Aleksandrs II Romanovs

**Aleksandrs II Romanovs** (; dzimis , miris ) bija Krievijas Impērijas ķeizars no 1855. līdz 1881. gadam, arī Polijas karalis, Somijas lielhercogs, Kurzemes un Zemgales hercogs, Livonijas hercogs utt.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1818. gada 17. aprīlī (6. jūlijā pēc jaunā stila) Maskavā Krievijas Impērijas ķeizara Nikolaja I un viņa sievas Prūsijas princeses Šarlotes (pēc pāriešanas pareizticībā — Aleksandras Fjodorovnas) ģimenē.
Kā troņmantnieku tēvs viņu iesaistīja valsts pārvaldē uzreiz pēc pilngadības sasniegšanas: 1834. gadā viņš sāka strādāt Senātā, 1835. gadā kļuva par Svētās Sinodes locekli, no 1841. gada bija Valsts padomes loceklis, no 1842. gada Ministru komitejas loceklis.
1837. gadā viņš apceļoja 29 Krievijas Impērijas Eiropas, Aizkaukāza un Rietumsibīrijas guberņas. 1838.-1839. gados apceļoja Eiropas valstis.
[left|left|thumb|[Mangaļsalas akmeņi par godu Aleksandra II un viņa dēla Nikolaja Aleksandroviča apmeklējumiem 1856. un 1860. gadā.]]

Pēc Nikolaja I nāves  viņš kļuva par Krievijas Impērijas ķeizaru Aleksandru II, 1856. gada maijā apmeklēja Rīgu un Daugavgrīvas cietoksni, tajā pašā gadā izsludināja amnestiju dekabristiem un Polijas-Lietuvas Novembra sacelšanās dalībniekiem. Uz trim gadiem pārtrauca rekrutēšanu armijā.
Pirmais Aleksandra II ārpolitiskais akts bija 1856. gada Parīzes miera līguma parakstīšana, kas izbeidza Krimas karu.

1861. gadā Aleksandrs II izsludināja likumu par dzimtbūšanas likvidēšanu visā Krievijā pēc Baltijas guberņu dzimtbūšanas atcelšanas reformu parauga. Ierobežoja cenzūru un uzsāka plašas tieslietu, izglītības sistēmas, pilsētu, zemes un armijas reformas, izveidojot trīs veidu kara apgabalus (pierobežas, aizmugures un Āzijas). 
1863.-1864. gados apspieda Polijas-Lietuvas Janvāra sacelšanos.

Aleksandrs II turpināja impērijas ekspansiju uz dienvidaustrumiem, pabeidza Kaukāza iekarošanu (Kaukāza karš). 1865.-1881. gadā pievienoja impērijai lielu daļu Vidusāzijas (Krievijas Turkestāna).
1867. gadā pārdeva Aļasku ASV.
1877.—1878. gadā vadīja Krievu—turku karu ar Osmaņu impēriju.

Aleksandrs II piedzīvoja vairākus atentātus. 1866. gadā Sanktpēterburgā viņu mēģināja nošaut Dmitrijs Karakozovs. 1867. gadā Pasaules izstādes laikā Parīzē viņu, uzbrūkot karietei, kurā atradās arī Napoleons III, mēģināja nogalināt poļu emigrants Antonijs Berezovskis. 1879. gadā viņu mēģināja nošaut Aleksandrs Solovjovs. Šajā laikā izveidojās radikālo revolucionāru organizācija "Tautas griba" (*[[Narodnaja Voļa]]*), kura par vienu no saviem mērķiem izvirzīja valdnieka nogalināšanu. Šajā pašā gadā tā mēģināja uzspridzināt imperatora vilcienu Krimā, bet 1880. gadā organizācijas pārstāvis Stepans Halturins Ziemas pilī izvietoja spridzekli ēdamtelpā, kas nogalināja 11 cilvēkus, bet neskāra Aleksandru II un ģimeni.

Tomēr savu mērķi *Narodnaja Voļa* sasniedza, un Aleksandrs II gāja bojā teroristu sarīkotā atentātā 1881. gada 1. martā (13. martā pēc jaunā stila) Sanktpēterburgā. Sākotnēji viņu plānoja uzspridzināt, izvietojot spridzekli zem ielas seguma, taču imperatora maršruts tika izmainīts. Izšķirošo atentātu veica Nikolajs Risakovs un Ignācijs Griņevickis, izmetot divus spridzekļus, no kuriem otrais bija valdniekam nāvējošs.

## Ģimene
thumb|270px|Aleksandrs II ar sievu Mariju un troņmantnieku Aleksandru (ap 1865). 
1841. gadā troņmantnieks Aleksandrs apprecējās ar Hesenes-Darmštates princesi Mariju (, pareizticībā kristīta kā Marija — *Мария Александровна*, 1824—1880).

Bērni:
* meita Aleksandra (*Александра Александровна*, 1842.-1849.)
* dēls Nikolajs (*Николай Александрович*, 1843.-1865.)
* dēls Aleksandrs (*Александр Александрович*, 1845.-1894.), ķeizars Aleksandrs III
* dēls Vladimirs (*Владимир Александрович*, 1847.-1909.)
* dēls Aleksejs (*Алексей Александрович*, 1850.-1908.)
* meita Marija (*Мария Александровна*, 1853.-1920.),
* dēls Sergejs (*Сергей Александрович*, 1857.-1905.)
* dēls Pāvils (*Павел Александрович*, 1860.-1919.)

Pēc sievas nāves 1881. gadā viņš apprecējās otro reizi ar kņazieni Katrīnu Dolgorukovu (*Долгорукова, Екатерина Михайловна*, 1847-1922), kas jau ilgu laiku pirms tam bija viņa mīļākā. Viņa un viņu trīs kopīgie bērni 1880. gadā ieguva uzvārdu "Jurjevski":
* Georgijs Jurjevskis (*Георгий Александрович Юрьевский*, 1872—1913);
* Olga Jurjevska (*Ольга Александровна Юрьевская*, 1873—1925);
* Boriss (1876);
* Katrīna Jurjevska (*Екатерина Александровна Юрьевская*, 1878—1959).

Family Alexandre 2.jpg|Aleksandrs II ar bērniem. No kreisās: Marija, Sergejs, Vladimirs, Aleksandrs, Aleksejs, Nikolajs (1861)
Александр II с семьёй. 1870-1873гг 1421055333 e1t3.jpg|Aleksandrs II ar bērniem (no kreisās: Pāvils, Sergejs, Marija, Aleksejs, Aleksandrs, Vladimirs), vedeklu un mazdēlu Nikolaju (1873)
Светлейшая кн. Екатерина М.Юрьевская(Долгорукова) с сыном Георгием и дочерью Ольгой.jpg|Aleksandra II otrā sieva Katrīna Jurjevska ar viņu kopīgajiem bērniem Georgiju un Olgu


## Ārējās saites