Tito ala

**Tito ala** ir ala Unacas upes labajā krastā Drvaras pilsētā, Bosnijā un Hercegovinā.

Otrā pasaules kara laikā Dienvidslāvijas komunistisko partizānu vadītājs maršals Tito patvērumam izmantoja vairākas alas: alu Bogoviču ciemā, alu netālu no Plahoviču ciema, Zabrdžanskas alu (Glavatičevā), Bastasi alu pie Drvaras (6 km no šīs), bet tikai Tito ala Drvarā notikumu dramatiskā rakstura (vācu desants, Augstākā štāba uzturēšanās) dēļ iekārtota kā militāra muzeja daļa. Muzeju atklāja ar 25. maija muzeja vārdu, kopā ar Tito māju un ēku, kurā tika izveidots OZNA (Tautas aizsardzības departaments), kā Bosnijas un Hercegovinas nacionālo pieminekli. Pieminekļa statuss tika piešķirts 2011. gada decembrī.

## Morfoloģija
Tito ala atrodas Gradinas kalna nogāzē, aptuveni 23 metrus virs Unacas upes gultnes. Tā ir tikai 1 km attālumā no pilsētas centra. Alas ieejas pašreizējie izmēri ir 6 m platumā un 7 m augstumā, bet tie ir mākslīgas paplašināšanas rezultāts, lai tajā varētu izvietot kazarmas. Alas priekšā ir līdzens plakums ar kopējo garumu 18 m, uz kura uzceltas divas barakas — 12 un 4 m garas un 5 m platas. Alas turpinājums ir 16 m garš, 4 m augsts un 2,5—4 m plats horizontāls kanāls. Šī koridora galā atrodas dzelzs durvis, kas uzstādītas 1938. gadā alas izpētes laikā. Šai kanāla daļā tūristiem ir nolikti dēļi. Alas kopējais garums ir 85 m. Turpinājumā alas kanāls nolaižas kaskādē un apakšā beidzas ar sifona ezeru. Augstuma starpība no dzelzs vārtiem līdz sifona ezera virsmai ir 53 m. Lietus periodos ūdens no lejas ezera var pacelties līdz pat alas izejai, kad tas izplūst 12 m augsta ūdenskrituma veidā.

## Vēsture

### Drvaras desants
Ala kļuva slavena Drvaras desanta laikā 1944. gada 25. maijā, kad operācijas "Gājiens ar zirdziņu" (*Rösselsprung)* ietvaros vācu desantvienības no rīta izsēdās Drvarā, cenšoties sagūstīt vai vismaz iznīcināt Dienvidslāvijas partizānu štābu, lai gan precīzi nezināja tā atrašanās vietu. Vienlaikus vācu vienības sāka sauszemes uzbrukumu partizānu kontrolētajam Drvaras rajonam, lai neļautu tajā koncentrētajiem ap 17 tūkstošiem partizānu doties palīgā savam štābam. Vācieši cerēja, ka 25. maijā, Tito dzimšanas dienā, partizāni nebūs pietiekami kaujasspējīgi. Sākotnēji operācija attīstījās veiksmīgi. Drvaras pilsēta pēc niknas kaujas tika ieņemta divu stundu laikā, tomēr sagūstītie vietējie iedzīvotāji nenodeva vāciešiem precīzu štāba atrašanās vietu, neraugoties uz neatbildētāju slepkavošanu, un tikai spēcīgā partizānu pretestība Tito alas rajonā lika vāciešiem nodomāt, ka šeit viņi ir uzdūrušies svarīgam objektam. Tomēr uz dienas vidu partizāniem sāka pienākt palīgspēki, un uz vakarpusi aplenktajiem desantniekiem jau nācās visus spēkus veltīt aizsardzībai. Pats partizānu štābs jau bija evakuējies ap pusdienlaiku. Naktī, bez aviācijas atbalsta, vietējā kapsētā nocietinājušies vācieši cieta smagus zaudējumus, nākamajā dienā viņus izglāba pa ceļiem Drvaru sasniegušās uzbrūkošās vācu vienības, kuras atkal ieņēma pilsētu. Pēc tam vēl vairākas dienas apkaimē turpinājās štāba un pie tā esošo ārzemju sabiedroto misiju vajāšana, tomēr, lielā mērā pateicoties aktīvai sabiedroto aviācijas darbībai, galveno mērķi vāciešiem sasniegt neizdevās.

### Tūrisma objekts
Sociālistiskajā Dienvidslāvijā tas bija viens no slavenākajiem tūristu galamērķiem (200 000 apmeklētāju). Pēdējā kara laikā Bosnijā un Hercegovinā tā tika izpostīta, renovēta "25. maija" muzeja restaurācijas ietvaros un oficiāli atklāta 2006. gada 25. maijā. Ideju par vēsturiskā kompleksa atjaunošanu aizsāka biedrība "Drvarska drenjina", ko atbalstīja vietējās varas iestādes, bet galvenokārt USAID ar 45 000 KM. Renovācijas mērķis bija vēsturiskā un tranzīta tūrisma atjaunošana.

Pie alas ieejas atrodas divas vienstāva koka barakas, kas novietotas uz dzelzsbetona pamata plāksnes.

## Atsauces

## Ārējās saites