open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Beikera sala

**Beikera sala** () ir neapdzīvota koraļļu sala Klusā okeāna centrālajā daļā Fēniksa salu arhipelāgā. Salai ir dabas rezervāta statuss, to pārvalda ASV Zivju resursu un dzīvās dabas aizsardzības dienests. Statistiski šī sala ietilpst ASV Mazajās Aizjūras Salās.

Salu 1818. gadā atklāja amerikāņu vaļu mednieku kuģis *Equator* kapteiņa Ilaišas Foldžera vadībā un nosauca to par **Ņūnantaketu** *(New Nantucket)*. Tagadējais salas nosaukums cēlies no Maikla Beikera *(Michael Baker)*, kurš salu apmeklēja 1834. vai 1832. gadā, lai apglabātu amerikāņu jūrnieku.

Sala nonāca ASV īpašumā 1857. gadā saskaņā ar 1956. gada Gvano salu aktu. Amerikāņi gvano salās ieguva no 1859. gada līdz 1878. gadam, bet pēc tam līdz 1891. gadam to darīja briti. 1935. gadā tika mēģināts salu kolonizēt, tajā nometinot divas ģimenes no Havaju salām. Salā tika uzbūvēta bāka, dzīvojamās mājas. 1942. gadā pēc japāņu uzbrukuma visi četri iedzīvotāji tika evakuēti; salā izvietojās ASV garnizons, tika uzbūvēts lidlauks.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bermudu salas

**Bermuda** () jeb **Bermudu Salas**, pilnais nosaukums Latvijas normatīvajos aktos — **Bermudu salu teritorija**, ir Britu aizjūras teritorija Atlantijas okeānā, nedaudz vairāk kā 1000 kilometrus uz austrumiem no Ziemeļamerikas austrumu krasta. Bermudu salas ir vistālāk uz ziemeļiem izvietojušās koraļļu salas pasaulē. Teritorijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Hamiltona.

## Ģeogrāfija
thumb|250px|Bermudu salu karte
Bermudu salas atrodas Atlantijas okeānā, nedaudz vairāk kā 1000 kilometrus uz austrumiem no Ziemeļamerikas austrumu krasta. Salu grupā ietilpst vairāk nekā 150 salu 53,2 kvadrātkilometru kopplatībā, lielākā sala ir Bermuda (*Main Island, Grand Bermuda*).

### Augājs
Salas klāj bagātīgs augājs, arī mangrovju audzes un daudz ziedaugu. Salu vulkāniskie pamatieži ir apauguši ar koraļļiem.

### Klimats
Bermudu salas atrodas subtropiskajā klimata joslā. Siltās Golfa straumes ietekmē, salās ir maigs un mitrs klimats.

## Ekonomika
Svarīgākās saimniecības nozares ir finanšu pakalpojumi (tostarp apdrošināšana), kā arī tūrisms. Tūristu skaits pēdējos 10 gados ir samazinājies, tomēr šī nozare vēl arvien dod lielākos ienākumus. Vairāk nekā 80% atpūtnieku ierodas no ASV. Lauksaimniecībai piemērotu zemju ir ļoti maz, liliju ziedi ir vienīgā lauksaimniecības eksportprece.

Tā ir viena no turīgākajām valstīm pasaulē pēc IKP uz vienu iedzīvotāju.
Bermudas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 23,1% no IKP.

## Vēsture
Neapdzīvoto salu grupu 1503. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Huans Bermudess (*Juan de Bermúdez*) un tās nosauktas viņa vārdā. 1612. gadā angļu Londonas kompānija Sentdžordža salā izveidoja pirmo apmetni — Ņūlondonu. 1684. gadā salas nonāca Anglijas karaļnama pakļautībā. Kopš 1968. gada Bermudām ir pašnoteikšanās tiesības, bet tās ir Apvienotās Karalistes aizjūras teritorija. 1995. gadā referendumā 73,6% iedzīvotāju nobalsoja pret neatkarību.

## Iedzīvotāji
Vairums iedzīvotāju cēlušies no melnādainajiem vergiem un ieceļotājiem no Portugāles un Lielbritānijas. 2009. gadā Bermudās bija 67 837 iedzīvotāji. Bermudu salas ir viena no visblīvāk apdzīvotajām valstīm pasaulē (1275 iedzīvotāji uz kvadrātkilometru (2009), 8. vietā). Dzīves līmenis Bermudās ir augsts.
thumb|Viena no Bermudas rozā pludmalēm, Estvūdas Parkā

## Atsauces

## Ārējās saites
Valsts himna

**Valsts himna** ir patriotisks skaņdarbs, ko valsts valdība vai parlaments atzīst par valsts oficiālo nacionālo dziesmu. Tā līdz ar karogu un ģerboni ir galvenie nacionālas valsts simboli.

Himnas lieto dažādās svinīgās vai oficiālās situācijās: valsts svētkos, svinībās, īpaša saistība tām ir ar sportu — starptautiskās sacensībās tradicionāli atskaņo uzvarējušās valsts himnu.

## Valstu himnas
Par vecāko Eiropas valsts himnu tiek atzīta Nīderlandes valsts himna *[[Het Wilhemus]]* saukta arī par Vilhelma dziesmu, uzrakstīta laika posmā no 1568. līdz 1572. gadu. Jau kopš 16. gadsimta šo dziesmu dziedāja dažādos pasākumos, bet par oficiālo Nīderlandes valsts himnu tā kļuva 1932. gadā. "Vilhelma dziesmu" mēdz dēvēt arī par vecāko himnu pasaulē.

Kaut Japānas himnas vārdi tika sarakstīti jau 9. gadsimtā, tomēr mūziku šiem vārdiem mūziķis Hajasi Hiromori pievienoja 1880. gadā, bet par Japānas oficiālo valsts himnu tā tika apstiprināta tikai 1999. gadā.

Apvienotās Karalistes nacionālās himnas *[[God Save the King]]* vai *God Save the Queen* ("Dievs, sargi Karali") nosaukums ir vecāks nekā pati dziesma, pazīstama saistībā ar Anglijas floti jau kopš 1545. gada. Tās melodiju sacerēja 1744. gadā, kā himna tā tika izpildīta 1745. gadā.

Franču himnas "Marseljēza" teksts un melodija tika radītas Franču revolūcijas laikā 1772. gadā, tās autors Klods Jozefs Ružē de Lisls. Par Francijas valsts himnu tā kļuva 1870. gados.

Vācijā 19. gadsimta beigās par valsts himnu kļuva dziesma *[[Deutschland, Deutschland über alles]]*, kuru Jozefs Haidns, kā Austrijas Impērijas slavinājumu, bija sacerējis jau 1797. gadā. Teksts tika pierakstīts klāt jau 1848. gadā un līdz ar nacionālisma pastiprināšanos Vācijā kļuva par patriotisku dziesmu vācu tautai.

## Skatīt arī
* Latvijas Valsts himna

## Ārējās saites
Aruba

**Aruba** (papiamento un ) ir 33 km gara sala Mazo Antiļu salu grupā, atrodas 27 km uz ziemeļiem no Venecuēlas piekrastes. Aruba kopā ar Nīderlandi, Sintmārtenu un Kirasao veido Nīderlandes Karalisti. Salas platība ir 193 km², bet iedzīvotāju skaits 2009. gadā bija aptuveni 103 tūkstoši. Salas galvaspilsēta ir Oranjestade. 1986. gada 1. janvārī Aruba atdalījās no Nīderlandes Antiļām.

## Vēsture
Par pirmajiem cilvēkiem Arubā ir maz liecību. Ir zināms, ka to apdzīvoja Amerikas pamatiedzīvotāji ilgi pirms to 1499. gadā atklāja spāņi. Tajā laikā salā dzīvoja aravaku cilts indiāņi. Tie bija zvejnieki, mednieki un vācēji, izmantoja primitīvus instrumentus, kurus izgatavoja no akmens un gliemežvākiem. Arheoloģiskie izrakumi norāda, ka Arubā dzīvojošo indiāņu kultūra bija līdzīga Dienvidamerikā dzīvojošo indiāņu kultūrām.

1513. gadā spāņi gandrīz visus Arubas iedzīvotājus aizveda uz Santodomingo, kur tos izmantoja kā vergus. Sala palika neapdzīvota. 1634. gadā nīderlandieši iekaroja Kirasao, kas kalpoja par bāzi uzbrukumiem spāņu kuģiem. 1636. gadā viņi iekaroja arī Bonairi un Arubu. Tajā laikā Aruba daudzo kazu dēļ, kas tur dzīvoja, bija zināma kā "Kazu sala" (). Faktiski Arubas kolonizācija sākās tikai 18. gadsimtā. Karos starp Apvienoto Karalisti un Nīderlandi Aruba nonāca arī angļu kontrolē (1799—1802 un 1806—1816).

1845. gadā Aruba tika iekļauta Kirasao kolonijā (vēlāk Nīderlandes Antiļas). Tikai 1986. gada 1. janvārī Aruba ieguva neatkarību no Nīderlandes Antiļām. 1990. gadā Aruba centās iegūt neatkarību arī no Nīderlandes, bet šis mēģinājums beidzās neveiksmīgi.

## Ģeogrāfija
Aruba atrodas Mazo Antiļu salu rietumos, Karību jūras dienvidos, aptuveni 27 km uz ziemeļiem no Paragvanas pussalas, kas atrodas Venecuēlā, un 68 km uz rietumiem no Kirasao. Arubas platība ir 193 km², salas garums aptuveni 33 km, bet platums — 8 km. Tai ir jūras robeža ar Venecuēlu un Kirasao. Augstākie punkti ir Jamanota (188 m vjl.) un Oibergs (165 m). Aptuveni 18% no salas platības aizņem Arikoku nacionālais parks.

Arubā valda galvenokārt sauss tropu klimats. Gada vidējā temperatūra ir 28&nbsp;°C, kas nedaudz svārstās atkarībā no sezonas. Dienas temperatūras amplitūda ir aptuveni 4&nbsp;°C. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir tikai 432 mm, no kuriem vairums nokrīt oktobrī un novembrī. Arubu ļoti reti skar tropiskie cikloni.
thumbnail|left|Pludmale Arubā

## Demogrāfija
2009. gadā Arubā dzīvoja  iedzīvotāji, no kuriem 45,4% dzīvoja pilsētās, bet atlikušie 54,6% — lauku apvidos. Dominējošā reliģija ir Romas Katoļu baznīca (82%). Oficiālās valodas ir nīderlandiešu valoda un papiamento (kreolu valoda ar daudziem spāņu un portugāļu cilmes vārdiem).

## Sports
Populārākais sporta veids ir futbols, lai gan Arubas futbola izlase nav tikusi pie lieliem panākumiem. Ikvienās vasaras olimpiskajās spēlēs kopš 1988. gada ir piedalījies vismaz viens pārstāvis no Arubas, bet medaļas nav iegūtas. Ziemas olimpiskajās spēlēs Arubas sportisti nav piedalījušies.

## Atsauces

## Ārējās saites
Neatkarība

**Neatkarība** ir stāvoklis, kad valstij, tautai vai organizācijai ir pašnoteikšanās, pašpārvalde, tā nav citas, augstākas varas pakļautībā. Neatkarības iegūšana bieži nozīmē veiksmīgi izcīnītu atdalīšanos, un tāpēc tiek svinēta. Neatkarības iegūšanas datums parasti ir datums, kopš kura valsts ir suverēna, bet var arī nozīmēt kādu nozīmīgu datumu nācijas veidošanā — dibināšanu, apvienošanu, vai būtisku valsts varas maiņu. Šajā datumā parasti ir neatkarības diena.

Ar neatkarību saprot arī patstāvību, piemēram, persona neatrodas citu pakļautībā, pati pieņem lēmumus. Tiesvedībā neatkarība ir viens no tiesnešu darbības principiem. Tas nozīmē, ka tiesneši lemjot lietas balstās tikai uz likumu, faktiskajiem lietas apstākļiem un personisko pārliecību, nepieļaujot iejaukšanos no malas. Tiesību aktos noteiktas šī principa garantijas, kā arī atbildība par attiecīgā principa pārkāpšanu.

## Suverenitāte

Saistībā ar valsts neatkarību tiek lietots juridisks jēdziens ‘suverenitāte’. Pasaulē ir aptuveni 200 suverēnas valstis. Precīzs skaits nav noteikts, jo dažas valstis nav pilnībā starptautiski atzītas. Apvienoto Nāciju Organizācijā ir 193 dalībvalstis. ANO dalībvalsts nav Vatikāns un vēl vairākas valstis, kuru statuss ir nenoteikts, diskutabls, piemēram, Kosova, kuru Latvija ir starptautiski atzinusi, bet citas valstis nav atzinušas.

Neatkarīgām valstīm raksturīga ir pašpārvalde, zeme un iedzīvotāji, kas šajā zemē dzīvo. Pašpārvalde neatkarīgi no citām valstīm pieņem lēmumus, kas attiecas uz konkrētas valsts iedzīvotājiem.

### Autonomija

Vairākām zemēm, teritorijām ir noteikta autonomija, kas paredz daļēju neatkarību un līdz ar to noteiktās sfēras var lēmumus pieņemt paši. Autonomās zemēs likumi var atšķirties no pārējās valsts likumiem.

## Patstāvība
Personas vai organizācijas patstāvība lielā mērā ir atkarīga no brīvības. Jo lielāka brīvība tiek dota, jo lielākas iespējas personai, organizācijai pieņemt lēmumus, neatkarīgi no citiem. Lēmumu pieņemšanu lielā mērā ietekmē likumdošanas vara. Neatkarība tiek skaidrota arī kā darbība, kuru neietekmē apkārtējā vide, sabiedrība, tās domas. 

## Neatkarība zinātnē
Zinātnē par neatkarību sauc kāda lieluma nesaistību ar citu lielumu vai stāvokli. Neatkarīgais lielums ir tāds parametrs, kuru pētījumā vai eksperimentā maina, lai pētītu kādu citu lielumu, parādību vai procesu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* 
*
Indijas Okeāna Britu teritorija

**Indijas Okeāna Britu teritorija** () ir Lielbritānijai piederoša atkarīga teritorija, kas atrodas Indijas okeānā. Indijas Okeāna Britu teritorijā ietilpst Čagosu arhipelāga koraļļu atoli.

2024. gada 3. oktobrī Apvienotās Karalistes (AK) valdība piekrita atdot šo teritoriju Maurīcijas kontrolē, saglabājot savā pārvaldībā AK-ASV stratēģisko karabāzi Djego Garsijas salā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Britu Virdžīnas

**Britu Virdžīnas** () ir Apvienotās Karalistes aizjūras teritorija Karību reģiona Mazajās Antiļu salās, austrumos no Puertoriko. Visa teritorija atrodas Virdžīnu salu austrumos. Salu rietumos atrodas ASV Virdžīnas.

Britu Virdžīnu lielākās salas pēc iedzīvotāju skaita ir Tortola, Virdžīngorda, Anegada un Josta van Deika sala.

## Ārējās saites
Džērvisa sala

**Džērvisa sala** ir neapdzīvota koraļļu sala Klusā okeāna centrālajā daļā Laina salās. Statistiski šī sala ietilpst ASV Mazajās Aizjūras Salās. Atklāta 1821. gadā, nosaukta atklājēju kuģa *Eliza Francis* īpašnieku vārdā.

## Ārējās saites
Džonstona atols

**Džonstona atols** ir Amerikas Savienotajām Valstīm piederošs neapdzīvots koraļļu atols Klusajā okeānā. Izvietojies okeāna centrālajā daļā ap 1400 km uz dienvidrietumiem no Havaju salām. Tā ir ASV neinkorporēta teritorija, ko pārvalda ASV Iekšlietu departamenta Dabas aizsardzības dienests kā daļu no ASV Klusā Okeāna Salu Aizsargājamām Teritorijām. Statistiski šis atols ietilpst ASV Mazajās Aizjūras Salās. Atolu var apmeklēt tikai ar speciālām atļaujām, galvenokārt tikai zinātnieki.

## Ģeogrāfija
Džonstona atols ir ap 13 km² liels koraļļu atols ar četrām salām. Džonstona sala un Senda ir dabīgas salas, kas mākslīgi paplašinātas, bagarējot koraļļus. Akau (10 ha) un Hikina (7,3 ha) ir mākslīgas salas, kas tāpat uzbērtas bagarēšanas rezultātā. Džonstona sala palielināta no 19 ha līdz 241 ha, Senda — no 4 līdz 9 ha. Atola lagūnas dziļums ir 3—10 m. Valda sauss tropisks klimats, salās nav dabīgu saldūdens avotu.

## Vēsture
Atolu 1796. gada 2. septembrī atklāja amerikāņu briga *Sally* no Bostonas, kas pie atola uzskrēja uz sēkļa. Nākamajā gadā kuģa kapteinis Džozefs Pīrponts nopublicēja savus kuģojuma aprakstus, ieskaitot precīzas atola koordinātas un aprakstu, vairākās avīzēs, bet salai nepiešķīra nosaukumu. Oficiāli atolam vārds tika piešķirts 1807. gada 14. decembrī, kad to apmeklēja Britu Kara flotes kuģis *Cornwallis* kapteiņa Čārlza Džonstona vadībā.

1858. gadā amerikāņu uzņēmēji Viljams Pārkers un R. Raiens apmeklēja salu ar kuģi *Palestine*, atklāja tur gvano iegulas un, pamatojoties uz Gvano salu aktu, pasludināja atolu par savu īpašumu. Salas 1858. gadā vienlaicīgi par savu teritoriju pasludināja ASV un Havaju Karaliste (kā **Kalamas** atols). 1890. gadā gvano krājumi bija izsīkuši. 1898. gadā, Havaju salām iekļaujoties ASV, Džonstona atols no šo salu uzskaitījuma tika izņemts.

1923. gadā, pēc detālas atola izpētes un apsekošanas, tas tika pasludināts par ASV federālo putnu rezervātu. 1934. gadā atols nonāca ASV Kara flotes pārraudzībā un atola lielākajā salā tika ierīkota aviācijas bāze. 1948. gadā atols nonāca ASV Gaisa spēku kontrolē. 1941. gadā Džonstona salā tika izbūvēts pirmais 1200 m garais skrejceļš. Salu paplašinot un lidlauku pagarinot, tā skrejceļš tika pagarināts līdz 2743 m.

No 1958. līdz 1975. gadam atols tika izmantots kā kodolizmēģinājumu poligons liela augstuma atmosfēras un stratosfēras kodolsprādzieniem. Tāpat tas tika izmantots kā liela augstuma raķešu zondu palaišanas vieta kā kodolizmēģinājumu nodrošināšanai, tā pretsatelītu tehnoloģiju izstrādei. 1965. gadā atols tika izmantots arī kā bioloģisko ieroču izmēģinājumu poligons. No 1971. līdz 2001. gadam atolā tika ierīkota ASV ķīmisko ieroču uzglabāšanas un neitralizācijas infrastruktūra, kur tika uzglabāts ap 6,6% no ASV ķīmiskajiem ieročiem. 2004. gadā bāze slēgta un atols nodots civilajā pārvaldē.

## Atsauces

## Ārējās saites
ASV Virdžīnas

**ASV Virdžīnu salas** () ir ASV salu teritorija (*insular area*) starp Karību jūru un Atlantijas okeānu uz austrumiem no Puertoriko. Atrodas Virdžīnu salu arhipelāgā, un aizņem tā dienvidrietumu daļu (otrā arhipelāga daļā ir Britu Virdžīnas). Salas&nbsp;— Sentomasa (*St. Thomas*), Sentdžona (*St. John*), Sentkroisa (*St. Croix*) un Votera (*Water Island*), kā arī daudzas sīkākas salas.

## Vēsture
thumb|Pludmale ASV Virdžīnu salās|200px|left
Pirms eiropiešu ierašanās salās dzīvoja sibonu (Ciboney), karību un aravaku cilšu indiāņi.

Salām nosaukumu deva Kristofors Kolumbs, kurš tās atklāja savā otrajā ceļojumā 1493. gadā. Turpmāko gadu laikā salas piederēja Spānijai, Lielbritānijai, Nīderlandei, Francijai, Maltas ordenim.

1672. gadā Sentomasā, bet 1694. gadā&nbsp;— Sentdžonā apmetās Dāņu Rietumindijas kompānija. 1733. gadā no Francijas tika nopirkta arī Sentkroa, un 1754. gadā salas kļuva par Dānijas koloniju. XVIII gadsimtā un XIX gadsimta pirmajā pusē salās tika audzētas cukurniedres, izmantojot vergu darbaspēku. 1848. gadā verdzība tika aizliegta. Turpmākos gadus salu saimniecība nebija dzīvotspējīga, un tas prasīja no Dānijas valsts ievērojamus budžeta līdzekļus salu uzturēšanai.

Pirmā pasaules kara laikā Dānija par 25 miljoniem ASV dolāru pārdeva salas ASV. Darījums tika ratificēts Dānijas parlamentā un apstiprināts 1916. gadā rīkotajā referendumā. 1927. gadā salu iedzīvotājiem tika piešķirta ASV pilsonība. Mūsdienās salu saimniecība balstās uz tūrismu. ASV Virdžīnas ir vienīgā teritorija ASV, kur tranporta kustība notiek pa ceļa kreiso pusi.

## Cilvēki
ASV Virdžīnu salās dzimuši:

* Radža Bells (*Raja Bell*, 1976)&nbsp;— basketbolists
* Tims Dankans (*Tim Duncan*, 1976)&nbsp;— basketbolists
* Kelsijs Gramers (*Kelsey Grammer*, 1955)&nbsp;— aktieris
* Kamils Pisaro (*Camille Pissarro*, 1830—1903)&nbsp;— franču mākslinieks

## Ārējās saites
Gviāna

**Gviāna** (, , Franču Gviānas kreolu: *Lagwiyann,* ), nereti **Franču Gviāna** (*Guyane française*, ), ir Francijas reģions un aizjūras departaments Dienvidamerikā. Tā austrumos un dienvidos robežojas ar Brazīliju, bet rietumos — ar Surinamu. Ziemeļos un ziemeļaustrumos Gviānu apskalo Atlantijas okeāns. Gviānas administratīvais centrs ir Kajenna.

Gviāna ir ne tikai lielākais, bet arī vismežainākais Francijas departaments, jo 99% Gviānas platības klāj meži. Tur atrodas Gviānas Amazones parks, kurš ir lielākais ES nacionālais parks, aizņemdams 41% Gviānas teritorijas. Gviānā atrodas Eiropas Kosmosa aģentūras galvenais kosmodroms — Gviānas kosmiskais centrs.

Franču Gviānā un aiz tās robežām populārs ir neoficiālais zaļi-dzeltenais karogs ar sarkanu zvaigzni, taču oficiāls statuss šobrīd ir tikai Francijas karogam.

Tā ir vienīgā Francijas un Eiropas Savienības teritorija Dienvidamerikā. Franču Gviānas teritorijā ir spēkā Eiropas likumi, kā oficiālā valūta tiek izmantots eiro (€), un reģiona iedzīvotāji ir ES pilsoņi. Tajā pašā laikā Gviāna nav Šengenas zonas dalībvalsts.

## Etimoloģija
Vārds *Gviāna* ir atvasināts no vietējo iedzīvotāju runātā dialekta *guanao*, kurā *GUAI* nozīmē "vārds", bet *YANA* ir noliegums, tādējādi *Gviāna* nozīmē "bez vārda", "tas, ko nevar nosaukt". Citi skaidrojumi ir "tas, ko neuzdrīkstas nosaukt", "svētā zeme".

## Vēsture
1499. gadā Gviānas krastos piestāja pirmie eiropieši — spāņi. Viņus šī zeme neieinteresēja. 1604. gadā Gviānas teritorijā apmetās pirmie franču kolonisti. 17. un 18. gadsimtā teritoriju vairākkārt mēģināja pakļaut Nīderlande un Lielbritānijas Karaliste. Kopš 1817. gada Gviāna ir Francijas pakļautībā.

17. gadsimta beigās franči Gviānā masveidā ieveda vergus no Āfrikas, kas strādāja plantācijās. Vietējie iedzīvotāji bija atteikušies strādāt franču labā. 1848. gadā Gviānā tika aizliegts izmantot vergus. No 1852. gada līdz Otrā pasaules kara beigām uz turieni no Francijas trimdā nosūtīja valstij nevēlamus cilvēkus un noziedzniekus. 1855. gadā Gviānā tika atrasts zelts, kas izraisīja strīdus par aizjūras reģiona robežām ar Nīderlandei piederošajām teritorijām (mūsdienās Surinama) un Brazīliju. Kādu laiku Gviānā valdīja anarhija un no 1886. līdz 1891. gadam pastāvēja pat pašpasludināta valsts — Neatkarīgā Gviānas republika.

1949. gada 19. martā Gviāna tika pasludināta par Francijas aizjūras departamentu. 1964. gadā Gviāna, atrazdamās tuvu ekvatoram, tika izvēlēta kā vieta, kur būvēt kosmodromu — Gviānas kosmisko centru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemes

**Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemes** (, saīsināti *TAAF*) ir Francijas aizjūras teritorija Indijas okeāna dienviddaļā un Antarktīdā. Teritorija bieži tiek saukta arī par **Francijas Dienvidjūru Zemēm** (), lai izslēgtu starptautiskās sabiedrības neatzītās Francijas pretenzijas Antarktīdas Adelijas Zemē.

Teritorijā nav patstāvīgo iedzīvotāju, bet ir 4 zinātniskās stacijas un vairāki militārie garnizoni. Teritorija ietver:
# Vulkānisku salu grupas Indijas okeāna dienvidos (Kergelēna arhipelāgs, Krozē salas, Amsterdamu un Sentpolu),
# Francijas pretenziju Antarktīdā Adelijas Zemi,
# Izklaidus salas Indijas okeāna dienvidaustrumos un Mozambikas šaurumā (Basa da Indija, Eiropa, Glorjēzu salas, Tromlēna, Žuana da Novas sala)

## Administrācija
thumb|left|200px|TAAF karte ''(angļu val.)''
Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemes tika nodibināta kā aizjūras teritorija 1955. gadā. Pirms tam tā tika tieši pārvaldīta no Parīzes. Šobrīd teritorijas administrators ir pefekts, kura pastāvīgā rezidences vieta ir Senpjērā, Reinjonā.

## Ekonomika
Teritorijas izpētītie un izmantojamie dabas resursi aprobežojas ar zivīm un vēžveidīgajiem. Ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā galvenokārt tiek zvejotas *Dissostichus eleginoides* un langusti. Nozvejas licenču ieņēmumi ir ap $18 miljonu gadā.

Teritorijā ir reģistrēta tirdzniecības flote ar kopējo tonnāžu 1999. gadā 2 892 911 BRT.

Salās un Adelijas Zemē tiek uzturētas vairākas pētniecības stacijas, kuras regulāri apgādā speciāls polārās navigācijas kuģis *Marion Dufresne*. Šis kuģis uzņem arī ierobežotu skaitu tūristu.

## Ārējās saites

* TAAF oficiālā vietne
* ''www.discoverfrance.net''
Gērnsija

**Gērnsija** (, ) ir Apvienotās Karalistes Kroņa īpašums. Pašas Gērnsijas salas, kas ir otrā lielākā Normandijas sala Lamanša jūras šaurumā pēc Džērsijas, platība ir 65 km², taču administratīvi pie Gērnsijas tiek pieskaitītas arī Oldernija, Sarka un citas mazākas salas tās tuvumā, veidojot kopējo teritoriju 78 km². 2016. gadā kopējais Gērnsijas iedzīvotāju skaits bija 67 334. Gērnsijas galvaspilsēta ir Sentpīterporta.

Gērnsija ir britu kronim tieši pakļauta teritorija (), taču, tāpat kā Džērsija un Mena, nav Apvienotās Karalistes daļa.

## Etimoloģija
Salas nosaukums ir cēlies no senskandināvu *gron(-s-)oy* — "zaļā sala" vai no bretoņu *guern* - "alkšņa koks".

## Vēsture
Vikingu laikos 9. gadsimtā salai uzbruka normaņi, 933. gadā to pakļāva Ruānas grāfs, vēlāk tā piederēja Normandijas hercogistei, kuru līdz 1204. gadam pārvaldīja Anglijas karaļi. 1259. gadā Anglijas karalis atteicās no pretenzijām uz Normandijas hercoga titulu, bet saglabāja tiesības uz Gērnsiju un citām Kanāla salām.

Otrā pasaules kara laikā no 1940. līdz 1945. gadam Gērnsijas salu bija okupējis Vācijas karaspēks.

Kad no 1973. līdz 2020. gadam Apvienotā Karaliste bija Eiropas Savienības dalībvalsts, Gērnsija palika ārpus ES robežām.

## Geogrāfija
Gērnsija ir otra lielākā (platība — 63 km²) sala no Normandijas salām. Gērnsijas kroņa īpašuma sastāvā papildus, neieskaitot pašu Gernsijas salu ir Aldernijas, Sarkas, Hermas, Jetu, Breku, Lihu, Burhu, Caskets, Ortak, Krevishon, Ūme salas un daudzas mazas neapdzīvotas saliņas un klintis. Visas teritorijas kopējā platība ir 78 km².

## Atsauces

## Ārējās saites
Folklenda Salas

**Folklenda Salas** (), sauktas arī par **Malvinu salām** (), ir Apvienotās Karalistes kolonija Atlantijas okeāna dienvidrietumos, uz kuru pretendē arī Argentīna.

Arhipelāgs atrodas  attālumā no Dienvidamerikas piekrastes. Sastāv no divām lielām salām (Austrumfolklenda un Rietumfolklenda) un aptuveni 200 mazākām saliņām un klintīm.

2013. gada 10.—13. maijā Folklenda Salu iedzīvotāji referendumā nobalsoja par palikšanu Apvienotās Karalistes aizjūras teritorijas statusā.

## Vēsture
Pirmais, kas atklāja šo arhipelāgu 1591.—1592. gadā, bija britu pirāts Džons Deiviss, kurš komandējis kuģi Kavendiša pirātu eskadrā, tomēr arī spāņi pretendē uz salas pirmatklājēju godu. 1763.—1765. gadā salas pētīja franču ekspedīcija Luija Antuāna de Bugenvila vadībā, kas nodēvēja tā par *Îles Malouines* par godu Senmalo pilsētai Bretaņā, no kuras nāca ekspedīcijas kuģi un pirmie kolonisti. Spāņu interpretācijā salu nosaukums pārvērtās par *Islas Malvinas.*

Arhipelāga angliskais nosaukums cēlies no abas galvenās salas atdalošā Folklenda šauruma, kas savukārt nosaukts par godu flotes mantzinim Entonijam Kerijam, 5. Folklendas vikontam (Folklenda ir neliela pilsētiņa Skotijā).

Pirms tam būdamas Spānijas koloniālās impērijas sastāvā, 1816. gadā salas tika iekļautas jaundibinātās Argentīnas teritorijā. 1833. gadā tās ar bruņotu spēku anektēja Lielbritānijas impērija, taču Argentīna turpina uzskatīt šo teritoriju par savu.

### Argentīnas konflikts ar Lielbritāniju

1982. gada 2. aprīlī Argentīnas militārā hunta sarīkoja iebrukumu Folklenda salās. Lai šo teritoriju atgūtu, Lielbritānijas premjerministre Margarēta Tečere pret uzbrucējiem vērsa kara flotes spēkus.

Bruņotais konflikts ilga 74 dienas un noslēdzās 14. jūnijā ar Argentīnas spēku kapitulāciju. Folklendu karā krita 649 argentīniešu karavīri un 255 briti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vikivietne

**Vikivietne** jeb **viki vietne** ir tīmekļa vietne (vai citāda hiperteksta dokumentu kolekcija), kas ļauj lietotājiem pievienot saturu, tāpat kā Interneta forumos, kā arī labot to. Apzīmējumu "viki" izmanto arī programmatūras apzīmēšanai, kas ļauj izveidot šāda veida tīmekļa vietnes.

Vārds *wiki* havajiešu valodā ir darbības vārds, kas nozīmē ‘steidzināt’ vai ‘paātrināt’.

Tiešsaistes enciklopēdija Vikipēdija darbojas, izmantojot vikivietnes programmatūru *[[MediaWiki]]*.

## Atsauces
Tīmekļa vietne

**Tīmekļa vietne**, **tīmekļvietne** jeb vienkārši **vietne** () ir tīmekļa lappušu kopums, ko veido caur HTTP protokolu internetā pieejami HTML/XHTML dokumenti. Visas publiski pieejamās tīmekļa vietnes veido vispasaules tīmekli. Tīmekļa vietnes lapas ir pieejamas no kopēja saknes vienotā resursu vietrāža un parasti atrodas vienā fiziskā serverī. Lapu vietrāži organizē tās hierarhiski, savukārt hipersaites starp tām nosaka to, kā lietotājs redz vietnes kopējo uzbūvi un kā notiek pārvietošanās starp dažādām tās daļām.

## Izstrāde un uzturēšana
Tīmekļa vietne parasti ir vienas personas, uzņēmuma vai iestādes darba rezultāts, kas veltīts noteiktai tematikai vai mērķim. Vietnes veido un/vai uztur vietņveži.

Vietņu izstrādi veic gan atsevišķi profesionāļi, gan uzņēmumi. Izstrādes grupā var būt vajadzīgi gan dizaineri, gan dažādi programmētāji. Tīmekļa vietnes ir rakstītas vai arī tiek dinamiski ģenerētas hiperteksta iezīmēšanas valodā (HTML), to noformējumu parasti veido CSS valodā un interaktivitāti nodrošina ar *[[JavaScript]]*. Tās apmeklētājiem ir pieejamas caur tīmekļa pārlūkprogrammu.

Tīmekļa vietnes var tikt sagatavotas, izmantojot tādas tehnoloģijas kā PHP, *[[Active Server Pages]]* (ASP) un *[[Java Server Pages]]* (JSP). Tīmekļa vietnes pasniegšanu klientam nodrošina tīmekļa servera programmatūra, piemēram, *[[Apache HTTP serveris|Apache]]* vai *[[Nginx]]*. Bieži tīmekļa vietnes saturs glabājas datubāzēs.

Tīmekļa vietnēm bieži ir satura pārvaldības sistēma, kas ļauj lietotājiem bez īpašām programmēšanas zināšanām izmainīt vietnes saturu un reizēm arī izskatu vai uzbūvi.

**Kā izveidot pašam savu tīmekļa vietni?** 

# Izvēlies platformu, kurā veidosi savu tīmekļa vietni. To var darīt izmantojot HTML, CSS, JavaScript valodas, bet ir arī vairākas jau gatavas platformas, kur var izveidot pieejamas vietnes bez jebkādām priekšzināšanām. (P: Wix.com, WordPress.com u.c.),
# Jāizvēlās domēna vārds(tīmekļa vietnes nosaukums P: manamajaslapa.lv), jāatrod, kāds kas tīmekļa vietni uzturēs (t.i. savienos vietni ar internetu - host) - par abien pakalpojumiem ir jāmaksā, gatavās platformas komplektā parasti piedāvā "hostošanas" pakalpojumus. 
# Izveido un publicē savu tīmekļa vietni. 

## Lietošana
Tīmekļa vietnes ļauj interneta lietotājiem vispasaules tīmeklī saņemt vizuālu, tekstuālu un multivides informāciju. Lielāka apjoma un plašākai auditorijai domātas vietnes mēdz dēvēt par portāliem un vortāliem.

Daļa tīmekļa vietņu, piemēram, interneta pornogrāfijas un ziņu vietnes, prasa abonēšanu par samaksu vai reģistrēšanos bez tās.

## Skatīt arī
* Vispasaules Tīmekļa konsorcijs

## Atsauces
Interneta pornogrāfija

**Interneta pornogrāfija** ir pornogrāfija, kas tiek izplatīta caur Internetu, pamatā izmantojot tīmekļa vietnes, vienranga failu koplietošanas tīklus, IRC un Usenet. Tomēr daudzās valstīs pornogrāfijas izplatīšana tiek stingri regulēta, jo īpaši attiecībā uz bērnu pornogrāfiju, kas ir starptautiski atzīta par krimināli sodāmu pārkāpumu.

Pēc 2018. gada datiem uzņēmumam *[[Aylo]]* (toreiz zināms kā *MindGeek*) piederēja un tas pārvaldīja vairākas no pasaulē lielākajām un populārākajām pornogrāfiskajām tīmekļa vietnēm. Starp tām ir video koplietošanas portāli *[[Pornhub]]*, *[[RedTube]]* un *[[YouPorn]]*, kas ļauj lietotājiem straumēt, skatīt un, iepriekš — arī augšupielādēt pornogrāfiskus videoklipus. Papildus tam uzņēmuma portfelī ietilpst vairākas profesionālās pieaugušo filmu studijas, tostarp *[[Brazzers]]*, ''Digital Playground'', *[[Reality Kings]]*, *[[Men.com]]* un ''Sean Cody'', kas piedāvā augstas kvalitātes, studijā filmētu saturu, bieži vien par maksu vai abonēšanas modelī.

## Atsauces

## Ārējās saites
IRC

**Tērzēšanas retranslēšana tīklā Internet**, **Internetā retranslētā tērzēšana** jeb **IRC** () ir tūlītējās saziņas veids, izmantojot Internetu. Tas ir pamatā radīts grupu (*viens ar vairākiem*) saziņai diskusiju forumos, sauktos par *kanāliem*, taču atļauj arī divpusēju (*viens ar vienu*) saziņu.

IRCu 1988. gada augusta beigās radīja Jarko Oikarinens (ar segvārdu "WiZ"), kā programmas MUT (daudzlietotāju Talk) aizstājēju ziņojumu dēļa sistēmai OuluBox Somijā.

IRC ir klienta servera arhitektūras bāzēts protokols. Klienti pieslēdzas serverim (pēc noklusējuma uz 6667 TCP portu) un var nosūtīt un saņemt ziņojumus. Ziņojumus var iedalīt divās grupās:
* kanāla ziņjumi, kurus nosūta visam kanālam (un kurus automātiski saņem no jebkura cita tajā kanālā esoša lietotāja)
* privātie ziņojumi (tai skaitā CTCP), kurus lietotāji nosūta cits citam.
Serveru noslodze parasti bija relatīvi neliela (ņemot vērā lietotāju skaitu), taču bija ļoti liels daudzums lietotāju savienojumu. Lai palielinātu ietilpību, IRC serverus saslēdz IRC tīklā: vairākus serverus savieno savā starpā un tie pārsūta datus cits citam (tādā veidā lietotājs no viena servera var aizsūtīt ziņojumu lietotājam citā serverī).

Lai pieslēgtos pie IRC serveriem, lieto programmas, kuras sauc par IRC klientiem. Populārākais IRC klients windows videi ir mIRC. Dažos tīmekļa pārlūkos arī ir iebūvēts IRC klients (opera). Daudzi IRC klienti atbalsta ziņojumu nosūtīšanu (un saņemšanu no) citiem klientiem izmantojot tā saukto DCC protokolu. Šajā gadījumā dati tiek sūtīti no viena klienta otram, apejot serveri. Tas ļauj pārsūtīt failus, novērš iespēju serverim pārtvert ziņojumus, apiet servera cenzūru un/vai ātruma ierobežojumus (*flood limit*).

## Skatīt arī
* Tīkla pāršķēlums (*netsplit*)

## Atsauces
Augšējā līmeņa domēns

**Augšējā līmeņa domēns** (*Top-level domain* jeb *TLD*) ir Interneta domēna vārda pēdējā daļa. Piemēram, domēna vārda `wikipedia.org` augšējā līmeņa domēns ir `[[.org|org]]` (vai `ORG`, jo domēnvārdi nav reģistrjūtīgi).

Augšējā līmeņa domēns interneta adresei piešķir tās būtību. To vislabāk var saprast, minot piemēru, kad augšējā līmaņa domēns ir ".lv", kas nozīmē, ka tā ir Latvijas interneta vietne. Savs augšējā līmeņa domēns ir katrai valstij. Atšķirīgi augšējā līmeņa domēni tiek piemēroti arī dažādām organizācijām un atsevišķiem tematiem, kuriem veltītas attiecīgās interneta vietnes.
Guama

**Guama** (, ; , ), pilnā nosaukumā **Guamas Teritorija** (*Territory of Guam*), ir Amerikas Savienoto Valstu organizēta neinkorporēta teritorija Klusā okeāna rietumos Marianas salu dienvidos. Guama ir lielākā no šī arhipelāga salām. Tā ir viena no piecām no ASV atkarīgajām teritorijām ar civilu valdību. Guamas administratīvais centrs ir Hagātņa, bet lielākā apdzīvotā vieta ir Dededo. Visi Guamā dzimušie cilvēki ir ar ASV pilsonību. Guamas platība ir 541 km², bet iedzīvotāju skaits 2021. gadā bija 168 tūkstoši.

Guamas pirmiedzīvotāji čamorri šo teritoriju sāka apdzīvot pirms aptuveni 4000 gadiem. Fernāns Magelāns bija pirmais eiropietis, kas nonāca šajā zemē. Tas notika , bet spāņi salas kolonizēšanu sāka 1668. gadā. No 16. līdz 18. gadsimtam Guama bija nozīmīga spāņu kuģu apstāšanās vieta Klusā okeāna ūdeņos. , Spānijas—ASV kara laikā, Guamu Spānijai atņēma ASV.

Otrā pasaules kara laikā, , Japānas Impērija iekaroja Guamu. Viņi to bija okupējuši uz divarpus gadiem. Amerikāņi Guamu atkaroja . Kopš 1960. gadiem Guamas saimniecība balstās uz tūrismu un ASV Bruņoto spēku vajadzību nodrošināšanu.

## Ģeogrāfija
Guamas sala ziemeļu-dienvidu virzienā stiepjas 50 km garumā. Salas ziemeļu daļa topogrāfiski stipri atšķiras no dienvidu daļas. Ziemeļos ir kaļķakmens plato, kurai apkārt ir koraļļi. Savukārt dienvidu daļa ir vulkāniskas izcelsmes, un tai piemīt kalnains reljefs. Augstākā virsotne ir Lamls (406 m v.j.l.). Kalnus klāj sacietējusi lava, kvarcīts un slāneklis.

Guama atrodas 340 km uz ziemeļaustrumiem no Čelendžera dzelmes, kas ir dziļākā vieta pasaulē un atrodas Marianas dziļvagā.

Guama valda tropu musonu klimats. Dienā gaisa temperatūra ir 26—27 °C. Lietus sezona ilgst no maija līdz novembrim. Visvairāk nokrišņu ir augustā (410 mm). Sausākais mēnesis ir aprīlis (55 mm). Lietus sezonā salu nereti skar taifūni. Viens no tādiem 1962. gadā nopostīja gandrīz visu salu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Tīmekļa pārlūkprogramma

[thumbnail|300px|right|''[Mozilla Firefox*, ceturtā visplašāk izmantotā darbvirsmas tīmekļa pārlūkprogramma]]

*'Tīmekļa pārlūkprogramma** jeb vienkārši **tīmekļa pārlūks*' ir [[programmatūra]], kas ļauj lietotājam aplūkot uz [[tīmekļa serveris|tīmekļa serveriem]] esošus dokumentus. Populārākās pārlūkprogrammas ir *Google Chrome*, *Microsoft Edge*, *Safari, Mozilla* *Firefox* un *Opera*. Pārlūkprogramma ir izplatītākais [[lietotāja aģents|lietotāja aģentu]] veids. Pasaulē lielākais saistīto dokumentu kopums ir [[vispasaules tīmeklis]].

== Protokoli un standarti ==
Pamatā tīmekļa pārlūkprogrammas sazinās ar tīmekļa serveriem caur [[HTTP]] protokolu un tā drošo režīmu [[HTTPS]], kas ļauj tiem saņemt [[tīmekļa lappuse]]s pēc to [[URL]] (*https:*). HTTP protokols ļauj ne tikai tīmekļa pārlūkprogrammām saņemt tīmekļa lappuses no servera, bet arī nosūtīt informāciju uz serveri. Šobrīd visplašāk lietotā HTTP protokola versija ir HTTP/1.1, ko apraksta [[RFC]] 2616. HTTP/1.1 protokolu pilnībā atbalsta visas mūsdienīgās tīmekļa pārlūkprogrammas, izņemot *Internet Explorer*. Tīmekļa lappušu [[datnes formāts]] ir [[HTML]], ko HTTP protokolā identificē [[Interneta medija tips|MIME satura tips]] (*Content type*). Lielākā daļa tīmekļa pārlūkprogrammu bez HTML atbalsta arī citus formātus, tādus, kā [[JPEG]], [[GIF]] un [[PNG]], un tām var pievienot jaunu formātu atbalstu izmantojot [[spraudnis|spraudņus]]. Daudzas tīmekļa pārlūkprogrammas atbalsta arī citus URL tipus un tiem atbilstošos protokolus, piemēram, *ftp:* ([[protokols FTP|FTP]]), *gopher:* ([[Gopher]]), *https:* ([[HTTPS]]) (ar [[standarts SSL|SSL standarta]] palīdzību šifrēta HTTP versija). HTTP saturu tipu un URL tipu kombinācija ļauj tīmekļa lappušu veidotājiem iekļaut tajās attēlos, animācijas, video, skaņu un [[straumējošā vide|straumējošo vidi]].

Agrīnās tīmekļa pārlūkprogrammu versijas atbalstīja ļoti vienkāršu HTML versiju. Straujā pārlūkprogrammu attīstība (skat. [[Pārlūkprogrammu kari]]) noveda pie nestandarta HTML dialektu rašanās, kas radīja savietojamības problēmas. Mūsdienīgās tīmekļa pārlūkprogrammas (*Mozilla*, *Opera* un *Safari*) atbalsta uz standartiem balstītas HTML un [[XHTML]] versijas, kam vajadzētu tikt attēlotām vienādi uz dažādām pārlūkprogrammām. Internet Explorer šobrīd pilnībā neatbalsta XHTML. Pašreiz liela daļa mājaslapu ir izstrādātas izmantojot [[metode WYSIWYG|WYSIWYG]] HTML ģenerēšanas programmas, tādas, kā *Macromedia Dreamweaver* un *Microsoft FrontPage*, kas pamatā ģenerē standartiem neatbilstošu HTML kodu, tādējādi traucējot [[Vispasaules Tīmekļa konsorcijs|Vispasaules Tīmekļa konsorcija]] standartu izstrādes darbu.

Daudzas no populārākajam tīmekļa pārlūkprogrammām satur papildkomponentes *Usenet'' ziņu grupu, IRC un e-pasta atbalstam.

## Ārējās saites
Gvadelupa

**Gvadelupa** () ir Francijas aizjūras reģions un aizjūras departaments. Atrodas Centrālamerikā, Mazo Antiļu salu grupā. Salu kopējā platība ir 1628 km², tur dzīvo ap 380 tūkstošiem iedzīvotāju. Gvadelupas administratīvais centrs ir Bastēra, bet lielākā apdzīvotā vieta — Lezabima. Gvadelupa ir sīkāk administratīvi sadalīta divos apriņķos, kas savukārt dalās 21 kantonā un 32 komūnās.

Kā daļa no Francijas, tā ir Eiropas Savienības un eirozonas sastāvā, kurā tāpat kā citās eirozonas valstīs lieto eiro. Tā kā Gvadelupa ir aizjūras teritorijā, tā nav iekļauta Šengenas zonā. Oficiālā valoda ir franču valoda, bet tiek lietota arī Antiļu kreolu valoda.

## Ģeogrāfija
thumb|left|250px|Tropu meži Bastēras salā
Gvadelupa atrodas Aizvēja salu grupas dienvidos Mazajās Antiļu salās. Rietumos krastus apskalo Karību jūra, bet austrumos — Atlantijas okeāns. Dienvidos 25 km platais Dominikas šaurums to šķir no Dominikas, bet ziemeļos 55 km platais Gvadelupas šaurums — no Montserratas un Antigvas un Barbudas. 

Gvadelupas reģionu veido pati Gvadelupa, kā arī vairākas mazākas salas — Marīgalanta, Ladezirada, Sentu salas un Ptitēru salas. Pati Gvadelupa faktiski ir divas salas, ko atdala mangrovju sēklis un Salē šaurums. Lielākā no abām ir kalnainā Bastēra rietumos ar visu Mazo Antiļu salu augstāko virsotni Sufriēra vulkānu (1467 m vjl), kā arī zemā un līdzenā Grantēra austrumos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Haulenda sala

**Haulenda sala** () ir neapdzīvota koraļļu sala Klusā okeāna centrālajā daļā Fēniksa salu arhipelāgā. Statistiski šī sala ietilpst ASV Mazajās Aizjūras Salās.

## Ārējās saites
Bazilikata

**Bazilikata** () ir reģions Itālijas dienvidos, robežojas ar Kampāniju, Apūliju un Kalabriju. Ap Potencas pilsētu esošā Potencas province līdz 1871. gadam tika saukta par Bazilikatas provinci, taču aptvēra tikai daļu no mūsdienu Bazilikatas reģiona. Lielākās pilsētas ir Potenca, Matēra un Pističi.

Administratīvi Bazilikata ir sadalīta divās provincēs: Matēras un Potencas provincē, kurās ir 131 komūna.

Reģiona ziemeļrietumos atrodas vīnogu audzēšanas platības, kas pazīstamas ar nosaukumu *Vulture*, kur tiek ražots vīns *Anglianico del Vulture*.

## Vēsture
Senatnē šis apgabals bija pazīstams kā **Lukānija**. Kopš pievienošanas Romas impērijai tas nekad nav bijis patstāvīgs, un tā vēsture ir kopīga ar kaimiņu teritorijām. Kopš normaņu iekarošanas tā piederēja Neapoles karalistei, bet kopš 1861. gada — Itālijai.

## Ārējās saites
Emīlija-Romanja

**Emīlija-Romanja** () ir reģions Ziemeļitālijā. Tās ziemeļu robeža ir Po upe, austrumos to apskalo  Adrijas jūra, dienvidos ir robeža ar Sanmarīno un Apenīniem. Emīlija-Romanja robežojas ar 6 citiem Itālijas reģioniem. Lielākās pilsētas ir Boloņa, Modēna un Parma.

Administratīvi sīkāk Emīlija-Romanja tiek iedalīta deviņās provincēs: Boloņas, Ferrāras, Forli-Čezēnas, Modēnas, Parmas, Pjačencas, Redžo Emīlijas, Rimini un Ravennas provincē. Emīlijas-Romanjas provincēs ir 341 komūna.

## Atsauces

## Ārējās saites
Friuli-Venēcija Džūlija

**Friuli-Venēcija Džūlija** (, , ) ir Itālijas reģions. Tas robežojas ar Veneto reģionu rietumos, ar Austriju ziemeļos, bet ar Slovēniju austrumos. Lielākās reģiona pilsētas ir Trieste, Udīne un Pordenone.

Friuli-Venēcija Džūlija ir viens no pieciem Itālijas autonomajiem reģioniem. Autonomija tam tika piešķirta 1963. gadā, pamatojoties uz valodu daudzveidību, kā arī relatīvo izolētību, kas bija izveidojusies dzelzs priekškara laikā.

Reģions administratīvi tiek iedalīts četrās provincēs: Triestes, Udīnes, Pordenones un Gorīcijas provincē. Tās savukārt sīkāk tiek iedalītas 219 komūnās.

## Ārējās saites
Kalabrija

**Kalabrija** (, ; ), senatnē pazīstama kā *Bruttium*, ir reģions Itālijas dienvidos, uz dienvidiem no Neapoles un atrodas uz pussalas Itālijas "purngalā". Tā robežojas ziemeļos ar reģionu Bazilikata, bet dienvidrietumos, otrpus jūras šaurumam, atrodas Sicīlija. Reģiona platība ir 15080 km², un tajā dzīvo 2 miljoni iedzīvotāju. Reģiona administratīvais centrs ir Katandzāro. Lielākās pilsētas ir Katandzāro, Redžo Kalabrija un Lamecija Terme.

Administratīvi Kalabrija tiek dalīta piecās provincēs: Katandzāro, Kozencas, Krotones, Redžo di Kalabrijas un Vibo Valentijas. Tajās ir 409 komūnas.

## Ārējās saites
Kampānija

**Kampānija** (itāļu un neapoliešu: *Campania*) ir reģions Itālijas dienvidu daļā. Reģionā ir aptuveni 5,8 miljoni iedzīvotāju, tas ir otrais visvairāk apdzīvotais reģions Itālijā. Reģiona centrs ir Neapole.

## Ģeogrāfija
Atrodas Itālijas dienvidu daļā, rietumos to apskalo Tirēnu jūra, Kampānija robežojas ar četriem Itālijas reģioniem: ar Lacio ziemeļrietumos, ar Molizi ziemeļos, ar Apūliju ziemeļaustrumos un Bazilikatu austrumos. Kampānijas reljefs ir kalnains; reģionā atrodas vairāki vulkāni, vienīgais aktīvais no tiem ir 1281m augstais Vezuvs.

Kampānijā administratīvi ietilpst arī Flegreju un Kapri salas.

## Vēsture

Gandrīz visā cilvēces vēstures posmā Kampānija ir bijusi viens no nozīmīgajiem Rietumu civilizācijas centriem. Šajā vietā jau no 8. gadsimta p.m.ē. atradās seno grieķu kolonijas (*[[Magna Graecia]]*). Grieķu kolonisti nodibināja Neapoli, Kapuju u.c. pilsētas.

4. gadsimtā p.m.ē. reģionā sāka dominēt Romas Republika. Senās Romas laikā tā bija ļoti ievērojama kā vieta, kur imperatori sevišķi novērtēja kultūru, kā arī tās grieķu-romiešu vidi. Viduslaikos reģionā bija daudzas grāfistes, kas atradās Bizantijas un lombardiešu pārvaldībā.

Pateicoties normaņiem, nelielās un neatkarīgās valstiņas tika apvienotas, izveidojot Sicīlijas Karalisti, bet 1285. gadā atdaloties — par Neapoles Karalisti. Šajā laikā Kampānijā ienāca spāņu, franču un aragoniešu kultūra, veidojot daudzkulturālu vidi.

1860. gadā, apvienojoties Itālijai, Kampānija tika iekļauta Itālijas Karalistē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Apūlija

**Apūlija** (, ; ; , *Iapyghia*) ir reģions Itālijas dienvidaustrumos. 2015. gadā reģionā dzīvoja 4,1 miljons iedzīvotāju. Reģiona administratīvais centrs ir Bari.

## Ģeogrāfija
Apūlija robežojas ar Molizes reģionu ziemeļrietumos, Kampānijas reģionu rietumos un Bazilikatas reģionu dienvidrietumos. Reģionu dienvidos apskalo Taranto līcis, dienvidaustrumos — Jonijas jūra, bet ziemeļos un austrumos — Adrijas jūra. Otranto šaurums to atdala no Grieķijas un Albānijas, kuras atrodas otrpus Adrijas jūrai uz austrumiem.

Apūlijas dienvidaustrumu daļu veido Salento pussala, kas ir zināms kā Itālijas «zābaka papēdis». Savukārt ziemeļrietumos ir Gargāno pussala, kas veido «zābaka piesi». Lielāko daļu no Apūlijas veido zemienes. Tikai neliela teritorija ir kalnaina. Tas raksturīgs provinces austrumiem, kur mazliet Apūlijas teritorijā iestiepjas Apenīni. Lielākās Apūlijas pilsētas ir Bari, Taranto, Fodža, Andrija, Barleta un Leče.

## Administratīvais iedalījums
Administratīvi Apūlija tiek iedalīta sešās provinces līmeņa vienībās: viena metropole — Bari, un piecas provinces — Barleta-Andrija-Trani, Brindizi, Fodža, Leče un Taranto. Šajās provincēs ir 258 komūnas. Līdz 2009. gadam reģionu veidoja piecas provinces. Šajā gadā Barletas-Andrijas-Trani province tika izveidota no 10 Bari un Fodžas provinču kopienām.

## Vēsture
8. gadsimtā p.m.ē. senie grieķi Apūlijas krastos izveidoja savas kolonijas. 4. gadsimtā p.m.ē. reģions nonāca Senās Romas kontrolē. 216. gadā p.m.ē. kartāgiešu karavadonis Hannibals Barka Apūlijas teritorijā Otrajā pūniešu karā izcīnīja nozīmīgu uzvaru kaujā pār romiešiem. Pēc Romas impērijas sabrukuma Apūliju vairākkārtīgi iekaroja dažādas tautas, līdz 11. gadsimtā tās teritorijā hercogisti izveidoja normaņi. 13. gadsimtā Svētās Romas impērijas valdnieks Frederiks II Apūliju pievienoju Sicīlijas Karalistei. Līdz 1808. gadam Apūlija bija daļa no Neapoles Karalistes. Pēc tam Neapoles Karaliste apvienojās ar Sicīlijas Karalisti, izveidojot Abu Sicīliju Karalisti. Šī feodālā valdījuma sastāvā Apūlija bija līdz 1861. gadam, kad tika dibināta Itālijas Karaliste un reģions nonāca jaundibinātās valsts sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ligūrija

**Ligūrija** () ir Itālijas reģions ziemeļrietumos, Ligūrijas jūras krastā. Robežojas austrumos ar Franciju, ziemeļos — ar Pjemontu un Emīliju-Romanju, bet austrumos — ar Toskānu. Administratīvi iedalās četrās provinces līmeņa vienībās: viena metropole — Dženova, un trīs provinces — Impērija, Savona un Spēcija. Ligūrija ir viens no mazākajiem Itālijas reģioniem, taču ir populārs tūristu galamērķis.

## Ārējās saites
Lombardija

**Lombardija** (, ; , ) ir reģions Itālijas ziemeļrietumos, kurš tika izveidots 1970. gadā. Ar gandrīz 10 miljoniem iedzīvotāju Lombardija ir visapdzīvotākais Itālijas reģions. Ziemeļos reģions robežojas ar Šveici, rietumos — ar Pjemontas reģionu, austrumos — ar Veneto un Trentīno-Alto Adidžes reģioniem un dienvidos — ar Emīlijas-Romanjas reģionu.

## Ģeogrāfija
Lombardijas virsmu veido līdzenumi (aptuveni 47% no reģiona teritorijas) un kalnu apgabali (40,6%). Atlikušie 12,4% reģiona ir pauguraina teritorija.

### Administratīvais iedalījums
Lombardija administratīvi tiek iedalīta 12 provinces līmeņa vienībās — vienā metropolē un 11 provincēs, kas vēl sīkāk dalās 1544 komūnās.

Lombardijas provinces līmeņa vienības:
* Bergamo province,
* Brešas province,
* Komo province,
* Kremonas province,
* Leko province,
* Lodi province,
* Mantujas province,
* Milānas metropole,
* Moncas un Briancas province,
* Pāvijas province,
* Sondrio province,
* Varēzes province.

Lielākās komūnas pēc iedzīvotāju skaita ir Milāna (1,32 miljoni iedzīvotāju), Breša (194 tūkstoši), Monca (124 tūkstoši), Bergamo (116 tūkstoši) un Komo (85,1 tūkstoši).

## Atsauces

## Ārējās saites
Marke

**Marke** () ir Itālijas reģions valsts centrālajā daļā, Adrijas jūras krastā. Robežojas ziemeļos atrodas Emīlijas-Romanjas reģionu un Sanmarīno, ziemeļrietumiem — ar Toskānu, rietumos — ar Umbriju, dienvidrietumos — ar Lacio, bet dienvidos — ar Abruco. Administratīvi iedalās piecās provincēs: Pezāro un Urbīno province, Ankonas province, Mačeratas province, Fermo province un Askoli Pičēno province.

## Ārējās saites
Molize

**Molize** () ir Itālijas reģions valsts dienvidu daļā, Adrijas jūras krastā. Tas ir otrs mazākais valsts reģions, veidojas no divām provincēm — Kampobaso un Izernija. Ziemeļos robežojas ar Abruco, rietumos — ar Lacio, dienvidos — ar Kampāniju, bet austrumos — ar Apūliju. Par patstāvīgu reģionu Molize kļuva tikai 1970. gadā; nodalot no Abruco un Molizes (*Abruzzi e Molise*) reģiona.

## Ārējās saites
Pjemonta

**Pjemonta** (, , , ) ir viens no Itālijas 20 reģioniem. Atrodas valsts ziemeļrietumos, robežojas ar Valli d'Aostu ziemeļrietumos, Lombardiju austrumos, Ligūriju dienvidos un ar Emīliju-Romanju dienvidaustrumos, kā arī ar Franciju rietumos un Šveici uz ziemeļos. Pjemontas administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Turīna, citas lielākās pilsētas: Novāra, Alesandrija.

## Administratīvais iedalījums
Administratīvi sīkāk Pjemonta dalās septiņās provincēs un vienā metropoles pilsētā. Šīs septiņas provinces ir Alesandrijas, Asti, Bjellas, Kuneo, Novāras, Verbāno-Kuzio-Osolas un Verčelli provinces, bet vienīgā metropoles pilsēta ir Turīnas metropoles pilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Toskāna

**Toskāna** () ir reģions Itālijas centrālajā daļā. Tā platība ir 23 tūkstoši kvadrātkilometru un iedzīvotāju skaits pārsniedz 3,7 miljonus.

Toskāna ir slavena ar izcilām kultūrvēstures un ainavas vērtībām, un tiek uzskatīts, ka Toskāna ir itāliešu renesanses dzimtene. Šis reģions var lepoties ar tādām personām, kā: Petrarka, Dante, Botičelli, Mikelandželo, Leonardo da Vinči, Galileo Galilejs, Amerigo Vespuči un Džakomo Pučīni. Pateicoties tam, šajā reģionā atrodas vairāki pazīstami muzeji kā, piemēram, Ufici galerija. Toskānā arī ir unikāla kulinārijas tradīcija, un tā ir arī nozīmīgs vīna ražošanas centrs, no kuriem pazīstamākais ir kjanti.

Sešas Toskānas vietas ir saņēmušas Pasaules mantojuma objekta statusu: Florences vēsturiskais centrs (1982), Sjēnas vēsturiskais centrs, Katedrāles laukums Pizā (1987), Sandžiminjāno vēsturiskais centrs (1990), Pjencas vēsturiskais centrs (1996) un Valdorča (2004). Pie tam Toskānā ir vairāk kā 120 dabas rezervātu, kas padara Toskānu un tās galvaspilsētu Florenci par populāru tūrisma galamērķi.

## Ārējās saites
Trentīno-Alto Adidže

**Trentīno-Alto Adidže** () vai **Trentīno-Dienvidtirole** (, ) ir autonoms Itālijas reģions valsts ziemeļos. Iekļauts Itālijas sastāvā pēc Austroungārijas sadalīšanas saskaņā ar Senžermēnas 1919. gada līgumu. Robežojas ziemeļos ar Austriju, ziemeļrietumos — ar Šveici, dienvidrietumos — ar Lombardiju, bet dienvidos un austrumos — ar Veneto reģionu. Administratīvi dalās divās autonomās provincēs — Bolcāno un Trento. 

## Ārējās saites