Korejiešu deportācija Padomju Savienībā

thumb|Korejiešu deportācijas maršruts Padomju Savienībā 1937. gadā
**Korejiešu deportācija Padomju Savienībā** bija piespiedu pārvietošanas kampaņa, ko īstenoja Padomju Savienības varasiestādes 1937. gadā. Tā bija daļa no Staļina režīma plašākām represijām un etniskās tīrīšanas politikām. Deportācijas galvenais mērķis bija korejiešu tautības pārstāvji, kas dzīvoja Padomju Savienības Tālo Austrumu apgabalos pie robežas ar Japānas Impēriju, galvenokārt Piejūras novadā. 173 000 etnisko korejiešu tika izvesti no Tālo Austrumu pierobežas reģioniem uz neapdzīvotām tuksnešainām vietām Kazahstānā un Vidusāzijā.

Deportācijas iemesls bija tas, ka 1937. gada 7. jūlijā Japānas karaspēks iebruka Ķīnā un Koreja tajā laikā bija Japānas impērijas sastāvdaļa. Tomēr pret korejiešiem kā pret tautu netika izvirzītas apsūdzības par “palīdzības sniegšanu ienaidniekam”. Represijām tika pakļauti arī bijušie projapāņu valsts Mandžukuo pilsoņi un bijušie Ķīnas Austrumu dzelzceļa darbinieki.

Saskaņā ar 1983. gada informāciju un tautas skaitīšanas datiem lielākais skaits korejiešu PSRS (kopā 350 000 cilvēku) dzīvoja Uzbekistānā. Pēc PSRS sabrukuma, atšķirībā no Krievijas un Kazahstānas, Uzbekistānā nebija likuma par piespiedu kārtā pārvietotajām tautām. Daži Uzbekistānā dzīvojošie korejieši, kā arī citu cittautu pārstāvji sāka emigrēt no Uzbekistānas uz citām valstīm, galvenokārt Krieviju un Kazahstānu.

Tēma par korejiešu deportāciju no Tālajiem Austrumiem ilgu laiku ir bijusi tabu tēma. Arhīvu avotu pieejamības trūkums neļāva veikt rūpīgu izpēti. Publicētie darbi galvenokārt balstījās uz memuāriem. 

## Konteksts
Kopš 20. gadsimta 20. gadu beigām PSRS vadība plānoja pārvietot korejiešus no pierobežas reģioniem uz attālajām Habarovskas novada teritorijām. Boļševiku partijas augstākie orgāni šādu iespēju apsprieda 1927., 1930. un 1932. gadā. Proti, 1930. gada 25. februārī Vissavienības boļševiku komunistiskās partijas Centrālkomitejas Politbirojs Staļina vadībā īpaši apsprieda tālāko austrumu korejiešu pārvietošanu. Pilsoņu kara laikā apmēram katrs piektais korejietis no Piejūras novada brīvprātīgi pieteicās cīnīties par boļševikiem Sarkanajā armijā vai partizānu vienībās.

No 1937. gada pavasara centrālajā presē sāka parādīties publikācijas par japāņu diversijām Piejūras korejiešu vidū un par japāņu korejiešu spiegiem. Īpaši laikraksts Pravda 1937. gada 23. martā rakstīja par kāda korejiešu kolhoznieka korejiešu spiega aizturēšanu: “Korejieši - padomju pilsoņi - ir iemācījušies atpazīt ienaidnieku. Padomju patriots - korejietis nogādāja savas tautas ienaidnieku pienācīgā vietā”. Laikraksts “Izvestija” 1937. gada 4. septembrī pēc rīkojuma par deportāciju ziņoja, kā ar pierobežas korejiešu kolhoza “Borjba” priekšsēdētāja Kima Iksena palīdzību robežsargi aizturējuši korejiešu spiegu, ko japāņi atsūtījuši no Mandžukuo.

Pirms deportācijas NKVD veica plaša mēroga represijas, kas izcēlās pat uz 1937. gada represiju uzplaukuma fona: tika arestēti Vissavienības boļševiku partijas līderi, kas bija radušies pēcrevolūcijas gados, gandrīz visi korejiešu komunisti, iznīcināta visa Kominterna Korejas nodaļa, arestēta lielākā daļa korejiešu ar augstāko izglītību. Jau pārvietošanas laikā NKVD arestēja aptuveni 2500 korejiešu no deportējamo vidus. Pirms deportācijas dekrēta pieņemšanas Tālajos Austrumos notika vairāki tīrīšanu un represiju viļņi, kas aptvēra visus sabiedrības slāņus un varas struktūras, tostarp Vissavienības Komunistiskās partijas aparātu, Sarkano armiju, NKVD, inteliģenci un vienkāršos iedzīvotājus. Represēto, pašnāvnieciski noskaņoto un gāzto padomju funkcionāru vietā nāca jauna nomenklatūra, kurai nebija pieredzes darbā ar padomju korejiešiem. Šī jaunā nomenklatūra spēja brutāli izpildīt centrālās valdības izvirzīto uzdevumu — izraidīt korejiešus no Tālo Austrumu apgabala.

## Ārējās saites