open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Autoritārisms

**Autoritārisms** ir politiska iekārta, kurai raksturīga varas koncentrācija viena vadoņa rokās. Tai ir raksturīga antidemokrātiska valsts pārvaldes iekārta, kas izveidota, lai nodrošinātu iedzīvotāju bezierunu pakļaušanos vadonim un valsts varai. Vara tiek koncentrēta diktatora rokās, kurš kontrolē visas varas iestādes. Savu varu pār sabiedrību vadonis uztur ar karaspēka, drošības dienestu un paklausīga birokrātiskā aparāta palīdzību. Dažkārt autoritāras varas pretinieki tiek vajāti vai pat fiziski iznīcināti.

Autoritārā valstī var notikt vēlēšanas, tomēr tās nav demokrātiskas. Uz galveno valsts amatu parasti kandidē pats diktators, lai viņa vara izskatītos likumīga. Šādu vēlēšanu rezultāts gandrīz vienmēr ir labi paredzams.

Latvijā Autoritārais Kārļa Ulmaņa režīms pastāvēja no 1934. gada 15. maija līdz 1940. gada 17. jūnijam.

Autoritārisms ir valdības iekārta, ko raksturo iedzīvotāju pilnīga pakļaušanās varai, kas ir vērsta pret indivīda brīvībām un kur tiek sagaidīta bezierunu pakļaušanās valsts varai.

**Autoritāru iekārtu īpašības:**
* ierobežots varas nesēju loks. Diktators, hunta, oligarhija.
* varas neatkarība no iedzīvotāju gribas.
* ierobežots politiskais plurālisms, bez reālas varas un atbildības vēlētāju priekšā.
* vara tiek īstenota ar pavēļu un administratīvā aparāta palīdzību.
* armija, policija, slepenie dienesti tiek izmantoti režīma vajadzībām.
* režīma leģitimitāte balstās emocijās, kas pamato nepieciešamību pēc režīma un attaisno tā pastāvēšanu, kā vienīgo risinājumu akūtām valsts problēmām.
* ierobežota masu iesaiste un politiskās darbības ierobežošana vai aizliegšana.
* tiek ignorēts varas dalīšanas princips starp izpildvaru, likumdevēja varu un tiesu varu.
* vāji definētas vai mainīgas izpildvaras pilnvaras.
* nenotiek totāla kontrole pār sabiedrību, biznesa sfēra lielā mērā paliek brīva.
* indivīdam nav aizsardzības pret valsts varu.

**Autoritārisma paveidi:**
* Tradicionālās absolūtās monarhijas. Maroka, Saūda Arābija.
* Oligarhijas režīmi. Bija izplatīti daudzās Latīņamerikas zemēs līdz 20. gadsimta 70. gadu beigām.
* Hegemonisks jaunās oligarhijas režīms. Tunisija pirms 2011. gada, Filipīnas Ferdinanda Markosa režīma laikā.
* Sociālistiskās valstis. Līdz 1989. gadam Austrumu bloks. Venecuēla, Baltkrievija, Kuba, Ķīna.
* Militārās diktatūras. Nasera valdīšana Ēģiptē, Huana Perona prezidentūra Argentīnā, Sadama Huseina režīms Irākā.
* Teokrātija. Irāna kopš 1979. gada.

## Ārējās saites
Ogre (upe)

[thumb|250px|Ogre pie [Lībieškalns|Lībieškalna.]]
**Ogre** (augštecē — **Ogriņa**, **Ogrīte**) ir upe Latvijā, tek Madonas, Cēsu un Ogres novados. Upes kritums 222 m (1,18 m/km), vidējais caurplūdums grīvā 17,9 m³/s, maksimālais — 177 m³/s, minimālais — 2,1 m³/s. Daļa upes ietilpst Ogres ielejas dabas parkā.

## Raksturojums
Ogres izteka atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē  Nesaules kalna pakājē, tālāk caur augstieni tā plūst pa Augšogres pazeminājumu. Tecējuma sākumā Ogre pa īsām pietekām uzņem Piebalgas pauguraines ezeru ūdeņus, pa Sustalu arī lielo Vecpiebalgas ezeru ūdeņus. Ogres posms starp Cirstiem un "Lācīšiem" ietilpst Vecpiebalgas aizsargājamo ainavu apvidū. Upe visā garumā līkumaina. Līdz Ērgļiem Ogre līkumo pa ieleju vai gravu ar stāvām nogāzēm, šeit tā ir visstraujākā. Krastos daudzviet dolomīta atsegumi. Pēc Līčupes ietekas Augšogres pazeminājums pāriet Viduslatvijas zemienes Madlienas nolaidenumā. Kalnrēžu dolomitizēta smilšakmens atsegums pie Rembates un Ogres dolomītu krauja pie bijušās Ogres kartona fabrikas ir aizsargājamie ģeoloģiskie objekti. Visu sezonu Ogre laivojama no bijušās Ogres HES (netālu no Baltavas stacijas), augstākā ūdenslīmenī no Ērgļiem, bet palos pat no Ineša pa Sustalu vai no Lielā Līdēra. Ogres lejtecē palu laikā applūst Ogres pilsētas zemākās daļas.

Pavisam Ogres baseinā ir 98 ezeri ar kopplatību 31,3 km², apmēram trešdaļu baseina platības aizņem meži. Pie ietekas Daugavā atrodas Ogres sala. Upē sastopami asari, raudas, līdakas, retāk sami un taimiņi; upes augštecē arī plauži, līņi, sapali, vēdzeles, zuši, vēži. Pie Ogresmuižas atrodas viena no lielākajām stārķu ligzdošanas kolonijām Latvijā.

## Pietekas

## Nosaukums
Ogres upes senais vārds lībiešu valodā bija *Wogene, Woga*, kas pirmo reizi rakstos pieminēts Indriķa hronikas aprakstā par 1206. gada līvu sacelšanos pret krustnešiem. Upes nosaukums varētu būt saistāms ar vārdu *voog* — 'straume, plūsma, vilnis' vai *voogama* — 'plūst, tecēt, viļņot'.

## Attēlu galerija

Ogres upe 2.jpg|Gājēju tilts Ogres pilsētā
Ogres upe - E.Sparāns.jpg|Ogres ieteka Daugavā
Kalnrēžu atsegums Ogres krastā 2002-08-17 - panoramio.jpg|Kalnrēžu atsegums
Brāžu krāces, 14.05.2017. - 26619205389.jpg|Brāžu krāces Ērgļu pagastā
Ērgļu hidroelektrostacija - panoramio.jpg|Ērgļu hidroelektrostacija


## Atsauces

## Ārējās saites
Kūkova

**Kūkova** (saukta arī **Kokava**, **Kuhva**, **Kukva**) ir upe, kas Latvijā tek caur Ludzas un Balvu novadiem, Krievijā tek pa Pleskavas apgabalu, tai skaitā bijušo Latvijas teritoriju (Abrenes apriņķi). Upe savu tecējumu sāk Ludzas novada Salnavas pagasta Numernes ezerā, ietek Mudavas (Veļikajas) upē. Lielākās apdzīvotās vietas tās krastos ir Stupāni, kā arī Krievijā atrodošās Nosova (agrākā Purvmala), Linova (Linava) un Kahnova.

## Pietekas Latvijā (virzienā no iztekas)
* Pazlauga (10 km);
* Supenka (21 km);
* Krākupe (7 km);
* Rika (31 km);
* Moseika (7 km);
* Lodumka (25 km, Latvijā 14 km).

## Atsauces
Kuja

**Kuja** ir upe Madonas novadā. Iztek no Liezēra ezera, lai gan Liezēra ezerā ietekošo Sebreci vienā avotā dēvē arī par Kujas augšteci. Sebrece iztek uz dienvidiem no Līgotņu mājām, Liezēres pagastā. Kuja tek caur Liezēres, Cesvaines, Sarkaņu un Praulienas pagastiem. Ietek Aiviekstē lejpus Saikavas. Upe ir 77 km gara (pēc cita viedokļa, 84,3 km gara, kopā ar Sebreci upes garums tad sasniedz 92,4 km), kritums — 133 m (1,75 m/km). Upe purvainākās vietās kalpoja kā meliorācijas notece, tādēļ tajās vietās iztaisnota. Daudzviet ātra straume. Kujas vidustecē atrodas Kujas dabas parks.

## Pietekas
* Urdava (17km); 
* Apiņupīte (14km); 
* Sūla (19km); 
* Libe (22km); 
* Rieba (15km); 
* Tēce (17km); 
* Upsts (19km); 
* Ilga (12km).

## Atsauces
Bolupe

**Bolupe** (arī **Balupe**, **Pērdeja**, lejtecē — **Sūra**) ir Vecpededzes pieteka Alūksnes un Balvu novados. Upe sākas Žīguru pagastā un turpina savu tecējumu caur Vīksnas, Kupravas, Bērzkalnes, Balvu, Kubulu, Rugāju, Lazdukalna pagastiem un Balvu pilsētu, tek cauri Pokuļevas, Pērkonu un Balvu ezeriem. Upe ir  gara, tās kritums ir 17 m.

## Pietekas

## Atsauces
Anna Zēgerse

**Anna Zēgerse** (, dzimusi 1900. gada 19. novembrī Maincā, mirusi 1983. gada 1. jūnijā Berlīnē) bija VDR rakstniece.

Dzimusi Maincā kā Netija Reilinga (*Netty Reiling*). Studējusi Ķelnē un Heidelbergā vēsturi, mākslas vēsturi un ķīniešu valodu. 1925. gadā apprecējās ar ungāru komunistu Lāslo Radvāņi (*Radvanyi Laszlo*), bet 1928. gadā iestājās Vācijas Komunistiskajā partijā. Otrā pasaules kara gadus pavadīja Meksikā, kur sarakstīja savu pazīstamāko darbu — "Septītais krusts" (*Das siebte Kreuz*), kas pirmoreiz tika publicēts ASV 1942. gadā. Pēc kara apmetās uz dzīvi VDR, bija viena no oficiāli atzītākajām VDR rakstniecēm.

Latviski izdoti:
* romāns "Mirušie mūžam jauni" (*Die Toten bleiben jung*, Latvijas Valsts izdevniecība, 1955, tulk. E. Lūse),
* romāns "Tranzīts" (*Transit*, izdevniecība Liesma, 1966, tulk. Cirene Palkavniece), 
* romāns "Uzticība" (*Das Vertrauen*, izdevniecība Liesma, 1974, tulk. Ilga Melnbārde),
* romāns "Septītais krusts" (*Das siebte Kreuz*, izdevniecība Zvaigzne, 1980, tulk. Ilga Melnbārde),
* stāsts "Pāri okeānam" (izdevniecība Liesma, 1988, krājumā "Kāzas un pļauka", tulk. Silvija Ģibiete)

## Ārējās saites
Rītupe

**Rītupe** jeb **Iudrupe** (saukta arī **Ūdrāja, Utreja, Iudroja**) vai **Utroja** () ir Mudavas (Veļikajas) upes pieteka Latvijā un Krievijā. Upe iztek no Meirānu ezera Rēzeknes novadā pie Bērzgales. Augštece Burzavas paugurainē, Zilupes līdzenumā un Abrenes nolaidenumā. Krievijā, bijušajā Latvijas teritorijā Abrenē upe tek pa Mudavas zemieni uz ziemeļiem. Ietek Mudavas upē no kreisa krasta ~10 km lejpus Ostrovas. Lielākā pieteka ir Ludza (Lža). Upei lielākās pietekas Latvijā (labā krasta): Strauja (24 km), Ziblas strauts. Lejpus Abrenes upē ietek Lada (Ledupe). Upe ir stipri līkumaina, ar plašām palienēm un daudzām vecupēm; vietām regulēta. Stipri aizaugusi, galvenokārt ar meldriem un glīvenēm. Daudz parasto upes zivju. Ūdenstūrismam izmantojama no Stiglavas (Mērdzenes pagasts). 

Upei tuvumā ir Sanktpēterburgas — Varšavas dzelzceļa līnija un autoceļš, kas to vairākkārt šķērso (tai skaitā vienu reizi Latvijas teritorijā kā A13). Kritums Latvijā 49 m (0,74 m/km).

Upes senākais nosaukums ir Ūdrāja, kas vēlāk krieviskots uz Utroja un pārtulkots atkal latviski uz Rītupe.
Latgaliskais upes nosaukums ir **Iudrupe** (Ūdru upe).

## Atsauces

## Ārējās saites
Ances pagasts

**Ances pagasts** ir viena no Ventspils novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos. Robežojas ar sava novada Tārgales, Popes un Puzes pagastiem, bet austrumos tam ir robeža ar Talsu novada Kolkas un Dundagas pagastiem. 

## Daba
### Reljefa formas
Bānitskalni, Briežkalns, Dambkalns, Dižpurkangars, Kārškalns, Ķirškalns, Liepkangars, Riekstkalns, Sīpolkalns, Šķībais kalns, Trumpkalns, Veramkalns, Zigatu pilskalns.

### Hidrogrāfija
#### Upes
Asiķvalks, Avotgrāvis, Ābramgrāvis, Bērzvalks, Brandgrāvis, Čikste, Dižgrāvis, Drollupe, Dzērves valks, Grūžvalks, Irbe, Īvanvalks, Kalējvalks, Kārklvalks, Ķikans, Lāžvalks, Lonaste, Lūžupe, Mālvalks, Mīzalvalks, Nabagvalks, Ostupe, Pāce, Raķupe, Rinda, Rindsupe, Rūšupe, Sātikvalks, Stende, Teļvalks, Trumpe, Vecbelzējvalks, Vedalvalks.

#### Ūdenstilpes
Bēržezers, Bočezers, Bogajaņijāra, Ciņu ūdenskrātuve, Dambju ezers, Dangataga, Dūmezers, Garais ezers, Kalpezers, Lukņezers, Makšķerezers, Puterezers, Skarbezers, Stulbezers, Zigatezers.

#### Purvi
Anšķenpurvs, Arumpurvs, Bālmaņu purvs, Bānitspors, Bolderpurvs, Bukdangas, Dampurs, Dižais purvs, Dižpuri, Dižpurs, Dižvalki, Duņņu purvs, Jankevicu purvs, Jāņpurvs, Kalnmalpurvs, Kamparposums, Kaucerpurvs, Kaustpurvi, Kāpu purvs, Kriķpurvs, Laipaspurvs, Langstes, Lemešpurvs, Liekne, Lielās Platelspļavas, Līcnieku purvs, Luknas purvs, Lūžpurs, Mazpurs, Mālriņķis, Pakalstes, Pāces purvs, Plikpurvs, Preinvadpurvs, Puteru purvs, Putnviga, Rindzikas, Skaidceļpurvs, Skarbas purvs, Straganu purvs, Stulbezerpurvs, Suņcirtes, Vecbelzēju purvs, Vilkvalkpurs, Zvanu purvs, Zveņģpurvs, Žīddegums.

### Dabas liegumi
Ances purvi un meži, Ovīši, Raķupes ieleja

## Vēsture
Līdz 19. gadsimta sākumam ietilpa Piltenes apgabalā.
Ances pagasts izveidots Ventspils apriņķī 1925. gadā, izdalot to no Popes pagasta. 1935. gadā tā platība bija 374,9 km² un tajā dzīvoja 3302 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ances, Lielirbes, Lonastes un Rindas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. **Ances ciems** ietilpis Dundagas (1949-1956), Ventspils (1956-1962), Talsu (1962-1967) un atkal Ventspils (1967-2009) rajonos. Ances ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Rindas ciemu, 1954. gadā - likvidētos Lonastes un Lielirbes (daļu) ciemus. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ances pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

### Nacionālais sastāvs

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ance (pagasta centrs), Irbene, Jorniņi, Kārļmuiža, Lonaste, Ostupciems, Rinda, Silciems, Virpe.

### Ievērojamas personības
* Georgs Heinrihs Loskīls (1740—1814) — mācītājs, rakstnieks un garīgo dziesmu autors,
* Ansis Buševics (1878—1943) — finanšu ministrs (1923).

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces
Bakans

**Bakans** (arī **Bakanu ezers**, **Bakānu ezers**, **Kroņu-Bakanu ezers**, **Bokanu ezers**) ir ezers Madonas novada Dzelzavas pagastā. Ezera platība 7,6 ha. Ezera ziemeļos tajā ietek Pelnupīte, bet dienvidos iztek Dokupīte, kas tek uz Liedi. Ezers atrodas blakus Pļaviņu - Gulbenes (P37) ceļam. Bakans ir iecienīta atpūtas vieta. Ezera ziemeļos, pie Pelnupītes ietekas ezerā, atrodas peldvieta.

## Vēsture
Ezera austrumu piekrastē uz zemūdens paugura ir senas ezermītnes vieta — valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis, ezermītne atklāta 1930. gados. Arheologs Jānis Apals šeit saskatījis ļoti senu apmetni, veselu nogrimušu ezerpili.
Iepretī kādreizējai ezerpilij krastā atradās Sniķeru mājas, vienā no tām, sauktā par "Ezerkalniem", dzīvoja ezera sargs. 1863. gadā šajās mājās dzimis vēlākais tautskolotājs, dzejnieks un tulkotājs Andrejs Kažoks. 
1971. gadā netālu no ezera uzbūvēja Garzaku govju fermu.
2010. gadā Andris Skride uzņēma amatierfilmu "Bakana apburtie" par to, kā 1982. gadā arheologu komanda devās uz Bakana ezeru meklēt nogrimušo ezerpili.

## Teika
Par ezera rašanos vēsta tradicionālā latviešu tautas teika:

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv datubāze
Žiljēns Grīns

thumb|Žiljēns Grīns 1933. gadā
**Džulians Hertridžs Grīns** () jeb **Žiljēns Grīns** (; dzimis  Parīzē, miris  Parīzē) bija amerikāņu izcelsmes franču rakstnieks. Kaut arī bija ASV pilsonis, pārsvarā rakstīja franciski.

Dzimis Parīzē, ASV pilsoņu ģimenē. Kaut arī ģimene bija protestantiska, 1916. gadā pievērsās katolismam un palika katolis visu mūžu. Pirmā pasaules kara laikā dienēja Francijas armijā. No 1919. līdz 1922. gadam studēja Virdžīnijas Universitātē, vēlāk atgriezās Francijā un sāka literāru darbību. Otrā pasaules kara laikā kopā ar Andrē Bretonu un Julu Brineru vadīja Amerikas balss radioraidījumus franču valodā. Pēc kara atgriezās Francijā. 1971. gadā tika ievēlēts Franču akadēmijā Fransuā Moriaka vietā, un kļuva par pirmo ārzemnieku, kurš tur ievēlēts. Miris Parīzē, neilgi pirms savas 98. dzimšanas dienas. Pēc paša vēlēšanās apglabāts Klāgenfurtē, Austrijā.

Pazīstamākie darbi — romāni "Adriēna Mezirā" (*Adrienne Mesurat*, 1927) un "Leviatāns" (*Léviathan*, 1929). Francijā plašāk pazīstamas ir Grīna dienasgrāmata *Journal* 19 sējumos (1919–1998), kurās spilgti parāda Francijas kultūras dzīvi 20. gadsimtā.
Dokupīte

**Dokupīte** ir neliela upīte Madonas novada Dzelzavas pagastā. Tā iztek no Bakanu ezera dienviddaļas un pēc 2 km tecējuma ietek Liedes upē.
Apiņupīte

**Apiņupīte** ir upe Madonas novadā. Tek caur Cesvaines pagastam un daļa upes arī caur Dzelzavas pagastam. Iztek no Kaulacezera Cesvaines pilsētas lauku teritorijā. Tek cauri Lūšu ezeram uz Cesvaines pilsētas lauku teritorijas un Dzelzavas pagasta robežas. Starp Pļaviņu-Gulbenes (P37) ceļu uz dzelzceļa līniju Pļaviņas—Gulbene ietek Kujas upē.
Kaulacezers

**Kaulacezers** (arī **Oša ezers**, **Kaulacu ezers**, **Kaulača ezers**) ir ezers Madonas novada Cesvaines pagastā. Ezera platība 7 ha. Ezers atrodas blakus valsts 2. šķiras autoceļam V848, netālu no Kārklu māju kopas. No ezera iztek Apiņupīte, kas tek uz Kuju. Ezerā ir peldvieta.

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
Liezēris

**Liezēris** (arī **Liezēres ezers**, **Liezeres ezers**) ir ezers Madonas novada Liezēres pagastā. No ezera iztek Kujas upe. Ezeram ir viena 0,2 ha liela sala. Gultne ir dūņaina, mālaina, ezera krasti ir slīpi. Ezerā aug kalmes, niedres, meldri, parīss, lēpes, ūdensrozes, spožās un skaujošās glīvenes, elodejas. Ezerā mīt asari, agrāk bijuši arī zuši un vēži. Ezerā ieplūst neattīrīti notekūdeņi.

Pēc Otrā pasaules kara uz Kujas upes ierīkota spēkstacija — ūdens līmenis ezerā cēlās. 1969. gadā, padziļinot Kujas upi, ūdens līmenis ezerā tika pazemināts par 1 m zem normālā. Pavasaros reizēm ūdens līmenis ceļas apmēram par 1 m.

## Ezermītne
1915. gadā uz salas atrasta neolīta ezermītne. 1964. gadā to izpētīja Jānis Apals.

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
Antigvas un Barbudas karogs

**Antigvas un Barbudas karogs** tika pieņemts 1967. gada 25. februārī, kad salām tika piešķirtas pašpārvaldes tiesības. Tas tika izvēlēts konkursa ceļā un karoga autors ir skolotājs Redžinalds Semjuels. 

Ķīlis apzīmē uzvaru pār koloniālismu. Sarkanā krāsa simbolizē iedzīvotāju darba sparu, melnā - viņu afrikānisko izcelsmi, zilā - jūru un cerību, baltā - smiltis, bet uzlēcošā saule - jauna laikmeta sākumu.
## Karoga konstrukcija

## Atsauces

## Ārējās saites
* Flags of the World
Cesvaines pagasts

**Cesvaines pagasts** ir Madonas novada administratīvā teritorija, kas no visām pusēm iekļauj Cesvaines pilsētu. Robežojas ar sava novada Dzelzavas, Sarkaņu, Aronas, Liezēres pagastiem, kā arī Gulbenes novada Druvienas un Tirzas pagastiem.  

Pagasta centrs formāli atrodas Cesvainē, kas neietilpst pagasta teritorijā. Pagastu un pilsētu pārvalda Madonas novada Cesvaines apvienība. 

## Daba
### Hidrogrāfija
#### Upes
Kuja, Sūla, Tirza, Apiņupīte, Ārupīte, Urdava, Kārzdabīte un Rūgupīte

#### Ezeri
Kaulacezers (7 ha), Kārzdabas ezers (12 ha), Lielezers (1,8 ha), Lūšu ezers (6,4 ha), Mazais Virānes ezers (47,2 ha), Mucenieks (1,8 ha) un Zupānu ezers (3,3 ha)

## Vēsture
Cesvaines pagasts ietilpa Cesvaines draudzes novadā.
1920. gada zemes reformas gaitā Cesvaines (*Seßwegen*) muižu ar Kinderu pusmuižu (*Kinderhof*)  sadalīja 155 vienībās 1297 ha kopplatībā un muižās pilī iekārtoja valsts vidusskolu, Aizkujas (*Aiskuje*) muižu ar Klaucēnu un Dravnieku (*Drawneek*) pusmuižām sadalīja 323 vienībās 1493 ha kopplatībā.

1935. gadā Madonas apriņķa Cesvaines pagasta platība bija 62,8 km² un tajā dzīvoja 2096 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Cesvaines un Aizkujas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Cesvaines rajona Cesvaines ciema apdzīvotā vieta Cesvaine ieguva strādnieku ciemata statusu, bet ciema teritoriju pievienoja Aizkujas ciemam. 1956. gadā likvidēja Cesvaines rajonu un Aizkujas ciemu iekļāva Madonas rajonā. 1957. gadā Aizkujas ciemu likvidēja un tā teritoriju pievienoja Cesvainei, izveidojot **Cesvaines lauku teritoriju**. 1961. gadā Cesvaines lauku teritorijai pievienoja likvidēto Grašu ciemu, bet kolhoza «Sarkanais stars» teritoriju pievienoja Sarkaņu ciemam. 1975. gadā Cesvaines lauku teritorijai pievienoja likvidēto Kraukļu ciemu. 1991. gadā Cesvainei piešķīra pilsētas tiesības. 2009. gadā Cesvaines pilsēta ar lauku teritoriju tika reorganizēta par Cesvaines novadu. 2010. gadā Cesvaines lauku teritorija pārdēvēta par **Cesvaines pagastu**. No 2021. gada 1. jūlija, apvienojot Cesvaines novadu ar Madonas novadu, pagasts atrodas Madonas novadā.

### Pieminekļi
* Pilsdrupas
* Zemnieka dzīvojamā ēka
* Vēršāru senkapi (Krākals)
* Sauliešu senkapi (Kapu kalniņš)
* Lucu senkapi (Bērzkalniņš)
* Lejasgalšu, Jurguču, Paukšu, Kalnaspieķu un Grantskalnu senkapi
* Grūbu skansts - viduslaiku nocietinājums

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotas vietas ir Kraukļi, Kārzdaba, Graši, Kārkli.

### Ievērojamas personības
Cesvaines pagastā dzimuši:
* Aina Karlsone (1935—2012) — latviešu gleznotāja un grafiķe

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Attēli

Attēls:Kārzdaba.jpg|Kārzdaba
Attēls:Graši manor house - panoramio.jpg|Grašu muiža


## Atsauces
Egidijs Bauba

**Egidijs Bauba** (; dzimis 1977. gada 25. martā) ir bijušais lietuviešu hokejists, malējais uzbrucējs, Lietuvas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā septiņas sezonas aizvadījis Elektrēnu "Energija" sastāvā, savukārt vēl piecas — DHK Latgale rindās. 2000. gadā kļuvis par Baltkrievijas čempionu, savukārt 2010. gadā bija Latvijas čempionāta rezultatīvākais spēlētājs. Lietuvas izlases rindās spēlējis 18 pasaules čempionātos

## Spēlētāja karjera
No 1996. līdz 1998. gadam spēlēja Čehijas Ekstralīgas klubā HC Slezanas "Opava". Lielu daļu karjeras Bauba aizvadījis Elektrēnos bāzētajā SC Energija, savukārt no 2006. līdz 2010. gadam uzbrucējs spēlējis Latvijas hokeja līgas kluba DHK Latgale sastāvā.

Tika atzīts par 2001.—02. sezonas labāko Austrumeiropas hokeja līgas uzbrucēju B divīzijā. Bija rezultatīvākais spēlētājs 1995. gada Eiropas junioru čempionāta C divīzijā. Labākais vārtu guvējs 1995. gada Pasaules junioru čempionāta B divīzijā, kā arī 2002. gada Pasaules čempionāta hokejā B divīzijā rezultatīvākais spēlētājs.

## Karjeras statistika

## Ārējās saites
Lūšu ezers

**Lūšu ezers** (**Daukstes ezers**) atrodas uz Madonas novada Dzelzavas pagasta un Cesvaines pagasta robežas. Ezera platība ir 6,4 ha, vidējais dziļums - 1,8 m. Ezeram cauri tek Apiņupīte. Ezerā dzīvo bebri, kas paaugstinājuši ūdens līmeni.

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
Mazais Virānes ezers

**Mazais Virānes ezers** atrodas Madonas novada Cesvaines pagastā pie robežas ar Gulbenes novada Tirzas pagastu. Ezerā ietek daudz sīku grāvīšu, no tā iztek strauts (Virāne) uz Lielo Virānes ezeru. Ezera dibens - duļķains, ar lieliem akmeņiem. Krasti zemi. Ūdens līmenis pēc Virānes upes regulēšanas ap 1963. gadu pazeminājies.

Ezerā sastopamās zivis: līdaka, asaris, rauda, līnis, plaudis, zutis, karūsa. Ezerā sastopamie augi: niedres, vilkvālītes, meldri, grīšļi, ūdensrozes, lēpes, kosas, glīvenes, hāras.

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
Kārzdabas ezers

**Kārzdabas ezers** atrodas Madonas novada Cesvaines pagastā, netālu no Kārzdabas.

Platība - 12,3 ha. Kārzdabas ezera vidējais dziļums ir 1,2 m, bet ezera dibenu klāj vairāk nekā 3,5 m biezs dūņu slānis. 1970. gadā ūdens līmenis pazemināts par 1 metru. Krasti lēzeni, austrumos un dienvidos slīpi. Avotains.

Ezerā sastopamās zivis: karūsa, līnis, līdaka. Ezerā aug: platlapu vilkvālītes, ežgalvītes, meldri, kosas, velnarutki, cirvenes, cūkauši, grīšļi, niedres (maz), sīkās lēpes (daudz), lēpes, ūdensrozes, mazlēpes, spirodellas, glīvenes (skaujošās, plakanās, spožās), hāras.

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
Upeslejas

**Upeslejas** ir ciems Ropažu novada Stopiņu pagastā. Izvietojies Mazās Juglas krastos ziemeļos no tagad slēgtās Rīgas—Ērgļu dzelzceļa līnijas 7 km no novada un pagasta centra Ulbrokas un 19 km no Rīgas centra.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados pie kādreizējās Daktermuižas, kas 16. gadsimta piederējusi ārstam un astronomam Zahārijam Stopijam. Ciema centrā pamatā daudzdzīvokļu māju apbūve, bet Mazās Juglas labajā krastā — privātmājas (Daktermuiža un Ābeles). Ciema teritorijā ir mazdārziņu kolonija.

Upeslejās kopš 1976. gada atradās Juglas sanatorijas internātpamatskola, vēlāk — Upesleju sākumskola ar pirmsskolu, kā arī Upesleju doktorāts, Tuberkulozes un plaušu slimību centrs, pasta nodaļa, veikali un piemineklis Zahārijam Stopijam pie tuberkulozes slimnīcas.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Līči (Stopiņu pagasts)

**Līči** ir ciems Ropažu novada, Stopiņu pagastā. Ciems atrodas Mazās Juglas kreisajā krastā pie ceļa Rīga—Ērgļi (P4) 4,7 km no novada centra Ulbrokas un 16 km no Rīgas centra.

Mūsdienās Līčos, tāpat kā citos Pierīgas ciemos, notiek aktīva dzīvojamo ēku celtniecība. Līčos atrodas veikals un kafejnīca, SIA "Marko” (kokmateriālu firma), salātu cehs, autoserviss. Līčos atrodas Latvenergo meitas uzņēmuma Sadales tīkls reģionālā bāze.

## Vēsture
Pirmā pasaules kara laikā pie Līčiem gāja frontes līnija gar Mazo Juglu. Līdz mūsdienām vēl saglabājušies vācu ierakumi gar Mazās Juglas vecupi. 

1919. gadā uz Mazās Juglas tika uzbūvētas Juglas ūdensdzirnavas, kur ražoja elektrību (arī zināma kā Šeluhina muižas spēkstacija). Mūsdienās šī ēka neatrodas Mazās Juglas krastā, jo upei mainījusies gultne, un pie dzirnavu ēkas atrodas Mazās Juglas vecupe. 

2005. gadā tika no jauna uzbūvēts tilts pār Mazo Juglu uz ceļa P4 vecā tilta vietā.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Dzidriņas

**Dzidriņas** ir apdzīvota vieta Ropažu novada Stopiņu pagastā pie autoceļa P4 Rīga—Ērgļi. Strauja ciema attīstība sākās 2004. gadā. Atrodas  no novada un pagasta centra Ulbrokas un  no Rīgas. Apkārt ciemam tek Karātavu grāvis, kas ir otra lielākā Piķurgas pieteka. Dzidriņās nav administratīvu un publisku iestāžu, tikai privātas dzīvojamās mājas. No vairākām pusēm ciemu ieskauj priežu mežs.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Saurieši (Stopiņu pagasts)

**Saurieši** ir ciems Pierīgā Ropažu novada Stopiņu pagastā. Izvietojies pie autoceļa P5 un bijušā Rīgas—Ērgļu dzelzceļa (stacija Saurieši) 5 km no novada centra Ulbrokas un 16 km no Rīgas centra.

Sauriešos atrodas Stopiņu pamatskola, bibliotēka, dienas centrs, veikali, medpunkts, kā arī uzņēmuma "Knauf" ģipša rūpnīca.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Vālodzes (Ulbroka)

**Vālodzes** ir Ulbrokas ciema daļa Ropažu novada Stopiņu pagastā. Izvietojušās Piķurgas krastos gar autoceļu P5 2 km no Ulbrokas centra un 13 km no Rīgas centra. Gar dienvidu robežu iet slēgtā dzelzceļa līnija Rīga—Ērgļi (stacija Acone).

Vālodzēs atrodas Ulbrokas vidusskola, Ulbrokas sporta komplekss, veikals, vairāki uzņēmumi.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā privātmāju rajons. Padomju laikā ciemata nosaukums bija "**Progress**". Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas apdzīvotā vieta palika bez nosaukuma. Pirms apdzīvotai vietai piešķīra nosaukumu "Vālodzes", īsu brīdi šī vieta atradās Ulbrokas ciema administratīvajā teritorijā, pēc tam tai bija ciema statuss. Sākotnēji būtiski atšķīrās ciema robežas dažādos novada teritoriālās plānošanas dokumentos un adrešu reģistrā. Līdz ar Ropažu novada 2023. gada septembra lēmumu Vālodzes ciems iekļauts Ulbrokas lielciemā.

## Iedzīvotāji

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Fotogalerija

Attēls:Ulbrokas akmeņi 1999-05-09.jpg|Līgo parks Piķurgas krastā
Attēls:Buvnieciba Valodzes.JPG|Būvniecība Vālodzēs, 2006. gads


## Atsauces
Koraļļpolipi

**Koraļļpolipi** (*Anthozoa*) ir dzēlējzarndobumaiņu (*Cnidaria*) klase, kas apvieno diezgan dažādus pārstāvjus. Koraļļpolipu klasei ir 3 apakšklases: astoņstaraino koraļļu apakšklases (*Octocorallia*), sešstarainu koraļļu apakšklase (*Hexacorallia*) un kopš 2013. gada, balstoties uz DNS pētījumiem, ir izdalīta trešā apakšklase - . Kopumā ir zināmas vairāk kā 6100 koraļļpolipu sugas. Visi koraļļpolipi ir jūru iemītnieki un lielākā sugu dažādība sastopama tropu siltajās jūrās. Daudzi no tiem spēcīgi attīstītā skeleta dēļ ir zemes virsmas reljefa veidotāji, jo rada koraļļu rifus un atolus.

Zinātniskais nosaukums *Anthozoa* cēlies no grieķu valodas un latviski nozīmē *zieda dzīvnieks*: άνθος (ánthos; zieds), ζώα (zóa; dzīvnieks).

## Morfoloģija
[thumb|left|220px|Anemonēm mutes disku ieskauj taustekļi, attēlā [zaļā jūras anemone (*Anthopleura xanthogrammica*)]]
Šajā klasē ietilpst anemones, koraļļi-vieninieki vai arī koloniālie polipi, kuriem ir ektodermāla rīkle, kamerās sadalīts iekšējais dobums un entodermāli dzimumprodukti. Koraļļpolipiem mutes atvere pārsvarā ir nevis apaļa, bet ovāla vai spraugveidīga. Sakarā ar to arī rīkles kanāls ir saplacināts no sāniem. Gar rīkles šaurajām malām stiepjas divas skropstainas rievas, tā sauktās sifonoglifas; pa tām plūst ūdens straume uz polipa iekšējo dobumu. Dobums sadalīts ar starpsienām, kas atiet no iekšējās ķermeņa sienas virsmas un izklātas ar entodermu. Starpsienu iekšienē atrodas mezoglejas starpslānis, kā arī muskuļu valnīši. Polipa augšējā daļā starpsienas saaug ar rīkles kanālu, bet apakšējā daļā — brīvi sniedzas dobumā. To brīvajā malā ir izlocīti pabiezinājumi ar dziedzeršūnām — tie ir tā sauktie mezenteriālie pavedieni. Lielākajai formu daļai ir kaļķa skelets, kas var būt gan ārējs gan arī atrasties mezoglejā. Vienas kolonijas polipi ir ģenētiski identiski.

## Bioloģija
Kā visi dzēlējzarndobumaiņi koraļļpolipi savus upurus noķer ar nematocistu (dzeļkapsulu) palīdzību. Jūras anemones spēj nomedīt zivis, bet koraļļi barojas ar planktonu. Dažas no sugām kļūst par mājvietu dinoflagelātu aļģēm - zooksantellām, veidojoties starpsugu simbiozei. Koraļļu rifu veidojošās sugas ir atkarīgas no šādas simbiozes. Dinoflagellates izmanto slāpekli un oglekļa dioksīdu jeb ogļskābo gāzi, kuru izdala koraļļi, bet koraļļi iegūst fotosintēzes spēju un intensīvāku kalcija karbonāta ražošanas procesu.

## Sistemātika
[thumb|220px|[Dendronephthya klunzingeri|Mīkstais korallis (*Dendronephthya klunzingeri*)]]
**Koraļļpolipu klase** (*Anthozoa*)
* apakšklase  
** kārta 
** kārta 
** kārta 
* apakšklase 
** kārta 
* apakšklase  
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
* kārta †
* kārta †
* kārta †
* kārta †
* kārta †
* kārta †
* kārta †
* kārta †

## Atsauces

## Ārējās saites

*WoRMS: Class Anthozoa
*ITIS: Anthozoa  Ehrenberg, 1834
Purvs

[thumbnail|upright=1.2|Purvs [Mīrica nacionālais parks|Mīrica nacionālajā parkā]]
**Purvs** ir sauszemes platība, kurai raksturīgs pastāvīgs vai ilgstošs mitrums, specifiska augu valsts un kūdras uzkrāšanās. Purvs ir viens no mitrāju veidiem. Saskaņā ar Latvijā pieņemto kūdras atradņu klasifikāciju purvainu vietu var uzskatīt par purvu tad, kad kūdras slāņa biezums tajā pārsniedz 0,3 metrus. Savukārt no bioloģiskā viedokļa par purvu tiek saukta jebkura vieta, kurā dominē purvam raksturīga augu valsts - un šāda augu valsts var izveidoties pat tad, ja kūdras slāņa biezums ir tikai 5 centimetri.

Purvam raksturīgi, ka šeit aug augi, kam nepieciešams liels daudzums mitruma un tādi augi, kas spēj pielāgoties mitrumam. Beidzoties veģetācijas periodam, purva augu virszemes daļa atmirst un daļēji satrūd. Tā kā purva augsne ir ļoti mitra un tajā nenotiek aktīva ūdens apmaiņa, t.i. ūdens purva augsnē ir stāvošs, trūdēšanas procesā ātri tiek izmantots ūdenī esošais skābeklis un izveidojas bezskābekļa vide. Šādā vidē trūdēšana praktiski apstājas, tālākā organisko atlieku sadalīšanās notiek daudz lēnāk.

## Ģeomorfoloģija un hidroloģija
Purviem ir raksturīgi mazkustīgi un stāvoši ūdeņi. Tie parasti ir saistīti ar blakusesošiem ezeriem vai upēm.

## Nosusināšana
Vēsturiski cilvēki ir nosusinājuši purvus, lai būtu pieejama lauksaimniecības zeme, lai tos vēlāk varētu apstrādāt, kā arī, lai samazinātu slimību infekcijas risku no purva kukaiņiem un dzīvniekiem. Daudzviet purvos izcērt kokus un līdz ar to tiek būvēti grāvji un kanāli. Tā rezultātā purvi var pārvērsties par slīksnāju vai pat atvērtu ūdens teritoriju.

Ekologi atzīst, ka purvi nodrošina ar svarīgiem un noderīgiem ekoloģiskajiem procesiem, kā piemēram, plūdu kontrolēšana, zivju uzturēšana, ūdens attīrīšana, oglekļa uzkrāšana un savvaļas vides uzturēšana. Daudzviet pasaulē purvus aizsargā valdības. Daudzviet Eiropā un Ziemeļamerikā purvu restaurēšanas projekti kļūst izplatītāki.

## Skatīt arī
* Latvijas purvi
* Purva augsne
* Purvu tipi
** Zemais purvs
** Pārejas purvs
** Augstais purvs

## Atsauces

## Ārējās saites
Leņķis

[thumb|Leņķa [simbols]]

**Leņķis** ir plaknes daļa, ko ierobežo divi stari, kam ir kopīgs sākumpunkts. Šos starus sauc par leņķa malām, bet staru kopējo sākumpunktu — par leņķa virsotni. Leņķi var definēt arī kā figūru, ko veido sākumpunktā fiksēts stars, kuru griež ap šo punktu līdz uzdotajam stāvoklim — tādā gadījumā leņķis ir stara pagrieziena mērs.

## Leņķu mērīšana
SI leņķa mērvienība ir radiāns. Vienu radiānu liels leņķis no riņķa līnijas (kuras centrs sakrīt ar leņķa virsotni) atšķeļ loku, kura garums ir vienāds ar riņķa līnijas rādiusu. Cita bieži izmantota leņķa mērvienība ir leņķa grāds un tā daļas — leņķa minūte un leņķa sekunde. Viens grāds ir deviņdesmitā daļa no taisna leņķa.

## Leņķu iedalījums
Leņķus iedala šauros (0° līdz 89°), taisnos (90°), platos (91° līdz 179°), izstieptos (180°), atvērtos (181° līdz 359°) un pilnos (360°).

Stereometrijā apskata arī telpiskus leņķus.
thumb|Krustleņķis, kāpšleņķis, blakusleņķis

## Leņķu īpašības

* Savstarpēji krustleņķi ir vienādi;
* Ja divas paralēlas taisnes krusto trešā, to kāpšļu leņķi ir vienādi;
* Summa blakusleņķiem ir 180°;

## Skatīt arī
* Radiāns
* Taisnleņķa trijstūris
* Trijstūris

## Atsauces
Karātavgrāvis

**Karātavgrāvis** (arī **Karātavu grāvis**) ir neliela upīte Ropažu novadā, Piķurgas labā krasta pieteka. 16. gadsimtā, Pētera I laikā, notika rakšanas darbi, lai izveidotu kanālu no Piķurgas līdz Mazajai Juglai, izmantojot esošo Piķurgas pieteku. Kanāls bija nepieciešams Ulbrokas dzirnavezera ūdens krājumu papildināšanai. Savu nosaukumu Karātavgrāvis (tāpat kā tuvumā esošais Karātavu kalniņš) ieguva no tā, ka rakšanas darbos dumpīgie strādnieki esot pakārti pie tuvumā esošās priedes. Karātavgrāvis tek apkārt Dzidriņu ciemam. Mūsdienās par Karātavgrāvi sauc arī Mazās Juglas vecupi Līču ciemā.

## Atsauces
Radiāns

[thumb|1 radiānu liels leņķis atdala no [riņķa līnijas loku, kura garums vienāds ar riņķa rādiusu.]]
**Radiāns** ir SI pamatmērvienība plaknes leņķu mērīšanai, to saīsināti apzīmē ar *rad*. Vienu radiānu liels centra leņķis no riņķa līnijas atdala loku, kura garums ir vienāds ar riņķa rādiusu. Šī ir bezdimensionāla mērvienība, tāpēc radiāna apzīmējumu *rad* parasti neraksta.

Vispārīgāk leņķa lielums radiānos ir leņķa atdalītā loka garuma attiecība pret šīs riņķa līnijas rādiusu. Tātad, piemēram, 360° leņķa lielums radiānos ir \frac {2 \pi r} {r} = 2 \pi \mbox{ rad}. Viens radiāns tātad ir \frac {360^{\circ}} {2 \pi} = \frac {180^{\circ}} {\pi} \approx 57^{\circ}.

## Pāreja no grādiem uz radiāniem un otrādi

:\alpha [^{\circ}] = \alpha [\mbox{rad}] \cdot \frac {180^\circ} {\pi}
:1 \mbox{ rad} = 1 \cdot \frac {180^\circ} {\pi} \approx 57.2958^\circ 

:\alpha [\mbox{rad}] = \alpha [^{\circ}] \cdot \frac {\pi} {180^\circ}
:1^\circ = 1 \cdot \frac {\pi} {180^\circ} \approx 0,0175 \mbox{ rad}

Bieži lietojamo leņķu lielumi grādos un radiānos

## Skatīt arī

* Leņķis

## Ārējās saites

* Online Unit Converter Pro
Feodosija

**Feodosija** (, ) vai **Kefe** () ir sena pilsēta Ukrainas dienvidos, Krimas Autonomajā Republikā. Osta un populārs kūrorts Melnās jūras krastā. Administratīvi Krimas Autonomās Republikas republikas nozīmes pilsēta (kopējā teritorija ,  iedzīvotāju), kurai pakļauta arī Koktebelas, Ordžonikidzes un Primorskas pilsētciemati, kā arī trīs ciema padomes. Feodosija ir armēņu cilmes krievu gleznotāja Ivana Aivazovska dzimtā pilsēta.

## Vēsture
Feodosija ir viena no senākajām zināmajām pilsētām Ukrainā. Pilsētu 6. gadsimtā p.m.ē. dibināja sengrieķu kolonisti no Milētas un tās senais nosaukums bija Teodosija (). Mūsu ēras 4. gadsimtā to nopostīja huņņi. Līdz pat 13. gadsimtam Feodosija bija neliels ciematiņš, kurš kādu laiku bija hazāru, bet kādu laiku Bizantijas ietekmē. Līdz ar pārējo Krimu tā nokļuva kumānu varā, bet 1230. gados ieņēma mongoļi. 13. gadsimta beigās Feodosiju no Zelta ordas iegādājās Dženovas tirgotāji, nosaucot par Kafu (*Caffa* vai *Kaffa*). Tā kļuva par vienu no lielākajām ostas pilsētām Melnajā jūrā un par svarīgu vergu tirdzniecības centru. Tiek uzskatīts, ka no Kafas 1347. gadā ar dženoviešu tirgotājiem Eiropā ieviesās Melnā nāve. 1380. gadā Kafā nogalināja Zelta ordas karavadoni Mamaju.

1475. gadā to iekaroja Osmaņu impērijas karavadonis Džediks Ahmeds-pašā. Ar Kefes (*Kefe*) nosaukumu tā bija viena no svarīgākajām ostām Melnajā jūrā. 1783. gadā cietoksni un ostu pakļāva Krievijas Impērija un 1802. gadā to pārdēvēja vecajā grieķu vārdā par Feodosiju (*Феодосия*). Otrā pasaules kara laikā Feodosijā notika sīvas kaujas un tā tika stipri nopostīta. 1954. gadā Feodosiju iekļāva Ukrainas PSR sastāvā. 2006. gadā pilsētā notika masu protesti pret ASV karavīru ierašanos.

Krimas aneksijas laikā 2014. gada martā to okupēja Krievijas bruņotie spēki.

## Atsauces

## Ārējās saites
Telpas leņķis

**Telpas leņķis** ir telpas daļa, ko ierobežo no viena punkta (telpas leņķa virsotnes) izejošu staru kopums, kuri krusto kādu noteiktu virsmu. Telpas leņķa robeža ir koniska virsma.

thumb|200px|Telpas leņķis

Telpas leņķi izsaka ar sfēras, kuras centrs ir telpas leņķa virsotne, daļas laukuma, kuru izgriež dotais telpas leņķis, attiecību pret šīs sfēras rādiusa kvadrātu:

::\Omega\,=\,{S\over R^2}

SI sistēmā telpas leņķa mērvienība ir bezdimensionāls lielums, ko sauc par steradiānu.

## Skatīt arī

* Konuss
* Leņķis
Steradiāns

thumb|200px|Steradiāna grafiskais attēlojums
**Steradiāns** ir telpas leņķa bezdimensionāla mērvienība SI. To apzīmē ar *sr*. 1 steradiānu liels telpas leņķis izgriež no sfēras, kuras rādiuss ir 1 vienība, virsmu ar 1 kvadrātvienības lielu laukumu.

Pilnas sfēras telpas leņķis ir 4π steradiānu.

## Skatīt arī
* Leņķis
* Radiāns

## Ārējās saites
Mario Lemjē

**Mario Lemjē** (; dzimis 1965. gada 5. oktobrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, uzbrucējs. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem hokejistiem. Lemjē ir pašreizējais Nacionālās hokeja līgas kluba Pitsburgas "Penguins" īpašnieks. Klubu viņš iegādājās 1999. gadā, kad tas bija uz bankrota robežas.

## Spēlētāja karjera
NHL klubā Pitsburgas "Penguins" Lemjē aizvadīja 17 sezonas, divreiz (1991. un 1992. gadā) izcīnot Stenlija kausu. 1984. gada NHL draftā "Penguins" viņu izvēlējās ar kopējo 1. numuru. Pirms spēlēšanas NHL viņš trīs sezonas aizvadīja QMJHL līgas klubā Lavalas "Voisins". Mario Lemjē 1997. gadā paziņoja par savu aiziešanu no hokeja, bet 2000. gadā, kad viņš jau bija kļuvis par jauno "Penguins" īpašnieku, Lemjē tomēr atgriezās. No 1987. līdz 1994. gadam viņš bija Pitsburgas "Penguins" kapteinis.

Kānadas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1983. gada Pasaules čempionātā junioriem, 1985. gada Pasaules čempionātā, 1987. gada Kanādas kausa izcīņā, kā arī 2002. gada Olimpiskajās spēlēs un 2004. gada Pasaules kausa izcīņā. Kanādas kausa izcīņā, Olimpiskajās spēlēs un Pasaules kausa izcīņā viņš kopā ar izlasi izcīnīja zelta medaļas. Olimpiskajās spēlēs un Pasaules kausa izcīņā viņš bija arī komandas kapteinis.

Viņam pieder 10 NHL un 10 "Penguins" rekordi. 1985. gadā izcīnīja Kaldera balvu. Trīs reizes (1988., 1993. un 1996. gadā) izcīnījis Hārta balvu. 6 reizes (1988., 1989., 1992., 1993., 1996. un 1997. gadā) izcīnījis Ārta Rosa balvu. 1986., 1988., 1993. un 1996. gadā izcīnīja Lestera Pīrsona balvu. 1993. gadā izcīnīja Billa Mastertona balvu. 2000. gadā izcīnīja Lestera Patrika balvu. 1993. gadā izcīnīja arī Lī Mārša balvu, kuru pasniedz Kanādas gada labākajam sportistam. Piedalījies 10 NHL visu zvaigžņu spēlēs, 3 reizes (1983., 1989. un 1999.) atzīts par visu zvaigžņu spēles vērtīgāko spēlētāju.

## Ārējās saites
Rauna (upe)

**Rauna** ir Gaujas kreisā pieteka Vidzemē, Cēsu un Smiltenes novadā. Tās garums ir 50 km, savukārt kritums 183 m. Upes krastā atrodas ievērojamais šūnakmens atsegums Raunas Staburags, valsts nozīmes ģeoloģiskais piemineklis.

## Upes raksturojums
Upes garums 50 km, kritums 183 m (3,6 m/km). Vidējais caurplūdums grīvā: 3,8 m³/s. Iztek no Slutaiša (Raunaiša) ezera Vidzemes augstienē. Upe sākumposmā visai strauja, ar stāviem krastiem. Augšpus Raunas labajā krastā atrodas ievērojamais šūnakmens veidojums Raunas Staburags. Tālāk upe tek pa līdzenumu, krasti ap 3 — 5 m augsti. Ūdenstūrismam izmantojama no Raunas un arī tad tikai palu laikos. Daudz pārkritušu koku. Upē dzīvo alatas.

## Pietekas
;Labā krasta
*Večupe (1,5 km);
*Klampupe (4 km);
*Cimziņa (6 km);
*Spīga (4,6 km);
*Irbīšu grāvis (1,8 km);
*Viestura strauts (2,6 km). 

;Kreisā krasta
* Līčupe (14 km); 
* Ārupīte (8 km); 
* Tālīte (5 km); 
* Raunis (22 km); 
* Vaive (18 km).

## Dzelzceļa tilts (1887)


Priekule vald, maantee P20. 2.jpg
Raudteesild üle Rauna jõe, pärast ehituse lõppu - Railway bridge over the Rauna River, after the end of construction (12809974535).jpg
Raudteesild üle Rauna jõe, sammaste ehitamine - Railway bridge over the Rauna River, construction of the pillars (12810067093).jpg


## Atsauces
Slutaisis

**Slutaisis** (arī **Slutaušu ezers**, **Slutaužu ezers**, **Ramaužu ezers**, **Žūru-Slutausis**) ir ezers Smiltenes novada Raunas pagastā. Atrodas pagasta pašos dienvidaustrumos, apdzīvotu vietu tiešā tuvumā nav. No ezera iztek Raunas upe. Ezerā darbojas bebri, kas pacēluši ūdenslīmeni, līdz ar to ezera krasti ir grūti pieejami. No zivīm ezerā sastopamas rauda, rudulis, līdaka un asaris.

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
Raunas Staburags

**Raunas Staburags** ir unikāls dabas veidojums Raunā, Raunas pagastā, Smiltenes novadā — avotu veidots saldūdens kaļķiežu atsegums. Šī objekta vecums tiek lēsts ap 8000 gadiem. Raunas Staburags atrodas Raunas ielejas labā krasta nogāzē, aptuveni 800 m augšpus autoceļa P28 tilta, aptuveni 1,5 km attālumā no Raunas centra. Šis šūnakmens veidojums ir aptuveni 3,5 m augsts un 17 m garš, tas veidojies, sūnām pārkaļķojoties kalcija karbonātu saturošajā avota ūdenī vairāku gadsimtu garumā. Šis ir vienīgais šāda veida dabas objekts Latvijā pēc Daugavas Staburaga applūdināšanas. Vieglās pieejamības un apmeklētāju nevērības dēļ Raunas Staburags ir viens no apdraudētākajiem Latvijas dabas objektiem. Avots, kas plūst pāri Staburagam, turpina to audzēt arī mūsdienās. Kraujā ir līdz 1,1 m augsta un līdz 1,3 m dziļa niša, kurā plūst nogāzē iztekošo avotu ūdeņi. Kopējais kāpņveidīgās kraujas garums ir 35 m.

Raunas Staburags ir īpaši aizsargājama dabas teritorija, ģeoloģisks dabas piemineklis, tas iekļauts Eiropas Savienības aizsargājamo dabas teritoriju tīklā *[[Natura 2000]]*.

## Flora un fauna
Raunas Staburagā bija iespējams ieraudzīt Alpu kreimuli (*Pinguicula alpina L.*), kas ir nevienmērīgi izplatīta arktisko un kalnu apvidu suga Eiropā un Āzijā, tomēr pēdējo 15 gadu laikā minētā suga nav konstatēta šajā apkārtnē, par iemeslu varētu būt apmeklētāju veidotais intensīvais nomīdījums uz atseguma un tā tuvumā. Baltijas reģionā augs atrodams ļoti reti, galvenokārt Baltijas jūras salās un Skandināvijas pussalas ziemeļdaļas kalnu rajonos. Vienīgā dabiskā atradne Daugavas ielejā uz Staburaga iznīcināta 1965. gadā, izveidojot HES ūdenskrātuvi. Tiek uzskatīts, ka kreimule no Staburaga atradnes pārstādīta līdzīgās augsnēs uz saldūdens kaļķa avotu izplūdes vietās pie Priekuļiem un Raunas. Raunas atradne saglabājās līdz 20. gadsimta beigām, tomēr eksemplāru skaits bija mazs. To apdraudēja latvāņa izplatīšanās atradnes tiešā tuvumā un nomīdīšana, tūristiem apmeklējot Raunas ieleju. 21. gadsimtā vairs nav atrasta, un tiek uzskatīta par izzudušu.

Raunas Staburaga apkārtnē sastopamas retas sūnu sugas, piemēram, mainīgā avotspalve, paparžu dzīslenīte (*Cratoneuron licinum*) un vairzaru pellija (*Pellia endiviifolia*). Zīdītāji, kā piemēram bebrs un ūdrs, kā arī zivis — alata, kas iekļauta Sarkanajā grāmatā, un strauta nēģis.

## Attēlu galerija

Attēls:Raunas Staburags 5.jpg|Raunas Staburags no Vidzemes šosejas (A2) puses
Attēls:Raunas staburags ziemā - panoramio.jpg|Raunas Staburags ziemā
Attēls:Raunas Staburags 2.jpg|Informatīvais stends  
Attēls:Raunas Staburags 3.jpg|Informatīvā plāksne  
Attēls:Raunas Staburags 7.jpg|Kāpnes no Raunas Staburaga uz auto stāvvietu 
Attēls:Raunas Staburags 6.jpg|Ūdens pilienu virtenes no Raunas Staburaga  


## Atsauces

## Ārējās saites
* Jērāns P. (sastād.), 1987. Latvijas Padomju enciklopēdija 9. Sējums. Rīga. Galvenā enciklopēdiju redakcija, 719. lpp.
* Raunas Staburags
* Raunas Staburags - Praktiskā informācija
* Levitas J., Raunas iedzīvotājs. 2015. gada 3. martā.
* Raunas Staburags
* Most viewed things to do in Cesu rajons
Doku Atis

**Doku Atis** (dzimis , miris ) bija latviešu rakstnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis kā Oto Doka (*Otto Dokka*) 1861. gada 16. janvārī Dzelzavas pagasta "Muceniekos",  divus gadus mācījās Dzelzavas pagasta skolā un pēc tam no 1874. gada trīs gadus Cesvaines draudzes skolā. Līdzekļu trūkuma dēļ viņš nevarēja turpināt izglītoties, tāpēc strādāja vecāku saimniecībā. 
1878.—1887. gadā bija palīgskolotājs Dzelzavas pagastskolā deviņus gadus, vienlaicīgi strādādams, īpaši vasarās, arī lauku darbus. No ietaupītās algas viņš uzcēla dzīvojamo māju (līdz tam laikam dzīvoja rijā).
1892.—1893. gadā strādāja Ropažu skolā, šajā laikā Doku Atis iepazinās ar „Dienas Lapas” redaktoru Jāni Pliekšānu (Raini) un kļuva par atzītu dzejnieku un prozaiķi. 
Vēlāk strādāja Inčukalna muižā par saimniecības pārzini un rēķinvedi (1893—1903), 1903. gada rudenī atgriezās savās dzimtajās mājās Muceniekos, kur drīz nomira no ielaistas tuberkulozes. Apglabāts Dzelzavas kapos.

## Literārais darbs
Doku Ata tapšanu par rakstnieku ietekmēja Kaudzīšu romāns Mērnieku laiki, Mātera raksti, kā arī Šekspīra, Gētes, Šillera un Heines darbi.

Savus pirmos darbus viņš ar pseidonīmu *Švurksts* iesūtīja Mājas Viesim. Tā redaktors Laubes Indriķis viņam atsūtīja vēstuli, kurā atzina humorista dāvanas, kas šur tur uzmirdzot viņa mēģinājumos. Paklausīdams vietējā mācītāja pamudinājumam, Doku Atis dažus rakstus iesūtīja arī Latviešu Avīzēm.

Savus darbus Doku Atis rakstīja trūcīgos apstākļos, darbodamies gan skolā, gan mājās. Viņa centienu un domu biedri bija dzejnieks Augusts Kažoks un vēlākais filologs Kauliņš.
thumb|Doku Ata piemiņas zīme pie Ropažu skolas

Darbi: 
* Ziedoņa pušķīši (1888),
* Biedrības svētki (1889), 
* Divas Jāņu dienas (1890), 
* Par Adatu un Īlenu (1891),
* Vectēvs (1891), 
* Paugurieši (1893), 
* Krišs Laksts (1893),
* Mans Dzīves Rīts (1894),
* Sirdsapziņa (1901),
* Mākslinieks (skice, 1902).

## Piemiņa
* Dzelzavas pagasta Biksenes kapos 1922. gadā atklāts piemineklis rakstnieka atdusas vietā.
* 1970. gadā rakstnieka dzimtajās mājās "Mucenieki" iekārtots memoriālais muzejs.
* Ropažos pie skolas atklāta piemiņas zīme ar darba gadiem.
Uguns iegūšana

thumb|Uguns iegūšana
thumb|Uguns iegūšana, berzējot divus kokus vienu pret otru

Sākotnēji cilvēki **uguni ieguva** mežu ugunsgrēkos un citos dabas izraisītos aizdegšanās gadījumos. Taču tas padarīja cilvēkus atkarīgus no uguns, un lika tiem uguni uzturēt arī tad, kad tas nebija nepieciešams. Taču ar laiku cilvēki iemācījās uguni iegūt paši. Senākie uguns iegūšanas veidi bija no dzirkstelēm, šķiļot divus krama gabalus uz viegli uzliesmojošas vielas vai arī intensīvi beržot divus koka gabalus vienu pret otru, tādējādi paaugstinot temperatūru līdz aizdegšanās pakāpei. Arheologi atklājuši, ka cilvēki ar kramu prata iegūt uguni jau vismaz pirms 790 000 gadu. Uzlabotā variantā šie uguns iegūšanas veidi tiek izmantoti arī mūsdienu sabiedrībā. Šķiltavās tiek izmantots kramiņš, kuru šķiļot ar tērauda ritenīti, aizdedzina degmaisījumu vai gāzi. Iegūstot uguni ar sērkociņiem, sērkociņa gals, kas ir pārklāts ar viegli aizdedzināmu vielu, ir strauji jāberž pret zēveli, kurai ir abrazīva virsma. Berzes ceļā izdalītais siltums ir pietiekošs, lai sērkociņa pārklājums aizdegtos.

## Uguns iegūšanas veidi

* Berzējot divus koka gabalus vienu pret otru, aizdedzina posu vai citas viegli uzliesmojošas vielas. Klasiskā veidā šādu metodi pārsvarā izmanto maz attīstītas ciltis. Tāds iegūšanas veids prasa milzīgu fizisko piepūli.

* Šķiļot divus kramus vienu pret otru, aizdedzina viegli uzliesmojošu vielu. Šāds uguns iegūšanas paņēmiens senāk tika plaši pielietots šaujamieročos (kramenīcās), ar izšķiltu dzirksteli aizdedzinot šaujampulveri. Tādā pašā veidā darbojās arī pirmās mehāniskās šķiltavas.

* Ar sērkociņiem iegūst uguni dažādās sadzīves situācijās. Ir jāuzmanās, lai sērkociņi nesamirkst, jo tad sērkociņa galviņa zaudē viegli uzliesmojošās īpašības. Arī stipri vējainā laikā ar sērkociņiem ir grūti kaut ko aizdedzināt, jo vējš viegli tos nopūš. Ir arī grūti ar sērkociņiem aizdedzināt slikti aizdedzināmas vielas.

* Ar elektrisko dzirksteli, tai pārlecot starp diviem kontaktiem. Tādā veidā tiek aizdedzināts degmaisījums iekšdedzes dzinējos. Šādā veidā tiek aizdedzināti arī mūsdienu gāzes plīšu degļi. Tagad tiek ražotas arī šķiltavas ar pjezoelementiem, kuras arī izmanto elektriskās dzirksteles palīdzību.

* Ar lēcas vai ieliekta spoguļa palīdzību koncentrējot Saules starus uz virsmas, kuru viegli aizdedzināt. Tādā veidā, sākoties Olimpiskajām spēlēm, tiek aizdedzināta olimpiskā lāpa. Ir vēsturiskas liecības, ka pēc Arhimēda iniciatīvas, koncentrējot daudzu spoguļu atstarotos Saules starus uz ienaidnieka kuģiem, tos aizdedzināja. Mežos bieži vien ugunsgrēks izceļas no pamestām stikla pudeļu lauskām, Saules stariem aizdedzinot augu segu.

## Atsauces