Ungārijas Pirmā republika

**Ungārijas Pirmā republika** (), dēvēta arī par **Ungārijas Demokrātisko Republiku**, oficiāli **Ungārijas Tautas Republika** (), bija īslaicīgi pastāvoša starptautiski neatzīta valsts, kas pacifistiskās Mihāja Kāroji vadītās valdības ārējās un militārās politikas dēļ ātri zaudēja teritoriju un ietekmi. Tā pastāvēja no 1918. gada 16. novembra līdz 1919. gada 8. augustam, ja neskaita 133 dienu pārtraukumu, kad varu Ungārijā sagrāba Ungārijas Padomju Republika. Republiku izveidoja pēc Austroungārijas sabrukuma pēc Pirmā pasaules kara, aizstājot Transleitāniju. Grāfa Mihāja Kāroji pacifistiskās valdības valdīšanas laikā, Ungārija bez bruņotas pretestības zaudēja kontroli pār aptuveni 75% no savām bijušajām pirms Pirmā pasaules kara teritorijām, kas bija aptuveni 325 411 km², un tā militāri nepretojās ārvalstu okupācijai. Ungārijas Pirmo republiku gāza Ungārijas Padomju Republika, taču to īslaicīgi atjaunoja pēc tās sagrāves un galu galā tās vietā nāca Ungārijas Republika.

## Nosaukums
"Ungārijas Tautas Republika" par valsts oficiālo nosaukumu kļuva 1918. gada 16. novembrī, un to lietoja līdz Dēneša Berinkei valdības gāšanai 1919. gada 21. martā. Pēc Ungārijas Padomju Republikas sabrukuma, Ģulas Peidla valdība 1919. gada 2. augustā atjaunoja valsts pirmskomunisma nosaukumu.

Ištvāna Frīdriha valdība 8. augustā mainīja valsts nosaukumu uz "Ungārijas Republika", tomēr nosaukums "Ungārijas Tautas Republika" joprojām parādījās dažos valdības izdotajos dekrētos šajā laika periodā.

## Vēsture
### Kāroji ēra
Ungārijas Tautas Republiku izveidoja notikumi Asteru revolūcijā, kas aizsākās Budapeštā 1918. gada 31. oktobrī. Tajā dienā Ungārijas karalis Kārlis IV (Austroungārijas ķeizars Kārlis I Hābsburgs) par Ungārijas premjerministru iecēla sacelšanās līderi Mihāju Kāroji. Kāroji gandrīz uzreiz pēc stāšanās amatā pieņēma pirmo aktu par oficiālu personālūnijas izbeigšanu starp Austriju un Ungāriju. 13. novembrī karalis Kārlis nāca klajā ar paziņojumu par aiziešanu no Ungārijas politikas. Dažas dienas vēlāk, 16. novembrī, pagaidu valdība pasludināja Ungāriju par tautas republiku, ar Kāroji gan premjerministra, gan pagaidu prezidenta amatā. Šis notikums beidza aptuveni 400 gadu ilgo Hābsburgu dinastijas valdīšanu Ungārijā.

Ungārijas Karaliskajā landesvērā joprojām bija vairāk nekā 1 400 000 karavīru, kad Mihāju Kāroji pasludināja par Ungārijas premjerministru. Kāroji pakļāvās ASV prezidenta Vudro Vilsona prasībai pēc pacifisma, pavēlot Ungārijas armijai vienpusēji atbruņoties. Tas notika Bēlas Lindera (kara ministra) vadībā 1918. gada 2. novembrī. Pateicoties tās armijas pilnīgai atbruņošanai, Ungārijai bija jāpaliek bez valsts aizsardzības laikā, kad tā bija īpaši neaizsargāta. Ungārijas pašatbruņošanās padarīja Ungārijas okupāciju iespējamu salīdzinoši nelielajai Rumānijas armijai, Francijas un Serbijas apvienotajai armijai un jaundibinātās Čehoslovākijas bruņotajiem spēkiem.

Kāroji valdības darbības nespēja apturēt tautas neapmierinātību, it īpaši tad, kad Antantes lielvaras sāka pārdalīt teritoriju, ko daudzi uzskatīja par Ungārijas tradicionālo teritoriju, Rumānijas Karalistei, Serbu, horvātu un slovēņu karalistei un Čehoslovākijas Pirmajai republikai. Jaunā valdība un tās atbalstītāji cerībās uz Ungārijas teritoriālās integritātes saglabāšanu, attālinājās no Cisleitānijas un Vācijas Impērijas, cerot nodrošināt atsevišķu miera līgumu izmantojot Kāroji ciešos sakarus Francijas Trešajā republikā. Kad Kāroji iecēla Oskaru Jāsi par jauno Ungārijas nacionālo minoritāšu lietu ministru, Jāsi nekavējoties piedāvāja demokrātiskus referendumus par strīdīgajām robežām etniskajām minoritātēm, taču šo minoritāšu politiskie līderi Parīzes miera konferencē atteicās no pašas idejas par demokrātiskiem referendumiem par strīdīgajām teritorijām. Pēc Ungārijas pašatbruņošanās, Čehoslovākijas, Serbijas un Rumānijas politiskie līderi izvēlējās uzbrukt Ungārijai, nevis rīkoja demokrātiskus plebiscītus par strīdīgajām teritorijām.

Militārie un politiskie notikumi strauji un krasi mainījās pēc Ungārijas atbruņošanās:
*1918. gada 5. novembrī Serbijas armija ar Francijas armijas palīdzību šķērsoja Ungārijas dienvidu robežas;
*8. novembrī Čehoslovākijas armija šķērsoja ziemeļu robežas
*13. novembrī Rumānijas armija šķērsoja austrumu robežas

Antante uzskatīja Ungāriju par partneri sakautajā dubultmonarhijā un sagrāva ungāru cerības ar secīgu diplomātisko notu piegādi. Katra nota pieprasīja aizvien vairāk zemes atdošanu citām etniskajām grupām. 1919. gada 20. martā Francijas Antantes misijas vadītājs Budapeštā nodeva Kāroji notu, kurā tika noteiktas galīgās Ungārijas pēckara robežas, kuras ungāri uzskatīja par nepieņemamām. Kāroji un premjerministrs Dēnešs Berinkei tagad bija sarežģītā situācijā. Viņi zināja, ka Francijas notas pieņemšana apdraudētu valsts teritoriālo integritāti, taču viņi nevarēja to noraidīt. Protestējot, Berinkei atkāpās no amata.

Kāroji informēja valdību, ka tikai Ungārijas Sociāldemokrātiskā partija, iespējams, varētu izveidot jaunu valdību. Kāroji nezinot, sociāldemokrāti bija apvienojušies ar Ungārijas Komunistisko partiju. Komunisti solīja, ka Krievijas SFPR palīdzēs Ungārijai atjaunot tās sākotnējās robežas. Lai gan sociāldemokrātiem bija vairākums nesen apvienotajā Ungārijas Sociālistiskajā partijā, Bēlas Kuna vadītie komunisti nekavējoties pārņēma kontroli un 1919. gada 21. martā paziņoja par Ungārijas Padomju Republikas izveidi.

## Atjaunošana un likvidācija
Pēc Padomju Republikas sabrukuma 1919. gada 1. augustā, pie varas nāca sociāldemokrātiskā valdība — tā sauktā "arodbiedrību valdība" — Ģulas Peidla vadībā. 2. augustā tika izdots dekrēts par valdības formas un oficiālā valsts nosaukuma atjaunošanu atpakaļ uz "Tautas Republiku". Savas īsas pastāvēšanas laikā, Peidla valdība sāka atcelt komunistiskā režīma izdotos rīkojumus.

6. augustā Ištvāns Frīdrihs, Baltā nama biedru asociācijas vadītājs — labēja, kontrrevolucionāra grupa — relatīvi mierīgā apvērsumā ar Rumānijas Karaliskās armijas militāru atbalstu sagrāba varu Ungārijā. Nākamajā dienā Jozefs Augusts pasludināja sevi par Ungārijas reģentu — viņš ieņēma amatu līdz 23. augustam, kad bija spiests atkāpties — un iecēla Frīdrihu par premjerministru. Jaunā valdība oficiāli izveidoja jaunu valsts iekārtu 1919. gada 8. augustā.

## Atsauces

## Ārējās saites