open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jānis Gerkāns

[thumb|Pēc Jāņa Gerkāna nāves ''[Rigasche Zeitung* publicētais [[Klopmaņi|Magnusa Klopmaņa]] aicinājums uz Subates skolas fonda sanāksmi (1875)]]
*'Jānis (Johans) Gerkāns*' (*Johann Gerkan*, 1811—1875) bija [[latvieši|latviešu]] izcelsmes [[pedagoģija|pedagogs]] un valsts ierēdnis. [[Subates elementārskola]]s skolotājs un vadītājs (1839—1875).

== Dzīvesgājums ==
Dzimis 1811. gadā [[Dignāja]]s muižas pagasta () vecākā Jāņa Gērkana (*Jahn Gehrkan*, 1782-1846) un viņa sievas Gērdes (*Gehrde Gerkan*, 1788-1863), ģimenē. Mācījās [[Jēkabpils apriņķa skola|Jēkabpils apriņķa skolā]] un [[Tartu|Tērbatas]] skolotāju seminārā (1828—1831).
Strādāja par skolotāju [[Jaunjelgavas pamatskola|Jaunjelgavas elementārskolā]] (1831—1834), tad [[Kuldīga]]s elementārskolā (1834—1838). 1836. gadā apprecējās ar Jaunjelgavas rātskunga meitu Otīliju Vunderi (1816—1839), bet pēc viņas nāves 1843. gadā otrreiz apprecējās ar viņas jaunāko māsu Elizabeti Vunderi (1827—1870). Viņiem piedzima 11 bērni.
1839. gadā Gerkānu kļuva par [[Subates pamatskola|Jaunsubates fonda elementārskolas]] skolotāju, ap 1863. gadu viņš bija [[Kurzemes guberņa]]s sekretārs (*Gouvernementssekretär*), iecelts dižciltīgo kārtā (*Ritter von Gerkan'').
1871. gadā trešo reizi apprecēja ķestera meitu Henrieti Šēnroku (1808—1891).
Miris pirms 1875. gada 20. oktobra Subatē.

## Atsauces

## Literatūra
* Wilhelm Räder: Die Lehrkräfte an den deutschen Schulen Kurlands 1805-1860, Lüneburg 1991, S. 31 f.
Miskiti

**Miskiti** (pašnosaukums: *Miskitu uplica nani*)  ir indiāņu tauta, kas apdzīvo Moskitu krastu Karību jūras piekrastē Nikaragvā un Hondurasā. To kopējais skaits tiek lēsts ap 535 tūkstošiem (2024), no kuriem 450 tūkstoši dzīvo Nikaragvā, bet 80 tūkstoši — Hondurasā. Sadzīvē lielākā daļa miskitu lieto miskitu valodu vai Moskitu krasta kreolu, oficiālajā saziņā — spāņu valodu, bet lietišķajā saziņā — angļu valodu. Miskiti ir dominējošais etnoss divos autonomajos reģionos Nikaragvas austrumos — Ziemeļu un Dienvidu Karību Krastā. Grasjasadjosas departamentā Hondurasas austrumos miskiti veido 81 % no iedzīvotāju skaita.

## Vēsture

Pirms eiropiešu ierašanās Moskitu krastā 16. gadsimta sākumā, šī teritorija bija sadalīta daudzās nelielās egalitārās indiāņu grupās, kas runāja senajā miskitu valodā. Spāņi uzskaitīja 30 tautas Tagusgalpā un Tologalpā, kā spāņi izprata šī reģiona ģeogrāfiju. Liela daļa mūsdienu Nikaragvas un Hondurasas Karību jūras piekrastes 16. gadsimtā palika brīva no Spānijas varas. 17. gadsimta sākumā reģions kļuva par patvērumu holandiešu, angļu un velsiešu pirātiem.

17. gadsimta vidū Moskitu krastā ieradās afrikāņi no avarējušiem vergu kuģiem. Šie cilvēki kopā ar izbēgušajiem vergiem no Providensijas salas kolonijas apmetās ap Grasjasadjosa ragu un apprecējās ar pamatiedzīvotājiem. Spāņi šos jauktās rases pēctečus dēvēja par Moskitijas sambo. Mūsdienās Moskitijas sambo veido ievērojamu daļu no miskitu etnosa.

Angļu uzņēmēji, kas strādāja ar Providensas salas kompānijas starpniecību, noslēdza neformālas alianses ar miskitu tautu. Šie angļi sāka kronēt miskitu tautas vadītājus par karaļiem (vai virsaišiem); viņu teritoriju sauca par Moskitijas karalisti. 1699. gada aprakstā par karalisti tā tika aprakstīta kā izkaisīta dažādās kopienās gar piekrasti, bet neietverot pilnībā visu teritoriju. Vēl tika atzīmēts, ka karaļiem un viņa gubernatoriem nebija varas, izņemot kara laiku, pat tiesiskuma jautājumos. Citādi visi cilvēki bija vienlīdzīgi.

Vairāk vai mazāk neatkarīga miskitu valsts Moskitu krastā pastāvēja līdz pat 1894. gadam, kad tā tika iekļauta Nikaragvā kā viens no departamentiem. 1906. gadā miskitu zemes tika sadalītas starp Nikaragvu un Hondurasu, ziemeļu daļu ais Koko upes iekļaujot Hondurasā. Miskitu autonomija tika atjaunota  987. gadā, izveidojot divus autonomos reģionus.

## Valoda
Lielākā daļa miskitu sadzīvē lieto vai nu miskitu valodu (ap 150 tūkstošiem runātāju dzimtās valodas līmenī), kas iedalās vairākās dialektu grupās, vai arī angļu valodā bāzētajā Moskitu krasta kreolā (ap 100 tūkstošiem runātāju dzimtās valodas līmenī). Oficiālajā saziņā tiek lietota spāņu valoda, bet lietišķajā saziņā tradicionāli tiek izmantota angļu valoda. 

## Atsauce

## Ārējās saites
Bretaņas Karaliste

thumb|Bretaņas Karalistes izaugsme 845—67
**Bretaņas Karaliste** bija viduslaiku ķeltu valsts Gallijas ziemeļrietumos, kas izveidojās 9. gadsimtā pēc britu ķeltu pārcelšanās no Britu salām. Tā pastāvēja no apmēram 845. gada līdz 939. gadam, kad tika pārvērsta par Bretaņas hercogisti.

## Vēsture
Pēc Romas impērijas sabrukuma 5. gadsimtā Britu salu ķeltu ciltis (īpaši no Velsas un Kornvolas) pārcēlās uz Gallijas ziemeļrietumiem, kur nodibināja vairākas mazas valdības un karaļvalstis, kas pamazām apvienojās. Tieši šajā laikā reģions ieguva nosaukumu *Britannia Minor* (“Mazā Britānija”).

No 5. līdz 9. gadsimtam Bretaņa pastāvēja kā ķeltu karaļvalsts, kas sastāvēja no vairākām apvienotām hercogistēm un grāfistēm. Karaliste piedzīvoja uzplaukumu 9. gadsimtā, kad tā sasniedza lielāko teritoriālo platību, aptverot mūsdienu Bretaņu un daļu Normandijas un Andžas.

No 10. gadsimta Bretaņas Karaliste pakāpeniski zaudēja neatkarību, jo pieauga franku un normāņu spiediens. 939. gadā pēc ilgām cīņām pret vikingiem un frankiem karaliste *de facto* beidza pastāvēt. Reģions tika pārveidots par Bretaņas hercogisti, kas saglabāja autonomiju, bet vairs nebija pilnīgi neatkarīga karaļvalsts.

## Ārējās saites
Miskitu valoda

**Miskitu valoda** (miskitu: *Miskitu*) ir Centrālamerikas indiāņu miskitu valoda, kas izplatīta Moskitu krastā Nikaragvas un Hondurasas austrumdaļā Karību jūras piekrastē. Tā ir lielākā no misumalpu valodu saimes valodām. Valodas lietotāju skaits tiek lēsts pēc dažādiem avotiem no 150 līdz 700 tūkstošiem. Moskitu krasta indiāņu tautām tā faktiski ir vietējā *[[lingua franca]]*. Valoda galvenokārt tiek lietota sadzīves līmenī. Nikaragvas autonomajos reģionos Moskitu krastā tā ir viena no oficiālajām valodām, bet tās lietojums ir ierobežots. Miskitu valoda izmantošanai skolās miskitu apdzīvotajās teritorijās Nikaragvā un Hondurasā tika atsākta tikai 1990. gados.

Miskitu valoda pieder nelielajai misumalpu valodu saimei, bet tajā daudz ietekmējumu angļu, vācu un nīderlandiešu valodām no laikiem, kad miskitu valoda bija dominējošā 16.—19. gadsimta Moskitijas karalistē, kas savukārt cieši sadarbojās ar angļu un holandiešu tirgotājiem, kā arī vācu Brāļu draudzes misionāriem. Neskatoties uz to, ka spāņu valoda kā Nikaragvā, tā Hondurasā ir oficiālā, tās ietekme uz miskitu valodu ir neliela.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kristiāns Frīdrihs Breitkreics

**Kristiāns Frīdrihs Breitkreics** (, ; iespējams, 1780. gada decembris — 1820. gada 14. marts, Rīga) bija vācu izcelsmes Vidzemes guberņas arhitekts.

## Dzīvesgājums

Precīzas ziņas par Kristiāna Frīdriha Breitkreica dzimšanas laiku un vietu nav saglabājušās. Kā iespējamais dzimšanas gads tiek minēts 1780. vai 1781. gads. Tāpat nav saglabājušies dokumentāli pierādījumi par arhitekta ģimeni un viņa studiju vietu. Mākslas vēsturnieki viņa darbos atpazina Berlīnes arhitektūras skolas ietekmi (aizgūšanas līmenī).
Napoleona karu laikā viņš ieradās Vidzemes guberņā un darbojās kā guberņas arhitekts (1805—1820), kopš 1816. gada kolēģijas sekretārs.

Miris 1820. gadā.

## Radošais darbs
19. gadsimta pirmajā pusē plašu izplatību ieguva “paraugprojekti” dzīvojamo māju, sabiedrisko, kulta un tirdzniecības ēku būvniecībā, kas tapa ar nozīmīgāko galvaspilsētas arhitektu līdzdalību. Breitkreics nodarbojās ar šo projektu pielāgošanu savdabīgajai pilsētas arhitektūras videi.

Ar viņa līdzdalību tika pārbūvētas vai no jauna uzceltas astoņpadsmit dzīvojamās ēkas, slimnīcas komplekss Sarkandaugavā, muitas noliktava uz Jēkaba ielas (nav saglabājusies), liels noliktavu komplekss uz Skārņu ielas (nav saglabājies), ratnīca uz Mazās Pils ielas (saglabājusies daļēji), Krievu pagalma ēkas, dzīvojamā māja uz Palasta ielas (pārbūvēta), ziemeļu piebūves un dārza projekts Rīgas pilī, Aleksandra Ņevska baznīca, Jēzus baznīca.

## Apbalvojumi
Viņš apbalvots ar Svētā Vladimira ordeni, 4. šķira (1818).

## Atsauces

## Literatūra
* *Васильев Ю*. Классицизм в архитектуре Риги. Рига, 1961, 379 с.
* Zilgalvis J. Klasicisms Rīgas arhitektūrā // Arhitektūra un māksla Rīgā. — Rīga: Neputns, 2004. 57. — 72. lpp.
* *Marina Levina (darba grupas vad.)* Rīgas dievnami: arhitektūra un māksla / Die Kirchen Rigas: Architektur und Kunst / Riga’s churches : architecture and art / Храмы Риги: архитектура и искусство. Rīga : Zinātne : Mantojums, 2007. — 747 lpp.
* *Holcmanis Andrejs*. Vecrīga — pilsētbūvniecības piemineklis. Zinātne, 2007. 224 lpp. ISBN 978-9984-767-91-8
* *Krastiņš, J., Strautmanis, I, Dripe, J.* Latvijas arhitektūra no senatnes līdz mūsdienām. Rīga, 1998
* Rīgas arhitektūras meistari

## Ārējās saites
* Raksts laikrakstā "Diena" par Kristiāna Frīdriha Breitkreica darba iekļaušanu nozīmīgāko pilsētas ēku arhitektūras kanonā.
Misumalpu valodas

**Misumalpu valodas** ir viena no Ziemeļamerikas mazajām valodu saimēm, kas izplatīta Centrālamerikas valstīs Nikaragvā un Hondurasā. Apvieno trīs dzīvas valodas un divas mirušas valodas ar kopējo runātāju skaitu ap 210 tūkstošiem (pēc citām aplēsēm — līdz 700 tūkstošiem) cilvēku. Saimes nosaukumu 1920. gadā ierosināja amerikāņu valodnieks Džons Oldens Meisons, veidojot to no tajā apvienoto valodu nosaukumiem — **mi**skitu, **sum**u un matag**alpu**. Daži valodnieku misumalpiu valodas iekļauj hipotētiskajā makročibču valodu saimē, bet to saikne ir diskutabla.

## Klasifikācija
Vispārpieņemtā klasifikācijas versija:

* Misumalpu valodas
** Miskitu valoda (ap 200 000)
** Sumalpu valodas
*** Sumu valodas (ap 8 000)
**** Majaņnu valoda
**** Ulvu valoda
*** Matagalpu valodas
**** Kakaoperu valoda †
**** Matagalpu valoda †

## Atsauces

## Ārējās saites
Sankarlosa

**Sankarlosa** () ir pilsēta un municipalitāte Nikaragvā, Riosanhuanas departamenta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Nikaragvas ezera krastā pie Sanhuanas upes iztekas no tā  no valsts galvaspilsētas Managvas.

## Vēsture
Pirmoreiz pilsētu ar nosaukumu **Nuevahaena** (*Nueva Jaén*) 1526. gadā dibināja spāņu konkistadors Gabriels de Rohass i Kordova. Vēlākos laikos pilsēta vairākas desmitgades bija pamesta, bet 17. gadsimtā dibināta no jauna ar tagadējo nosaukumu. Jaunais pilsētas cietoksnis būvēts 1666. gadā cīņai pret angļu un holandiešu pirātiem, kas pilsētu 1670. gadā izlaupīja.

1979. gada Sandinistu revolūcijas laikā nemiernieki ieņēma Sankarlosas militāro bāzi, ierodoties caur džungļiem no Kostarikas. Pēc tam, kad citi uzbrukumi citās valsts daļās izrādījās neveiksmīgi, viņi bija spiesti atkal atkāpties. Šī bija pirmā Sandinistu militārā uzvara revolūcijā.

Pēc revolūcijas pilsētas militārā bāze tika izmantota, lai apkarotu Kontras nemierniekus visu 20. gadsimta astoņdesmito gadu laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tuksneša vidū

**"Tuksneša vidū"** () ir 1997. gada ASV asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Džonatans Mostovs. Filmā galvenās lomas atveido Kurts Rasels, Džeitī Volšs un Ketlina Kinlana.

Filma stāsta par vīru, kura sievu nolaupa kravas auto šoferis pēc tam, kad viņu mašīna noslēpumainā veidā saplīst tuksneša vidū.

Filmas "Tuksneša vidū" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Paramount Pictures]]*. Filma saņēma pozitīvus kritiķu vērtējumus un nopelnīja 50,2 miljonus ASV dolāru pie 36 miljonu dolāru budžeta. Tā kļuva par pēdējo Volša izdoto filmu, kurš mira vēl pirms tās pirmizrādes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Huigalpa

**Huigalpa** (, ; ) ir pilsēta un municipalitāte Nikaragvā, Čontalesas departamenta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts vidienē Čontalesas grēdas pakājē Majalesas upes krastos  no valsts galvaspilsētas Managvas.

## Vēsture
Huigalpa bija viena no indiāņu kopienām, kas jau pastāvēja laikā, kad Spānija iekaroja tagadējās Nikaragvas teritoriju, un šī vieta parādās pirmajā nodokļu novērtēšanas periodā, kas datēts ar 1548. gadu. Tās nosaukums navatlu valodā nozīmē ‘melno gliemežu vieta’.

1659. gadā alkalds Heronimo Viljegass pieprasīja zemi no Spānijas valdības pārstāvja Sebastiana Alvaresa pilsētas dibināšanai. Šis lūgums tika apmierināts 1668. gada 24. aprīlī.

Kad 1858. gadā tika izveidots Čontalesas departaments, Huigalpas pilsēta 1862. gada 4. februārī tika paaugstināta līdz viljas (mazpilsētas) statusam. Par departamenta pirmo galvaspilsētu tika noteikta Akojapa, bet 1865. gadā galvaspilsēta tika pārcelta uz Huigalpu. Galvaspilsēta tika pārcelta uz Akojapu 1866. gadā un atgriezās Huigalpā 1877. gada 11. jūnijā. Pēc 19 gadus ilga strīda ar Akojapu tā otro un pēdējo reizi tika pasludināta par departamenta galvaspilsētu. Huigalpa pilsētas statusu ieguva 1879. gada 27. janvārī.

## Atsauces

## Ārējās saites
Greiems Grīns (aktieris)

**Greiems Grīns** (; dzimis , miris ) bija Kanādas pirmtautu (oneidu) aktieris un ierakstu mākslinieks, kurš vairāk nekā 50 gadus darbojās kino, televīzijā un teātrī. Viņš ieguva starptautisku atpazīstamību ar Spārdošā putna (*Ziŋtká Nagwáka*) lomu Kevina Kostnera filmā "Dejas ar vilkiem" (1990), par kuru viņu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris otra plāna lomā". Viņš ir filmējies tādās filmās, kā *[[Thunderheart]]* (1992), "Maveriks" (1994), "Cietais rieksts 3" (1995), "Zaļā jūdze" (1999), *[[Skins (filma)|Skins]]* (2002), *[[Transamerica]]* ​​(2005), *[[Casino Jack]]* (2010), *[[Winter's Tale]]* (2014), *[[The Shack]]* (2017) un "Vindrivera" (2017).

## Personīgā dzīve
Greiems Grīns piedzima 1952. gadā Kanādā, Ontārio provincē, irokēzu Sešu indiāņu tautu rezervātā, netālu no Brentfordas pilsētas. Viņš piederēja oneidu ciltij, kas ir daļa no Irokēzu savienības.

Greiems Grīns bija otrais no sešiem bērniem, kas dzimuši Džonam un Liliānai Grīniem. Viņa tēvs bija šoferis, māte — mājsaimniece. 16 gadu vecumā Grīns pameta skolu un devās strādāt, bija bārmenis, galdnieks, rūpnīcas strādnieks. 20. gadsimta 70. gadu sākumā, strādājot par skaņu inženieri vienā no Kanādas rokgrupām, viņš nolēma kļūt par aktieri.

Viņš debitēja kino 1979. gadā, filmējoties vienā no seriāla *The Great Detective* epizodēm. Kino debija notika 1983. gada filmā *Running Brave*.

Grīns un viņa sieva Hilarija Blekmora dzīvoja ārpus Toronto kopā ar "nelielu kaķu armiju". Viņam patika rakstīt, būvēt laivas un spēlēt golfu, piebilstot: "Es vienkārši gribu iet un spēlēt, man vienalga, kas skatās. Tā ir spēle, kurā tu vari spēlēt pret sevi pašu." Viņš paziņoja, ka viņam nav nekādas intereses pārvākties uz dzīvi tuvāk Holivudai, Kalifornijā lomu dēļ. "Nav iemesla tur dzīvot. Strādājošs aktieris var dzīvot jebkur, ja vien tev ir telefons, fakss un zini, kur atrodas lidosta." Runājot par savu laiku, spēlējot Krabja Koka kungu (un nākamo lomu pusaudžu seriālā *Eric's World*), viņš atzīmēja: "Es pavadīju gadu, maksājot sodu, piedaloties bērnu seriālos."

Runājot par Amerikas pamatiedzīvotāju attēlojumu filmās, Grīns atzīmēja, ka viņš vēlētos redzēt "viņa tautas" attēlojumu vairāk nekā tikai stoiskus, kokainus personāžus, sakot: "Mūsu cilvēki ir arī ļoti smieklīgi."

1997. gadā Grīns piedzīvoja smagu depresijas epizodi un pēc pašnāvības mēģinājuma bija jāhospitalizē.

2008. gada jūnijā viņam piešķīra Vilfrīda Lorjē universitātes Brantfordas pilsētiņas goda doktora grādu tiesību zinātnēs.

2015. gadā viņu iecēla par Kanādas ordeņa (CM) locekli, Kanādiešu apbalvošanas ceremonijā.

Grīns nomira Stretfordā, Ontārio provincē, 2025. gada 1. septembrī 73 gadu vecumā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Article at thecanadianencyclopedia.ca
* graham-greene
Povils Plehavičs

**Povils Plehavičs** (, dzimis , miris ) bija lietuviešu ģenerālis, viens no Lietuvas 1926. gada apvērsuma vadītājiem. Vācu okupācijas laikā — Lietuvas vietējās vienības (*Lietuvos vietinė rinktinė/Litauische Sonderverbände*) komandieris, vēlāk - Salaspils koncentrācijas nometnes ieslodzītais.

## Dzīvesgājums
Dzimis Latvijas pierobežā, zemnieka un aristokrātes ģimenē. Dzīves laikā bez dzimtās lietuviešu valodas apguva latviešu, krievu, poļu un vācu valodu. 1908. gadā beidza ģimnāziju Maskavā, mācījās Maskavas komercinstitūtā, bet 1914. gadā pabeidza Orenburgas junkeru skolu. Pirmā pasaules kara laikā karoja vairākās frontēs. Oktobra revolūcijas laikā atradās Kaukāza frontē pret Osmaņu impēriju. Krievijas pilsoņu karā piedalījās balto pusē. 1918. gada vasarā atgriezās dzimtenē. Piedalījās kaujās pret lieliniekiem, bermontiešiem un poļiem. 

1924. gadā pabeidza Kauņas augstākos virsnieku kursus. Plehavičs bija viens no Lietuvas 1926. gada apvērsuma vadītājiem, tomēr apvērsuma brīdī atradās 20 diennakšu arestā par kautiņu ar citu virsnieku. Apvērsuma gaitā tika atbrīvots un pasludināts par diktatoru, tomēr uzreiz piedāvāja Antanam Smetonam kļūt par Lietuvas prezidentu. 1929. gadā atvaļināts no armijas un pārcēlās uz savu lauku īpašumu. Sākoties PSRS okupācijai, Plehavičam izdevās evakuēties uz Vāciju. 

Atgriezās Lietuvā līdz ar vācu armijas iebrukumu PSRS. 1944 gadā vācu varas iestādes nodibināja Lietuvas vietējo vienību — apmēram 20 000 lielu karaspēka formējumu, par kuras komandieri iecēla Plehaviču. Tās uzdevums bija teritoriālā aizsardzība un cīņa pret partizāniem. Vienības piedalījās cīņās pret *[[Armia Krajowa]]* Viļņas apgabalā. Tomēr, kad Frīdrihs Jekelns Lietuvas vietējai vienībai pieprasīja tieši pakļauties militārai vadībai un zvērēt uzticību Hitleram, Plehavičs tam pretojās un izsludināja deklarāciju, kurā aicināja doties mežā ar ieročiem un uniformu. Vācu varas iestādes arestēja vai pārcēla uz citām karaspēka daļām vairākus tūkstošus vienības karavīru. Vairāk nekā 100 karavīru tika nošauti Panēru mežā. Tie karavīri, kuriem izdevās izvairīties no aresta, pēc kara kļuva par Lietuvas pretpadomju partizānu kodolu. 

Povils Plehavičs līdz ar 53 citiem lietuviešu virsniekiem tika ieslodzīts Salaspils koncentrācijas nometnē, vēlāk tika atbrīvots, tomēr atradās gestapo uzraudzībā. Karam beidzoties, atradās britu zonā. Kaut arī PSRS varas iestādes pieprasīja Plehaviča izdošanu, pieprasījums tika ignorēts. Pēc kara sadarbojies ar MI6, vēlāk CIP. Miris Čikāgā 1973. gadā.
  
## Ārējās saites
Kosmos-772

***Kosmos-772*** (*Космос-772*) bija PSRS *[[Sojuz (kosmosa kuģu sērija)|Sojuz]]* sērijas bezpilota kosmosa kuģis. To orbītā palaida , lai izmēģinātu militārajai programmai paredzēto kosmosa kuģa variantu *[[Sojuz (7K-S)|7K-S]]*. Kuģis uz zemes atgriezās 3. oktobrī.

Kosmosa kuģa lidojums tiek uzskatīts par daļēji neveiksmīgu, jo darbojās tikai viens raidītājs. Darbojās tikai 166 MHz frekvences raidītājs, visi pārējie parastie *Sojuz* viļņu garuma raidītāji nedarbojās.

## Lidojuma gaita
*Kosmos-772* tika palaists  04:15 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Sojuz-U]]* no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.

3. oktobrī 04:10 *UTC* nolaižamais aparāts nosēdās Kazahijas PSR teritorijā.

## Ārējās saites
* Soyuz 7K-S Mark Wade, Encyclopedia Astronautica
* Soyuz-T Tests (7K-S, 11F732) Gunter Dirk Krebs, Gunter's Space Page
Ziemeļu muhāfaza

**Ziemeļu muhāfaza** () ir viena no Libānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienībām. Atrodas valsts ziemeļdaļā, robežojas ziemeļos ar Akāras muhāfazu, austrumos — ar Baalbekas-Hermelas muhāfazu, dienvidos — ar Keservānas-Žbeilas muhāfazu, bet rietumos krastus apskalo Vidusjūra. Muhāfaza aizņem Libāna kalnu rietumu nogāzi un piekrastes zemieni. Administratīvais centrs ir valsts otra lielākā pilsēta Tripole. Muhāfaza tagadējās robežās izveidota 2003. gadā, sadalot Ziemeļlibānas muhāfazu.

## Ārējās saites
Keservānas-Žbeilas muhāfaza

**Keservānas-Žbeilas muhāfaza** () ir viena no Libānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienībām. Atrodas valsts vidusdaļā, robežojas ziemeļos ar Ziemeļu muhāfazu, austrumos — ar Baalbekas-Hermelas muhāfazu, dienvidos — ar Kalnu Libāna muhāfazu, bet rietumos krastus apskalo Vidusjūra. Muhāfaza aizņem Libāna kalnu rietumu nogāzi un piekrastes zemieni. Administratīvais centrs ir Žūnija. Muhāfaza izveidota 2017. gadā, nodalot Keservānas un Žbeilas apriņķus no Kalnu Libānas muhāfazas.

## Ārējās saites
Vādī es Salāma

**Vādī es Salāma** ( — ‘Miera ieleja’) ir islāma kapsēta Irākā, kas atrodas svētajā pilsētā Nedžefā. Tā ir lielākā kapsēta pasaulē. Kapsēta aizņem 601,16 ha un tajā apglabātas vairāk nekā 5 miljoni mirstīgo atlieku. Tā katru gadu piesaista arī miljoniem svētceļnieku.

Kapsēta atrodas netālu no Ali ibn Abi Taliba, ceturtā sunnītu kalifa, kā arī pirmā šiītu imāma, svētnīcas. Tādēļ daudzi šiīti Irākā lūdz, lai viņus apglabātu šajā kapsētā. Uzlabojoties pārvietošanās metodēm, šiīti no visas pasaules tiek (vai cenšas tikt) apglabāti šajā kapsētā. Mūsdienu apbedījumi tiek veikti kopīgās kriptās. 
500px|Kapsētas panorāmas skats|center

Irākas kara laikā kapsētā tika veikti no 200 līdz 250 apbedījumiem dienā, un šis skaitlis 2010. gadā samazinājās līdz 100. Apbedījumi notiek katru dienu jau 1400 gadus. Tā ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma vietu kandidātu sarakstā.

Kapsētā atrodas daudzu slavenu musulmaņu kapi, tostarp ceturtā kalifa Ali ibn Abu Taliba kaps kapsētas centrā. Netālu ir apglabāts ajatolla Muhameds Bakirs al Sadrs un viņa māsa Amina al Sadra. Daži šiīti uzskata, ka divpadsmitais imāms katru ceturtdienu saulrieta lūgšanu laikā parādās netālu no Vadi al Salāmas mošejas.

Amerikāņu iebrukuma Irākā laikā vietējās bruņotās grupas izmantoja kapus kā patvērumu un tur arī ierīkoja slēptas mīnmetēju pozīcijas, kā rezultātā kapsēta tika regulāri apšaudīta, tostarp no gaisa.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Satellite photograph of the cemetery
* Wadi-us-salaam Photos 
* A drone flying over the cemetery
The Jerk

***The Jerk*** ir 1979. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Kārls Rainers. Filmā galvenās lomas atveido Stīvs Mārtins, Bernadeta Pītersa, Ketlina Adamsa, Džekijs Meisons un Maikls Emets Volšs. Atklājis, ka viņš patiesībā nav melnādainais kā pārējā viņa ģimene, dīvainis Nevins Džonsons (Mārtins) atstāj mājas un dodas piedzīvojumā, kura laikā viņš kļūst bagāts un atkal nabadzīgs, kā arī atrod mīlestību. *The Jerk* bija pirmā filma, kurā Mārtins atveidoja galveno lomu.

Filmas *The Jerk* pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Universal Pictures]]*. Mūsdienās *The Jerk* tiek uzskatīta par ne tikai vienu no Mārtina labākajām kino lomām, bet arī par vienu no visu laiku smieklīgākajām filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ķirķrags

**Ķirķrags** ir zemesrags Rīgas līča Kurzemes piekrastē Talsu novada Rojas pagastā. Līča piekraste ap Ķirķragu ir akmeņaina.

## Atsauces

## Ārējās saites
Žūnija

**Žūnija** (, *Jūniya*) ir pilsēta Libānā, Keservānas-Žbeilas muhāfazas administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Vidusjūras krastā ap  no valsts galvaspilsētas Beirūtas centra, ietilpst tās aglomerācijā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir kristieši (98 %), no kuriem maronīti — 71 %, grieķu katoļi — 8,8 %, armēņu pareizticīgie — 6 % un grieķu pareizticīgie — 5,4 %. Austrumos no Žūnijas Bkerkī pakalnā atrodas Libānas Maronītu katoļu baznīcas patriarha rezidence.

## Vēsture
Sena pilsēta, kas zināma kopš feniķiešu laikiem un bijis nozīmīga tirdzniecības osta Linānas piekrastē, kas ļāva kuģiem droši patverties ceļā un Biblu. Vieta tika dēvēta par *Palaebyblus* — ‘pirms Biblas’. Pilsētu minējis seno grieķu vēsturnieks Strabons. Viduslaiku arābu ģeogrāfs Muhammads el Idrīsi minējis Žūniju kā jakobītu kristiešu piejūras cietoksni. Mūsdienās pilsēta attīstās kā osta un kūrorts.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kordona

**Kordona** ir ciems Gulbenes novada Litenes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P35, Pededzes upes krastā.

## Atsauces
Boako

**Boako** (, ) ir pilsēta un municipalitāte Nikaragvā, Boako departamenta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts vidienē Fonsekas upes krastos  no valsts galvaspilsētas Managvas.

## Vēsture
Boako ir viena no indiāņu kopienām, kas pastāvēja jau laikā, kad Spānija iekaroja Nikaragvu. Ar Tipitapas kasika palīdzību 1529. gadā Boako zelta meklējumos apmeklēja kapteinis Andress Garabito. Galu galā Boako tika iekļauta Spānijas kolonijā, un tā iekļauta nodokļu reģistrā kopš 1581. gada.

Sākotnējā Boako jeb Boakovjeho (*Boaco Viejo* — ‘Vecā Boako’) atradās ap 13 km uz austrumiem no pašreizējās pilsētas. No vecās apmetnes nav saglabājušās nekādas pēdas. To dibināja spāņu ieceļotāji, kas migrēja no mūsdienu Gvatemalas. 1749. gadā miskitu indiāņi, kurus iedrošināja britu ieceļotāji Moskitu krastā, uzbruka Boakovjeho un nopostīja pilsētu. Daži slaktiņā izdzīvojušie bēga uz rietumiem un nodibināja jauno Boako pilsētu, kas tagad zināma kā Boakito (*Boaquito* — ‘Mazā Boako’) pie Malakatojas upes ap 10 km uz dienvidrietumiem no mūsdienu pilsētas. Laikā no 1752. līdz 1772. gadam toreizējās Boakito iedzīvotāji regulāro lietu sezonu plūdu un slimību dēļ bija spiesti pārcelt pilsētu uz augstāku vietu, kur mūsdienās atrodas Boako pilsēta. 1876. gadā Boako piešķīra viljas (mazpilsētas), bet 1895. gadā — pilsētas statusu.

Boako pilsēta tradicionāli bija daļa no Čontalesas departamenta. 1910. gada 4. februārī Hosē Madrisa valdība izveidoja Heresas departamentu (*departamento de Jerez*) ar Boako pilsētu kā tā galvaspilsētu. Tomēr nākamā konservatīvā valdība atcēla šo likumu. Tikai 1935. gada 18. jūlijā Huana Bautistas Sakasas valdība izveidoja patstāvīgu Boako departamentu, un Boako pilsēta tika noteikta par departamenta galvaspilsētu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Warfare

***Warfare*** ir 2025. gada kara filma, kuras režisori un scenārija autori ir Rejs Mendosa un Alekss Gārlends. Filmā galvenās lomas atveido D'Farao Vunatajs, Vills Poulters, Kosmo Džārviss, Kits Konors, Finns Benets, Džozefs Kvinns un Čārlzs Meltons.

Filma balstīta uz bijušā karavīra Mendosas pieredzi Irākas kara laikā. Filmas scenārijs balstīts uz cīņā piedalījušos karavīru liecībām.

Filmas *Warfare* pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[A24]]*. Filma saņēma pozitīvus kritiķu vērtējumus un nopelnīja 33 miljonus ASV dolāru pie 20 miljonu dolāru budžeta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Baabda

**Baabda** (, *B'abda*) ir pilsēta Libānā, Beirūtas dienvidaustrumu piepilsēta, Kalnu Libānas muhāfazas administratīvais centrs. Pilsēta radusies 18. gadsimta beigās un kopš 1861. gada bija Libānas kalnu mutašerifāta administratīvais centrs. 1956. gadā Baabdā uzbūvēta Baabdas pils, kas ir Libānas prezidenta oficiālā rezidence.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kalnu Libānas muhāfaza

**Kalnu Libānas muhāfaza** () ir viena no Libānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienībām. Atrodas valsts vidusdaļā, robežojas ziemeļos ar Keservānas-Žbeilas muhāfazu, ziemeļaustrumos — ar Baalbekas-Hermelas muhāfazu, austrumos — ar Bekaas muhāfazu, dienvidos — ar Dienvidu muhāfazu, bet rietumos robežojas ar Beirūtas muhāfazu un krastus apskalo Vidusjūra. Muhāfaza aizņem Libāna kalnu rietumu nogāzi un piekrastes zemieni. Administratīvais centrs ir Beirūtas piepilsēta Baabda. Kā patstāvīga administratīvā vienība pirmoreiz izveidota Osmaņu impērijas laikā 1861. gadā kā Libānas kalnu mutašerifāts, lai nodalītu kristiešus maronītus no druziem pēc 1840. gada asiņainajām sadursmēm. Muhāfaza tagadējās robežās no 2017. gada, kad no Kalnu Libānas patstāvīgā muhāfazā nodalīja Keservānas un Žbeilas apriņķus.

## Ārējās saites
Sicario 2: Karteļu karš

**"Sicario 2: Karteļu karš"** () ir 2018. gada asa sižeta krimināltrilleris, kuras režisors ir Stefano Solima. Tas ir turpinājums 2015. gada filmai "" un tajā galvenās lomas atveido Benisio del Toro, Džošs Brolins, Isabela Merseda, Džefrijs Donovans, Manuels Garsija-Rulfo un Ketrina Kīnera.

Filmas sižets fokusējas uz cilvēku tirdzniecību uz ASV un Meksikas robežas, kā arī ASV valdības centieniem izraisīt konfliktu starp narkotiku karteļiem.

Filmas "Sicario 2: Karteļu karš" pirmizrāde notika . Filma saņēma galvenokārt pozitīvu kritiķu novērtējumu, tomēr to vērtēja zemāk par pirmo daļu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mežoņi

**"Mežoņi"** () ir 2012. gada ASV asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Olivers Stouns. Filmā galvenās lomas atveido Teilors Kitčs, Bleika Laivlija, Ārons Teilors-Džonsons, Džons Travolta, Benisio del Toro un Salma Hajeka. Filma balstīta uz Dona Vinslova 2010. gada tāda paša nosaukuma romānu.

Filma stāsta par diviem labākajiem draugiem un marihuānas audzētājiem Čonu un Benu, kuri uzsāk cīņu pret Meksikas narkotiku karteli, kuri ir nolaupījuši viņu kopīgo draudzeni.

Filmas "Mežoņi" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Universal Pictures]]*. Filma saņēma viduvējus kritiķu vērtējumus un nopelnīja 83 miljonus ASV dolāru pie 45 miljonu dolāru budžeta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Baseins (1969. gada filma)

**"Baseins"** () ir 1969. gada Francijas un Itālijas kopražojuma psiholoģiskā trillera filma, kuras režisors ir Žaks Derē. Filmā galvenās lomas atveido Alēns Delons, Romija Šneidere, Moriss Ronē un Džeina Birkina.

Filma stāsta par rakstnieku Žanu Polu (Delons) un viņa draudzeni Mariannu (Šneidere), kuri vasaru pavada Azūra krastā. Drīz pie viņiem ierodas viesi, Mariannas kādreizējais mīļākais Harijs (Ronē) un viņa meita Penelope (Birkina), radot visu četru starpā spriedzi.

Filmas "Baseins" pirmizrāde notika . 2015. gada Lukas Gvadanjīno filma "Saules apžilbinātie" balstīta uz filmu "Baseins".

## Atsauces

## Ārējās saites
Mosēdas katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q16465010"
}

**Mosēdas Sv. erceņģeļa Miķeļa baznīca** () ir 1783. gadā baroka stilā uzcelts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas ziemeļrietumos, Skodas rajona pašvaldības Mosēdas miestā. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis (unikālais kods — 1608).

No 1421. līdz 1842. gadam Mosēda piederēja Žemaitijas bīskapijai. Baznīca rakstos minēta no 1544. gada. 1629. gadā minēta draudzes skola. No 1773. līdz 1783. gadam tika uzcelta mūsdienu mūra baznīca, iesākumā bez torņiem. 1811. gadā baznīcai uzcēla koka torņus, bet 1844. gadā — mūra torņus. No 1895. līdz 1895. gadam Mosēdas draudzē kalpoja katoļu priesteris un Lietuvas nacionālās atmodas darbinieks Jozs Tums-Vaižgants (*Juozas Tumas-Vaižgantas*, 1869—1933). Baznīca celta vēlā baroka stilā. Tajā atrodas 7 altāri. Ērģeļu prospektu 1819. gadā radījis nezināms autors, bet 1895. gadā uzstādītās ērģeles ir Jēkabpils meistara Frīdriha Veisenborna darinātas.

## Ārējās saites

* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Juratas pilskalns

**Juratas pilskalns** atrodas Valmieras novada Ķoņu pagastā, Rūjas upes labajā krastā. Pilskalna plakums ir apmēram 60 x 50 metri un augstums apmēram septiņi metri. Datējums — dzelzs laikmets. Pilskalns publiski nav pieejams.

## Ārējās saites

* Juratas pilskalns
Kārlis Rubis (virsnieks)

**Kārlis Rubis**, arī **Kārlis Rublis**, (1891—1918) bija latviešu strēlnieku virsnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gada 19. maijā Drabešu pagasta Tīreļos. Mācījās Rīgas pilsētas tirdzniecības skolā, bija tirdzniecības kantora vadītājs.

Pirmajā pasaules karā iesaukts Krievijas Impērijas armijā, dienēja 176. kājnieku pulkā. 1915. gadā beidzis Petrogradas 3. praporščiku skolu, dienēja 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonā, vēlāk pulkā, kā sakaru komandas priekšnieks. Piedalījies visās kaujās pret vāciešiem, izcēlās ar varonību Nāves salā un Ziemassvētku kaujās pie Ložmetējkalna, vairākkārt apbalvots.

Pēc Oktobra apvērsuma 1917. gada beigās atstāja dienestu. Kopā ar Kārli Gopperu un Frīdrihu Briedi darbojās Borisa Savinkova "Dzimtenes un brīvības aizsardzības savienībā", bija tās apgādes daļas priekšnieks. Apcietināts pēc Jaroslavas sacelšanās apspiešanas.

Nošauts 1918. gada 28. augustā Maskavā kopā ar Frīdrihu Briedi par kontrrevolucionāru darbību.

## Apbalvojumi
* Lāčplēša Kara ordenis, III šķira (1920), apbalvots pēc nāves par latviešu strēlnieku cīņām 1916. gada 25. septembrī Nāves salā un 1917. gada 12. janvārī Ložmetējkalnā

## Atsauces
Matagalpa

**Matagalpa** (, ) ir pilsēta un municipalitāte Nikaragvā, Matagalpas departamenta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts vidienē Riograndes de Matagalpas upes krastos  no valsts galvaspilsētas Managvas.

## Vēsture
Matagalpa ir viena no indiāņu pilsētām, kas pastāvēja jau laikā, kad Spānija 1528. gadā iekaroja Nikaragvu. Matagalpu indiāņu valodā *Maika-calpa* nozīmē ‘Galvenā pilsēta’, bet ir arī citi izcelsmes skaidrojumi. Matagalpu valoda ir mirusi kopš 1875. gada.

Ap 1840. gadu Matagalpas apkārtnē tika atklāts zelts. Līdz ar daudziem spāņiem un metisiem tas piesaistīja vācu, amerikāņu un britu imigrantus. Divi no pazīstamākajiem šī perioda imigrantiem bija Ludvigs Elsters (no Hannoveres) un viņa sieva Katrīna Brauna (no Švarcvaldes), kuri šajā apgabalā iestādīja pirmos kafijas kokus, kuru pupiņas ātri vien nonāca tirgū Vācijā. Kafijas audzēšana piesaistīja vairāk nekā 120 Eiropas imigrantu, no kuriem daudzi apprecējās ar matagalpu sievietēm, un daudzi viņu pēcnācēji joprojām dzīvo šajā apgabalā.

Matagalpa bija arī patvēruma pilsēta daudziem Nikaragvas iedzīvotājiem, kas bēga no Tenesī štata flibustiera Viljama Vokera iebrukuma, kurš 1856. gadā pārņēma lielu daļu valsts un tās valdību. Matagalpā patrioti organizēja *Ejército del Septentrión* (Ziemeļu armija), kas 1856. gada 14. septembrī ar 60 matagalpu karotāju palīdzību cīnījās un uzvarēja Sanhasinto kaujā, palīdzot izbeigt Vokera valdīšanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hinotega

**Hinotega** (, ) ir pilsēta un municipalitāte Nikaragvā, Hinotegas departamenta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts ziemeļdaļā Hinotegas upes krastos  no valsts galvaspilsētas Managvas.

## Vēsture
Hinotega kā apdzīvota vieta pastāvējusi vēl kopš pirmskolumba laikiem, tās nosaukums *Xiotenkatl* navatlu valodā nozīmē ‘pie hiņokvajo kokiem’. 1581. gadā Hinotega atzīmēta kā pilsētiņa, kurā dzīvo tikai indiāņi, un 1606. gadā tā minēta kā Sanhuana de Hinotega (*San Juan de Jinotega*). No 1690. gadā Hinotegas apkārtn;ē sāka apmesties spāņu kolonisti, bet pašā pilsētā spāņi parādās tikai 1731. gada tautskaitē. 1851. gadā Hinotegai piešķirts mazpilsētas statuss, bet 1883. gadā — pilsētas statuss. Kopš 1891. gada jaundibinātā Hinotegas departamenta administratīvais centrs.

Hinotegas reģions, iespējams, ir 20. gadsimtā visvairāk kara plosītais reģions Nikaragvā. Tā attālā atrašanās vieta, kā arī tuvums robežai ar Hondurasu padarīja to par nemiernieku spēku patvērumu. Visintensīvākās kaujas notika laikā no 1927. līdz 1934. gadam Augusto Sandino un viņa karaspēka (tautā pazīstamu kā *los bandoleros*) vadībā pret amerikāņu okupācijas karaspēku.

Vēlāk, 20. gadsimta 70. gadu beigās, Hinotega bija galvenais kaujas lauks sīvajā karā starp Anastasio Samosas Debailes karaspēku un civilajiem nemierniekiem. Sākot ar 1979. gada 19. maiju, sākās Sandinistu Nacionālās atbrīvošanas frontes Karlosa Fonsekas Amadora Ziemeļu frontes "pēdējā ofensīva" pret Somosas Debailes režīmu. Somosa tika sakauts 1979. gada 19. jūlijā.

Pēc neilga miera perioda atkal sākās pilsoņu karš starp jaunā sandinistu režīma valdības karaspēku un Kontru nemierniekiem, kuri jutās sandinistu nodoti un kurus finansēja Amerikas Savienotās Valstis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Čuguna iela (Liepāja)

**Čuguna iela** ir jaunizveidotā iela Liepājā, Jaunās pasaules apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Brīvības ielu un, pēc plāna, stiepjas dienvidaustrumu virzienā līdz Dzelzsgriezēja ielai. Ielas plānotais garums ir aptuveni 850 metri, bet īstenībā tā vēl nav izbūvēta.

Iela izveidota bijušās rūpnīcas "Liepājas metalurgs" teritorijā — topošajā Liepājas industriālajā parkā. Tās nosaukumu, tāpat kā citu jaunizveidotu ielu nosaukumus, liepājnieki izvēlējās balsojumā 2025. gada jūlijā, un Liepājas valstspilsētas pašvaldības dome to apstiprināja 21. augustā.

Tagad Liepājas Industriālā parka teritorijā notiek jaunu ielu izbūve, kas ietver sevī arī gājēju un velosipēdu celiņu, pazemes inženierkomunikāciju, apgaismojuma izbūvi un apzaļumošanu.

## Ielu savienojumi
Čuguna iela ir savienota ar šādām ielām:
* Brīvības iela (T veida krustojums)
* Eksporta iela (plānots, pašlaik nepastāv)
* Dūmu iela (plānots, pašlaik nepastāv)
* Dzelzsgriezēja iela (plānots T veida krustojums)

## Atsauces
Death Sentence

***Death Sentence*** ir 2007. gada ASV asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Džeimss Vans. Filmā galvenās lomas atveido Kevins Beikons, Gerets Hedlunds, Kellija Prestone, Aiša Tailera un Džons Gudmens. Filma daļēji balstīta uz Braiena Gārfīlda 1975. gada tāda paša nosaukuma romānu.

Filma stāsta par parastu uzņēmēju, kurš kļūst atriebīgs pēc tam, kad banda nogalina viņa dēlu.

Filmas *Death Sentence* pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[20th Century Studios|20th Century Fox]]*. Filma izdošanas brīdī saņēma negatīvu kritiķu vērtējumu un bija finansiāli neveiksmīga, nopelnot tikai 17 miljonus ASV dolāru pie 20 miljonu dolāru budžeta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Somoto

**Somoto** (; ) ir pilsēta un municipalitāte Nikaragvā, Madrisas departamenta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts ziemeļrietumu daļā Somoto upes krastos pie Panamerikas lielceļa  no valsts galvaspilsētas Managvas.

## Vēsture
Tagadējās pilsētas teritoriju vēsturiski apdzīvojuši olmeki un acteki. Nosaukums cēlies no navatlu valodas *Tépecxomotl* — ‘zosu ieleja’, un 1591. gadā ar Spānijas karaļa dekrētu tai piešķirts nosaukums *Santiago de Tepesomoto*. 1867. gadā Somoto piešķirts mazpilsētas statuss, bet 1895. gadā — pilsētas statuss. 1894. gadā uz Somoto pārcēla Nuevasegovijas departamenta galvaspilsētu, bet 1936. gadā tā kļuva par jaundibinātā Madrisas departamenta galvaspilsētu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Trīs skursteņu iela

**Trīs skursteņu iela** ir jaunizveidota iela Liepājā, Jaunās pasaules apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Dūmu ielu un ved ziemeļaustrumu virzienā līdz Martena ielai.

Iela izveidota bijušās rūpnīcas "Liepājas metalurgs" teritorijā — topošajā Liepājas industriālajā parkā. Tās nosaukumu, tāpat kā citu jaunizveidotu ielu nosaukumus, liepājnieki izvēlējās balsojumā 2025. gada jūlijā, un Liepājas valstspilsētas pašvaldības dome to apstiprināja 21. augustā. Ielas nosaukums atspoguļo bijušā uzņēmuma atpazīstamo izskatu: trīs augstie skursteņi ir rūpnīcas simbols, un tie tiks saglabāti kā sava veida piemineklis.

Trīs skursteņu ielas garums ir aptuveni 300 metri, visā garumā tā ir klāta ar asfalta segumu. Agrāk šī iela bija pievedceļš rūpnīcas korpusiem. 2025. gadā uzsākta ielas labiekārtošana.

## Ielu savienojumi
Trīs skursteņu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Dūmu iela (L veida krustojums)
* Martena iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Okotala

**Okotala** (, ; ) ir pilsēta un municipalitāte Nikaragvā, Nuevasegovijas departamenta administratīvais centrs un otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts ziemeļdaļā Koko upes krastos  no valsts galvaspilsētas Managvas.

## Vēsture
Pilsēta ar nosaukumu *Nueva Ciudad Segovia* dibināta 1543. gadā sumu un matagalpu indiāņu zemēs, kad tagadējās Nikaragvas teritorijā spāņi izveidoja savu trešo koloniju Jauno Segoviju. Tās tagadējais nosaukums cēlies no navatlu valodas *Ukutal* — ‘okotu priežu (*Pinus montezumae*) mežs’. Spāņu apmetņu izaugsmi veicināja Čolutekas upes krastos atklātās zelta atradnes. 1809. gadā Gvatemalas Karalistes ģenerālkapteinis Okotalai piešķīra pilsētas statusu. 1847. gadā Okotala kļūst par Nikaragvas sastāvdaļu. Ilgu laiku Okotala bija Nuevasegovijas galvaspilsēta, līdz 1894. gadā to pārcēla uz Somoto, bet 1936. gadā Madrisu ar centru Somoto nodalot patstāvīgā departamentā, Okotala atkaļ kļuva par Nuevasegovijas galvaspilsētu. 1998. gadā pilsēta smagi cieta viesuļvētrā *Mitch*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Izaks Hadžars

**Izaks Aleksandrs Hadžars** (; dzimis  Parīzē) ir alžīriešu izcelsmes Francijas autosportists, kurš 2025. gada sezonā piedalās *[[Formula 1]]* čempionātā *[[Racing Bulls]]* komandas sastāvā. Hadžaram ir gan Francijas, gan Alžīrijas pilsonība, tomēr sacīkstēs viņš pārstāv Franciju.

Hadžars dzimis Parīzē, alžīriešu ārstu un fiziķu ģimenē, ar kartingu sācis nodarboties 2012. gadā. 2019. gadā sācis piedalīties formulu sacīkstēs, 2020. gadā izcīnot 3. vietu Francijas F4 čempionātā. 2022. gadā piedalījās *[[Formula 3]]* čempionātā, izcīnot 4. vietu kopvērtējumā. Nākamās divas sezonas Hadžars piedalījās *[[Formula 2]]* čempionātā, 2024. gadā izcīnot 2. vietu kopvērtējumā. Kopš 2022. gada Hadžars ir *[[Red Bull Racing|Red Bull]]* junioru komandas dalībnieks.

2024. gada septembrī Hadžars kļuva par *Red Bull* un *RB Formula 1* komandu rezerves pilotu. . gada sezonā viņu paaugstināja par pilna laika pilotu *[[Racing Bulls]]* (iepriekš zināma kā *RB*) komandā. Savu Pirmās formulas debiju Hadžars piedzīvoja , kvalificējoties 11. vietā, tomēr pēc avārijas formācijas aplī nespējot uzsākt sacīksti. Savā trešajā sacīkstē, , Hadžars izcīnīja 8. vietu, gūstot savus pirmos punktus Pirmajā formulā.  viņš kvalificējās kā ceturtais, bet sacīkstē izcīnīja 3. vietu, gūstot savu pirmo pjedestālu Pirmajā formulā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Eksporta iela (Liepāja)

**Eksporta iela** ir jaunizveidota iela Liepājā, Jaunās pasaules apkaimē. Pēc plāna, tā sākas topošajā apļveida krustojumā ar Parka ielu un Dzelzsgriezēja ielu un stiepjas ziemeļaustrumu virzienā līdz krustojumam ar Meldru ielu un Dūņu ielu. Ielas kopējais garums ir aptuveni 1330 metri.

Eksporta iela izveidota bijušās rūpnīcas "Liepājas metalurgs" teritorijā — topošajā Liepājas industriālajā parkā. Tās nosaukumu, tāpat kā citu jaunizveidotu ielu nosaukumus, liepājnieki izvēlējās balsojumā 2025. gada jūlijā, un Liepājas valstspilsētas pašvaldības dome to apstiprināja 21. augustā.

2025. gadā Eksporta iela izbūvēta posmā no Martena ielas līdz Naglu ielai un posmā no Inženieru ielas līdz Meldru ielai. Šajos posmos iela ir klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos, pa vienu joslu katrā virzienā. Gar ielu tika izbūvēti gājēju un velosipēdu celiņi, pazemes inženierkomunikācijas un apgaismojums.

## Ielu savienojumi
Eksporta iela ir savienota ar šādām ielām:
* Parka iela / Dzelzsgriezēja iela (plānots apļveida krustojums, vēl nav izbūvēts)
* Martena iela (T veida krustojums)
* Naglu iela (T veida krustojums)
* Čuguna iela
* Inženieru iela
* Meldru iela / Dūņu iela (apļveida krustojums)

## Atsauces
Kalat el Bahreina

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q740104"
}

**Kalat el Bahreina** (, ) ir arheoloģiskias piemineklis Bahreinā. Šajā vietā kopš 1954. gada notiek arheoloģiskie izrakumi, kuros atklāts, ka vieta tikusi apdzīvota vismaz no 23. gadsimta pirms mūsu ēras. Tā bijusi šumeru rakstos daudzkārt aprkastītās Dilmunas civilizācijas galvaspilsēta. Dažādos laikos vietu apdzīvojuši kasīti, sengrieķi, persieši, portugāļi. 2005. gadā vieta iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Pagaidām izpētīts ap 25 % no senvietas teritorijas.


Bahrain_Fort_6.jpg
Bahrain_Fort_3.jpg
Bahrain_Fort_7.jpg
Dilmun06.jpg
Dilmun03.jpg


## Ārējās saites
Augšējās kņazistes

thumb|upright = =1.3|Augšējās kņazistes 14. gadsimta beigās
thumb|upright = =1.3|Augšējās kņazistes starp Lietuvas, Maskavas un Rjazaņas lielkņazistēm 14. gadsimta sākumā
**Augšējās kņazistes** () jeb **Augšokas kņazistes** () bija nelielas austrumslāvu kņazistes, kas no 14. līdz 16. gadsimtam pastāvēja Okas upes augštecē. Mūsdienās šajā teritorijā atrodas Brjanskas apgabals, Kalugas apgabals, Orlas apgabals un Tulas apgabals.

Līdz 14. gadsimta beigām šī vjatiču apdzīvotā teritorija atradās Čerņihivas lielkņazistes sastāvā. Pēc Lietuvas-Maskavijas kara (1406—1408) saskaņā ar 1408. gada Ugras līgumu kņazistes uz rietumiem no Ugras upes maksāja meslus Lietuvas lielkņazistei.

Saskaņā ar 1494. gada līgumu Lietuvas lielkņaziste atzina šo kņazistu pakļaušanos Maskavijai. Gandrīz visas kņazistes uzreiz pēc iekļaušanas Maskavijā likvidēja, bet Odojevas kņaziste un Vorotiņas kņaziste saglabājās līdz 16. gadsimta beigām.

## Kņazistu uzskaitījums
* Kozeļskas kņaziste (*Козельское княжество*, 1167/1223—1445)
** Peremišļas kņaziste (*Перемышльское княжество*)
* Karačevas kņaziste (*Карачевское княжестводо*, 1310—1383)
** Mosaļskas kņaziste (*Мосальское княжество*, 1350—1494)
** Bolhovas kņaziste (*Болховское княжество*)
** Hotetas kņaziste (*Хотетовское княжество*)
* Jeļecas kņaziste (*Елецкое княжество*)
* Zveņigorodas kņaziste (*Звенигородское княжество*, 1340—1504)
* Novosiļas kņaziste (*Новосильское княжество*, 1326 — 1425)
** Beļovas kņaziste (*Белёвское княжество*, 1425—1558)
** Vorotiņas kņaziste (*Воротынское княжество* 1425—1573)
** Odojevas kņaziste (*Одоевское княжество*, 1425—1547)
* Tarusas kņaziste (*Тарусское княжество*, 1392—1401/2)
** Volkonas kņaziste (*Волконское княжество*, 14.-15. gs.)
** Koņinas kņaziste (*Конинское княжество*, 14.-15. gs.)
** Mezeckas kņaziste (*Мезецкое княжество*, 1360—1504)
*** Barjatinas kņaziste (*Барятинское княжество*, 1450—1504/9)
** Oboļenskas kņaziste (*Оболенское княжество*, 1368—1494)
** Spašas kņaziste (*Спажское княжество*, 14.-15. gs.)
Esteli

**Esteli** (), oficiāli — **Vilja de Sanantonio de Pavia de Esteli** (*Villa de San Antonio de Pavia de Estelí*), ir pilsēta un municipalitāte Nikaragvā, Esteli departamenta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts ziemeļrietumu daļā Esteli upes krastos pie Panamerikas lielceļa  no valsts galvaspilsētas Managvas.

## Vēsture
Pilsētu kā *Villa Vieja* (‘Vecā Pilsēta’) 1685. gadā dibināja no angļu pirātu uzbrukumiem bēgošie Nuevasegovijas kolonisti. Vēlāk kolonisti bija spiesti pārcelt pilsētu tālāk uz tagadējo vietu un nodēvēja par Sanantonio de Esteli pēc Esteli pilsētas Spānijā.

1978.—1979. gadā pilsēta smagi cieta kaujās starp Anastasio Samosas Debailes Nacionālo gvardi un Sandinistu Nacionālās atbrīvošanas frontes nemierniekiem; bojā gāja ap 15 tūkstošiem pilsētas iedzīvotāju.  

## Atsauces

## Ārējās saites
Vladimirs Vitkovskis

**Vladimirs Konstantinovičs Vitkovskis** (; dzimis , miris ) bija Baltās armijas ģenerālis Krievijas pilsoņu karā.

Vitkovskis dzimis Pleskavā. Pirmajā pasaules karā dienējis Krievijas Impērijas armijā. Viņš bija Svētā Jura, Svētā Vladimira, Svētās Annas un Svētā Staņislava ordeņu kavalieris.

1918. gada sākumā Vitkovskis pievienojās pulkveža Mihaila Drozdovska vadītajai speciālajai krievu brīvprātīgo brigādei un piedalījās Jasu-Donas gājienā. Brīvprātīgo armijā viņš piedalījās Otrajā Kubaņas kampaņā un 1918. gada jūnijā komandēja bataljonu un pēc tam 2. pulku, aizstājot kaujā kritušo pulkvedi Mihailu Jebraku. Novembrī viņš komandēja 3. divīzijas brigādi un 1918. gada decembrī tika paaugstināts par ģenerālmajoru.

1919. gada februārī Vitkovskis tika iecelts par 3. Drozdovska divīzijas vadītāju, ar kuru viņš piedalījās uzbrukumā Maskavai un atkāpšanās virzienā uz Novorosijsku. 1920. gada aprīlī viņš kļuva par ģenerālleitnantu un par savu rīcību Ziemeļtaurijas operācijā saņēma Svētā Nikolaja Brīnumdara ordeni.
[thumb|1. armijas korpusa vadība. Ģenerālis V. K. Vitkovskis, otrais no kreisās, sēž. [Veliko Tarnova, Bulgārija, 1922. gads.|left]]
Pēc Baltās kustības sakāves 1920. gada novembrī viņš kopā ar ģenerāli Pjotru Nikolajeviču Vrangeli evakuējās uz Turciju. Pēc īsas uzturēšanās Bulgārijā (1921.–1922.) viņš devās uz Parīzi, Francijā, kur bija Krievijas kopējās militārās savienības (*Русский общевоинский союз*) biedrs. Pēc Otrā pasaules kara viņš emigrēja uz ASV. Viņš nomira 1978. gadā Sanfrancisko, Kalifornijā.

## Apbalvojumi
* Svētā Staņislava ordenis, 2. šķira (3.06.1915.)
* Svētā Annas ordenis, 3. šķira ar zobeniem un loku (7.03.1916.)
* Svētā Staņislava ordenis, 3. šķira "par izcilu un uzcītīgu dienestu un darbu militāro operāciju laikā" (7.03.1916.)
* Svētā Vladimira ordenis, 4. šķira ar zobeniem un loku
* Svētās Annas ordenis, 2. šķira ar zobeniem
* Svētās Annas ordenis, 4. šķira ar uzrakstu "Par drosmi"
* Svētā Vladimira ordenis, 3. šķira ar zobeniem (1917.)
* Svētā Jura ordenis, 4. šķira (19.04.1917.)
* Svētā Nikolaja Brīnumdarītāja ordenis (Dienvidkrievijas Bruņoto spēku ordenis, Nr. 167, 1920. gada 11. jūlijs)
Ārzemju:
* Grieķijas Glābēja ordenis 2. pakāpe
## Publikācijas
* Константинопольский поход: из воспоминаний о Галлиполи. Parīze, 1933.
* В борьбе за Россию: воспоминания. Sanfrancisko, 1963.
## Atsauces

## Ārējās saites
* Биография
* Биография
* Воспоминания генерала Врангеля
* *Лобыцин В.* Русская армия в Галлиполи
* Фотография штаба 1-й пех. дивизии в Галлиполи
* Уникальные документы и фотографии генерала Витковского В. К.
* Vladimirs Vitkovskis