Operācija "Lāpa"

**Operācija "Lāpa"** () bija sabiedroto iebrukums Franču Ziemeļāfrikā 1942. gada 8.—16. novembrī Otrā pasaules kara laikā. "Lāpa" bija kompromisa operācija, kas sasniedza britu mērķi nodrošināt uzvaru Ziemeļāfrikā, vienlaikus dodot amerikāņu bruņotajiem spēkiem iespēju ierobežotā mērogā sākt cīņu pret nacistisko Vāciju un fašistisko Itāliju.

Francijas kolonijas bija pievienojušās Vācijai caur Višī Franciju, taču iedzīvotāju lojalitāte valdošajam režīmam bija dažāda. Ziņojumi liecināja, ka viņi arī varētu atbalstīt sabiedrotos. Amerikāņu ģenerālis Dvaits D. Eizenhauers, sabiedroto spēku augstākais komandieris Vidusjūras kara teātrī, apstiprināja plānus trīsdaļīgam uzbrukumam Kasablankai (rietumos), Orānai (centrā) un Alžīrai (austrumos), pēc tam ātrai virzībai uz Tunisu, lai no rietumiem panāktu Ass valstu spēkus Ziemeļāfrikā saistībā ar britu virzību no Ēģiptes.

Rietumu kaujas grupa () saskārās ar negaidītu pretestību un sliktiem laikapstākļiem, bet Kasablanka, galvenā Francijas Atlantijas okeāna spēku bāze, tika ieņemta pēc īsas aplenkuma operācijas. Centra kaujas grupa () cieta nelielus zaudējumus saviem kuģiem, mēģinot veikt desantu seklā ūdenī; Pēc britu kaujas kuģu apšaudes Orānas pilsēta padevās. Austrumu kaujas grupa () sastapās ar mazāku pretestību un pirmajā dienā spēja virzīties iekšzemē un piespiest padoties pretiniekus.

Operācijas "Lāpa" panākumi pamudināja admirāli Fransuā Darlānu, Višī franču spēku komandieri, kurš atradās Alžīrā, sadarboties ar sabiedrotajiem apmaiņā pret iecelšanu par augstāko komisāru, arī daudziem citiem Višī ierēdņiem saglabājot savus amatus. Sešas nedēļas vēlāk Darlānu nogalināja franču monarhists, un brīvie franči pakāpeniski sāka dominēt franču valdībā.
## Militāri stratēģiskā situācija

Padomju Savienība pieprasīja, lai Amerikas Savienotās Valstis un Lielbritānija sāktu militārās operācijas Eiropā un atvērtu tā saukto "otro fronti", lai mazinātu kaujas operāciju slogu padomju bruņotajiem spēkiem Austrumu frontē.

Šajā sakarā amerikāņu militārie vadītāji plānoja operāciju "Sledgehammer", kas paredzēja pēc iespējas ātrāku desantu okupētajā Eiropā. Tomēr viņu britu kolēģi uzskatīja, ka šāds scenārijs novedīs pie katastrofālām sekām, ko parādīja neveiksmīgais reids Djepā. Tā vietā tika ierosināts desants Francijas Ziemeļāfrikā, kura potenciālie rezultāti būtu Ziemeļāfrikas atbrīvošana no ass valstu spēkiem, uzlabota Vidusjūras kontrole un sagatavošanās Dienvideiropas iebrukumam 1943. gadā. Neskatoties uz ASV prezidenta Franklina Rūzvelta pārliecību, ka operācija Ziemeļāfrikā novērsīs Eiropas desantu 1943. gadā, Amerikas Savienotās Valstis atbalstīja britu plānu.
thumb|Sabiedroto konvoju ceļš no Britu salām līdz Ziemeļāfrikai
Ziemeļrietumu Āfriku — Alžīriju un Maroku — kontrolēja Višī režīms, kas formāli bija Vācijas sabiedrotais. Sabiedrotie, tostarp pamatojoties uz informāciju, kas saņemta no Amerikas konsula Alžīrā, uzskatīja, ka Višī flotes Francijas spēki izvairīsies no sadursmes ar anglo-amerikāņu iebrukuma spēkiem, taču šis uzskats vēlāk izrādījās nepatiess. Tomēr pastāvēja risks, ka Višī flote varētu mēģināt atriebties par britu uzbrukumu Mers el Kebirai 1940. gadā, tāpēc bija ļoti svarīgi novērtēt Francijas spēku noskaņojumu Ziemeļāfrikā. Tika izstrādāti plāni, lai nodrošinātu viņu sadarbību.

Par operācijas vadītāju tika iecelts ASV ģenerālis Dvaits D. Eizenhauers, Sabiedroto spēku virspavēlnieks Eiropas operāciju teātrī, ar štābu Gibraltārā. Par Sabiedroto ekspedīcijas spēku jūras spēku komandieri tika iecelts Endrjū Kaningems; par izsēšanās plānošanu atbildīgs bija viņa vietnieks viceadmirālis Bertrams Remzijs.

Saskaņā ar Dvaita D. Eizenhauera plānu, izsēšanās bija paredzēta pa trim asīm: Kasablanku (rietumos), Orānu (centrā) un Alžīru (austrumos), kam sekoja strauja virzība dienvidaustrumu virzienā Tunisijas virzienā, lai sagaidītu britu Astoto armiju, kas virzījās uz Tunisiju no austrumiem.

Amerikāņu konsulam Alžīrā izdevās nodibināt provizoriskus kontaktus ar Francijas virsniekiem, tostarp Višī spēku virspavēlnieku Alžīrijā ģenerāli Šarlu Emanuelu Mastu. Viņi piekrita sadarboties ar sabiedrotajiem ar nosacījumu, ka Alžīrijā notiks slepenas sarunas ar augstāko sabiedroto ģenerāli. Sarunas tika veiksmīgi noslēgtas 1942. gada 21. oktobrī (sabiedroto pusē tās vadīja ģenerālmajors Marks Klārks).

Sabiedrotajiem arī izdevās pārvilināt Višī ģenerāli Anrī Žiro savā pusē, piedāvājot viņam Francijas bruņoto spēku Ziemeļāfrikā virspavēlnieka amatu. Tomēr Žiro piekrita tikai visu iebrukuma spēku virspavēlnieka amatam, tādējādi aizstājot Eizenhaueru. Pēc atteikuma Žiro nolēma palikt "malā" no visām operācijām.

## Operācijas progress
Ziemeļāfrikā atradās aptuveni 120 000 franču karavīru un virsnieku: aptuveni 55 000 Marokā, 50 000 Alžīrijā un 15 000 Tunisijā. Līdz 1942. gada novembrim Višī valdība pēc Hitlera pavēles bija palielinājusi savu karaspēka skaitu Ziemeļāfrikā līdz 200 000 karavīriem.

1942. gada 24. oktobrī karaspēka transporti devās prom no ASV ostām un dažas dienas vēlāk no Anglijas ostām, paredzot vienlaicīgi ierasties gaidāmajās desanta vietās. Konvoji nesastapa pretestību no Vācijas un Itālijas jūras vai gaisa spēkiem. Sabiedrotie plānoja vienlaikus ieņemt visas galvenās ostas un lidlaukus Marokā un Alžīrijā, uzbrūkot Kasablankai, Orānai un Alžīrai. Operācija bija jāveic zem ASV, nevis Lielbritānijas karoga (cita starpā politisku iemeslu dēļ). 1942. gada 8. novembra naktī transporta kuģi karakuģu aizsegā tuvojās norādītajām vietām, un karaspēks un aprīkojums sāka izkāpt krastā. Desanta spēkiem tika pavēlēts neatklāt uguni, ja vien tos neapšauda piekrastes aizsardzības spēki. Pie pirmajām Francijas karaspēka naidīguma pazīmēm pa radio bija jāpārraida iepriekš saskaņots signāls — "Play Ball" —, kas signalizēja par pavēli iesaistīties aktīvās operācijās pret Francijas piekrastes aizsardzības spēkiem. Rietumu kaujas vienību (kuras mērķis bija Kasablanka) veidoja amerikāņu vienības — 2. bruņutanku, 3. un 9. kājnieku divīzija (kopā 35 000 karavīru). To komandēja ģenerālmajors Džordžs Patons, bet par operācijas jūras daļu bija atbildīgs kontradmirālis Henrijs Hjūits.

Centrālo kaujas vienību, kas bija vērsta uz Orānu, veidoja 509. izpletņlēcēju bataljons, 1. kājnieku divīzija un 1. bruņutanku divīzija (kopā 18 500 karavīru). Tie tika nosūtīti no Lielbritānijas, un tos vadīja ģenerālmajors Loids Fredendels. Operācijas jūras daļu komandēja komodors Tomass Troubridžs.

Austrumu kaujas grupu (mērķis: Alžīra) komandēja ģenerālleitnants Kenets Andersons, un to veidoja britu 78. un amerikāņu 34. kājnieku divīzijas (20 000 vīru). Jūras spēkus vadīja viceadmirālis Harolds Barovs.

Operācijas gaisa komponents bija sadalīts divās asīs — attiecīgi uz austrumiem un dienvidiem no Tenesas raga Alžīrijā. Pirmajā asī darbojās britu lidmašīnas maršala Viljama Velša vadībā, bet otrajā — amerikāņu lidmašīnas ģenerālmajora Džeimsa Dūlitla vadībā.

### Kasablanka
[thumb|Sabiedroto spēku izplatīta [skrejlapa franču un arābu valodā Kasablankas ielās, aicinot iedzīvotājus sadarboties ar sabiedroto spēkiem.|left]]
Rietumu kaujas grupa izsēdās pirms rītausmas 1942. gada 8. novembrī trīs vietās: Safi, Marokā (operācija "Blackstone"), Fedālā, Marokā (operācija "Brushwood") un Mehdijā, Marokā (operācija "Goulpoust"). Artilērijas sagatavošana netika veikta, jo tika pieņemts, ka franči nepretosies. Desanta spēkiem bija jāpārvar vairākas grūtības, galvenokārt saistītas ar laika apstākļiem un navigācijas līdzekļu trūkumiem. Tomēr operācijas pirmajā stundā bija izsēdušies jau 3500 karavīru.

Iepriekšējā naktī franču ģenerālis Betuārs bija sarīkojis apvērsuma mēģinājumu. Viņš ielenca Višī atbalstītāja ģenerāļa Šarla Nogē villu, bet Nogē izdevās izvairīties no sagūstīšanas. Betuāra rīcība lika Nogē saprast par sabiedroto izsēšanos, tāpēc viņš izsludināja piekrastes aizsardzības spēku trauksmi. Safi iebrukums bija ļoti veiksmīgs. Arī šeit nebija artilērijas sagatavošanas, bet, tiklīdz iebrucēji nonāca Višī piekrastes artilērijas apšaudē, kuģi atbildēja ar uguni. Safi tika sagrābta 8. novembra pusdienlaikā. Līdz 10. novembrim pēdējās pretestības perēkļi pilsētā bija apspiesti, pēc kā ģenerāļa Harmona vadītie galvenie spēki devās uz Kasablanku.

Kasablanka tika ielenkta līdz 10. novembrim un stundu pirms plānotā pēdējā uzbrukuma padevās sabiedrotajiem. Patona karaspēks ienāca pilsētā, nesastopoties ar pretestību.

Kopumā Višī pretošanās Marokā bija sadrumstalota. Višī jūras eskadras, tostarp nepabeigtā kaujas kuģa "Jean Bart", mēģinājums novērst izsēšanos bija neveiksmīgs. Galu galā daudzi kuģi tika zaudēti, un pārējie pievienojās sabiedrotajiem.

### Orāna
thumb|Britu karakuģis ''HMS Sirius'' pie Orānas pilsētas.|left
Centrālās kaujas grupas uzbrukums bija sadalīts starp trim piekrastes sektoriem uz rietumiem un ziemeļiem no Orānas pilsētas. Nepietiekamas piekrastes izlūkošanas dēļ daži uzbrūkošie kuģi tika bojāti negaidīti seklajā ūdenī. Tas kalpoja kā vērtīga mācība operācijas "Overlord" (Normandijas desanta) plānošanā.

Franču vienības, tostarp piekrastes baterijas, mēģināja pretoties Rietumu sabiedroto desantiem. Jo īpaši britu patruļkuģu mēģinājums ieņemt Orānu ar tiešu jūras uzbrukumu izraisīja divu kuģu un lielākās daļas uz klāja esošo karavīru zaudēšanu. Višī karaspēks veica neatlaidīgu aizsardzību, pirms bija spiests padoties pastāvīgās britu kaujas kuģu bombardēšanas laikā. Kopumā sabiedroto spēki šajā sektorā zaudēja nedaudz vairāk par 600 nogalinātiem, ievainotiem un pazudušiem vīriem. 10. novembrī Orānas garnizons kapitulēja.

### Alžīra
Saskaņā ar vienošanos ar sabiedrotajiem, 400 Francijas pretošanās kustības dalībnieku grupa Anrī d'Astira un Hosē Abulkera vadībā pirms desanta 8. novembra naktī sarīkoja militāru apvērsumu Alžīrā. Viņi ieņēma galvenos pilsētas mērķus, tostarp telefona centrāli, radiostaciju, gubernatora namu un XIX korpusa štābu. Gollistu sacelšanās tika apspiesta, taču tā izrādījās vērtīga sabiedrotajiem daudzējādā ziņā: dienas laikā Višī aizstāvji pavadīja ievērojamu laiku, atgūstot apvērsuma laikā zaudētās pozīcijas, ļaujot anglo-amerikāņiem ielenkt pilsētu praktiski bez pretestības.

Iebrukums tika sadalīts starp trim piekrastes posmiem. Ne visi desanta karaspēki sasniedza savas noteiktās zonas, taču tas nebija svarīgi, jo viņi šeit nesaskārās praktiski ne ar kādu franču pretestību. Nemiernieki iepriekš iznīcināja arī piekrastes artilērijas baterijas. Un viens no Francijas ģenerāļiem atklāti sveicināja sabiedrotos. Vienīgās sadursmes notika pašā Alžīras pilsētā, kas padevās sabiedrotajiem plkst. 18:00.

10. novembrī vairāki transporta transportlīdzekļi ar britu karaspēku atstāja Alžīru, lai ieņemtu Bužī ostu, kuras garnizons nākamajā dienā kapitulēja, neizšaujot nevienu šāvienu.

## Operācijas rezultāti
[thumb|Murālis [Kenitras pilsētā godinot operācijas 80. gadadienu]]
Kopumā Francijas karaspēka aizsardzība Ziemeļāfrikā bija drīzāk simboliska nekā efektīva. Trīs dienas pēc izsēšanās, 10. novembrī, ģenerālis Klarks un Vašingtonas diplomātiskais pārstāvis Magriba valstīs Roberts Mērfijs Alžīrā tikās ar Višī valdības bruņoto spēku virspavēlnieku admirāli Fransuā Darlānu un ģenerāli A. Žiro. Pēc īsas tikšanās, kuras laikā tika panākta vienošanās par situācijas miermīlīgu risinājumu, Darlāns pavēlēja Francijas sauszemes, jūras un gaisa spēkiem Āfrikā pilnībā pārtraukt pretošanos Rietumu sabiedrotajiem un saglabāt stingru neitralitāti.

Sabiedroto, izmantojot tādas personas kā Darlāns un Žiro, izdevās pārvilināt savā pusē ietekmīgus Višī režīma līderus, satuvināt viņus ar Francijas Nacionālo komiteju Londonā un galu galā izveidot vienotu Francijas valdību, ko atzina Amerikas Savienotās Valstis un Lielbritānija.

Rūzvelts apsolīja Darlānam saglabāt savu varu un kontroli pār Francijas Ziemeļāfriku. Tas izraisīja gan Šarla de Golla, Francijas pretošanās kustības vadītāja, gan kara korespondentu dusmīgu reakciju. Neskatoties uz to, ideja tika īstenota. Pēc Darlana slepkavības 24. decembrī, ko veica vietējais antifašists, viņa vietā tika iecelts Žiro, kurš ātri arestēja 8. novembra sacelšanās vadītājus ar pilnīgu sabiedroto piekrišanu.

Uzzinājis par Darlana pāriešanu pie sabiedrotajiem, Hitlers pavēlēja vācu karaspēkam okupēt Francijas dienvidus un stiprināt vācu klātbūtni Ziemeļāfrikā. Tika okupēts arī Francijas protektorāts Tunisijā.

Amerikāņu un britu karaspēks tagad varēja brīvi virzīties uz austrumiem. Līdz novembra vidum, okupējuši Maroku un Alžīriju, viņi iegāja Tunisijā. Līdz 1. decembrim sabiedrotie Ziemeļāfrikā bija izsēdinājuši 253 213 karavīrus, tostarp 146 453 amerikāņu karavīrus un virsniekus un 106 760 britus.

Pēc vācu okupācijas Višī Francijā un neveiksmīgā mēģinājuma sagrābt Francijas floti Tulonā, Francijas spēki Francijas Rietumāfrikā pārgāja pie sabiedrotajiem.

Ar Francijas atbalstu sabiedrotie iebruka Tunisijā un gandrīz sasniedza tās galvaspilsētu Tunisu, bet vācu pretuzbrukums viņus apturēja. 1943. gada sākumā Ervīna Rommela vācu Āfrikas korpusa spiediena ietekmē sekoja virkne sabiedroto atkāpšanos. Tomēr, saņēmuši nepieciešamos pastiprinājumus, sabiedrotajiem izdevās apturēt vāciešus un 1943. gada 7. maijā ieņemt Tunisas un Bizertes pilsētas. Atslēgti no savu jūras un gaisa spēku atbalsta, kas operēja no Sicīlijas, Ass valstu spēki Tunisijā, pakļauti britu spēku uzbrukumiem no austrumiem (no Ēģiptes) un anglo-amerikāņu spēkiem, kas virzījās no rietumiem (no Alžīrijas), kapitulēja 1943. gada 13. maijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* The Decision to Invade North Africa (TORCH)  part of *[http://www.history.army.mil/books/70-7_0.htm Command Decisions] * a publication of the United States Army Center of Military History
* Algeria-French Morocco  a book in the *U.S. Army Campaigns of World War II* series of the United States Army Center of Military History
* Combined Ops
* History and photos of the operations of the USS Ranger and its Air Group during Operation Torch
* (North African Jewish Resistance to Nazis and the Holocaust)
* The accord Franco-Américan of Messelmoun (in French)
* Royal Engineers Museum Royal Engineers and Second World War (Operation Torch)
* Report of the Commander-in-Chief Allied Forces to the Combined Chief of Staff on Operations in North Africa
* Operation Torch: Allied Invasion of North Africa  article by Williamson Murray
* Eisenhower's report on operation Torch
* Operation TORCH Motion Pictures from the National Archives
* Operation Torch
* Operation Torch World War II