Lidojošie tīģeri

"**Lidojošie tīģeri**" ir vispārpieņemtais nosaukums **Amerikas Brīvprātīgo grupas** (AVG) brīvprātīgo gaisa spēku vienībai, kas 1941.–1942. gadā Otrā Ķīnas—Japānas kara laikā cīnījās Ķīnas Republikas pusē.
To veidoja piloti no Amerikas Savienoto Valstu Armijas Gaisa korpusa (USAAC), Jūras kara flotes (USN) un Jūras kājnieku korpusa (USMC), un to komandēja ģenerālis Klērs Lī Šenolts. Viņu Curtiss P-40B Warhawk lidmašīnas, kas bija marķētas ar Ķīnas krāsām, lidoja amerikāņu kontrolē. Pirms Pērlhārboras, prezidenta Franklina Rūzvelta vadībā, viņu misija bija bombardēt Japānu un aizstāvēt Ķīnas Republiku, taču daudzu kavēšanos dēļ AVG pirmo reizi devās kaujā pēc tam, kad ASV un Japāna savstarpēji pieteica karu viena otrai.

Grupu veidoja trīs iznīcinātāju eskadriļas ar aptuveni 30 lidmašīnām katrā, kas pirms Amerikas iesaistīšanās Otrajā pasaules karā trenējās Birmā, lai aizstāvētu Ķīnas Republiku pret Japānas spēkiem. *AVG* oficiāli bija Ķīnas Republikas gaisa spēku sastāvā. Grupai bija līgumi ar algām no 250 USD mēnesī mehāniķim līdz 750 USD eskadriļas komandierim, kas bija aptuveni trīs reizes vairāk nekā ASV spēkos. Lai gan tā pieņēma dažus civilos brīvprātīgos savā štābā un sauszemes apkalpē, AVG lielāko daļu sava personāla vervēja no ASV militārpersonām.

Lidojošie tīģeri sāka ierasties Ķīnā 1941. gada aprīlī. Grupa pirmo reizi piedalījās kaujās 1941. gada 20. decembrī, 12 dienas pēc Pērlhārboras bombardēšanas. Tā demonstrēja inovatīvas taktiskas uzvaras, kad ziņas ASV avīzēs bija pilnas tikai ar stāstiem par sakāvi cīņā ar Japānu, un kara zemākajā periodā guva tik ievērojamus panākumus gan ASV, gan Sabiedroto spēkiem, ka deva Amerikai cerību, ka tā galu galā varētu sakaut Japānu. AVG piloti saņēma oficiālu atzinību un kaujas prēmijas par 296 ienaidnieka lidmašīnu iznīcināšanu, vienlaikus kaujā zaudējot tikai 14 pilotus. AVG kaujas pieraksti joprojām ir saglabājušies, un pētnieki tos ir atzinuši par ticamiem. 1942. gada 4. jūlijā vienība tika izformēta un aizstāta ar Amerikas Savienoto Valstu armijas gaisa spēku 23. iznīcinātāju grupu, kas vēlāk tika iekļauta ASV Četrpadsmitajos gaisa spēkos ar ģenerāli Šenoltu kā tās komandieri.
## Kaujas aktivitātes
Oficiāli jaunā vienība, kas sastāvēja no trim iznīcinātāju eskadriļām, dienestā sāka darboties 1941. gada 1. augustā. Tās komandieris bija Klērs Lī Šenolts. Kopumā līgums tika noslēgts ar vairāk nekā divsimt pilotiem un zemes tehniķiem.

Dzjana Dzješi valdība brīvprātīgajiem nodrošināja 99 P-40C Tomahawk lidmašīnas (eksporta apzīmējums "Hawk" 81A-3; tika iegādātas 100 vienības, bet viena lidmašīna tika zaudēta piegādes laikā), kas iegādātas Amerikas Savienotajās Valstīs uz amerikāņu kredīta (saskaņā ar Lendlīzi);

Sākotnēji bija paredzēts, ka ar "Tomahawks" apbruņos Ķīnas gaisa spēku vienības, taču ķīnieši, tos notestējuši, atteicās tos pieņemt: viņuprāt, šī lidmašīna nevarētu līdzvērtīgi cīnīties ar japāņu "Zero" lidmašīnām.
Organizatoriski "Lidojošie tīģeri" bija sadalīti trīs eskadriļās:

* "Ādams un Ievas" (angļu: 1. eskadra Adam & Eves)

* "Panda lāči" (angļu: 2. eskadra Panda Bears)

* "Elles eņģeļi" (angļu: 3. eskadra Hell's Angels)
Papildus Ķīnas gaisa spēku identifikācijas zīmēm, lielākā daļa vienības lidmašīnu bija uzkrāsots vienības simbols lidojošs tīģeris.
Vienības galvenā bāze atradās Dunguas gaisa spēku bāzē Rangūnā.
"Lidojošo tīģeru" galvenais uzdevums bija aizstāvēt Birmas-Juņnaņas šoseju (Birmas ceļu), kas kara laikā palika vienīgais sauszemes ceļš militāro piegāžu piegādei Ķīnai.

1941. gada decembra vidū, kad japāņi pastiprināja reidus Juņnaņas provincē, kur beidzās Birmas ceļa Ķīnas posms, Šenolts pārvietoja 1. un 2. eskadriļu uz Kuņminu, bet 3. palika Rangūnā. 1942. gada marta sākumā japāņu ofensīvas dēļ amerikāņi pameta Birmu un koncentrējās Ķīnā.

Pēc tam, 1942. gada jūnijā, "Lidojošie tīģeri", veicot daudzus uzbrukumus uzbrūkošajām japāņu kolonnām, panāca frontes līnijas stabilizāciju gar Salvinas upi. Pēc tam papildus Kuņminas aizstāvēšanai viņu uzdevums kļuva par sauszemes spēku kaujas zonu gaisa aizsardzības pamatu.

Brīvprātīgie lidotāji cīnījās Ķīnā līdz 1942. gada vidum.

67 piloti saņēma līguma prēmiju par iznīcinātām ienaidnieka lidmašīnām. No tiem 60 apgalvoja par vienu vai vairākām gaisā iznīcinātām japāņu lidmašīnām, un 18 kļuva par gaisa "asiem" šī termina Eiropas izpratnē (tas ir, viņi notrieca piecas vai vairāk lidmašīnas).  "Lidojošie tīģeri" zaudēja 51 lidmašīnu: 6 lidmašīnas tika notriektas gaisa kaujās, visas atlikušās no ekspluatācijas izņemtās lidmašīnas tika iznīcinātas negadījumos vai Japānas aviācijas reidu laikā to lidlaukos.

1942. gada 4. jūlijā Amerikas valdība atsauca "Lidojošos tīģerus" no Ķīnas gaisa spēku dienesta un iekļāva tos regulāro ASV armijas vienību sarakstā. Tie tika pārveidoti par ASV armijas 10. gaisa spēku 23. iznīcinātāju grupu. Ķīnā tos sauca par "ASV gaisa spēku speciālajiem spēkiem" vai "Sabiedroto spēkiem, kas cīnās Ķīnā". Grupu turpināja komandēt Klērs Šenolts.

Vērts atzīmēt, ka tikai septiņi no "Lidojošajiem tīģeriem" atgriezās dienestā ASV armijā.

1943. gada 10. martā 23. speciālā gaisa grupa tika pārveidota par ASV armijas 14. gaisa spēkiem, kas sastāvēja no 60 bumbvedējiem un vairāk nekā 100 iznīcinātājiem. Tās komandieris Klērs Šenolts tajā laikā saņēma ģenerāļa dienesta pakāpi.

## Atsauces

## Ārējās saites

* AVG Flying Tigers Assn.
* Extensive documentary with interviews about the Flying Tigers
*  Sino-American Aviation Heritage Foundation
* Annals of the Flying Tigers
* Flying Tigers Heritage Park
* Robert H. Neale Flying Tigers Collection  at The Museum of Flight Digital Collections
* "Flying Tigers In Burma", 30 March 1942 *Life* magazine article, including numerous photographs