Ultranacionālisms

**Ultranacionālisms** ir galēja nacionālisma forma un politiska ideoloģija, kurā sava nācija un tās intereses, valoda, kultūra, vēsture un identitāte tiek uzskatītas par absolūti pārākām par citām nācijām un to interesēm. Ultranacionālistiskās organizācijas bieži pielieto politisko vardarbību pat miera laikā.

Britu politiskais teorētiķis Rodžers Grifins uzskata, ka ultranacionālisms rodas no tā, ka mūsdienu nacionālās valstis tiek uzskatītas par dzīviem organismiem, un ka politiķi klajā mitoloģiskā veidā ir sadalījuši sabiedrības tajās, kas tiek uztvertas kā deģeneratīvi mazvērtīgas, un tajās, kas tiek uztvertas kā tādas, kurām ir liels kultūras potenciāls. Ultranacionālisms ir bijis viens no fašisma aspektiem, un tādi vēsturiskie režīmi kā fašistiskā Itālija un nacistiskā Vācija ir balstījušies uz ultranacionālistiskiem pamatiem, izmantojot konkrētus plānus it kā plašai nacionālai atjaunotnei. Vēl viens nozīmīgs piemērs bija Sarkano Khmeru režīma pārvaldītā Demokrātiskā Kampučija (Kambodža), kuras viena no ideoloģijām bija khmeru ultranacionālisms.

## Pamatjēdzieni un plašāks konteksts
Britu politikas teorētiķis Rodžers Grifins apgalvoja, ka ultranacionālisms būtībā balstās uz ksenofobiju tādā veidā, ka tā šķietamo leģitimitāti iegūst "caur dziļi mitoloģizētiem vēstījumiem par pagātnes kultūras vai politiskajiem vēsturiskā diženuma periodiem vai veciem izlīgumiem ar iespējamiem ienaidniekiem". Grifina ieskatā, ultranacionālisms var izmantot arī dažādu dabaszinātņu aspektu, piemēram, antropoloģijas un ģenētikas, "vulgarizētas formas", īpaši eigēnikai spēlējot savu lomu, lai "racionalizētu idejas par nacionālo pārākumu un likteni, deģenerāciju un dehumanizāciju". Pēc Grifina domām, ultranacionālisti uzskata mūsdienu nacionālo valsti par dzīvu organismu, kas ir tieši līdzīgs fiziskai personai, proti, tas var sabrukt, augt, mirt un papildus piedzīvot atdzimšanu. Viņš izcēla nacistisko Vāciju kā režīmu, kas bija balstīts uz ultranacionālismu.

Ultranacionālistu aktīvisms var pieņemt dažādas attieksmes pret vēsturiskajām tradīcijām iedzīvotāju vidū. Piemēram, Britu Fašistu savienība pieņēma sekulārismu, kura centrā bija tehnoloģiskais progress. Turpretī Rumānijas Karalistē Dzelzs Gvarde izmantoja stingru reliģisku misticismu, lai veicinātu apņēmību savu biedru vidū. Tomēr apsēsti uzskati par etnisko piederību un citām šķelšanās niansēm, kā arī politikas saistīšana ar upurēšanās motīviem parasti veido šo kustību psiholoģisko pamatu.

Amerikāņu zinātnieks Janušs Bugajskis uzskatīja ka "savā galējākajā jeb attīstītākajā formā ultranacionālisms atgādina fašismu, ko raksturo ksenofobiska citu nāciju nicināšana, atbalsts autoritārām politiskām iekārtām, kas robežojas ar totalitārismu, un mītisks uzsvars uz "organisko vienotību" starp harizmātisku līderi, organizatoriski amorfu kustības tipa partiju un nāciju". Bugajskis uzskatīja, ka gan pilsoniskais nacionālisms, gan ar to saistītais patriotisma jēdziens var ietvert būtiskus pozitīvus elementus, kas veicina kopējo sociālo labumu nācijai grūtākos laikos. Viņaprāt, šīs doktrīnas ir pretstatā noteiktu ideoloģiju galējai pieejai ar iracionālākām darbībām.

## Atsauces

## Ārējās saites