Baldones meteorīts

thumb|300px|Meteorīta nokrišanas apkaime 1891. gada kartē. 
**Baldones jeb Misas meteorīts** ir H5 hondrītu grupas meteorīts, kas 1890. gada 10. aprīlī ap pulksten 16 nokrita pie Stūru mājām Dzimtmisas muižas teritorijā uz dienvidrietumiem no Baldones. Tā svars bija 5,630 kg un tas ietriecās zemē 2,5 pēdu (aptuveni 76 cm) dziļumā. Meteorīta aprakstu 1891. gadā publicēja Rīgas Politehniskās augstskolas ģeoloģijas docents un Rīgas Dabaspētnieku biedrības loceklis Kārlis Bruno Doss, bet fragmentu ķīmiskās un mineraloģiskās analīzes veica Rīgas Minerālūdeņu institūta direktors Edvīns Johansons. 
Lielākais 2303 gramu smagais meteorīta fragments līdz vācbaltiešu izceļošanai 1939. gadā atradās Latvijas Dabas muzeja kolekcijā. Citi meteorīta fragmenti glabājas dažādos pasaules muzejos un privātās kolekcijās. Pēc Otrā pasaules kara Latvijā palika vienīgi divi nelieli fragmenti (25,9 un 10,9 g), kas atradās Rīgas Planetārija (*Республиканский Дом знаний Латвийской ССР*) meteorītu kolekcijā, vēlāk Latvijas Universitātes muzeja Frīdriha Candera un Latvijas astronomijas kolekcijās. 2015. gadā Rīgas Meteorītu muzejs iegādājās 2,1 g fragmentu. Pēdējais 2,9 g smagais fragments tika iegādāts 2023. gadā un atrodas ekspozīcijā “Latvijas minerāli” LU Dabas mājā.

## Vēsture
[thumb|upright=1.2|[Kārlis Bruno Doss|Kārļa Bruno Dosa raksts par Misas meteorītu *Neues Jahrbuch für Mineralogie, Geologie und Paläontologie* (1892).]]

Pirmo ziņu par meteorīta krišanu 1890. gada 17. aprīlī publicēja laikraksts "Baltijas Vēstnesis" 75. numurā un 19. aprīlī laikraksta *Zeitung für Stadt und Land* 76. numurā:

 "Zaļajā ceturtdienā pulksten 16.00 šeit, Baldones apkārtnē, no austrumiem uz rietumiem atskanēja ļoti spēcīgs, pērkonam līdzīgs dārdiens. Šo troksni radīja meteors, kas nokrita *Misshof* privātīpašuma laukā, nelielās lauku saimniecības Stūri tuvumā. Meteorīts bija iekļuvis dažus metrus dziļi zemē un pēc tam tika izrakts. Bija vēlams, lai tas būtu nodots kādam muzejam."

Pēc Misas muižas īpašnieka Eduarda fon Reiharda (*Reichard*) stāstītā bija dzirdama skaļa dūkoņa, kas ilga aptuveni 5 sekundes, kam sekoja sprādziens. Gaismas parādība nebija redzama. Vairāki ciema iedzīvotāji, kas atradās netālu no sprādziena vietas, dzirdēja pēkšņu “pērkonam līdzīgu rūkoņu” un pēc tam izteiktu skaņu.
Lai gan kritiens bija redzams un dzirdams, neviens no cilvēkiem nedevās pārbaudīt, kas nokrita laukā. 
Tikai nākamajā dienā māju saimnieks Jēkabs Stūre to izraka no vertikālas bedres aptuveni 300 soļu attālumā no kalpu istabām. Iedobes diametrs bija aptuveni pēda un dziļums – 2,5 pēdas, bet debess ķermeņa izmērs bija aptuveni cilvēka galvas lielumā. Ap trieciena vietu bija izkaisīta augsne kopā ar baltām smiltīm. Šis materiāls bija izkaisīts diezgan tālu, tāpēc vietējie iedzīvotāji domāja, ka meteorīts sadrupis krišanas laikā, taču vēlāk to izraka vienā gabalā. Kad ieradās Misas muižnieks Eduards fon Reihards, lauks jau bija uzarts un krāteris vairs nebija redzams. Saimnieks to bija pārdevis tirgotājam Abrahamsonam.
Rīgas pilsētas Valsts skolas direktors H. Helmanis (*H. Hellmann*) atpirka meteorītu un nodeva to Rīgas Dabaspētnieku biedrības prezidentam Gothardam Švēderam, kurš uzticēja ķīmijas maģistram Edvīnam Johansonam veikt tā ķīmisko izpēti, pēc tam viņš meteorītu tālākai izpētei nodeva biedrības loceklim Kārlim Bruno Dosam. Pēc konsultācijām ar austriešu fiziķi Ernstu Mahu viņš 1892. gada grāmatā *Neues Jahrbuch für Mineralogie, Geologie und Paläontologie* publicēja pārskata rakstu par virsskaņas ātrumā kustošos meteorītu izraisītajiem skaņas efektiem.

## Literatūra
* Doss Bruno, Johanson Edwin, (1891), Der Meteorit von Misshof vom 29. März/10. April 1890, Arbeiten des Naturforscher-Vereins zu Riga, Heft 7, 1891, s. 1-90
* Doss Bruno, (1892), Ueber den Meteoriten von Misshof in Kurland und die Ursachen der Schallphönomene bei Meteoritenfällen im Allgemeinen, Neues Jahrbuch für Mineralogie, Geologie und Paläontologie, 1, 1892, s. 71–113

## Skatīt arī
* Biržu meteorīts
* Līksnas meteorīts
* Neretas meteorīts

## Atsauces