Saule (dievība)

[thumb|220px|right|20. gadsimta sākuma mitoloģiskās Saules tēls no [Palūšes Ignalinas rajonā. Pašlaik atrodas Lietuvas Nacionālajā muzejā]]

**Saule** (, ) ir Saules dievība latviešu mitoloģijā un citu baltu tautu ticējumos.

## Vārda etimoloģija
Vārdam *saule* ir acīmredzama līdzība ne tikai ar lietuviešu *saulė*, senprūšu *saule*, Narevas jātvingu *sała*, bet arī latīņu *sōl*, itāļu *sole*, franču *Soleil*, zviedru *solen*, krievu *солнце*, angļu *sun*, vācu: *Sonne*, sanskrita: सूर्य, *[[Sūrja]]*.

Uzskata, ka šī vārda pamatā ir indoeiropiešu pirmvalodas vārda sakne *sāu-*, no kuras darināti vārdi, kas apzīmēja kaut ko svelmainu, svilstošu, spīdošu. Senākā šī vārda forma varēja būt *sāuel*.

## Veidols latvju dainās
[300px|right|thumb|[Janis Rozentāls|Jaņa Rozentāla 1910. gada Rīgas Latviešu biedrības nama freska „Skaistums (sveiciens Saulei)”]]
Dainās Saules galvu rotā vainags ar zelta lapiņām vai zīlītēm. Saule tērpjas baltās, zelta vai sudrabotās sagšās, kas var būt izrakstītas zeltītiem dzīpariem. Saulei var būt zīda kleita, tomēr biežāk pieminēti svārki, lindraki vai brunči un priekšauts. Viņai ir sakta un gredzeni.

Viņa pārvietojas ratos vai kamanās ar diviem vai trim kumeļiem, bet pa jūru vai ezeru brien kājām vai brauc laivā. Atsevišķos dziesmu variantos Saule pārnakšņo vai noriet jūras vidū, aiz deviņām jūrām, viņā pusē Daugavai u.c.

Baltu valodās visa īstenība (jeb "pasaule", ) tiek saprasta kā vieta "zem saules", pretstatā "viņsaulei", kur mīt mirušo dvēseles jeb veļi.

## Svinības
Saules dievības godināšana notika visās saulgriežu svinībās, bet jo īpaši Zāļu vakara un Jāņu nakts rituālos. Saules simbols šajos svētkos ir Jāņu ugunskurs vai arī uguns kārts galā, ap kuru svinētāji veido apli. Viens no saules simboliem ir arī ziedu vai ozollapu vainagi svinētāju galvās un Jāņu (ķimeņu) siers. Pāreju jaunajā saules gadā simbolizē lēkšana pār Jāņu ugunskuru un mazgāšanās rīta rasā.

## Saules ģimene
[thumb|right|300px|[Janis Rozentāls|Jaņa Rozentāla glezna „Saules meitas”, ap 1912. gadu.]]
Saules vīrs un pavadonis ir Mēness, kas naktī mēdz pievilt Sauli ar tās meitām, ko mitoloģiski simbolizē planētas. Lietuviešu mitoloģijā Mēness mīļākā ir Saules meita un kalpone *Aušrinė* ("Ausmiņa", planēta Venēra), kam latviešu valodā atbilst Auseklis jeb Austriņš.

Lietuviešu ticējumos rīta zvaigzne Austra (Auseklis) ir Saules kalpone, kas no rīta iededz gaismu Sauli gaidot, bet vakara zvaigzne *Vakarinė* (Rieteklis) klāj Saulei gultu.

## Saule latviešu teikās
"Mēness sācis, pa naktīm apkārt staigādams, pie meitām iet. Saule esot teikusi, lai viņš vairs tā nedarot; bet šis nelicis neko lāgā un tūliņ nākošu nakti atkal gājis. Saule saskaitusies un, zobenu paņēmusi, nocirtusi Mēnesim pus galvas nost. Mēness, tāds nesmuks pataisīts, sūdzējies raudādams savam draugam vilkam. Tas atriebdamies, aiz drauga aizgājis, gribējis Sauli aprīt. Jau pusē bijis aprijis, tad uznācis Pērkons. Tikko šis šo tālumā pamanījis, tad metis klūdzeņu klūdzeņiem projām, lai nenosper. Pēcāk esot ir Mēnesim, ir Saulei vātis sadzijušas." (Pierakstījis K. Tarziers Druvienā, 1891.)

"Vecumvecos laikos mīļā Saulīte apņēmusi spožo Mēnesi. Ilgi sadzīvojuši laimīgi, nešķiŗami: reizē gājuši gulēt, reizē cēlušies, piedzīvojuši arīdzan daudz bērnu: zvaigznes pie debesim. Bet te vienu jauku rītu Saulīte pamodusies apmanīs: vīra nav. Sāks uzlūkot šo, celdamās rītiem agrāki kā līdz šim, atron: Mēness neuzticams palicis, ielūkojis Saules meitu, Ausekļa saderināto līgavu. Sirds Saulītei iedegusies, kampusi asu zobenu, sakapājusi neuzticamo vīru gabalu gabalos. Tāpēc Mēness vēl tagad bieži vien parādās ne vis vesels, bet it kā pārcirsts. Tomēr no tā laika Mēness ir un paliek nebēdnis: ik vakaru, tikko sieva apgūlusies, klusiņām ceļas augšā, iet mīļāko aplūkot. Saulīte turpretim aiz greizsirdības nopūlas savai meitai tuvumā palikt." (Pierakstījis J. Ozols Daugavas malā, 1873. gadā.)

## Saule lietuviešu teikās
Saule un Mēness bija sieva un vīrs. Mēness iemīlējās rīta zvaigznē Aušrinē, par ko Pērkons to sodīja, sašķeļot divās daļās. Tomēr viņš krāpa Sauli katru mēnesi, tādēļ tika sodīts ik reizi no jauna.

Pēc citas teikas Saule un Mēness ir šķīrušies vecāki, kas apciemo savu meitu Zemi dienā un naktī.

## Saule latvju dainās

## Atsauces

## Literatūra
* H. Biezais. Seno latviešu debesu dievu ģimene. Rīga, 1998.
* V. Vīķe-Freiberga. Trejādas saules. Kosmoloģiskā saule. Rīga, 1997.
* V. Vīķe-Freiberga. Trejādas saules. Hronoloģiskā saule. Rīga, 1999.
* V. Vīķe-Freiberga. Trejādas saules. Meteoroloģiskā saule. Rīga, 2011.

## Ārējās saites

* Citāti par Sauli