Emīls Janningss

**Emīls Janningss** (, īstajā vārdā **Teodors Frīdrihs Emīls Janencs** (*Theodor Friedrich Emil Janenz*), dzimis , miris ) bija vācu aktieris un producents. Viņš ir pirmais aktieris, kas saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākais aktieris galvenajā lomā" (1929. gada ceremonija).

Zināmākās Janningsa filmas ir viņa sadarbības ar režisoriem Frīdrihu Vilhelmu Murnavu un Džozefu fon Šternbergu, tajā skaitā arī 1930. gada filma "Zilais eņģelis" (*Der blaue Engel*) ar Marlēnu Dītrihu. Vēlāk Emīls Janningss filmējās vairākās nacionālsociālistu propagandas filmās.

## Dzīvesgājums
Dzimis Roršahā, Šveicē amerikāņu tirgotāja Emīla Janenca un viņa sievas Margarētes, dzimušas Švābes, ģimenē. Viņa māte bija dzimusi Krievijas Impērijā. Bērnības gados Janencu ģimene pārcēlās uz Gerlicu Vācijā, un aktiera karjeru viņš uzsāka pilsētas teātrī, vēlāk strādāja Brēmenē un Leipcigā pirms pievienojās Maksa Reinharda teātra grupai Berlīnē.

### Karjera
Janningss bija teātra aktieris, kurš pievērsās kino jomai. Viņš filmējās daudzās mēmā kino filmās, tajā skaitā 1922. gada "Otello" ekranizācijā un Frīdriha Vilhelma Murnava filmā "Pēdējais cilvēks", kurā atveidoja padzīvojušu viesnīcas šveicaru, kuru pazemina par labierīcību uzkopēju. Viņš sadarbojās ar Murnavu arī divās citās filmās, atveidojot galveno lomu filmā *[[Herr Tartüff]]* (1925) un Mefistofeli filmā "Fausts" (1926). Drīz pēc tam Janningss sāka filmēties Holivudā. 1929. gadā viņš ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākais aktieris galvenajā lomā" par aktierspēli divās filmās: *[[The Way of All Flesh]]* (mūsdienās nav saglabājusies neviena kopija) un Jozefa Štenberga filmā *[[The Last Command]]*.

Viņa Holivudas karjerai pienāca gals līdz ar skaņas parādīšanos kinofilmā, jo viņa smagais vācu akcents bija grūti saprotams. Viņa dialogus parasti ieskaņoja kāds cits aktieris, filmā "Patriots" (*The Patriot*, 1928) pēc Janningsa iebildumiem tika atstāta viņa paša balss. Atgriezies Eiropā, viņš atveidoja Marlēnas Dītrihas partneri 1930. gada filmā "Zilais eņģelis", kas vienlaicīgi tika filmēta gan angļu, gan vācu valodā.

[left|thumb|125px|1938. gadā kopā ar [Jozefs Gebelss|Jozefu Gebelsu]]
Trešā reiha laikā Janningss filmējās vairākās propagandas filmās, tajā skaitā vadoņa kultu slavinošajās *Der Herrscher* (1937), *[[Ohm Kruger]]* (1941) un *[[Die Entlassung]]* (1942).

Kad Sabiedroto spēki 1945. gadā ieokupēja Vāciju, Janningss ar "Oskara" balvas statueti mēģināja pierādīt savu saikni ar Holivudu. Tomēr denacifikācijas procesa dēļ viņš pārvācās uz dzīvi Austrijā un 1947. gadā kļuva par tās pilsoni.

Janningss nomira 1950. gadā, 65 gadu vecumā, Štroblā no aknu vēža. Viņa iegūtā Amerikas Kinoakadēmijas balva mūsdienās atrodas Berlīnes Kino muzejā.

### Privātā dzīve
Janningss bija precējies trīs reizes. Visas trīs bija teātra un kino aktrises, un visas laulības tika šķirtas. Jannigsa pirmā sieva bija Hanna Ralfa, otrā — Lūsija Hēflihe un pēdējā sieva bija Gusija Hola, kura pirms tam bija precējusies ar aktieri Kondrātu Feidu.

## Attēlojumi
Hilmārs Eihorns atveido sirreālu Janningsa tēlu Kventina Tarantīno filmā "Bēdīgi slavenie mērgļi". 1972. gada filmā "Kabarē", dziedātāja Salija Boulsa (Laiza Minelli), atrodoties augstākās sabiedrības vakariņās, mēģina sev pievērst uzmanību, apgalvojot, ka viņa ir Emīla Janningsa draudzene.

## Filmogrāfija

## Atsauces

## Literatūra
* *Frank Noack: "Jannings." Belleville, München 2009* 
* *Carl Zuckmayer: "Geheimreport". Hrsg. von Gunther Nickel und Johanna Schrön. Wallstein Verlag, Göttingen 2002* ; 136–45 lpp.
* *Emil Jannings: "Theater, Film - Das Leben und ich. Autobiographie". Berchtesgaden: Verlag Zimmer & Herzog, 1951*
* *Herbert Ihering: "Emil Jannings: Baumeister seines Lebens und seiner Filme." Heidelberg 1941*

## Ārējās saites

* Emīls Jannings fotogrāfijās