alentiske** () ir municipalitāte Spānijā, Sorijas provincē, Kastīlijas un Leonas autonomajā reģionā. 2011. gadā municipalitātē dzīvoja 35 cilvēki, bet pirms Otrā pasaules kara iedzīvotāju skaits pārsniedza 370 cilvēkus. Aletiskes municipalitāti veido Alentiskes un Kavaniljasas ciemi, un tās platība ir 34,97 km². Līdz tuvākajai pilsētai Sorijai ir 55 km.
Ekliptika

thumb|250px|Animācija, kas rāda, kā Saule projicējas uz debess sfēras
**Ekliptika** ( — 'aptumsums') ir debess sfēras pilnais riņķis — gada laikā Saules centra veiktais no Zemes redzamais ceļš. Ekliptikas nosaukums radies no tā, ka uz tās notiek visi Mēness un Saules aptumsumi. Arī citu Saules sistēmas planētu redzamais ceļš ir ekliptikas tuvumā. Ekliptikas plakne sakrīt ar Zemes orbītas plakni un tā ar debess ekvatora plakni veido 23°7' lielu leņķi. Ekliptika iet cauri visiem zodiaka zvaigznājiem.
[thumb|250px|Četras planētas ([Merkurs (planēta)|Merkurs, Venera, Marss un Saturns) novietojušās aptuveni uz vienas līnijas — ekliptikas]]
Plašākā nozīmē par ekliptiku mēdz dēvēt jebkuru gaismu izstarojoša vai atstarojoša debess ķermeņa pilno riņķi.

## Atsauces
Puertomonta

**Puertomonta** () ir pilsēta Čīles dienvidos, Loslagosas reģionā. Tā ir nozīmīga Čīles ostas pilsēta Klusā okeāna piekrastē. 2007. gadā pilsētā dzīvoja aptuveni 213 tūkstoši iedzīvotāju. Attīstīta zvejniecība, īpaši lašu nozveja, tādēļ tā ir zināma arī kā "Čīles lašu galvaspilsēta".

Pilsētu 1853. gadā dibināja vācu kolonisti. Čīles valdība piešķīra lielus līdzekļus pilsētas celtniecībā, tādēļ tā ir nosaukta tajā brīdī esošā Čīles prezidenta Manuela Monta (*Manuel Montt*) vārdā. 1960. gadā pilsēta stipri cieta Lielās Čīles zemestrīces laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Čehi

**Čehi** () ir viena no Eiropas nācijām, kas galvenokārt apdzīvo tās centrālo daļu. Čehijas pamatiedzīvotāji.

Čehi sāka veidoties ap 6. gadsimtu, kad tagadējās Čehijas teritorijā ienāca rietumslāvi, kas pakāpeniski sajaucoties ar vietējo iedzīvotāju (ķeltu un ģermāņu) substrātu ap 10. gadsimtu noformējās par vienotu tautību Čehu valstī. Pirmie čehu rakstītie avoti atrodami no 12. gadsimta (izmanto latīņu alfabētu). 19. gadsimta vidū, vēl mītot Austroungārijā, čehi sāka konsolidēties kā nācija, tomēr valstisku neatkarību tie atguva vēlāk, pēc Pirmā pasaules kara (1918), kad tika izveidota Čehoslovākija.

Runā čehu valodā. Etniski čehi pieder indoeiropiešu saimes slāvu grupas rietumslāvu apakšgrupai. To tuvākie etniskie radinieki ir slovāki.

Tiek izdalītas arī vairākas etnogrāfiskās grupas:
* hodi (Šumavas kalni)
* lahi (Morāvijas ziemeļrietumi)
* horaki (Morāvijas rietumi)
* hanaki (Hanas novads)
* Morāvijas slovāki — pārejas grupa starp čehiem un slovākiem.

Lielākā daļa čehu dzīvo Čehijā, kur mīt vairāk kā 6,7 miljoni čehu. Ārpus Čehijas tie mīt tādās valstīs kā Amerikas Savienotās Valstis, Kanāda, Itālija, Apvienotā Karaliste, Vācija, Slovākija u.c.

Mazāk kā puse no čehiem ir ticīgie. Čehijā neticīgie un agnostiķi sastāda gandrīz 80%, kamēr katolicismam, kas ir lielākā reliģiskā kopiena šai valstī, pieder ap 10% Čehijas iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aldealafuente

**Aldealafuente** () ir municipalitāte Spānijā, Sorijas provincē, Kastīlijas un Leonas autonomajā reģionā. 2011. gadā municipalitātē dzīvoja 106 cilvēki, bet 1940. gadā iedzīvotāju skaits pārsniedza 370 cilvēkus. Aldealafuentes municipalitāti veido Aldealafuentes, Rivarrojas un Tapielas ciemi, un tās platība ir 45,72 km². Līdz tuvākajai pilsētai Sorijai ir 18 km.
Alojzs Gradniks

**Alojzs Gradniks** (; 1882—1967) ir slovēņu dzejnieks un tulkotājs. Savus darbus sācis publicēt 1902. gadā. Gradnieks tiek uzskatīts par slovēņu otrās modernisma literātu paaudzes autoru. Viņa darbos vērojami patriotiski nacionālie motīvi, arī mīlestības un nāves filozofiska apcere.

## Bibliogrāfija
**Padajoče zvezde* (1916)
**Pot bolesti* (1922)
**De Profundis* (1926)
**Svetle samote* (1932)
**Večni studenci* (1938)
**Zlate lestve* (1940)
**Bog in umetnik* (1943)
**Pojoča kri* (1944)
**Pesmi o Maji* (1944)
**Grozdje Girlande*
**Tolmin*

## Ārējās saites
Ališija Kautsa

**Ališija Džeina Kautsa** (; dizmusi ) ir austrāliešu peldētāja.

Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs (, ). 2008. gadā Pekinā izcīnījusi 5. vietu 200 metru kompleksajā peldējumā. 2012. gadā Londonā izcīnījusi savas pirmās medaļas Olimpiskajās spēlēs: Austrālijas komandas sastāvā uzvarējusi 4×100 m brīvā stila stafetē, izcīnījusi trīs sudrabus (200 m kompleksajā peldējumā, 4x200 m brīvā stila stafetē, 4x100 m kompleksā stila stafetē) un izcīnījusi bronzas medaļu 100 m tauriņstilā. Trīs medaļas izcīnījusi 2011. gada Pasaules čempionātā garajā baseinā Ķīnā: sudrabu 100 m tauriņstilā un 200 m kompleksajā peldējumā, kā arī bronzu Austrālijas komandas sastāvā 4×100 m brīvā stila stafetē. Pēc dieviem gadiem Barselonā piecus sudrabus, no kuriem divus — individuālajās sacensībās. Tāpat piecas zelta medaļas izcīnījusi Nāciju Sadraudzības spēlēs (2010. gadā nesa Austrālijas karogu noslēguma ceremonijā).

2010. gadā A. Kautsa tika atzīta par *Pacific Rim* reģiona gada labāko peldētāju.

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''London2012.olympics.com.au'' profils
Skoti

**Skoti** (, ) ir nācija, kas dzīvo Skotijā — Apvienotās Karalistes ziemeļdaļā un tai piegulošajās piekrastes salās.

Cēlušies no piktu un ķeltu skotu (gēlu) ciltīm, kas ap 7. gadsimtu sajaucās ar to apdzīvotajās teritorijās iebrukušajiem ģermāņiem — angļiem un sakšiem. Pakāpeniski norisinājās ienākušo ģermāņu valodas pārņemšana. 11. gadsimtā skoti izveidoja savu valsti, kas tos vēlāk konsolidēja nācijā. 17. — 18. gadsimtos, kad norisinājās Skotijas pievienošanās Anglijai, arī skoti aizvien vairāk sāka tuvināties angļiem. Skotijas dienviddaļā faktiski norisinājās abu tautu saplūšana.

Runā skotu valodā, Skotijas angļu valodā, kā arī skotu gēlu valodā. Literārā valoda — angļu (kopš 14. — 16. gadsimta). Rakstībai lieto latīņu alfabētu.

Skotu kopējais skaits tiek lēsts no 6 līdz 8 miljoniem. No tiem aptuveni 4,5 miljoni dzīvo Skotijā. Emigrācijas rezultātā skoti nokļuva arī Amerikas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Austrālijā, Argentīnā, Čīlē, Jaunzēlandē, kur lielākoties iekļāvās jaunajās nācijās.

Pēc reliģiskās pārliecības galvenokārt protestanti (prezbiterāņi).

## Atsauces

## Ārējās saites
Rīkle

[thumbnail|240px|Rīkles dobums, kuru nosacīti iedala trīs daļās: [mutes dobums|mutes (*oropharynx*), deguna (*nasopharynx*) un balsenes daļās (*laryngopharynx*)]]
**Rīkle** () ir muskuļains orgāns mutes dobuma aizmugurē, rīkles dobuma daļa. Tajā savstarpēji krustojas gremošanas orgānu un elpošanas orgānu sistēmu ceļi. Caur rīkli pārtika no mutes dobuma nonāk barības vadā, un ieelpotais gaiss no deguna dobuma — balsenē. Nosacīti rīkli iedala trīs daļās: mutes daļā, deguna daļā un balsenes daļā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mēris

thumb|250px|Mēra jersīnijas (''Yersinia pestis'') attēls fluorescences mikroskopā
thumb|250px|Mēra epidēmija Marseļā (1720)
**Mēris** ir infekcijas slimība, kuru izraisa baktērija *[[Yersinia pestis]]*. Baktērija saglabā dzīvotspēju pat pēc atrašanās kosmiskajā telpā. Tās galvenie pārnēsātāji ir grauzēji, cilvēki parasti inficējas no grauzēju pārnēsāto blusu kodieniem. Atkarībā no simptomiem, izšķir divas galvenās mēra formas — buboņu mēri un plaušu mēri. Neārstēts mēris gandrīz vienmēr ir nāvējošs. Mēris ir viena no postošākajām slimībām cilvēces vēsturē, bet mūsdienās reti sastopama. Raksturīgie simptomi — uz ādas veidojas sāpīgas čūlas, kuras pārklāj visu ķermeni. Bieži slimnieki pēc šis slimības mirst, daži, kuri izārstējas, paliek akli. Mūsdienu Eiropā šī slimība tiek uzskatīta par izskaustu.

## Vēsture
Saglabājusies informācija no senās Ķīnas un Viduslaiku Eiropas par to, ka mongoļi, huņņi un turki ar inficēto dzīvnieku līķiem saindējuši pretinieku ūdens krātuves. Ir arī dati par to, ka epidēmijas upuri tikuši katapultēti pilsētās, kuras atradās aplenkumā. 
Kad dženovieši 1347. gadā Kefes pilsētā nonāca Zelta Ordas armijas aplenkumā, uzbrucēji katapultēja inficētus līķus pāri pilsētas sienām un pilsētā izplatījās mēris. Uz Eiropas dienvidiem aizbēgušie Dženovas tirgoņi 1348. gadā izraisīja visplašāko mēra epidēmiju (Melno nāvi) Eiropas vēsturē, kuras atskaņas atrodamas gan Eiropas vēsturē, gan mākslā. Piemēram, Bokačo "Dekamerons" radies, itāļu augstmaņu grupai izolējoties no mēra skartās pilsētas.

Otrā pasaules kara laikā arī Japānas armija izmantoja mēri kā ieroci, pavairojot un palaižot lielu inficētu blusu daudzumu, turklāt okupējot Mandžūriju, speciālā 731. vienība inficēja Ķīnas, Korejas un Mandžūrijas civiliedzīvotājus, kā arī karagūstekņus ar mēra baktērijām. Vēlāk, pēc kara beigām, 12 no šīs programmas realizētāji tika sodīti kā kara noziedznieki. Pēc Otrā pasaules kara gan ASV, gan Padomju Savienība izstrādāja līdzekļus, kas varētu izmantot plaušu mēri kā bioloģisko ieroci, tomēr antibiotiku izgudrošana padarīja šos briesmīgos plānus par neefektīviem. Mūsdienās slimība no epidēmiskas ir pārvērtusies visai retā un gadā konstatē ne vairāk par 600 gadījumiem, pārsvarā tur, kur vēl sastopami inficēti dzīvnieki. 2017. gadā starp valstīm ar vairākiem mēra gadījumiem bija Kongo Demokrātiskā Republika, Madagaskara un Peru.

## Nosaukums

Latviešu valodā nāvējošās slimības nosaukums radies no indoeiropiešu pirmvalodas saknes *mer-*, no kā cēlies arī latviešu vārds 'mirt'. Vārda *mēris* sākotnējā nozīme bijusi 'miršana', 'nāve'.

## Skatīt arī
* Melnā nāve
* Lielais mēris Latvijā

## Atsauces

## Ārējās saites
Marta Menegati

**Marta Menegati** (; dzimusi ) ir itāliešu pludmales volejboliste. Pašlaik (2012) viņa spēlē pārī ar Grētu Kikolari. Viņa ir piedalījusies .

Menegati ir ieguvusi vairākas zelta un sudraba medaļas pasaules un Eiropas čempionātos jauniešiem un pašlaik FIVB pasaules rangā ieņem 6. vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Apvienotās Karalistes Antarktiskā mantojuma trests

**Apvienotās Karalistes Antarktiskā mantojuma trests** (; UKAHT) ir labdarības organizācija *(charity)*, kas nodarbojas ar Apvienotās Karalistes antarktiskā mantojuma saglabāšanu un popularizēšanu. Trests dibināts 1993. gadā un tā patronese ir princese Anna.

Organizācijas galvenie mērķi ir palīdzēt saglabāt agrīnās britu polārstacijas Antarktīdas pussalas reģionā un Dienviddžordžijas salā izglītojošiem un apmeklētāju izklaides mērķiem. Sadarbībā ar Jaunzēlandes Antarktiskā mantojuma trestu tiek veicināta britu polārpētnieku mantojuma saglabāšana Rosa jūras reģionā.

1995./1996. gada vasarā Britu Antarktiskais dienests atjaunoja Portlokruā polārstacijas Pālmera arhipelāgā galveno ēku un nodeva to UKAHT apsaimniekošanā. Trests šajā stacijā polārajās vasarās nodrošina apkalpojošo personālu, kas uztur staciju un apkalpo pasta nodaļu un suvenīru veikalu tūristu vajadzībām.

No 2009. līdz 2011. gadam ar UKAHT spēkiem tika veikti atjaunošanas darbi Damuāpointas patversmē Vīnkes salā. 2009./2010. gada sezonā veikti nostiprināšanas darbi vecās Faradejas stacijas galvenajā ēkā “Vordija mājā” Vinterailendas salā. 2010./2011. gada sezonā tika veikti nostiprināšanas darbi Detaijailendas stacijā Lalemāna fjordā. Plānoti darbi Horsšūailendas un Stoningtonailendas stacijās.

## Atsauces
Point Me at the Sky

***Point Me at the Sky*** ir britu rokgrupas *[[Pink Floyd]]* piektais singls, kas izdots Apvienotajā Karalistā, 1968. gada 17. decembrī. Dziesma ir viena no agrīnākajām Deivida Gilmora un Rodžera Votersa sadarbībām dziesmu komponēšanā. Singls netika izdots Amerikas Savienotajās Valstīs, taču izdevēju kompānija *[[Capitol Records]]* to izdeva Kanādā, kā arī Japānā un vairākās Eiropas valstīs. Pantā vokālus izpilda Deivids Gilmors, taču bridžā viņš dzied duetā ar Rodžeru Votersu.

Dziesmas tekstā iekļauti vārdi *"If you survive till 2005"* (Ja tu izdzīvosi līdz 2005. gadam) - bieži šī rinda tiek apskatīta kā nejauši izteikts pareģojums par grupas vienreizējo atkalapvienošanos 2005. gadā notikušajā *Live 8* labdarības koncertā.

## Izdevums un vēlāki pārizdevumi
Singls neiekļuva pirktāko singlu topos. Vēlāk tā B puse, *[[Careful with That Axe, Eugene]]* kļuva daudz populārāka; vēlāk tā iekļauta divos *Pink Floyd* albumos un regulāri spēlēta koncertos līdz pat septiņdesmito gadu vidum.

*Point Me at the Sky* drīz pēc izdošanas kļuva par vienu no grupas retākajām oficiāli izdotajām dziesmām. Tā netika iekļauta 1971. gada izlasē *[[Relics]]*, un vispār netika pārizdota līdz pat 1992. gadā iznākušajam *[[Shine On]]* ierakstu apkopojumam - tur tā pieejama papildus diskā *The Early Singles*.

## Videoklipi un fotogrāfijas
*Pink Floyd* uzfilmēja singla veicināšanas videoklipu, kur viņi redzami pozējot brillēs un lidotāju formās pie senlaicīgas lidmašīnas ar reģistrācijas numuru G-ANKB, zināms, ka tā ir *de Havilland DH 82A Tiger Moth*. Attēls no šīs fotosesijas bija iekļauts kā reklāma Lielbritānijas singla izdevumā un kā vāka attēls Nīderlandes singla izdevumā. Citi attēli tika iekļauti 1973. gada izlases *[[A Nice Pair]]* izdevumā un 1992. gadā izdotā albuma *[[A Saucerful of Secrets]]* pārpirmveidotā izdevuma bukletā. Videoklipā redzama arī vēl viena senlaicīga lidmašīna - tās reģistrācijas numurs ir G-ABDO un modelis *AVRO 504N* un skati ar vilcieniem, kas filmēti Pedingtonas stacijā.

## Mūziķu sastāvs
*Deivids Gilmors - Elektriskā ģitāra un vokāls
*Rodžers Voterss - Basģitāra un vokāls
*Riks Raits - Klavieres, ērģeles un bekvokāls
*Niks Meisons - Bungas un perkusija

## Kaverversijas
Losandželosas grupa *[[Acid Casualties]]* ierakstīja dziesmas kaverversiju, kurā piedalījās arī grupas *[[The Doors]]* ģitārists Robijs Krīgers. Šī dziesmas versija tika iekļauta viņu vienīgajā, 1982. gadā izdotajā, albumā *Panic Station*.

## Atsauces
Arnolds Deglavs

**Arnolds Deglavs** (, Liepāja — , Rīga) bija latviešu sabiedrisks darbinieks, Rīgas pašvaldības vadītājs (1940—1941; 1944—1951). Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  ostas strādnieka ģimenē. 1931. gadā kandidēja 4. Saeimas vēlēšanās no Strādnieku un zemnieku partijas saraksta. Sākotnēji netika ievēlēts, taču pēc tam, kad Fricis Bergs nolika mandātu, A. Deglavs kļuva par deputātu viņa vietā. Darbojās komunistiskajā pagrīdē.

Apprecējās ar medicīnas studenti Ainu Sukuti, kuras tēvs Augusts Sukuts par darbošanos Latvijas SPR valdībā bija nošauts 1919. gadā. Meita žurnāliste un sabiedriskā darbiniece, Latvijas Augstākās Padomes deputāte, kas balsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju, Velta Čebotarenoka (dzimusi 1949. gadā).

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā A. Deglavs kļuva par Rīgas pašvaldības vadītāju — pilsētas pagaidu izpildkomitejas priekšsēdētāju. Amatā bija līdz 1941. gada jūnija beigām, kad Vērmahta uzbrukuma laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc tam, kad Sarkanā armija 1944. gada oktobrī atguva Rīgu, kļuva par Rīgas pilsētas darbaļaužu deputātu padomes izpildkomitejas priekšsēdētāju. 1951. gadā viņu nomainīja Edgars Apinis, Deglavam pārejot uz Latvijas Valsts izdevniecibu. 1956. gadā atgriezās Rīgas izpildkomitejā kā priekšsēdētāja vietnieks.

Pēc nacionālkomunistu kustības apspiešanas 1959. gadā A. Deglavs bija viens no cilvēkiem, ko pazemināja amatā. 

No 1961. gada līdz 1969. gadam bija Jūrmalas izpildkomitejas priekšsēdētājs. Miris .

## Atsauces
Airīte

**Airīte** ir iekonservēts dzelzceļa pieturas punkts līnijā Jelgava—Liepāja. Tas atrodas Saldus novada Zirņu pagastā pie Kuldīgas novada robežas. Pieturas tuvumā nav lielāku apdzīvotu vietu. 

Stacijas ēka kopš 2001. gada bija pamesta. 2013. gadā to iegādājās Stumburu ģimene, kas organizēja ēkas atjaunošanu. Mūsdienās Airītes stacija pieejama tūristiem, tajā izvietota neliela vēsturiska ekspozīcija.

## Vēsture
thumb|200px|left|Airītes dzelzceļa stacija (pēc 1935).
Sākotnēji Airīte būvēta kā šaursliežu stacija dzelzceļa līnijas Aizpute—Saldus vajadzībām (600 mm līnija uzcelta Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā), slēgta 1929. gadā pēc platsliežu posma Saldus—Skrunda uzbūvēšanas. Šaursliežu stacija atradās gandrīz 4 km uz dienvidiem no tagadējās platsliežu stacijas, otrpus Liepājas šosejai, netālu no mājām "Mazskudras" un "Dižskudras".

Airītes platsliežu stacijas pagaidu ēka celta 1928. gadā, būvējot Glūdas—Liepājas dzelzceļu. Stacijas mūra ēka uzbūvēta 1935. gadā, pēc tipveida projekta, līdzīgi kā Jostas un Tadaiķu stacijas. Projekta autors, iespējams, ir inženieris un arhitekts Arturs Tramdahs. 1947. gadā izdota pavēle demontēt 600 mm stacijas pievedceļu (tas veda no stacijas pāri Cieceres upei Zirņu ciema virzienā). Padomju laikos stacija kādu laiku kalpoja kā Saldus MRS kokmateriālu pārkraušanas punkts, pie tās atradās kokzāgētava. Atvēra veikalu un klubu ar 120 vietām. Vēlāk apkārtējās viensētas iznīcināja iedzīvotāju centralizācijas ietvaros, stacijas nozīme mazinājās, līdz 1990. gadu sākumā tā slēgta. Vēlāk te bijis pieturas punkts, bet kopš 2001. gada Airītē pasažieru vilcieni nepietur.

2014. gadā Airītes stacijas ēkai piešķirts kultūras pieminekļa statuss. 2015. gadā nodibināta biedrība "Airītes stacija" stacijas ēkas atjaunošanai, apkārtnes sakopšanai un pārveidošanai par muzeju. 2016. gadā ar uzņēmuma "CEMEX" atbalstu sākta Airītes stacijas parka labiekārtošana.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Airītes dzelzceļa stacija – Latvia.travel 
* Airītes stacijas fotogrāfijas
* Airītes stacijas fotogrāfijas 
* Airite station
* Projektu banka — Airītes stacija 
* Videorullītis par stacijas ēkas atjaunošanu - Latvijas Dzelzceļš
Hannoveres "Scorpions"

**Hannoveres "Scorpions"** () ir hokeja komanda, kas atrodas Hannoverē, Vācijā, un spēlē Oberlīgā. No 1996. līdz 2013. gadam tā spēlēja Vācijas hokeja līgā, 2010. gadā komanda izcīnīja līgas čempiones titulu.

1999.—2000. gada sezonā klubā spēlēja Grigorijs Panteļejevs, savukārt 2012.—13. gada sezonas tās rindās aizvadīja aizsargs Māris Jass.

## Ārējās saites
* Komandas oficiālā mājaslapa
* Eliteprospects.com komandas lapa
Hemēnlinnas HPK

**Hemēnlinnas HPK** () ir hokeja komanda, kas atrodas Hemēnlinnā, Somijā, un spēlē SM līgā. 2006. un 2019. gadā komanda izcīnīja līgas čempiones titulu.

2005.—06. gada sezonā HPK rindās par Somijas čempioniem kļuva Jānis Sprukts un Kaspars Astašenko, 2010.—11. gada sezonā komandas rindās spēlēja Kaspars Saulietis un Armands Bērziņš, taču 1999.—2000. sezonā HPK sastāvā cīnījies arī Rodrigo Laviņš, bet 1994.—95. gada sezonā arī Vjačeslavs Fanduls.

## Ārējās saites
* Komandas oficiālā mājaslapa
* Eliteprospects.com komandas lapa
Aleksanders Kristofs

**Aleksanders Kristofs** (; dzimis  Algardā) ir profesionāls Norvēģijas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv *[[UCI ProTeam]]* komandu **'.

== Karjera ==
Deviņu gadu vecumā viņš pārcēlās no [[Oslo]] uz [[Algarda|Algardu]]. Viņa patēvs viņu ieinteresēja riteņbraukšanā, lai arī iepriekš viņš bija trenējies futbolā. Viņš sāka pārstāvēt ''Stavanger SK'' komandu. 16 gadu vecumā Kristofs kļuva par Norvēģijas jauniešu čempionu un jauniešu olimpiskajās spēlēs ierindojās ceturtajā vietā. 2006. gadā viņš kļuva par profesionāli, parakstot līgumu ar ''Glud & Marstrand Horsens''. 2007. gadā, 19 gadu vecumā, viņš kļuva par Norvēģijas čempionu grupas braucienā, pārspējot [[Tūrs Hūshovds|Tūru Hūshovdu]] četru braucēju sprinta finišā. 2012. gadā pievienojies **' komandai.

2012. gada Londonas olimpiskajās spēlēs viņš grupas braucienā ieguva bronzas medaļu.

2014. gada martā viņš izcīnīja savu pirmo uzvaru klasiku "pieminekļos", sprinta finišā uzvarot Milāna—Sanremo sacensībās. Tajā pašā gadā Kristofs guva divas uzvaras *[[Tour de France]]* posmos.

2015. gada sezonu Kristofs iesāka ar vairākām uzvarām dažādu daudzdienu sacensību posmos, uzvarēja arī *[[Driedaagse van De Panne]]* kopvērtējumā. Aprīlī viņš guva uzvaru arī Flandrijas tūres sacensībās, finišā pārspējot Niki Terpstru. Pēc pāris dienām viņš turpināja savu uzvaru sēriju, uzvarot *[[Scheldeprijs]]* sacensību sprinta finišā. Augusta beigās viņš uzvarēja *[[GP Ouest-France]]* viendienas sacensībās.

2017. gada 1. maijā Kristofs uzvarēja *[[2017. gada Eschborn-Frankfurt – Rund um den Finanzplatz|Eschborn-Frankfurt – Rund um den Finanzplatz]]* sacensībās Vācijā.

2020. gada ''Tour de France'' Kristofs iesāka ar uzvaru pirmajā posmā.

2021. gada augustā parakstīja līgumu ar **' uz nākamo sezonu. 2022. gada augustā parakstīja triju gadu līgumu ar Norvēģijas komandu **'.

## Atsauces

## Ārējās saites
Valdemarna

**Valdemarna** (, ) ir Francijas departaments, viens no Ildefransas reģiona departamentiem. Tas tika izveidots 1968. gadā, iekļaujot Parīzes dienvidaustrumu piepilsētas Marnas upes krastā. Valdemarnas administratīvais centrs ir Krēteija. Departaments administratīvi ir sadalīts trijos apgabalos (*arrondissements*):
* Krēteijas apgabals (*Arrondissement de Créteil*);
* *[[Arrondissement de L'Haÿ-les-Roses]]*;
* *[[Arrondissement de Nogent-sur-Marne]]*.

## Ārējās saites
Misija Frenklina

**Melisa "Misija" Dženete Frenklina** (; dzimusi ) ir amerikāņu peldētāja.

Piedalījusies  Londonā. Tajās izcīnījusi zelta medaļas 100 m un 200 m peldējumā uz muguras, ASV komandas sastāvā 4×200 m brīvā stila stafetē un 4×100 m stafetē, kā arī ASV komandas sastāvā ieņēma 3. vietu 4×100 m brīvā stila stafetē.

Ar panākumiem startējusi 2011. gada pasaules čempionātā garajā baseinā Ķīnā, kur izcīnīja trīs zelta, vienu sudraba un vienu bronzas medaļu. Pēc diviem gadiem Barselonā kļuva par medaļām bagātāko čempionāta dalībnieci ar sešām zelta medaļām, no kurām puse tika izcīnīta individuālajās sacensībās. Frenklina kļuva par pirmo sievieti, kas vienās sacensībās (pasaules čempionāts vai olimpiskās spēles) izcīna sešas zelta medaļas. 2015. gada pasaules čempionātā izcīnījusi divas zelta, vienu sudraba un divas bronzas medaļas. Ar kopumā izcīnītām 11 zelta medaļām Frenklina ir pasaules čempionāta rekordiste starp sievietēm. 2010. gada pasaules čempionātā īsajā baseinā izcīnīja divas sudraba medaļas.

2011. un 2012. gadā M. Frenklina tika atzīta par gada labāko FINA peldētāju. 2012. gadā viņa tika atzīta arī gada labāko peldētāju pasaulē *Swimming World Magazine* vērtējumā. Sportistei pašlaik (2013) pieder divi pasaules rekordi.

Viņa ir ASV un Kanādas valstu pilsone.

## Atsauces

## Ārējās saites

* USASwimming profils
Vogēzi (departaments)

**Vogēzi** (, ) ir Francijas departaments valsts austrumdaļā, Vogēzu kalnos, viens no četriem Lotringas reģiona departamentiem. Vogēzi administratīvais centrs ir Epināla. Departaments administratīvi tiek iedalīts trīs apgabalos (*arrondissements*):
* Epinālas apgabals (*Arrondissement d'Épinal*);
* Nešato apgabals (*Arrondissement de Neufchâteau*);
* Vogēzu Sendjē apgabals (*Arrondissement de Saint-Dié-des-Vosges*).

## Ārējās saites
Saule un jūra (EP)

**Saule un jūra** ir latviešu grupas "Eolika" 1970. gadā izdotais minialbums (EP) progresīvā roka, folkroka un psihedēliskā roka žanrā. Tajā apkopotas trīs grupas dalībnieku dziesmas un viena Raimonda Paula dziesma, kas iedziedāta kopā ar Noru Bumbieri.

Dainas Vīgneres dizains, producenti un skaņu režisori - Aleksandrs Grīva (4) un Ivars Vīgners (1 - 3). Gunāra Janaiša foto.

## Dziesmas
### A puse
# Saule un jūra (J. Kuzminovs, J. Griņevs, V. Plotkins) - 3:31
# Vecmāmiņa un runcis (Z. Lorencs, J. Peters) - 1:52
  
### B puse
# Es tevi sameklētu (B. Rezņiks, A. Revičs, J. Ozga-Mihaļskihs) - 3:09
# Jāprot (piedalās Nora Bumbiere) (R. Pauls, O. Vācietis) - 2:34
Sēna un Marna

**Sēna un Marna** (, ) ir Francijas departaments, viens no astoņiem Ildefransas reģiona departamentiem. Sēnas un Marnas administratīvais centrs ir Melēna. Departaments administratīvi ir sadalīts piecos apgabalos (*arrondissements*):
* Melēnas apgabals (*Arrondissement de Melun*);
* Fontenblo apgabals (*Arrondissement de Fontainebleau*);
* Mo apgabals (*Arrondissement de Meaux*):
* Provensas apgabals (*Arrondissement de Provins*);
* Torsī apgabals (*Arrondissement de Torcy*).

## Ārējās saites
*  Prefecture website 
*  Departmental Council website
Anderss Fogs Rasmusens

**Anderss Fogs Rasmusens** (, ; dzimis ) ir dāņu politiķis, bijušais NATO ģenerālsekretārs (2009—2014) un Dānijas labējo koalīcijas valdību  premjerministrs (2001—2009).

2018. gada janvārī Anderss Fogs Rasmusens kļuva par Latvijā reģistrētās bankas *[[Norvik Banka]]* padomes priekšsēdētāja vietnieku.

## Atsauces

## Ārējās saites

* A. F. Rasmusena Facebook lapa 
* A. F. Rasmusena Twitter konts 
* Biogrāfija
Rybakam Atlantiki

**Рыбакaм Атлантики** ("Atlantijas zvejniekiem") ir dziedātāja Aleksandra Sotikova 1974. gadā izdotā mazā skaņuplate (EP), kurā apkopotas trīs dziesmas.

No 1972. līdz 1977. gadam Latvijas valsts filharmonijas solista A. Sotikova pavadošajā grupā spēlēja mūziķi, kas iepriekš darbojās grupā "Eolika". Viņi ierakstījuši arī šīs plates pavadījumu ar nosaukumu "Vokāli instrumentālais ansamblis Borisa Rezņika vadībā".

## Dziesmas

### A puse
# Морская Баллада (R. Pauls, A. Krūklis, L. Maļinskis) 
# Первая Любовь (B. Rezņiks, L. Maļinskis)

### B puse
# Как Служил Солдат (M. Blanters, K. Simonovs)
Japāņi

thumb|250px|Japāņi
**Japāņi** ir nācija, kas cēlusies no Japānas arhipelāga un ir tā galvenie iedzīvotāji. Pasaulē ir aptuveni 130 miljoni japāņu, no kuriem aptuveni 127 miljoni dzīvo Japānā. Pārsvarā runā japāņu valodā.

Dažos kontekstos termins "japāņi" var tikt lietots, lai apzīmētu tieši Japānas kontinentālās daļas jamato tautu. Citos kontekstos šis termins var ietvert arī citas Japānas arhipelāga vietējās grupas.

## Japāņu diaspora
thumb|Japānas valdības plakāts, kas reklamē Dienvidameriku|left
Ar terminu *Nikkeijin* (日系人) apzīmē japāņus, kas emigrējuši no Japānas, un viņu pēctečus.

Emigrācija no Japānas tika novērota jau 15. gadsimtā uz Filipīnām un Borneo. 16. un 17. gadsimtā tūkstošiem japāņu tirgotāju no Japānas migrēja arī uz Filipīnām un asimilējās ar vietējiem iedzīvotājiem. Tomēr japāņu migrācija nekļuva par masveida parādību līdz Meidzi laikam, kad japāņi sāka doties uz ASV, Brazīliju, Kanādu, Ķīnu un Peru. Koloniālā perioda laikā bija vērojama emigrācija uz Japānas Impērijas teritorijām, bet lielākā daļa šo emigrantu un kolonistu repatriējās atpakaļ pēc Otrā pasaules kara beigām Āzijā.

## Skatīt arī

* Japānā visizplatītāko uzvārdu uzskaitījums
## Atsauces

## Ārējās saites
Sny Rigi

***Сны Риги*** ("Rīgas sapņi") ir grupas "Eolika" pirmais albums, kas izdots 1980. gadā. Tajā ir dziesmas krievu valodā.

## Dziesmas
### A puse
# Доброе утро, Рига (B. Rеzņiks, L. Maļinskis)
# Простые слова (Z. Lorencs, M. Vintere, L. Maļinskis)
# Где ты, любовь? (B. Tаrаsоvs, L. Maļinskis)
# Антикварные автомобили (U. Savickis, L. Maļinskis)
# Счастливое число (B. Rеzņiks, I. Lazarevskis)

### B puse
# Звездопад (Z.Lоrеncs, L. Maļinskis)
# Я забыл твое лицо (R. Pauls, I. Rezņiks)
# Кому светит солнце? (Z. Liepiņš, D. Dreika, L. Maļinskis)
# Сны Риги (B. Rеzņiks, L. Maļinskis)

## Sastāvs
B. Rezņika un J. Griņeva aranžējumi

* Boriss Rezņiks - taustiņinstrumenti, balss
* Jurijs Griņevs - bass, balss, perkusijas
* Ilona Bāliņa - balss
* Ligita Zeile - balss
* Boriss Tarasovs - ģitāra, balss
* Viktors Pegovs - sitaminstrumenti
* Jevgēņijs Kuņickis - saksofons
* Andris Resnis - saksofons, flauta

Latvijas Valsts filharmonijas kamerorķestra stīgu grupa (1,7,9)

Producents Aleksandrs Grīva

Skaņu režisors Kārlis Pinnis
Augusts Bērce

**Augusts Bērce**, pseidonīms **Arājs** (1890–1921), bija latviešu marksists, profesionāls revolucionārs un rakstnieks, LSPR sociālās apgādes komisārs (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1890. gada 1. aprīlī Bramberģes (tagad Daugmales) pagastā kalpu ģimenē. Mācījās Svētes pagastskolā, pēc tam sāka strādāt par mācekli Jelgavas Krāmera atslēgu fabrikā. 1905. gada revolūcijas laikā iestājās LSDSP (1905) un darbojās partijas Jelgavas organizācijas propagandistu kolēģijā (1905-1907). 1908. gadā viņu  apcietināja, cietumnieku žurnālā viņš publicēja savus pirmos dzejoļus. Pēc atbrīvošanas Bērce emigrēja uz Lielbritāniju, kur strādāja dažādus gadījuma darbus. 1911. gadā atgriezās Latvijā, strādāja Felzera mašīnfabrikā, bija Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) Rīgas organizācijas loceklis. 1912. gadā pēc bēgšanas no cietuma pārcēlās uz Baku, kur tika atkal apcietināts, notiesāts un izsūtīts trimdā (1913-1916). 1916. gadā izbēga un dzīvoja Irkutskā.

1917. gadā atgriezās Rīgā, kā propagandists darbojās LSD Rīgas organizācijā un tika ievēlēts par Rīgas pilsētas domnieku no LSD saraksta. Pēc tam, kad 1918. gada sākumā visu Latviju okupēja Vācijas karaspēks, Bērci apcietināja un ieslodzīja Krimūnu koncentrācijas nometnē. 1918. gada beigās darbojās padomju iekārtas organizēšanā Valkā.

1919. gadā Augusts Bērce bija laikraksta "Sarkanais Karogs" redaktors, LSPR valdības sociālās apgādes komisārs, evakuējās uz Krieviju. 1920. gada aprīlī atgriezās Rīgā, bija nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas CK loceklis, laikraksta "Cīņa" redaktors, piedalījās izdevniecības "Daile un Darbs" organizēšanā.

1921. gada 13. maijā viņu apcietināja un ar Latvijas lauka karatiesas lēmumu piesprieda nāves sodu, kas izpildīts 1921. gada 11. jūnijā Rīgā.

Pirms nāves viņš uzrakstīja savu pēdējo stāstu "Menusa nāve". Augusta Bērces dēls bija rakstnieks Vizbulis Bērce (1916-1971).

## Darbu izlases
* "Stāsti. Dzejas.", Maskava: Prometejs, 1936. - 260 lpp.
* "Stāsti un dzejas", Rīga: LVI, 1951. - 295 lpp. (Saturs: *Slepenā tipogrāfija, Mātes meita, Vientulis, Filozofs, Vecenīte, kas gaida savu dēlu, Asprātīgā, Lūgšana, Aizliegtā cilvēka līdzjutēji, Menusa nāve, Māte, Maizes gabals, Ceļš uz laimi, Turies pret rītiem, Pirmais maijs*)
* "Ro-bo-ba!" Rīga: Liesma, 1970. - 140 lpp.

## Atsauces
Aleksandrs Kublinskis. Estrādes dziesmas

**Aleksandrs Kublinskis. Estrādes dziesmas** ir grupas "Eolika" pirmā mazā skaņuplate (EP), izdota 1969. gadā firmā "Melodija".

Skaņuplatē apkopotas komponista Aleksandra Kublinska dziesmas. A. Kublinskis sāka komponista karjeru 60. gados. Šajā platē iekļautas divas dziesmas, kas pieder viņa populārākajiem darbiem. 

1966. gadā sacerēto dziesmu "Noktirne" (krievu valodā pazīstama ar nosaukumu "В узких улочках Риги", teksta krievu versiju sarakstījis Grigorijs Gorskis) vēlāk "Eolikas" 80. gadu sastāvs ierakstīja disko versijā un 1981. gadā izdeva singlā, tā piedzīvojusi vēl vairākas versijas, piemēram, Lindas Leen un Arņa Medņa duetu), kā arī projekta "Iedo' rociņ'" versiju. 

Dziesma "Minikleitiņa", kas radīta sadarbībā ar Rīgas Modeļu namu, guva popularitāti arī Igaunijā. Tā iekļauta dažādās mūzikas izlasēs, tās tehno versiju iedziedājis Roberts Gobziņš albumā "Sienāži" (1994). 

Skaņuplate izgatavota Rīgas skaņuplašu fabrikā.

Visas četras dziesmas no šīs skaņuplates iekļautas trimdas latviešu skaņu ierakstu kompānijā "Latvian Music" izdotajā izlasē "Mežrozīte: deju virkne" (1969, Vācijā).

## Dziesmas
### A puse
# Noktirne (J. Brežģa vārdi) - 3:25
# Minikleitiņa (J. Brežģa vārdi) - 2:22

### B puse
# Lielais lācis (J. Brežģa vārdi) - 2:45
# Ābeles zied (Z. Purva vārdi) - 3:10

## Atsauces
Ļudovīts Štūrs

**Ļudovīts Štūrs** (; dzimis , miris ) bija slovāku skolotājs, publicists un politiķis, slovāku literārās valodas standarta izveidotājs. Ludovīts Štūrs kopā ar Jozefu Hurbanu un Mihalu Hodžu ir redzamākie slovāku nacionālās atmodas darbinieki.

## Biogrāfija
Štūrs dzimis 1815. gadā Uhrovecas ciemā luterticīga skolotāja ģimenē. Pēc 106 gadiem tajā pašā mājā piedzima cits redzams slovāku sabiedrisks darbinieks — Aleksandrs Dubčeks. No 1827. līdz 1829. gadam Štūrs gāja skolā Ģērā. No 1829. līdz 1836. gadam darbojās prestižajā luterāņu licejā Presburgā, vispirms kā audzēknis, vēlāk kā skolotājs. Iesaistījās "Čehu-slāvu biedrības" (*Společnost česko-slovanská*) darbā. 1831. gadā sarakstīja pirmos dzejoļus. 1836. gadā Štūrs nosūtīja vēstuli čehu nacionālās kustības darbiniekam Františekam Palackim, kurā rakstīja, ka slāvu protestantu lietotā valoda Augšungārijā (mūsdienu Slovākijā) kļūst nesaprotama vairumam iedzīvotāju, un ierosināja izveidot kopēju "čehoslovāku valodu". Nesaņemdams atbalstu no Palacka, tā paša gada 24. aprīlī Štūrs kopā ar domubiedriem Devīnas pilī zvērēja uzticību slovāku nacionālajai lietai.

Pirms Štūra darbības slovāku apdzīvotajās teritorijās eksistēja divas valodas tradīcijas — katoļi lietoja Antona Bernolāka izveidoto valodas standartu, bet luterāņi — Morāvijas Kralices bībeles čehu valodas formu. 1843. gadā Presburgā kopā ar domubiedriem Ļudovīts Štūrs ķērās pie slovāku valodas kodifikācijas, pamatojoties uz valodas centrālajiem dialektiem.  Gada vidū, sabiedriskās darbības dēļ, Štūrs bija spiests pamest skolotāja amatu. Protestējot pret to uz Levoču pārcēlās 22 Štūra studenti — viņa atbalstītāji. Viens no tiem — Janko Matūška, šī gadījuma kontekstā sacerēja himnisku dziesmu *[[Nad Tatrou sa blýska]]* ("Zibens pār Tatriem"), kas mūsdienās ir Slovākijas valsts himna.  

1844. gadā Štūrs sarakstīja darbu *Nárečja slovenskuo alebo potreba písaňja v tomto nárečí* ("Slovāku dialekts un nepieciešamība rakstīt tajā"), bet 1846. gadā — savu galveno darbu *Nauka reči Slovenskej* ("Slovāku valodas teorija"). Savā darbībā Štūrs novērsās no priekšteča Jāna Kolāra ideju par čehiem un slovākiem kā vienotu tautu. 1845. gada 1. augustā iznāca pirmais avīzes *Slovenskje národňje novini* (*Slovāku nacionālās ziņas*) numurs — tā bija sarakstīta jaunajā valodas standartā. No 1846. līdz 1848. gadam Stūrs bija Ungārijas parlamenta (diēta) deputāts Presburgā.

Izceļoties 1848. gada revolūcijām, Štūrs piedalījās Slāvu kongresā Prāgā, vēlāk kļuva par horvātu žurnāla *Slavenski Jug* Zagrebā redaktoru. Piedalījās slovāku sacelšanas sagatavošanā pret revolucionārajiem ungāriem, kuru līderis Lajošs Košuts atbalstīja maģārizācijas politiku.

Miris 1856. gadā netīši ievainojot sevi medībās.

## Ārējās saites

* Ļudovītam Štūram veltīta mājaslapa 
* Štūra ''Nauka reči Slovenskej'' (slovāku valodas standarts)
Ērnšeldsvīka

**Ērnšeldsvīka** () ir pilsēta Zviedrijā, Botnijas līča krastā. Pilsētas tiesības ieguvusi 1894. gadā, tajā ir ap  iedzīvotāji.

Ērnšeldsvīka ir ostas pilsēta, kurā vēsturiski ir attīstījusies papīra ražošana un smagā rūpniecība.

Pilsētā bāzēts hokeja klubs *[[Modo Hockey]]*, kas spēlē Zviedrijas hokeja līgā un divas reizes ir izcīnījis Zviedrijas čempiones titulu. Tāpat pilsētā dzimuši vairāki pasaulslaveni hokejisti.

## Cilvēki
Ērnšeldsvīkā dzimuši:

* Magdalēna Fošberga (*Magdalena Forsberg*) (1967) — biatloniste
* Pēters Fošbergs (*Peter Forsberg*) (1973) — hokejists
* Hans Hedbergs (*Hans Hedberg*) (1917—2007) — skulptors
* Viktors Hedmans (*Victor Hedman*) (1990) — hokejists
* Frēdriks Lindstrems (*Fredrik Lindström*) (1989) — biatlonists
* Malins Mostrems (*Malin Moström*) (1975) — futbolists
* Markuss Nēslunds (*Markus Näslund*) (1973) — hokejists
* Dāniels Sēdins (*Daniel Sedin*) (1980) — hokejists
* Henriks Sēdins (*Henrik Sedin*) (1980) — hokejists
* Niklass Sundstrēms (*Niklas Sundström*) (1975) — hokejists

## Sadraudzības pilsētas
Ērnšeldsvīkas sadraudzības pilsētas ir:
*  Brande, Dānija
*  Ēnekoski, Somija
*  Sigdala, Norvēģija
*  Hveragerjo, Islande
*  Tarpa, Vācijā

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Modo Hockey

**Modo Hockey** (nereti pazīstama kā **MODO**) ir profesionāla hokeja komanda no Ērnšeldsvīkas, Zviedrijā. Tā spēlē *[[Hockeyallsvenskan]]*, otrajā pēc līmeņa Zviedrijas līgā. 1979. un 2007. gadā komanda izcīnīja Zviedrijas čempiones titulu.

2007.—08. gada sezonu komandas rindās aizvadīja latviešu aizsargs Atvars Tribuncovs, savukārt 2013.—14. gada sezonas ievadā četras spēles Modo sastāvā nospēlēja arī Jēkabs Rēdlihs.

## Spēlētāji
### Pašreizējais sastāvs
*Pēdējoreiz atjaunots 2024. gada 2. februārī*

#### Vārtsargi
* 31  Olle Eriksons
* 30  Lassi Lehtinens

#### Aizsargi
* 5  Augusts Bergs
* 40  Deivids Bernhards
* 6   Daniels Brikijs
* 7  Pontuss Nēns
* 33  Kristiāns Rubīns
* 2   Dāvids Rundblads
* 26  Emīls Vālbergs

#### Uzbrucēji
* 29  Mikels Ārārs
* 23  Džošs Dikinsons
* 20   Logans Hutsko
* 28  Teo Džeikobsons
* 19  Ēriks Džinešo Karlsons
* 17  Teodors Nīnderbahs
* 11  Denijs O'Regans
* 36  Sebastjans Ohlsons
* 22  Ādams Pettersons
* 12  Oskars Pettersons
* 10  Sampo Ranta
* 38   Johans Sēdergrāns
* 25  Semjs Vinjo
* 24  Ēriks Volli Valterholms
* 17  Railijs Vuduss

### Līgas apbalvojumi
Modo Hockey spēlētāji, kas saņēmuši līgas apbalvojumus.

* ***[[Guldpucken]]***
** Nils Johansons — 1964
** Pēters Fošbergs — 1993, 1994
** Dāniels Sēdins — 1999
** Henriks Sēdins — 1999
** Pērs Svartvadets — 2007
* ***[[Guldhjälmen]]***
** Pēters Fošbergs — 1993, 1994
** Matss Dzukarello Osens — 2010
* **[[Hokana Loba balva]]**
** Pēters Nēgards — 2002
** Magnuss Vernbloms — 2003
** Matīass Veinhandls — 2005
** Pērs Oge Skroders — 2009
* **[[Zviedrijas hokeja līgas Labākā debitanta balva|Līgas labākais debitants]]**
** Tobiass Enstrēms — 2003
** Viktors Hedmans — 2009
* **[[Honkena balva]]**
** Līnuss Ulmarks — 2014

## Ārējās saites
* Komandas oficiālā mājaslapa
* Eliteprospects.com komandas lapa
*MODO Hockey Museum - Opens 2013/14
Aiz stikla durvīm

**"Aiz stikla durvīm"** ir 1978. gada Latvijas PSR spēlfilma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā. Filmas režisors ir Oļģerts Dunkers.

## Sižets

Jauns puisis Gunārs apmeklē lekcijas institūtā un mīl savu draudzeni Ingrīdu. Pēc konflikta ar tēvu aiziet no labi situētas ģimenes, lai sāktu strādāt slimnīcā par sanitāru un tur sastopas ar sāpēm un ciešanām.

## Lomās
* Mārtiņš Kalniņš — *Gunārs*
* Ilze Rudolfa — *Ingrīda*
* Eduards Pāvuls — *Gunāra tēvs*
* Ligita Dēvica — *Gunāra māte*
* Gunārs Cilinskis — *Liepiņš*
* Žanna Gļebova — *Ausma*
* Elza Radziņa — *vecākā medmāsa*
* Eugenija Šulgaite — *Rupaine*

## Ārējās saites

* Kino muzejs 
## Video
Kazahijas PSR

**Kazahijas PSR** (; ) bija padomju republika un Padomju Savienības sastāvdaļa no 1936. līdz 1991. gadam.

Ar 2 717 300 kvadrātkilometru platību tā bija otrā lielākā padomju republika pēc Krievijas PFSR. Tās galvaspilsēta bija Alma-Ata (mūsdienās pazīstama kā Almati). Mūsdienās tā ir neatkarīga valsts Kazahstāna, kas atrodas Vidusāzijā.

Valsts ir nosaukta kazahu vārdā, kuriem šajā reģionā pastāvēja spēcīga hanu valsts pirms Krievijas Impērijas un pēc tam PSRS kundzības. Padomju Savienības kosmodroms, kas tagad pazīstams kā Baikonuras kosmodroms, atradās šajā republikā pie Baikonuras, kas tika izveidota kosmodroma apkalpošanai.

## Vēsture
Krievijas pilsoņu kara laikā no 1917. līdz 1920. gadam tagadējās Kazahstānas un Krievijas Federācijas Orenburgas apgabala pastāvēja Alašordas autonomija (*Алаш-Орда*).
Pēc tam, kad to ieņēma Sarkanā armija, 1920. gada 26. augustā kazahu apdzīvotajā teritorijā izveidoja Kirgīzu Autonomo Sociālistisko Padomju Republiku, kas ietilpa Krievijas PFSR sastāvā. Tās galvaspilsēta bija Orenburga. 1925. gadā no tās atdalīja Orenburgas apgabalu un pārdēvēja par Kazaku (vēlāk — Kazahu) Autonomo Padomju Sociālistisko Republiku ar galvaspilsētu Kizilordā.
1929. gadā likvidēja Turkestānas APSR un no tās pievienoja Almati, kas kļuva par Kazahu APSR jauno galvaspilsētu.
1932. gadā no Kazahu APSR atdalīja Karakalpakijas un Kizilkuma apvidus.

1936. gadā Kazahu APSR pārdēvēja par Kazahijas PSR. 1990. gada 25. oktobrī Kazahijas PSR pasludināja suverenitāti, 1991. gada 10. decembrī to pārdēvēja par Kazahstānas Republiku, kas 16. decembrī pasludināja valstisko neatkarību.

## Ārējās saites
Ģimenes albums

**"Ģimenes albums"** ir 1978. gada Latvijas PSR televīzijas mākslas filma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā. Filmas režisors ir Ēriks Lācis.

## Sižets
Irma Rande ir spēcīga rakstura darbīga sieviete, kas ar savu darbu kā vecmāte slimnīcā ieguvusi visdziļāko cieņu un autoritāti. Viena pati izaudzinājusi dēlu un audzina mazdēlu. Viņa ir ģimenes tradīciju sargātāja un par katru cenu grib piespiest dēlu Ivaru turpināt pārtrauktās medicīnas studijas, jo viņas tēvs - slavens ķirurgs ir vēlējies, lai viņa darbam būtu turpinātāji. Kādreiz par tradīcijas turpinātāju viņa vēlējās redzēt vīru Egonu, kas pameta sievu ar bērniem.

## Lomās
* Elza Radziņa — *Irma Rande*
* Eduards Pāvuls — *Egons*
* Imants Skrastiņš — *Ivars*
* Lāsma Kugrēna — *Nora*
* Krists Kalniņš — *Miks*
* Katri Steprāne — *Dana*
* Aleksejs Mihailovs — *Brencēns*

## Ārējās saites

* Kino muzejs
## Video
*
Atklātā pasaule

**"Atklātā pasaule"** ir 1979. gadā uzņemtā Latvijas PSR mākslas filma. Filmas režisors ir Aleksandrs Leimanis. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Mihaila Dimova tāda paša nosaukuma garstāsta motīviem.

## Sižets
Rīgas 9. klases skolēnu prakses mēnesis lielā rūpnīcā.

## Lomās
* Ģirts Jakovļevs — *Hermanis*
* Jevgeņijs Šurupovs — *Dima*
* Liliana Vesere — *Žanna*
* Alla Ludborža — *Marina*
* Tariels Rzajevs — *Seņa*
* Igors Dekunovs — *Griša*
* Dmitrijs Sokolovs — *Puikiņš*
* Andris Morkāns — *Akadēmiķis*
* Jeļena Kovaļenko — *Vernisaževa*
* Oļegs Sisojevs — *Petrovičs*
* Konstantīns Berdikovs — *Ignats*
* Uldis Vazdiks — *Tahta*
* Pēteris Liepiņš — *Vasiļevskis*

## Ārējās saites

* Kino muzejs