open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Roberts Bleiks

**Roberts Bleiks** bija Anglijas Sadraudzības jūrnieks, admirālis, karavadonis, viens no visslavenākajiem britu 17. gadsimta admirāļiem. Bijis viens no nopelniem bagātākajiem britu militārajiem līderiem un kara stratēģiem. Tiek uzskatīts, ka Roberta Bleika militārie panākumi jūrā "nekad nav tikuši pārspēti un neviens savā izcilībā nelīdzinās viņam". Roberts Bleiks tiek uzskatīts par vienu no galvenajiem Lielbritānijas jūras pavēlniecības veidotājiem un attīstītājiem, kā arī Britu karaliskās jūras flotes dibinātāju. Kā militārais komandieris vadījis angļu-spāņu karu, pirmo angļu-holandiešu karu un kauju pie Jaunzēlandes pieejas, katrā gūdams uzvaru.

## Ārējās saites

* The Blake Museum, Bridgwater 
* The Friends of Blake Museum, Bridgwater 
* Admiral Blake – Article in Chambers's Edinburgh Journal, 29 May 1852
* Robert Blake, admiral and general at sea , William Hepworth Dixon, 1852
Mārcis Ērglis

**Mārcis Ērglis** (dzimis ) ir Latvijas futbolists, pussargs. Pašlaik spēlē Vācijas komandas *[[Rostocker FC 1895]]* sastāvā.

Viņa tēvs ir pazīstamais Valmieras futbola spēlētājs un FK Valmiera treneris Gatis Ērglis.

2008. gada sācis spēlēt FK Valmiera pieaugušo komandā ar 19. numuru, nopelnījis izsaukumu uz U17 izlasi.

2015. gadā spēlējis Norvēģijas trešajā līgā Florø SK, aizvadot 12 spēles.

2016. gadā atgriezies Valmiera Glass VIA sastāvā ar 4. numuru, bijis komandas kapteinis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gatis Ērglis

**Gatis Ērglis** (dzimis  Siguldā) ir bijušais latviešu futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, šobrīd futbola treneris, strādā Virslīgas klubā FK Valmiera. Pārstāvējis Latvijas izlasi. 2015. gadā nosaukts par "Gada valmierieti 2015".

Viņas dēls ir futbolists Mārcis Ērglis, kas šobrīd spēlē FK Valmiera.

## Futbolista karjera

Futbolā sācis trenēties piektajā klasē pie trenera Aivara Pundiņa, turpinājis pie Jevgēnija Katājeva.

1985. gadā tika uzaicināts uz pieaugušo komandu FK Gauja, izcīnīja Latvijas čempionāta bronzas medaļu. Tika iekļauts jaunatnes izlasē.

Sākot ar 1987. gadu tika iesaukts karadienestā un turpināja karjeru sporta rotā Rīgā, pēc kuras jaunos futbolistus iekļāva FK RAF Jelgava.

Latvijas futbola izlasē debitējis 23 gadu vecumā trenera Jāņa Giļa vadībā 1992. gada 18. novembrī. Kopā pieaugušo izlasē aizvadījis 10 spēles.

1996. gadā atgriezās Valmierā komandā "Gauja", bijis tās kapteinis.

## Trenera karjera
Trenera karjeru sācis 2001. gadā kā spēlējošais treneris, "Gaujas" galvenā trenera Vladimira Serbina palīgs. No 2002. gada nozīmēts kā komandas galvenais treneris. Savā pirmajā sezonā izcīnīja 5. vietu Virslīgā, savā otrajā sezonā izcīnīja 6. vietu Virslīgā.

2004. gadā "Gauja" atteicās no spēlēšanas Virslīgā, jo klubam netika atrasts finansējums, un pārcēlās uz 1. līgu.

2005. gadā bija asistents FK Jūrmala trenerim Jurijam Popkovam. 2007. gadā tika nozīmēts par FK Jūrmala galveno treneri, kad to atstāja galvenais treneris Oļegs Stogovs.

2010. gada sāka vadīt FK Valmiera: vispirms 1. līgā, no 2017. gada — Virslīgā.

2018. gadā FK Valmiera komandas menedžeris Uldis Pūcītis paziņoja, ka Gatis Ērglis vairs nebūs galvenais komandas treneris, par iemeslu minot treniņu procesa trūkumus un izsakot piedāvājumu palikt kluba sistēmā.

Šobrīd ir trenera palīgs FK Valmiera galvenajam trenerim Tamazam Pertijam.

## Atsauces
Deniss Korneičiks

**Deniss Korneičiks** (dzimis ) ir Latvijas futbolists no Liepājas, vārtsargs, kas lielāko daļu savas karjeras ir aizvadījis ārzemēs, pārsvarā Norvēģijā. Šobrīd spēlē Norvēģijas klubā IL Hödd.

2018. gadā pārstāv klubu Sandnes Ulf, lielākoties ir otrais vārtsargs uz soliņa, taču iziet laukumā 8 spēlēs, vienu reizi nostāvot sausā.

2020. gadā pārstāv klubu Egersunds IK, ir pamatvārtsargs, 8 no 16 spēlēm notur vārtus neieņemtus un tikai divas spēlēs piedzīvo zaudējumu.

Pēc 2020. gada sezonas zaudē pamatsastāva vārtsarga pozīciju un netiek pie spēlēšanas.

2022. gadā maina klubu uz IL Hödd, kur pagaidām nevar izkonkurēt pirmo vārtsargu.

## Ārējās saites
Tumšā enerģija

**Tumšā enerģija** ir termins astronomijā, kas apraksta nezināmu enerģijas formu, kas ietekmē Visumu lielos apmēros. Pirmo reizi šis termins tika lietots 1998. gadā, kad pārnovu pētījumi norādīja, ka Visums nevis nemainīgā ātrumā izplešas vai tā izplešanās ātrums samazinās, bet gan tieši otrādi, tas ir, Visuma izplešanās ir paātrināta. Neieviešot jaunu enerģijas formu — tumšo enerģiju —, nebija iespējams izskaidrot, kāpēc Visums izplešas paātrināti.

## Skatīt arī
* Tumšā matērija

## Ārējās saites

*
Vīrs

thumbnail|235px|Tikko vīra godā ticis vīrietis skūpsta savu līgavu
**Vīrs**, arī **dzīvesbiedrs**, ir precēts vīrietis. Viņa laulāto draudzeni sauc par sievu. Vīra statuss, pienākumi un tiesības dažādās kultūrās var būt atšķirīgi. Pēc sievas nāves vīrs tiek saukts par atraitni, bet pēc oficiālas laulības šķiršanas — par šķirteni. Ja vīrietis un sieviete dzīvo kopā, nereģistrējot laulību, tad vīrieti sauc par **civilvīru**.

## Ārējās saites
4. autobusu maršruts (Tallina)

**4. autobusu maršruts** ir Tallinas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tiek nodrošināti no *Väike-Õismäe* līdz *Tiskre*. Maršruta kopējais garums sasniedz 14,5 km. Virziena ***Väike-Õismäe—Tiskre*** kopējais garums ir 6,5 km, bet virziena ***Tiskre—Väike-Õismäe*** kopējais garums ir 8 km.

## Maršruts

* Virzienā **Väike-Õismäe—Tiskre** autobusi kursē šādās ielās: Õismäe tee, Paldiski maantee, Rannamõisa tee/Kloogaranna tee un Vahepere tänav.
* Virzienā **Tiskre—Väike-Õismäe** autobusi kursē šādās ielās: Vahepere tänav, Taludevahe tänav, Keskpäeva tee, Rannamõisa tee/Kloogaranna tee, Ehitajate tee un Õismäe tee.

## Pieturvietas

4. autobusu maršrutā ir 33 pieturas, virzienā **Väike-Õismäe—Tiskre** ir 15 pieturas, bet virzienā **Tiskre—Väike-Õismäe** ir 18 pieturas.

## Skatīt arī

* Autobusu satiksme Tallinā

## Atsauces


## Ārējās saites

* 4. autobusa saraksts transport.tallinn.ee mājaslapā
*

__FORCETOC__
Avoti (stacija)

thumb|300px|Avotu stacijas ēka pirms 1940. gada.
**Avoti** bija dzelzceļa pieturas punkts Rīgas Jūrmalā, līnijā Torņakalns—Tukums II. 

## Vēsture
Izveidota 1907. gadā kā papildus pietura "Edinburga I" starp Bulduru un Edinburgas (to pārdēvēja par Edinburgu II) pieturām. 1929. gada 15. oktobrī Edinburgu I pārdēvēja par Avotiem, bet Edinburgu II par Dzintariem. 

1964. gadā Avotu pieturu likvidēja un Dzintaru staciju nedaudz pārvietoja Rīgas virzienā.

## Atsauces
Koronavīrusu dzimta

**Koronavīrusu dzimta** (*Coronaviridae* — 'vainagvīrusi') ir viena no nidovīrusu kārtas dzimtām. Tie ir vienķēdes RNS vīrusi, kas inficē putnus, abiniekus, zīdītājus un cilvēku un var izraisīt respiratoras, kuņģa-zarnu trakta, aknu un neiroloģiskas slimības. Dzimta dalās divās apakšdzimtās — koronavīrusu apakšdzimtā (*Orthocoronavirinae*) un letovīrusu apakšdzimtā (*Letovirinae*). Koronavīrusu apakšdzimtā ietilpst četras ģintis — alfa-, bēta-, delta- un gammakoronavīrusi. To sastāvā ir zināmas septiņas sugas, kas var inficēt cilvēku, tās ir alfakoronavīrusi HCoV-NL63 un HCoV-229E, un bētakoronavīrusi HCoV-OC43, HCoV-HKU1, SARS-CoV, MERS-CoV un SARS-CoV-2. Pēdējās trīs sugas var izraisīt smagu akūtu respiratoru sindromu.

## Nosaukums
Dzimtas nosaukums cēlies šiem vīrusiem raksturīgās formas dēļ: to izaugumi elektronmikroskopā atgādina vainagu. Koronavīrusu “vainags” sastāv no īpašām olbaltumvielām (tā saucamajiem S-proteīniem), kas spēj saistīties ar transmembrānajiem receptoriem uz šūnu virsmas, jo imitē cilvēka organismā vienmēr esošas molekulas (tāpēc "vainags" apgrūtina cilvēka imūnsistēmai koronavīrusu atpazīšanu). Piemēram, SARS-CoV-2 vīruss saistās ar angiotenzīnu konvertējošo enzīmu 2, lai endocitozes ceļā nonāktu šūnā.

## Apraksts
Koronavīrusu genoms sastāv no vairāk nekā 20 000 nukleotīdiem, tas ir viens no lielākajiem vīrusu genomiem.

## Cilvēka koronavīrusu infekcijas
Koronavīrusi ir RNS vīrusi, kas izraisa gan dzīvnieku, gan cilvēku infekcijas. Atsevišķi dzīvnieku koronavīrusi mutējoties spēj pāriet uz cilvēkiem un izraisīt nopietnas epidēmijas, piemēram, SARS (2002—2003), MERS (2012—2015, 2018—pašlaik) un COVID-19 (kopš 2019) epidēmijas. Koronavīrusi var izraisīt akūtu elpceļu saslimšanu (vairāk nekā 10% saaukstēšanās gadījumu cilvēkiem izraisa koronavīrusi, piemēram, alfakoronavīruss HCoV-229E un bētakoronavīruss HCoV-OC43), atipisko pneimoniju, arī gastroenterītu.

## Klasifikācija
Ir atklātas divas koronavīrusu apakšdzimtas, kas sastāv no vienas un četrām ģintīm:
* letovīrusu (*Letovirinae*) apakšdzimta, pie kuras pieder alfaletovīrusu ģints;
* ortokoronavīrusu (*Orthocoronavirinae*) apakšdzimta, pie kuras pieder
** alfakoronavīrusu ģints;
** bētakoronavīrusu ģints;
** gammakoronavīrusu ģints;
** deltakoronavīrusu ģints.

## Atsauces

## Literatūra
* 
* C. M. Fauquet, M. A. Mayo *et al.*: *Eighth Report of the International Committee on Taxonomy of Viruses.* Elsevier Academic Press, London, San Diego 2005, ISBN 0-12-249951-4.
* A. M. Q. King, M. J. Adams, E. B. Carstens, E. J. Lefkowitz (Hrsg.): *Virus Taxonomy. Ninth Report of the International Committee on Taxonomy of Viruses.* Elsevier, Amsterdam u. a. 2012, ISBN 978-0-12-384684-6, S. 806—828.
* S. Mordrow, D. Falke, U. Truyen: *Molekulare Virologie.* Spektrum-Lehrbuch, 2. Auflage, Akademischer Verlag, Heidelberg/Berlin 2003, ISBN 3-8274-1086-X, S. 214—226.

## Ārējās saites
Jerometichenoriidae

***Jerometichenoriidae*** bija *[[Pygocephalomorpha]]* kārtas izmirušu augstāko vēžu dzimta. Šo dzimtu 1978. gadā izdalīja Frederiks Šrams, pamatojoties uz aprakstīto jauno ģinti un sugu *[[Jerometichenoria grandis]]* no Krievijas Ņencu autonomā apvidus. Tās ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā, perma periodā. Dzimtā ir iekļauta viena ģints, *[[Jerometichenoria]]* ar vienu sugu. Ir konstatēta morfoloģiska līdzība starp *Jerometichenoria* un *[[Pittinucaris]]*, taču pagaidām oficiāli šī Brazīlijas ģints *Jerometichenoriidae* dzimtā iedalīta nav. Tāpat tika skatīta iespēja šajā dzimtā ievietot *[[Sosiocaris]]* ģinti no Itālijas, taču arī tā palikusi *[[inertae sedis]]* statusā. Pašlaik *Jerometichenoriidae* dzimta netiek atzīta, bet *Jerometichenoria* ģints tiek pieskaitīta Tealliocarididae dzimtai.

## Apraksts
Karapksa rostrums ir mazs vai arī tā vispār nav. Uz karapaksa ir nodalīti kuņģa un aknu apgabali. Pāri aknu apgabalam iet mediāla dorsāla rieva.

## Atsauces
NikkieTutorials

**Niki de Jāgere** (; dzimusi ), pazīstama kā ***NikkieTutorials***, ir nīderlandiešu vizāžiste un skaistumkopšanas video blogere, pazīstama ar darbību *[[YouTube]]*. 2018. gadā viņas kanāla sekotāju skaits pārsniedza 10 miljonus. Viņa bija 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa tiešsaistes vadītāja un 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa pārraides vadītāja klātienē.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Jerometichenoria

***Jerometichenoria*** ir *[[Pygocephalomorpha]]* kārtas un *[[Tealliocarididae]]* dzimtas izmirušu augstāko vēžu ģints. Šo ģinti 1978. gadā aprakstīja Frederiks Šrams, izmantojot paraugus no Pečoras upes pie Narjanmaras (Ņencu autonomais apvidus, Krievija) apakšējā perma nogulumiem. To viņš iedalīja atsevišķā *[[Jerometichenoriidae]]* dzimtā, kas pašreiz netiek atzīta. *Jerometichenoria* ir sīku vēžveidīgo formas, kas dzīvoja paleozojā, perma periodā, Eiropas ziemeļos. Šī ir monotipiska ģints, kuru pārstāv tikai viena suga *[[Jerometichenoria grandis]]*.

## Etimoloģija
Ģints nosaukta par godu profesoram Joēlam Hedgpetam (pēc viņa literārā pseidonīma, Džeroma Tihenora), kurš studenta gados pētīja izmirušos un mūsdienu posmkājus, un kura iniciatīvas un dažādu apstākļu rezultātā tika atklāts šīs ģints eksemplārs (ģints ir zināma tikai pēc viena eksemplāra).

## Apraksts
Karapakss bez rostruma, taču pirms kakla rievas karapksa priekšpusē ir mediāli dorsāls ķīlis. Kuņģa dzelkšņi ir lieli un ķīļveidīgi, ar attīstītiem priekšējiem paplašinājumiem. Karapaksa priekšējos stūros ir lieli priekšējie sānu dzelkšņi. Plata kakla rieva vidusdaļā saplūst ar mediālo muguras rievu, kas tālāk mediāli aiziet līdz karapaksa aizmugurējai malai. Karapksa ārējā malā kakla rievas līmenī ir ieliekums.

## Atsauces
Ruskija

**Ruskija** ( — ‘Krievu sala’) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā Nordenšelda arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Karas jūras dienvidaustrumos Nordenšelda arhipelāgā, tā lielākā sala. Izvietojusies arhipelāga ziemeļos. Dienvidos salai piekļaujas Litkes salas, bet Ļeņina šaurums dienvidrietumos to atdala no Civolkas salām. Sala veidota galvenokārt no metamorfiem slānekļiem un smilšakmens. Reljefs paugurains, augstākais punkts ir ūdensšķirtne Oļeņji Bugri  vjl salas vidusdaļā. Krasta līnija mēreni robota, austrumu un dienvidu piekrastē vairākas plašas lagūnas, ko norobežo smits—grants sēres.

Sala atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Gada vidējā temperatūra -14,3 °C, jūlija vidējā temperatūra +1,2 °C. Arhipelāgs ietilps Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

## Vēsture
Salu 1740. gadā atklāja Lielās Ziemeļu ekspedīcijas grupa Ņikifora Čekina vadībā. Nākamā gada vasarā to kartē kā Taimiras pussalas ziemeļu krastu atzīmēja Haritona Lapteva ekspedīcija. 1901. gadā salu apsekoja Fjodora Matisena ekspedīcijaun kartē atzīmēja kā Krievu salas *(Русские острова)*, noturot to par vairāku salu grupu. 1932. gadā salu apsekoja ekspedīcija ar ledlauzi *Taimir* un piešķīra tai tagadējo nosaukumu.

No 1935. līdz 1999. gadam salas ziemeļaustrumu galā darbojās vissezonas polārstacija Ostrovruskija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* T-46-XXVIII,XXIX,XXX topogrāfiskā karte 1:200 000 (rietumu daļa)
* T-47-XXV,XXVI,XXVII topogrāfiskā karte 1:200 000 (austrumu daļa)
Ostrovruskija

**Ostrovruskija** () ir bijusī Krievijas un PSRS vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Nordenšelda arhipelāga lielākas salas Ruskijas ziemeļaustrumos Ruskijsevernija zemesragā Karas jūras krastā.

## Vēsture
Stacija izveidota 1935. gada augustā ledlauža *Georgij Sedov* ekspedīcijas laikā. 1. septembrī sākti meteoroloģiskie novērojumi, bet 22. oktobrī sāka darboties radiostacija. Stacijā veikti meteoroloģiskie un piekrastes hidroloģiskie novērojumi. Vasaras navigācijas laikā darbojās Ostrovruskijas filiālstacijas Tirtova, Pravda un Ostrovgejberga. 1999. gadā stacija slēgta, uzstādīta automātiskā meteostacija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Stacijas fotoattēls
Litkes salas

**Litkes salas** () ir Krievijai piederoša neapdzīvotu salu grupa Ziemeļu Ledus okeānā, Nordenšelda arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

## Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Karas jūras dienvidaustrumos Nordenšelda arhipelāgā. Izvietojušās arhipelāga ziemeļos uz dienvidaustrumiem no Ruskijas salas. Ļeņina šaurums dienvidos tās atdala no Pahtusova salām, bet Diksonas Piecdesmitgades šaurums austrumos — no Austrumu salām. Salu grupā ietilpst desmit salas, no kurām lielākās ir Jermolova sala, Torosnija (ar salu augstāko punktu  vjl) un Šileiko sala.

Salas atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Salas ietilpst Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

## Vēsture
Salas par godu krievu jūrasbraucējam un Krievijas Ģeogrāfijas biedrības pirmajam prezidentam  Fjodoram Litkem 1901. gadā nodēvēja Eduards Tolls.

## Atsauces

## Ārējās saites
* T-46-XXVIII,XXIX,XXX topogrāfiskā karte 1:200 000 (rietumu daļa)
* T-47-XXV,XXVI,XXVII topogrāfiskā karte 1:200 000 (austrumu daļa)
IÉSEG School of Management

***IÉSEG School of Management*** () ir Eiropas biznesa augstskola ar vairākām universitātes pilsētiņām, kas atrodas Lillē un Ladefānsā.

*The Financial Times* 2019. gadā skolu Eiropas biznesa skolu vidū ierindoja 33. vietā.

Skolas programmas ir trīskārši akreditētas — atbilstoši starptautiskajiem AMBA, EQUIS un AACSB standartiem. Skolas absolventu vidū ir tādi ievērojami uzņēmēji un politiķi kā *Adecco France* izpilddirektors *Christophe Catoir* un *Cofidis France* izpilddirektors *Nicolas Wallaert*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā vietne
Redovres "Mighty Bulls"

**Redovres "Mighty Bulls"** () ir hokeja komanda, kas atrodas Redovrē, Dānijā, un spēlē Dānijas hokeja līgā. Komanda sešas reizes (1978., 1983., 1985., 1986., 1990. un 1999.) gadā kļuvusi par Dānijas čempioni.

2001.—02. gada sezonā komandas rindas pārstāvēja Latvijas uzbrucējs Leonīds Tambijevs, savukārt daļu 2013.—14. gada sezonas "Mighty Bulls" sastāvā pavadīja Agris Saviels.

## Ārējās saites
* Komandas oficiālā mājaslapa
* Eliteprospects.com komandas lapa
Jana Egle

**Jana Egle** (dzimusi  Rucavā) ir latviešu rakstniece.

## Biogrāfija
Jana Egle beigusi Rucavas vidusskolu (1981). Studējusi Liepājas Pedagoģiskajā institūtā (1981—85 un 1990—93), ieguvusi maģistra grādu pirmsskolas pedagoģijā. Studējusi arī Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmijā (2003—06). No 1985. līdz 1992. gadam Embūtes bērnudārza audzinātāja, vadītāja. No 1992. līdz 1998. gadam Embūtes bibliotēkas vadītāja. No 1998. līdz 2017. gadam bērnudārza "Margrietiņa" vadītāja Liepājā.

Pirmā literārā publikācija — dzejas kopa laikrakstā "Kursas Laiks" 1995. gadā. 2002. gadā izdots J. Egles dzejoļu krājums. No 2004. līdz 2007. gadam piedalījusies Karostas Dzejnieku namiņa organizētajos pasākumos. 2017. gadā kļuvusi par Latvijas Rakstnieku savienības biedri. Par stāstu krājumu "Gaismā" 2016. gadā saņēmusi Literatūras gada balvu nominācijā "Proza". Par stāstu krājumu "Svešie jeb Miļeņkij ti moj" saņēmusi Liepājas Kultūras balvu 2018.

## Bibliogrāfija

* *Dzirdēt noklusēto* [dzeja]. Liepāja: LiePA, 2002.
* *Gaismā* [stāsti]. Rīga: Lauku Avīze, 2016.
* *Svešie jeb Miļeņkij ti moj* [stāsti]. Rīga: Latvijas mediji, 2018.
* *Dzimšanas diena* [stāsti]. Rīga: Latvijas mediji, 2020.
* *Ledus debesis* [dzeja]. Rīga, Latvijas mediji, 2023.

## Atsauces
5. autobusu maršruts (Tallina)

**5. autobusu maršruts** ir Tallinas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tiek nodrošināti no *Männiku* līdz *Metsakooli tee*. Maršruta kopējais garums sasniedz 35,3 km. Virziena ***Männiku''—''Metsakooli tee*** kopējais garums ir 16,7 km, bet virziena ***Metsakooli tee''—''Männiku*** kopējais garums ir 18,6 km.

## Maršruts

* Virzienā *Männiku***—***Metsakooli tee* autobusi kursē šādās ielās: *Männiku tee, Pärnu maantee, Viru väljak, Narva maantee, Pirita tee, Kose tee* un *Vabaõhukooli tee*.
* Virzienā *Metsakooli tee—Männiku* autobusi kursē šādās ielās: *Vabaõhukooli tee, Metsakooli tee, Rahvakooli tee, Puhkekodu tee, Kelluka tee, Narva maantee, Kose tee, Pirita tee, Narva maantee, Viru väljak, Pärnu maantee* un *Männiku tee*.

## Pieturas
5. autobusu maršrutā ir 71 pietura, virzienā *Männiku—Metsakooli tee* ir 32 pieturas, bet virzienā *Metsakooli tee—Männiku* ir 39 pieturas.

## Skatīt arī

* Autobusu satiksme Tallinā

## Atsauces


## Ārējās saites

* 5. autobusa saraksts transport.tallinn.ee mājaslapā

__FORCETOC__
SKS 62. ekspedīcija

**SKS 62. ekspedīcija** (*Экспедиция МКС-62*; *Expedition 62* jeb *ISS-62*) bija Krievijas un ASV  kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2020. gada 6. februāra līdz 17. aprīlim

## Apkalpe

Sākotnēji *[[Sojuz MS-16]]* pamatapkalpē (un tātad arī SKS-62 beigu posmā) bija apstiprināti Nikolajs Tihonovs, Andrejs Babkins un Akihiko Hošide, bet dublieru apkalpē Anatolijs Ivaņišins, Ivans Vagners un Kriss Kesidijs. 2019. gada 30. oktobrī *NASA* paziņoja, ka Kesidijs pārcelts uz pamatapkalpi. 2020. gada 19. februārī *Roskosmos* paziņoja, ka medicīnisku iemeslu dēļ pamatapkalpes Krievijas pārstāvji Tihonovs un Babkins nomainīti pret dublieriem.

## Ārējās saites
* 62. ekspedīcija NASA mājas lapā  
* 62. ekspedīcija Energija mājas lapā
Blieķu muiža

thumb|250px|Blieķu muižiņa (pēc 1900)
thumb|150px|Blieķu muižiņas ieeja (ap 1910)
**Blieķu muiža** (), saukta arī par **Šrēdera muižiņu** (*Schrödershof*), bija Rīgas patrimoniālā apgabala muižiņa tagadējās Latgales ielas 322 apkārtnē pie Ķengaraga promenādes.

Pāris gadsimtus tās atpazīstamākā vieta bija baroka stilā celta muižas koka ēka, kas atradās Daugavas stāvkrastā. Tagad tur izvietojušās bijušās rūpnīcas Kvadrāts ēkas.

## Vēsture
Lielā Ziemeļu kara laikā 1700. gadā šajā vietā atradās skanstīm nostiprināta Saksijas karaspēka nometne, no kurienes to padzina Kārļa XII vadītais Zviedrijas karaspēks. Rīgas aplenkuma (1709—1710) laikā te savu nometni izveidoja arī Krievijas caristes karapulki. Kādreizējo nocietinājumu - uzbērumu vieta manāma vēl šobrīd.

Broces aprakstā minēts, ka 18. gadsimta nogalē šajā vietā Daugavas krastā atradās Venta un Benka kokzāģētava.
1787. gadā koku šķirotājs K.F. Šrēders nomāja Krusta muižas krogu, uz kura zemes uzcēlis savu muižiņu. Ap to izveidojās ciems, kas līdz mūsdienām nav saglabājies.

1860. gadā Nikolajs Bokslafs uz Šrēdera muižas zemes Daugavas krastā uzcēla Baltijas Linu manufaktūras ēku. Uzņēmums nodarbojās ar linu apstrādi, linu audeklu aušanu un balināšanu. Muižas zemes izmantoja linu audeklu balināšanai, abās ceļa pusēs saulē izklājot audeklus. Tādēļ muiža ieguvusi Blieķu muižiņas nosaukumu ( - "balināt").

1924. gadā uz agrākās muižas zemes uzcēla rūpnīcu "Kvadrāts".

## Muižas ēka
Ēka bijusi šķautņu guļbūve uz vidēji augstiem pamatiem ar mansarda stāvu. Lakoniska, labās proporcijās risināta fasādes uzbūve ar slēģotiem sīkrūšu logiem, simetriska trijstūra formā izkārtota jumta logu un grezna portāla kompozīcija, kuru noslēdz masīva centrālā manteļskursteņa vertikāle.

## Literatūra
* Kaupuža D. Rīgas muižiņas. Latvijas architektūra, Rīga, 2005, 95. lpp.

## Atsauces
Nidovīrusi

**Nidovīrusi** (*Nidovirales*) ir viena no ribovīrusu kārtām.

Tie ir RNS vīrusi, kas parasti izraisa dzīvnieku infekcijas, bet atsevišķi vīrusi spēj inficēt arī cilvēkus, izraisot SARS (2002—2003), MERS (2012—2015) un COVID-19 (kopš 2019) epidēmijas.

## Klasifikācija
Ir atklātas piecas nidovīrusu apakškārtas, kas katra sastāv no vienas vai divām dzimtām:

* apakškārta *Abnidovirineae*
:* dzimta *Abyssoviridae*
:* dzimta *Arteriviridae*

* apakškārta *Cornidovirineae*
:* dzimta *[[Coronaviridae]]*

* apakškārta *Mesnidovirineae*
:* dzimta *Medioniviridae*
:* dzimta *Mesoniviridae*

* apakškārta *Monidovirineae*
:* dzimta *Mononiviridae*

* apakškārta *Ronidovirineae*
:* dzimta *Euroniviridae*
:* dzimta *Roniviridae*

* apakškārta *Tornidovirineae*
:* dzimta *Tobaniviridae*

## Literatūra
* David M. Knipe, Peter M. Howley (eds.-in-chief): *Fields’ Virology.* Lippincott Williams & Wilkins, Philadelphia 2007, ISBN 0-7817-6060-7.
* C. M. Fauquet, M. A. Mayo *et al.*: *Eighth Report of the International Committee on Taxonomy of Viruses.* Elsevier Academic Press, London, San Diego 2005, ISBN 0-12-249951-4.
* A. M. Q. King, M. J. Adams, E. B. Carstens, E. J. Lefkowitz (Hrsg.): *Virus Taxonomy. Ninth Report of the International Committee on Taxonomy of Viruses.* Elsevier, Amsterdam u. a. 2012, ISBN 978-0-12-384684-6, S. 806–828.
* S. Mordrow, D. Falke, U. Truyen: *Molekulare Virologie.* Spektrum-Lehrbuch, 2. Auflage, Akademischer Verlag, Heidelberg/Berlin 2003, ISBN 3-8274-1086-X, S. 214–226.
2017.—2018. gada NHL sezona

**2017.—2018. gada [[Nacionālā hokeja līga|Nacionālās hokeja līgas]] sezona** bija 101. NHL sezona (100. spēlētā sezona). Regulārā sezona ilga no  līdz , izslēgšanas spēles sākās . Šajā sezonā līgas turnīrā piedalījās 31 komanda. Regulārajā sezonā katra komanda aizvadīja 82 spēles.

 notika NHL drafts. Ar pirmo numuru Ņūdžersijas "Devils" izvēlējās Niko Hišīru.

## Regulārā sezona
Divas spēles tika aizvadītas Eiropā. 2018. gada 10. un 11. novembrī *[[Ericsson Globe]]* arēnā, Stokholmā spēlēja Kolorādo "Avalanche" un Otavas "Senators".

 Flašingā, Ņujorkā tika aizvadīta Ziemas klasikas spēle, kurā piedalījās Ņujorkas "Rangers" un Bufalo "Sabres". Tajā "Rangers" uzvarēja ar 3—2.

 *[[Amalie Arena]]*, Tampā norisinājās zvaigžņu spēle.

## Turnīra tabula

### Austrumu konference

#### Metropolitēna divīzija

#### Atlantijas divīzija

#### Wild Card

### Rietumu konference

##### Centrālā divīzija

#### Klusā okeāna divīzija

#### Wild Card

**Piezīmes**

* **treknraksts** — kvalificējās izslēgšanas spēlēm.

## Izslēgšanas spēles

### Finālsērija

## Labākie spēlētāji
Sekojošie spēlētāji bija līgas līderi gūtajos rezultativitātes punktos pēc regulārās sezonas beigām.

## Latvijas hokejistu sniegums

## Atsauces

## Ārējās saites

* NHL mājaslapa
Brāļa Bertolda dzirnavas

**Brāļa Bertolda dzirnavas** (, ) bija Zobenbrāļu ordeņa, vēlāk Livonijas ordeņa nocietinājums uz Rīgas—Salaspils ceļa pie dzirnavu tilta pāri strautam tagadējā Rīgas Ķengaraga apkaimē. Mūsdienās nocietinājuma vieta vairs nav atrodama.

Dzirnavām bijuši četri rati un mūra tornis un līdz 16. gadsimtam tās izmantoja graudu malšanai. Līdzās dzirnavām atradās arī piparu dzirnavas (*Pepermole*).

## Vēsture
Iespējams, ka ūdensdzirnavas celtas Cēsu ordeņa pils komandanta (1208—1217) Bertolda laikā un nosauktas viņa vārdā. Tās atradās netālu no Daugavas, pusjūdzi ārpus Rīgas uz Dreiliņu upītes, kas iztecēja no Dreiliņu purva (mūsdienās tur atrodas Rīgas Pļavnieku rajons) un ietecēja Daugavā iepretī Vīberta salai. Livonijas pilsoņu kara laikā 1298. gada sākumā apvienotais Rīgas un Lietuvas karaspēks nesekmīgi mēģināja ordeņa nocietinājumu ieņemt ar kara mašīnām, bet pavasarī to nopostīja. Zināms, ka zeme starp Brāļa Bertolda dzirnavām un Mazjumpravas muižas robežu 1345. gadā piederēja Livonijas ordenim.

Pēc Salaspils pils uzcelšanas 14. gadsimtā dzirnavas zaudēja savu militāro nozīmi. 1429. gadā Livonijas ordenis Brāļa Bertolda dzirnavām piederošo zemi izlēņoja Lambrehtam no Alenes. 1447. gadā mestrs Heidenreihs Finke no Overbergas dzirnavu zemi izlēņoja Cisterciešu sieviešu klosterim.
16. gadsimtā dzirnavas pielāgoja vara apstrādei, bet 17. gadsimtā dzirnavās vēla vadmalu un filcu.
Otrā Ziemeļu kara Rīgas aplenkuma laikā 1656. gadā pie dzirnavām atradās Krievijas cara Alekseja Mihailoviča karaspēka nometne, kuru vēlāk dēvēja par Maskaviešu pakalnu.

Pēc 1841. gada krievu tirgotājs Sidors Kuzņecovs agrāko dzirnavu apkārtnē izveidoja Kuzņecova porcelāna fabriku.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942
Čums

[thumb|250px|[Hanti|Hantu čums]]
**Čums** (no  — ‘telts’) ir tradicionāls Eiropas un Krievijas ziemeļu un Sibīrijas klejotāju tautu pārvietojams mājoklis. Būvē konusa formā, par karkasu izmantojot viegla koka kārtis un apšuj vasarā ar audumu vai koka mizu (tāsi), ziemā — ar voiloku vai zvērādām. Apakšējā daļā čuma diametrs ir 3—8 metri. Mūsdienās reti tiek izmantots kā mājoklis, lielākoties — kā vasaras vai ceļojumu miteklis, dažkārt — noliktava vai vasaras virtuve.

Čumi bija izplatīti plašā reģionā no Skandināvijas ziemeļiem, kur tas agrāk bija sāmu radicionālais mājoklis, Krievijas ziemeļiem, kur tajos mita ņenci, hanti, mansi, komi un citas ziemeļu somugru tautas, kā arī Krievijas austrumos līdz pat Klusajam okeānam. Radniecīgs būves paveids ir Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju tipi, kas atšķiras ar dūmu aizvirām augšdaļā.

## Galerija

File:2012-07-06 Чум на закате..jpg|Ņencu apmetne ar čumu
File:Evenki.Tipi.jpg|Evenku čums
File:Чумы Алдын-Булак.jpg|Čumi Aldinbulakas etnokultūras parkā Altajā
File:A Sami Family, Norway WDL2626.png|Sāmu čums, 1900. gads


## Atsauces

## Ārējās saites

* Mareks Mūrmanis. Cauri ņencu zemēm pa Rūsas upi.
* Florian Stammler. When nomads meet the market: Property and economy among reindeer herders of Yamal, Western Siberia
Krusta muiža

thumb|300px|Krusta krogs 1701. gada Tolka kartē. Parādīti sakšu karaspēka nometne ar skanstīm un tilts pāri Daugavai.

**Krusta muiža** () bija Rīgas patrimoniālā apgabala muižiņa tagadējās Latgales ielas 336 - 340 apkārtnē un pie Ķengaraga promenādes, kur tagad atrodas Putnu novērošanas tornis.
Uz Rīgas pusi no tās atradās Krusta krogs, bet Daugavas pusē – Krusta skola, kazarmas un Mazjumpravas muižas pārceltuve.

## Vēsture
Krusta muiža celta pie Maskavas ceļa 17. gadsimtā kādreizējo kapu vietā. 
1787. gadā koku šķirotājs K.F. Šrēders nomāja Krusta krogu, uz kura zemes uzcēlis muižiņu, kas vēlāk nosaukta viņa vārdā. Ap to izveidojās ciems, kas līdz mūsdienām nav saglabājies.

1860. gadā Nikolajs Bokslafs uz Šrēdera muižas zemes Daugavas krastā uzcēla Baltijas Linu manufaktūras ēku. Uzņēmums nodarbojās ar linu apstrādi, linu audeklu aušanu un balināšanu. Muižas zemes izmantoja linu audeklu balināšanai, abās ceļa pusēs saulē izklājot audeklus. Tādēļ muiža ieguvusi Blieķu muižiņas nosaukumu ( - "balināt").

1865. gadā bijušajā kroga ēkā iekārtoja Krusta skolu ar vienu klases telpu un skolotāja dzīvokli. Pirmais pārzinis bija Frīdrihs Veinbergs, tajā mācījās 109 zēni un meitenes. Skolas ēka nodega 1921. gadā.
1924. gadā uz agrākās muižas zemes uzcēla rūpnīcu "Kvadrāts".

## Literatūra
* Kaupuža D. Rīgas muižiņas. Latvijas architektūra, Rīga, 2005, 95. lpp.

## Atsauces
Māsa Kerija (mūzikls)

**Māsa Kerija** ir Raimonda Paula, Kārļa Pamšes un Jāņa Petera mūzikls pēc amerikāņu rakstnieka Teodora Dreizera romāna "Māsa Kerija" (*Sister Carrie*) motīviem. Šī mūzikla pirmizrāde notika Operetes teātrī 1979. gadā.

## Iestudējumi teātrī
Mūzikla pirmizrāde notika 1979. gadā Operetes teātrī gan latviešu, gan krievu trupā. Latviešu trupā Kerijas lomu atveidoja Renāte Šteinberga, bet Hērstvuda lomu — Edgars Zveja. Iestudējums kļuva ļoti populārs, tas tika izrādīts arī 1981. gada Operetes teātra viesizrādēs Maskavā, un pēc tam iestudēts arī Krievijas teātros. Mūzikls iestudēts arī Rīgas Krievu drāmas teātrī 2000. gadā un Nacionālajā teātrī 2008. gadā.

## Skaņu ieraksts

1979. gadā daļa mūzikla dziesmu ierakstītas arī skaņuplatē, kurā Raimonds Pauls spēlē kopā ar ansambļa "Modo" mūziķiem, vokālās partijas izpilda Mirdza Zīvere, Žoržs Siksna un Vladimirs Sisojevs, papildus balsis dzied Margarita Madrite un Sandra Stepe-Ozolīte.

# Prologs - 4:57
# Kerijas dziesmiņa - 3:18
# Tip-top - 2:04
# Druē dziesmiņa "Bu-bu" - 3:31
# Kerijas un Hērstvuda duets - 3:58
# Deja maskās - 2:37
# Kerijas dziesma - 3:27
# Detektīvi - 2:12
# Lietus lāses	3:05
# Druē dziesmiņa par zosi - 2:25
# Hērstvuda dziesma - 2:30
# Ubagu dziesma	- 2:21
# Epilogs - 3:17

## Koncertfilma
Režisors Andris Bērziņš un scenāriste Ligita Viduleja izveidoja televīzijas koncertfilmu "Skumjš stāsts par Keriju", kurā izmantots ieraksts no skaņuplates, bet darbojas, imitējot dziedāšanu, jaunie Dailes teātra aktieri. Galvenajās lomās attēloja Maija Ķirse, Varis Vētra un Andris Bērziņš.

## Atsauces
Olborgas Universitāte

**Olborgas Universitāte** () ir 1974. gadā dibināta publiska universitāte Dānijas pilsētā Olborgā, valsts ziemeļos. 

Universitātē ir 5 fakultātes. Universitātei ir struktūrvienības Olborgā, Esbjergā un Kopenhāgenā. Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami politiķe Mete Frederiksena (*Mette Frederiksen*, 1977), politiķis Franks Jensens (*Frank Jensen*, 1961), ekonomists Bengts Oke Lundvalls (*Bengt-Åke Lundvall*, 1941), rokasbumbas spēlētājs Madss Mensa Larsens (*Mads Mensah Larsen*, 1991).

## Ārējās norādes

*
Manilaida

**Manilaida** (), arī **Manija**, ir 1,9 km2 liela sala Rīgas līcī, netālu no cietzemes, Kihnu šaurumā starp Testamā pussalu un Kihnu salu. Kopā ar neapdzīvotajām Zorgu un Anelaidas salām veido Manijas ciemu. Neapdzīvota līdz 1933. gadam, kad šeit pārcēlās iedzīvotāji no Kihnu salas. 2011. gadā salā dzīvoja 47 iedzīvotāji. Vasarā satiksmi ar salu nodrošina prāmis no Munalaju ostas, bet aukstākās ziemās — ziemas ceļš.

Sala pirmo reizi ir pieminēta 1560. gadā ar nosaukumu *Holm Maune.*

Manija 1991. gadā kļuva par dabas aizsargājamo zonu, kur aug reti augi, kā arī var novērot dažādas retas putnu sugas. Uz salas atrodas arī lielākais Pērnavas apriņķa erātiskais laukakmens — *Manija Kokkõkivi* jeb Ērgļa akmens. Salas vidū ir iekārtots Manijas muzejs, kur var aplūkot salinieku tautas tērpus, dažādus senus sadzīves priekšmetus, kā arī uzzināt par roņiem un roņu medībām.

## Attēlu galerija

Map of manilaid.png|Salas karte
Manija külakeskus.jpg|Ēka Manijas ciema centrā
Manilaiu tulepaak.JPG|Manijas bāka
Manijas sala.jpg|Viensēta uz salas


## Atsauces

## Ārējās saites

*
Vesijervi

**Vesijervi** () ir ezers Somijas dienvidos, starp Peijennes ezeru ziemeļos un Lahti pilsētu dienvidos. 

Līdz 20. gadsimta sešdesmitajiem gadiem to piesārņoja apkārtnes rūpniecības uzņēmumi un notekūdeņi, kas veicināja tā eitrofikāciju. Kopš 20. gadsimta septiņdesmitajiem gadiem notiek ezera attīrīšanas pasākumi, novēršot ezera piesārņojumu un harmonizējot ihtiofaunu. 20. gadsimta astoņdesmitajos gados ezerā bija novērojama zilaļģu masveida vairošanās. Veicot pasākumus (izķerot no ezera apmēram miljonu kilogramu raudas, kas patērēja zooplanktonu, un ielaižot ezerā asarus), stāvokli izdevās nostabilizēt.

## Ārējās saites
Dzīvojamā ēka Ozolciema ielā 18

thumb|250px|Ozolciema iela 18
**Dzīvojamā ēka [[Ozolciema iela|Ozolciema ielā]] 18** (sarunvalodā saukta par **Ziepniekkalna Ķīnas mūri** vai **Lielo Ķīnas mūri**) ir Latvijas PSR laikos 1989. gadā uzbūvētais deviņstāvu daudzīvokļu nams Rīgā, Ziepniekkalnā. Šī ir visgarākā dzīvojamā ēka Latvijā un Baltijas valstīs, tajā ir 396 dzīvokļi. Tās garums ir aptuveni 343 metri.

## Vēsture
Pirmie mājas plāni tika izveidoti mikrorajona 1986. gadā projekta “Ziepniekkalns 2” ietvaros. Ziepniekkalnā tika būvētas 119. un 104. sērijas mājas (līdz pat 16 stāvu augstas). Piecas mājas bija paredzētas Rīgas robotu rūpnīcas darbiniekiem un viņu ģimeņu vajadzībām, bet sakarā ar PSRS sabrukumu un Latvijas neatkarības atjaunošanu rūpnīca tā arī nesāka ražošanu. Līdz 1989. gadam Ozolciema ielas nosaukums bija Celtnieku iela un mājai bija 8. numurs.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mana māja: Ķīnas mūris Ziepniekkalnā . 2017. gada 1. jūnijs, Rīgas dome. Skatīts: 2020. gada 17. februārī.
Alfrēds fon Kiderlens-Vehters

**Alfrēds fon Kiderlens-Vehters** (, 1852-1912) bija vācu augstmanis, bijušais kareivis, diplomāts un politiķis, kurš no 1910. gada 27. jūnija līdz 1912. gada 30. decembrim bija Vācijas Impērijas valsts sekretārs un Ārlietu ministrijas vadītājs. Viņš vislabāk pazīstams kā viens no Agadiras krīzes vadītājiem 1911. gadā, kad Francija militāri paplašināja kontroli pār Maroku. Viņš pieprasīja kompensāciju Francijai agresīvā veidā, nosūtot uz notikuma vietu karakuģi un uzsākot militāru konfliktu starp Vāciju un Franciju, kuras abas gribēja pievienot Maroku savām kolonijām. Tika panākts kompromiss ar Franciju, saskaņā ar kuru Francija pārņēma kontroli pār Maroku un pretī deva Vācijai Francijas Kongo daļu, kas kļuva par vēl vienu Vācijas koloniju. Tomēr briti bija dusmīgi par šādu situāciju, un Britu Impērija vēlējās sākt karu ar Vācijas Impēriju. Pati krīze nopietni sabojāja attiecības starp Berlīni un Londonu, kā arī abām Lielbritānijas un Vācijas koloniālajām lielvarām.

## Biogrāfija
Dzimis Štutgartē, ļoti bagāta baņķiera Roberta Kiderlena un baroneses Marijas fon Vahteres ģimenē. Viņa uzvārds veidots apvienojot abu augstmaņu ģimeņu Kiderlenu un Vahteru ģerboņus.

Viņš cīnījās kā brīvprātīgais Francijas-Prūsijas karā (1870—1871). Pēc tiesību zinātņu studijām viņš 1879. gadā pievienojās ārvalstu ministrijai. Pēc dažiem gadiem viņš kopā ar imperatoru Vilhelmu II devās vizītēs uz Krieviju, Zviedriju un Dāniju. Viņš bija ministrs Hamburgas pilsētā 1894. gadā un darbojās arī kā Kopenhāgenā, Sanktpēterburgā, Parīzē un Konstantinopolē strādājošs diplomāts. Viņš bija sūtnis Kopenhāgenā (1895—1896). Vēlāk viņš tika pārcelts uz Bukaresti, kur pavadīja desmit gadus.

Rumānijā viņš nostiprināja zināšanas par Austrumeiropas politiku un kļuva par ārlietu ministrijas vadītāju kā arī vēstnieku Konstantinopolē. Viņš veica pārrunas par Bagdādes dzelzsceļa būvniecību. 1908. gadā Bernhards fon Bīlovs viņu iecēla par ārlietu sekretāra vietnieku un viņš atgriezās Berlīnē. Viņš bija svarīgākā amatpersona Bosnijas krīzes laikā. 1911. gadā sarunās par vienošanos ar Franciju viņš noslēdza otro Marokas krīzi pār Agadiru.

Pēc kanclera fon Bulova atkāpšanās 1909. gada novembrī Kiderlens kļuva par valsts sekretāru. Viņš veica sarunas 1911. gadā Agadiras krīzes laikā un tika nopietni kritizēts gan Vācijā, gan ārvalstīs par provokatīvo attieksmi Panther incidenta laikā, kas izraisīja krīzi. Viņš centās panākt sadarbību starp Vāciju un citām pasaules lielvarām. Viņš centās panākt Vācijas un Krievijas sadarbību.

Fon Kiderlens-Vahters nomira Štutgartē 1912. gadā. Viņa personīgie dokumenti un ar roku rakstītie manuskripti ir arhivēti un tiek turēti Sterlingas bibliotēkā Jēlas Universitātē.
Šerloka Holmsa un Doktora Vatsona piedzīvojumi

**"Šerloka Holmsa un Doktora Vatsona piedzīvojumi"** () ir padomju televīzijas filmu cikls, kas sastāv no piecām filmām un 11 sērijām. Tā autori ir Jurijs Dunskis un Valērijs Frīds, režisors – Igors Masļeņikovs. Balstīts uz Artura Konana Doila darbiem par Šerloku Holmsu.

## Tapšanas vēsture
Pirmo divu sēriju scenāriju uzrakstīja Jurijs Dunskis un Valērijs Frīds, kas tobrīd bija pazīstami kā filmu "Dienēja divi biedri" un "Dedzi, dedzi, mana zvaigzne". 1979. gadā scenāriju atdeva studijai *[[Lenfilm]]*. Režisors Igors Masļeņikovs nebija Artura Konana Doila daiļrades pielūdzējs, tomēr ideja par topošo televīzijas filmu viņam iepatikās. Viens no Šerloka Holmsa lomas pretendentiem bija Aleksandrs Kaidanovskis, tomēr režisors uzstāja uz Vasilija Ļivanova kandidatūras. Kandidātu Vatsona lomai bija jāmeklē ilgāk, jo literārajos avotos viņa ārējais izskats nav aprakstīts. Režisora uzmanību pievērsa vecs foto, kurā redzams Vitālijs Solomins ar pielīmētām ūsām. Kā likās režisoram, Solomins šādā izskatā bija līdzīgs anglim.

Pirmizrāde notika 1980. gada 22. martā. PSRS teritorijā filma ieguva popularitāti. Skatītāji rakstīja vēstules, lūdzot turpinājumu. Scenāriju filmi pēc stāstu *The Adventure of Charles Augustus Milverton*, *The Final Problem* un *The Adventure of the Empty House* motīviem sarakstīja Vladimirs Valuckis, filmai "Bāskervilu suns" — Igors Masļeņikovs un Jurijs Vekslers, bet filmām "Agras dārgumi" un "20. gadsimta sākums" — Igors Masļeņikovs. Seriāla filmēšana pabeigta 1986. gadā.

## Lomās
* Vasilijs Ļivanovs — Šerloks Holmss
* Vitālijs Solomins — Džons Vatsons
* Borislavs Brondukovs — Inspektors Lestreids (ieskaņoja Igors Jefimovs)
* Rina Zeļonaja — Hadsones kundze
* Boriss Kļujevs — Maikrofts Holmss

## Sezonas

## Sērijas
### 1. sezona

### 2. sezona

### 3. sezona

### 4. sezona

### 5. sezona

## Filmēšana
[thumb|right|250px|Rīga, [Jauniela 22]]
Lielāka daļa filmas ainavu uzņemta *Lenfilm* studijas paviljonos. Ainavas tika filmētas Ļeņingradā, Ļeņingradas apgabalā, Baltijā un Kaukazā. Reihenbahas ūdenskrituma ainavas filmētas Abhāzijā, pie Čerkesas ūdenskrituma. Beikerstrītas ainas filmētas Rīgā, Jaunielā 22 (šī iela ir parādīta arī filmā "Septiņpadsmit pavasara mirkļi").

## Atsauces

## Ārējās saites
Arkesenānas Karaliskā sāls ražotne

**Arkesenānas Karaliskā sāls ražotne** () ir 18. gadsimta ēku komplekss Francijas rietumos, Dū departamentā, apmēram 35 kilometrus no Bezansonas. Sāls ieguves komplekss pēc Kloda Nikolā Ledū projekta tika sākts celt 1775. gadā, kad karalis bija Luijs XVI, un darbojās līdz 19. gadsimta beigām. Klods Nikolā Ledū bija iecerējis izveidot celtņu kompleksu, kas pakļautos Apgaismības filozofijas idejām. Kaut arī lielākā daļa no Ledū iecerām netika realizētas, 1982. gadā sāls ražotne tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā un ir daļa no UNESCO objekta "No Salēnlebēnas lielās sāls ražotnēm līdz Arkesenānas Karaliskā sāls ražotnei, sāls ieguve ar vārīšanas paņēmienu" ().

## Attēlu galerija

Projet_pour_la_ville_de_Chaux_-_Ledoux.jpg|Ledū iecere
France arc et senas saline royal main building 1.jpg|Sāls režotnes direkcijas ēka
Arc-et-Senans - Saline royale 10.jpg
Royal Saltworks of Arc-et-Senans (10473436055).jpg


## Ārējās saites

*
Sevurallags

thumb|270px|Kolonijas mūsdienu attēls.
**Sevurallags** () jeb **Ziemeļurālu labošanas darbu nometne** () bija viena no Lielā terora laikā izveidotajām Gulaga soda nometnēm (1938-1960) Sosvas (*Сосьва*) ciematā tagadējā Sverdlovskas apgabala ziemeļos, kur ieslodzītajiem lika strādāt mežu cirtēs. 

Pēc Baltijas valstu okupācijas Sevurallagā bez tiesas lēmuma ieslodzīja daļu no deportētajiem Baltijas valstu iedzīvotājiem, ieslodzīto skaits tolaik palielinājās no 25 933 1941. gada 1. jūlijā līdz 33 757 1942. gada 1. janvārī, liela daļa no viņiem gāja bojā necilvēcīgo dzīves un darba apstākļu dēļ.

## Literatūra
* Гамазин А. Ф. *СевУралЛаг времён застоя. Воспоминания следователя*. 2016. — 88 с.

## Atsauces
Jaranga

**Jaranga** (no ) ir tradicionāla Krievijas ziemeļaustrumu un Beringa jūras salu tautu pārvietojama vai stacionāra dzīvojamā māja. Izplatīta čukčiem, juitiem un korjakiem. 

Ēkai ir 3,4—4,7 m augsta un pamatnē 5,5—8 m diametrā kupolveidīga forma. Ēkas karkasu būvē no vieglām koka kārtīm. Sienas veido nedaudz slīpas uz iekšpusi, virs tām konisks jumts ar nedaudz uz ziemeļiem nobīdītu virsotni. Stacionārajām jarangām ēkas centrā ir jumta konstrukciju balstošs stabs vai trijkājis. No virspuses ēku apšuj ziemā ar ziemeļbriežu vai valzirgu ādām, vasarā — ar audumu (brezentu). Vienai jarangai nepieciešams ap 50 zvērādu. No ārpuses jarangu nosaitē ar siksnām un balastam iekar akmeņus. Piejūras čukči stacionārās jarangas pie apakšējās malas nostiprina ar velēnu un akmeņiem.

Iekšpusē jaranga dalās apsildāmajā dzīvojamā daļā un aukstajā priekšējā daļā. Ugunskuru kurina priekšējā daļā, jo dūmi jāizvada pa ēkas ieeju — dūmvada nav. Dzīvojamās daļas jarangā var būt vairākas pēc precēto pāru skaita.

Padomju laikā jaranga tika uzskatīta par «pagātnes palieku», un tās izmantojošās ziemeļu tautas mākslīgi centās pārcelt uz cita veida mākokļiem. Tomēr ar laiku pierādījās, ka nomadu ziemeļbriežu audzētājiem jaranga ir klimatiskajiem un reģionālajiem apstākļiem vispiemērotākais mājoklis. Joprojām kā mājokļi Čukotkā tiek izmantoti vairāki simti jarangu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Поселок Унгазик (Чаплино)
Hoencollerna pils

**Hoencollerna pils** () ir 19. gadsimtā uzbūvēta pils, kas atrodas vietā, kur vismaz no 11. gadsimta atradās Hoencollernu dzimtas rezidence. Pils atrodas Vācijas dienvidrietumos, Bādenes-Virtembergas zemē.

Pašreizējā pils ir trešā šajā vietā. Pirmā tika uzcelta 11. gadsimta sākumā. Vēstures gaitā Hoencollernu dzimta sadalījās vairākos atzaros, tomēr pils palika dzimtas Švābijas atzara īpašumā. 1423. gadā pirmo pili pilnībā nopostīja pēc desmit mēnešu Švābijas impērijas pilsētu aplenkuma. Otrā pils tika uzcelta no 1454. līdz 1461. gadam, tā kalpoja kā katolisko Hoencollernu rezidence, arī Trīsdesmitgadu kara laikā. 18. gadsimta beigās tā zaudēja savu nozīmi, tika pamesta un sabruka. Trešo, pašreizējo pili, 19. gadsimta vidū sāka celt Prūsijas karalis Frīdrihs Vilhelms IV. Pils celta pēc arhitekta Frīdriha Augusta Štīlera projekta (citu celtņu starpā viņš ir arī Vecauces pils arhitekts). Kaut arī pils tiek uzskatīta par Hoencollernu dzimteni, neviens Vācijas imperators tajā nav ilgāku laiku dzīvojis. 1945. gadā kādu laiku šeit uzturējās Vilhelma II dēls kroņprincis Vilhelms. Pili atrodas vairāki artefakti, tostarp Vilhelma II kronis un dažas Frīdriha Lielā personiskās lietas.

## Attēlu galerija

Burg Hohenzollern - 6826 27 28.jpg
Burg Hohenzollern 11.jpg
Aerial view of Hohenzollern Castle (2017).jpg
Ausblick vom Traufgänger-Weg zur Burg Hohenzollern - panoramio.jpg


## Ārējās saites

*
Ribovīrusi

thumb|200px|Pie ribovīrusiem piederošais ''Vigna sinensis'' mozaīkvīruss (''Cowpea mosaic virus, CPMV''), kas inficē augus.
**Ribovīrusi** () ir viena no vīrusu valstībām (). Tā ietver gan RNS vīrusus (izņemot retrovīrusus), kas parasti izraisa dzīvnieku infekcijas, gan viroīdus, kas izraisa augu infekcijas slimības.

Atsevišķi nidovīrusu kārtas koronavīrusu dzimtai piederīgi vīrusi spēj inficēt arī cilvēkus, izraisot SARS (2002—2003), MERS (2012—2015) un COVID-19 (kopš 2019) epidēmijas.

## Klasifikācija
Pēc 2018. gada taksonomijas ribovīrusu valstība ietver vienu vīrusu tipu *[[Negarnaviricota]]* un vairākas *[[incertae sedis]]* kārtas:

* *[[Nidovirales]]*
* *[[Picornavirales]]*
* *[[Tymovirales]]*

## Atsauces

## Ārējās saites
* 

## Literatūra
* David M. Knipe, Peter M. Howley (eds.-in-chief): *Fields’ Virology.* Lippincott Williams & Wilkins, Philadelphia 2007, ISBN 0-7817-6060-7.
* C. M. Fauquet, M. A. Mayo *et al.*: *Eighth Report of the International Committee on Taxonomy of Viruses.* Elsevier Academic Press, London, San Diego 2005, ISBN 0-12-249951-4.
* A. M. Q. King, M. J. Adams, E. B. Carstens, E. J. Lefkowitz (Hrsg.): *Virus Taxonomy. Ninth Report of the International Committee on Taxonomy of Viruses.* Elsevier, Amsterdam u. a. 2012, ISBN 978-0-12-384684-6, S. 806–828.
* S. Mordrow, D. Falke, U. Truyen: *Molekulare Virologie.* Spektrum-Lehrbuch, 2. Auflage, Akademischer Verlag, Heidelberg/Berlin 2003, ISBN 3-8274-1086-X, S. 214–226.
Austrumu salas

**Austrumu salas** () ir Krievijai piederoša neapdzīvotu salu grupa Ziemeļu Ledus okeānā, Nordenšelda arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

## Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Karas jūras dienvidaustrumos Nordenšelda arhipelāgā, tā austrumos, Diksonas Piecdesmitgades šaurums ziemeļrietumos to atdala no Litkes salām, Ļeņina šaurums rietumos — no Pahtusova salām, bet Matisena šaurums dienvidos — no Taimiras pussalas piekrastes salām. Salu grupā ietilpst piecpadsmit salas, no kurām lielākās ir Tirtova sala, Bjanki sala (ar salu augstāko punktu  vjl) un Norda.

Salas atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Salas ietilpst Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

## Vēsture
Salām pēc to novietojuma arhipelāgā nosaukumu 1901. gadā piešķīra Eduards Tolls. Tirtova salā no 1940. līdz 1975. gadam darbojās sezonālā Tirtovas polārstacija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* T-47-XXV,XXVI,XXXII topogrāfiskā karte 1:200 000 (dienvidu daļa)
* T-47-XIX,XX,XXI topogrāfiskā karte 1:200 000 (ziemeļu daļa)
Sūzana Danklī

**Sūzana Danklī** (; dzimusi ) ir amerikāņu bijusī biatloniste.

## Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitējusi  Estešundā, Zviedrijā. Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 2012. gadā Rūpoldingā, iegūstot 5. vietu 15 km individuālajā distancē. Piedalījusies divās ziemas olimpiskajās spēlēs (, ). Labākais rezultāts individuāli ir 11. vieta masu startā 2014. gadā Sočos.  Pasaules kausa posmā Holmenkollenē, Oslo, ieguva 3. vietu sprintā un pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla PK sacensībās.

2017. gada Pasaules čempionātā Hohfilcenē izcīnīja sudraba medaļu distancē ar kopēju startu. Līdz ar to viņa kļuva par pirmo amerikāņu biatlonisti, kas izcīnījusi pasaules čempionāta individuālo medaļu sieviešu biatlonā. 2020. gada Pasaules čempionātā Antholcā ieguva sudraba godalgu sprintā.

Pēc 2021.—2022. gada sezonas noslēdza biatlonistes karjeru.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Galērija arka un Rotonda

**Galērija arka** () jeb **Kamara** () un **Rotonda** () ir divi blakus esoši 4. gadsimta arhitektūras pieminekļi, kas atrodas Grieķijas ziemeļu pilsētā Salonikos. 1988. gadā kā viena no 15 sastāvdaļām iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma saraksta objektā Saloniku paleokristiešu un bizantiešu pieminekļi.

Abas celtnes celtas pēc Romas imperatora Galērija rīkojuma. Arkā attēlota 299. gada uzvara pār Sasanīdu impērijas valdnieku Narsesu. Arka saglabājusies daļēji. Rotonda ir masīva ķieģeļu celtne ar kupolu un okulu kā Romas Panteonam. Visticamāk, celtne tika celta kā imperatora Galērija mauzolejs, tomēr Galērijs tika apglabāts Gamzigradā (mūsdienu Serbijā). Imperatora Teodosija I laikā to pārvērta par baznīcu.

1591. gadā pēc turku iekarojumiem baznīcu pārvērta par mošeju. Mūsdienās Rotonda dažkārt tiek izmantota kā baznīca.

## Attēlu galerija

Saint_George_Rotunda_reconstruction.jpg|Celtņu rekonstrukcija
ΑΨΙΔΑ_ΓΑΛΕΡΙΟΥ_2.jpg|Galērija arka
Arch-of-Galerius-1.jpg|Arkas cilņi
Rotunda_of_Galerius_(February_2009).jpg|Rotonda
Ascension_(fresco_in_Rotunda_of_Galerius).jpg|Rotondas freskas


## Ārējās saites

*