open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juris Caunītis

**Juris Caunītis** (1826—1861) bija latviešu skolotājs, žurnālists un sabiedriskais darbinieks, viens no jaunlatviešu kustības aizsācējiem. 

## Biogrāfija
Dzimis 1826. gada 30. augustā Inčukalna Galaeniņu māju saimnieka ģimenē. Mācījās Ropažu draudzes novada skolā, pēc tam Cimzes skolotāju seminārā (1843-1846). 
Strādāja par skolotāju Inčukalna skolā, ērģelnieku un skrīveri Vangažos (1846-1850), tad par skolotāju Vānē (1850-1853). 

1853. gadā pārcēlās uz dzīvi Pārdaugavā, kur strādāja G. Ā. Tīlo vadmalas manufaktūras skolā Zasumuižā. Viņš Tilo tekstilfabrikā izveidoja svētdienas skolu un bibliotēku pieaugušiem, vēlāk arī tā dēvēto tautībnieku pulciņu ar dziesmu un pārrunu vakariem. Bija viens no pirmajiem laikraksta "Mājas Viesis" līdzstrādniekiem, apkarojis mazvērtīgus, valodā kroplus sacerējumus, prasījis latviešu valodas cienīšanu.

1859. gadā, pēc luterāņu mācītāja K. J. Veiriha sastādītā kordziesmu krājuma "Dziesmu vainags mīļiem Latviešu jaunekļiem un bērniem vīts par jaunu prieku" iznākšanas kopā ar J. Kaktiņu sastādīja krājumu "100 Dziesmas un ziņģes ar notēm".
Kopā ar žurnālistu Kasparu Biezbārdi un Bernhardu Dīriķi 1860. gada 30. augustā Baltajā muižā tikās ar no Pēterburgas atbraukušo Krievijas impērijas Finanšu ministrijas ierēdni Krišjāni Valdemāru par Latviešu rakstniecības biedrības dibināšanu Latviešu literārās biedrības parauga. 1861. gadā kopā ar B. Dīriķi un K. Biezbārdi izstrādāja biedrības statūtus, taču valdība to neapstiprināja. Latviski pārulkoja Š. Birhes-Pfeiferes stāstu "Ubags un viņa audzēkne" (1860).

Miris 1861. gada 1. decembrī Rīgā. Apglabāts Mārtiņa baznīcas kapos.

## Darbi
1856. - 1860. gadā publicēja ap 80 rakstu par praktiskiem un sabiedriskiem jautājumiem.
* Brīnišķīgi notikumi, kādus kuģinieki dažu reiz uz saviem ceļiem piedzīvo. Mājas Viesis (1856)
* Jauns sakāms vārds. Mājas Viesis, 1859. gada 4. maijā
* Dziesmu vainags mīļiem Latviešu jaunekļiem un bērniem vīts par jaunu prieku. Recenzija žurnālā Mājas Viesis, 1859, nr. 25.
* 100 Dziesmas un ziņģes ar notēm. Jaunekļiem par labu sagādātas no J. Kakting un J. Caunīt (1859) 
* Dziesmu kronis. 100 dziesmiņas uz vienu un vairāk balsīm, dziedamas skolas bērniem par labu (1861), atkārtoti izdevumi 1867. un 1884. gadā.
 
## Literatūra
* Vītoliņš J., Krasinska L. Latviešu mūzikas vēsture, Rīga, 1972, 129. lpp.
* Zanders O. Cīruļa dziesma pelēkās debesīs. Karogs, 1976, 9, 161. lpp.
* Bērziņa V. Tautas muzikālā atmoda latviešu publicistu skatījumā, Rīga, 1983, 9. lpp.
* Vecgrāve A. Juris Caunītis. Pedagoģiskā doma Latvijā līdz 1890, Rīga, 1993, 101. lpp.

## Piemiņa
1990. gadu sākumā pēc vēsturnieka Oļģerta Auna iniciatīvas Mārtiņa kapos tika atjaunots Jura Caunīša piemineklis.

## Atsauces
Bratislavas IV apriņķis

**Bratislavas IV apriņķis** () ir Slovākijas Bratislavas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Tajā ietilpst Bratislavas pilsētas ziemeļrietumu daļa. Robežojas ar Bratislavas apgabala Malacku apriņķi ziemeļos, Pezinokas apriņķi ziemeļaustrumos, Bratislavas III apriņķi austrumos, Bratislavas I apriņķi dienvidaustrumos, Bratislavas V apriņķi dienvidos, kā arī Austriju rietumos.

## Ārējās saites
*
Piespiedu nosēšanās

**Piespiedu nosēšanās** ir lidaparāta nosēšanās lidostā vai ārpus lidostas tādu iemeslu dēļ, kas neļauj veikt lidojumu kā plānots. Nepieciešamība veikt piespiedu nosēšanos rodas tad, kad pilotam nav iespējams ietekmēt normālu lidojuma gaitu traucējošos faktorus, piemēram, dzinēju darbības traucējumus, lidaparāta sistēmu vai sastāvdaļu darbības traucējumus, ekstremālus laikapstākļus, kā rezultātā lidojumu turpināt nav iespējams. Šis termins apzīmē arī nosēšanos, kas saistīta ar pārtveršanu. Piespiedu nosēšanās ir viens no avārijas nosēšanās veidiem. 

Nosēšanās rezerves lidlaukā par piespiedu nosēšanos uzskatīta netiek.

Pirms piespiedu nosēšanās avārijas frekvencēs tiek noraidīts trauksmes ziņojums, lidaparāta identifikācijas iekārtā un automātiskajā atbildētājā tiek ieslēgti signāli "Negadījums" un "Avārija", tiek ieslēgtas avārijas signālugunis.

Lidaparāts var būt spiests veikt piespiedu nosēšanos, ja tas novirzījies no kursa un nokļuvis naidīgas valsts teritorijā, kura sakarā ar to pielietojusi vai draud pielietot spēku. Ierasta prakse šādos gadījumos ir militārās lidmašīnas pietuvošanās šādam lidaparātam no apakšas un kreisās puses, kur pārtvērējlidmašīna ir viegli redzama no pārtveramā lidaparāta kreisās puses sēdekļa, kurā sēž pilots. Pārtvērējlidmašīna sašūpo spārnus, tā parādot pieprasījumu veikt piespiedu nosēšanos.

Starptautiskie likumi regulē izturēšanos šādu pārkāpumu gadījumos:

... lidmašīnas, kas nespēj sevi identificēt, iekļūst gaisa telpā bez nepieciešamās atļaujas, atsakās sekot noteiktajam maršrutam, dodas uz aizliegtu zonu vai pārkāpj lidojumu aizliegumu, var pārtvert, izmantojot pārtveršanu kā pēdējo līdzekli, stingri ievērojot attiecīgos standartus un procedūras, identificējot lidaparātu un to pavadot uz atbilstošu maršrutu vai ārpus aizliegtās zonas, vai arī piespiežot to nolaisties apdraudētās valsts teritorijā esošā militārā lidlaukā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*The Shooting down of Korean Airlines Flight 007 by the USSR and the Future of Air Safety for Passengers Farooq Hassan – The International and Comparative Law Quarterly, Vol. 33, No. 3 (Jul., 1984), pp.&nbsp;712–725
Lazdukalns

**Lazdukalns** () var būt:
* Lazdukalns — apdzīvota vieta Bērzkalnes pagastā;
* Lazdukalns — apdzīvota vieta Lazdukalna pagastā;
* Lazdukalns — bijusī stacija dzelzceļa līnijā Rēzekne—Sita;
* Lazdu kalna cits nosaukums.

## Skatīt arī
* Lazdu kalns
Lazdukalns (Bērzkalnes pagasts)

**Lazdukalns** () ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 8 km no pagasta centra Bērzkalnes, 10 km no novada centra Balviem un 230 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P35, Vārnienes upes krastā.

1897. gadā ciemā bija 4 sētas ar 28 cilvēkiem.
## Atsauces
Bratislavas V apriņķis

**Bratislavas V apriņķis** () ir Slovākijas Bratislavas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Tajā ietilpst Bratislavas pilsētas dienvidu daļa. Robežojas ar Bratislavas apgabala Bratislavas IV apriņķi ziemeļos, Bratislavas I apriņķi ziemeļos, Bratislavas II apriņķi ziemeļaustrumos un Senecas apriņķi austrumos, kā arī Austriju rietumos un Ungāriju dienvidos. Vienīgā Slovākijas daļa, kas atrodas Donavas labajā krastā.

## Ārējās saites
*
Latvijas Republikas valsts īpašuma valsts ministru uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Latvijas Republika]]s valsts īpašuma valsts ministri**, kas bija Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Šāds amats tika izveidots 1993. gadā, savukārt 1995. gadā tas tika apvienots ar rūpniecības politikas un privatizācijas valsts ministra amatu, izveidojot **[[Latvijas Republikas rūpniecības, īpašuma un privatizācijas valsts ministru uzskaitījums|rūpniecības, īpašuma un privatizācijas valsts ministra]]** amatu.
## Uzskaitījums
### [[Attēls:Flag of Latvia.svg|30px]] [[Latvijas Republika]] (1990 — mūsdienas) [[Attēls:Coat of arms of Latvia.svg|30px]]
Pļavnieku valks

**Pļavnieku valks** (vidustecē **Strautiņvalks**)  ir Dzeldas (Dzeldas ūdenskrātuves) labā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Iztek no Trankaļu dīķa. Tek ziemeļu - ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Dzeldas ūdenskrātuvē pie Mazvormsātes kapiem. Pļavnieku valku nešķērso valsts autoceļi.

## Atsauces
Vlads II Drakuls

**Vlads II Drakuls** (, dzimis ap 1395. gadu, miris ) bija Valahijas gospodars no 1436. gada līdz 1442. gadam un no 1443. gada līdz 1447. gadam.

Mirčas Vecā ārlaulības dēls. Jaunību pavadīja imperatora Sigismunda galmā. 1431. gadā tika uzņemts Drakona ordenī, no kā cēlusies Vlada II iesauka. Kad Sigismunds atzina Vladu II par Valahijas valdnieku, Vlads II Drakuls apmetās Sigišoarā Transilvānijā, netraucēdams pusbrāļa Aleksandra I valdīšanu Valahijā, kurš valdīja ar sultāna Murada II atbalstu. 

Pēc Aleksandra I nāves kļuva par Valahijas gospodaru. Kad 1438. gadā Murads II iebruka Transilvānijā, Vlads II Drakuls pavadīja sultāna karaspēku. Tomēr kad 1441. gadā Jānošs Huņadi gatavojās krusta gājienam pret osmāņiem, viņš piedāvāja tam piebiedroties arī Vladu II. Kad Valahijā iebruka Huņadi karaspēks, sultāns Vladu II izsauca uz Edirni un ieslodzīja. Par Valahijas gospodaru Huņadi iecēla Basarabu II. Vlads II tika atbrīvots un atgriezās tronī, kad sultānam par ķīlniekiem bija atstājis savus dēlus, tostarp Vladu III. Turpmākajās cīņās starp Huņadi un Muradu II Valahija ieturēja neitralitāti, izņemot lielo karagājienu uz Varnu (tajā krita Polijas karalis Vladislavs III), kur palīgā kristiešu koalīcijai izsūtija 4000 jātniekus. 1445. gadā ieņēma osmaņu pilsētu Džurdžu. 1446. un 1447. gadā noslēdza mieru ar Osmaņu impēriju, kas saasināja atiecības ar Transilvāniju. Huņadi iebruka Valahijā, bet Vlads II bēga no Valahijas galvaspilsētas Tirgovištes, tomēr tika nogalināts.

## Ārējās saites
Kokes muiža

thumb|300px|Kokes muiža (''Kokeshof'') un citas Bolderājas pagasta muižiņas (1913).

**Kokes muiža** () bija muiža senajā Daugavas krastā, kuras vieta mūsdienās atrodama Spilves pļavās Hapaka grāvja rietumu pusē. Līdz mūsdienām nav saglabājusies.

## Vēsture
Pēc Livonijas ordeņa likvidācijas Daugavas lejteces kreiso krastu līdz 1630. gadam pārvaldīja Kurzemes un Zemgales hercogi, 1572. gadā hercogs Gothards šeit izlēņoja zemi Francim Oldhevelingam. Poļu-zviedru kara laikā muižu ieņēma zviedru karaspēks, tā iekļauta Daugavgrīvas draudzes novadā. Muižas vārds cēlies no tās vēlākā īpašnieka Karstena Kokes.

1924. gadā agrākās Kokes muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās.

## Atsauces
Latvijas Republikas rūpniecības, īpašuma un privatizācijas valsts ministru uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Latvijas Republika]]s rūpniecības, īpašuma un privatizācijas valsts ministri**. Šāds amats tika izveidots 1995. gadā kā **rūpniecības politikas un privatizācijas valsts ministrs**, likvidējots privatizācijas valsts ministra amatu. Savukārt 1995. gada 21. decembrī šim amatam tika pievienots arī valsts īpašumu valsts ministra amats, izveidojot **rūpniecības, īpašuma un privatizācijas valsts ministra** amatu. 1996. gadā rūpniecības, īpašuma un privatizācijas valsts ministra amats tika likvidēts. 

## Uzskaitījums
### [[Attēls:Flag of Latvia.svg|30px]] [[Latvijas Republika]] (1990 — mūsdienas) [[Attēls:Coat of arms of Latvia.svg|30px]]
Ruberta muiža

thumb|270px|Ruperta muiža 1930. gada Rīgas kartē.

**Ruberta muiža** () jeb **Ruperta muiža** (*Rupertshof, Ruppertshof*) bija muiža Podragā. Līdz mūsdienām nav saglabājusies.

## Vēsture
18. gadsimtā muižas zemes atradās Daugavgrīvas draudzes novadā un piederēja turīgajam latviešu mastu šķirotājam un vēlākajam rūpniekam Jānim Šteinhaueram. Muižas nosaukums cēlies no tās īpašnieka Ruberta vārda. 20. gadsimta sākumā muižiņa piederēja Pēterburgas ierēdnim un diplomātam Kārlim fon Bukshēvdenam.

1924. gadā agrākās Ruberta muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās, muižiņas zemi nopirka Baltās muižas īpašnieks Unifers, vēlāk tā nonāca valsts īpašumā.

## Atsauces
Kārlis fon Bukshēvdens

**Kārlis fon Bukshēvdens** () jeb **Karloss fon Bukshēvdens** (*Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden*, 1856-1935) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas diplomāts. Bolderājas pagasta muižu īpašnieks (*[[Ruberta muiža|Rupertshof]], [[Dreiliņa muiža|Dreylingshof]], [[Bolderājas muiža|Bolderaa]], [[Lofelta muiža|Lofeldshof]], [[Hapaka muiža|Hapakshof]], [[Baltā muiža|Weißenhof]]*).

## Dzīvesgājums
Cēlies no Bukshēvdenu dzimtas. Dzimis 1856. gada 14. (2.) martā Tērbatā Sāmsalas muižnieka Kārļa fon Bukshēvdena un viņa sievas Sofijas, dzimušas Tīzenhauzenas, ģimenē. Mācījās Rīgas un Pēterburgas skolās, 1874. gadā sāka studēt tieslietas Tērbatas Universitātē, turpināja studijas Pēterburgas Universitātē (1874-1878), iegūstot *Cand. jur.* grādu. Pēc tam strādāja Krievijas Impērijas Senāta kancelejā Pēterburgā. 1881. gadā Kazaņā salaulājās ar  Ludmilu Osokinu. No strādāja Ārlietu ministrijas Personāla departamentā, bija tā vicedirektors (1892-1897) un direktors (1897-1910), 1902. gadā iecelts par lielkņazienes Aleksandras galma štalmeistaru (*шталмейстер*) un valsts padomnieku.
1910. gadā iecelts par Krievijas Impērijas vēstnieku Dānijā. Pēc Oktobra revolūcijas dzīvoja Briselē, kur miris 1935. gada 4. augustā.

Viņa meita Sofija fon Bukshēvdena (1883–1956) bija pēdējās Krievijas Impērijas ķeizarienes Aleksandras Fjodorovnas galmadāma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Strautupīte (Kojas pieteka)

**Strautupīte**  ir Kojas labā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Tek austrumu virzienā, paralēli Kojai. Ietek Kojā augšpus Bērzkrogupītei. Strautupīti nešķērso valsts autoceļi. Netālu no upes atrodas Internātskola.

## Atsauces
Basarabs I

**Basarabs I** (), saukts **Dibinātājs** (*Întemeietorul*) dzimis ap 1310. gadu, miris 1351./1352. gadā) bija Valahijas pirmais gospodars, Basarabu dinastijas ciltstēvs.

Basaraba I izcelsme neskaidra. Nācis pie varas ap 1324. gadu un sāka realizēt no Ungārijas karaļa neatkarīgu politiku. Kopā ar Bulgārijas caru Mihailu III Asenu cīnījās pret Serbiju, tomēr 1330. gada jūlijā bulgāri un valahu daļas cieta sakāvi Velbuždas kaujā. Īsi pēc tam Ungārijas karalis Kārols I Anžū iebruka Valahijā, tomēr Basarabs I to sakāva Posadas kaujā tā paša gada rudenī.

## Ārējās saites
Dirty Deal Teatro

***Dirty Deal Teatro*** ir nevalstisks profesionāls teātris Rīgā, kurā izrādes veido galvenokārt jaunie skatuves mākslinieki. Teātra radošie principi balstās galvenokārt latviešu oriģināldramaturģijas iestudējumos, kā arī izrādēs un projektos par sociālpolitiski aktuālām tēmām, tiek veidotas starpdisciplināras performances, norisinās darbs arī pie bērnu un jauniešu repertuāra.

## Vēsture
Teātris nodibināts 2007. gada vasarā, kad neliela domubiedru grupa nolēma teātri, kas būtu alternatīva valsts teātriem. No 2007. gada līdz 2009. gadam teātris atradās Andrejsalā, kas tolaik bija aktīvs mākslas un kultūras dzīves centrs. Šajā laika posmā tas sadarbojās ar objektu teātra grupu "Umka.lv", aizsākās sadarbība ar jaunajiem režisoriem Valteru Sīli un Mārtiņu Eihi. Kopš 2009. gada vasaras teātris atrodas Spīķeru kvartālā. Šeit savas pirmās izrādes veidojuši režisori Vladislavs Nastavševs, Jurijs Djakonovs, Elmārs Seņkovs, Dmitrijs Petrenko, Kārlis Krūmiņš, scenogrāfs Reinis Dzudzilo, dramaturgi Jānis Balodis, Rasa Bugavičute-Pēce un citi. Notiek sadarbība ar jaunajiem teātra māksliniekiem, kā arī Latvijas Kultūras akadēmijas teātra mākslas studentiem.

2013./2014. gada sezonā teātris pievērsās daudzveidīgu izrāžu veidošanai bērniem un pusaudžiem. 2014./2015. gada sezonā sadarbībā ar biedrības Ascendum bērnu kultūras projektu “Garā Pupa” tika izveidots stabils bērnu un jauniešu repertuārs “Šmulītis”. 2016./2017. gada sezonā izveidots izrāžu cikls “Jaunie pieaugušie”, lai aktuālā un laikmetīgā teātra valodā uzrunātu cilvēkus vecuma grupā no 15 līdz 24 gadiem. Līdzās teātra un dejas izrādēm Dirty Deal Teatro organizē arī citus ar skatuves mākslu saistītus pasākumus – jaunās dramaturģijas lasījumu ciklu “10 minūtes slavas”, meistardarbnīcas jaunajiem teātra profesionāļiem, viesizrādes Latvijas reģionos un ārvalstīs, dienas izrādes skolēniem, izglītojošus projektus un diskusiju ciklus par sociālpolitiskām tēmām. Kopš 2009. gada teātris rīko starptautisku mākslas festivālu “Dirty Drama” (meistarklases, lekcijas, diskusijas un prezentācijas), pievēršoties dažādām sabiedriskām un politiskām tēmām.

2009./2010. gada sezonā teātris ieguva “Spēlmaņu nakts” speciālo balvu par konsekventiem savdabīgas un novatoriskas teātra valodas meklējumiem. 2010./2011. gadā izrāde “Visi mani prezidenti” saņēma balvu kā gada latviešu autora darba iestudējums (dramaturgs Jānis Balodis). Savukārt 2011./2012. gadā Dirty Deal Teatro saņēma sešas nominācijas dažādās kategorijās. 2015./2016. gada “Spēlmaņu nakts” balvai nominētas divas izrādes kategorijā “Gada sasniegums oriģināldramaturģijā” – izrādes “Andrievs Niedra” (dramaturgs Kārlis Krūmiņš) un “Gruzona ehinokaktuss” (dramaturgi Anete Konste, Edmunds Frīdvalds un Mārcis Lācis). 2016./2017. gada “Spēlmaņu nakts” balvai nominētas izrādes “Būt nacionālistam” un “Zvērīgā mīla”.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dirty Deal Teatro izrades.lv
Mūrava

**Mūrava** () ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 12 km no pagasta centra Bērzkalnes, 9 km no novada centra Balviem un 229 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V471 (Dubļeva–Moziņki), Bolupes krastā.

1897. gadā *Мурово* ciemā bija 78 cilvēki.
## Atsauces
Dmitrijs Petrenko

**Dmitrijs Petrenko** (dzimis 1981. gada 1. maijā Rīgā) ir krievu izcelsmes latviešu teātra režisors un žurnālists.

D. Petrenko mācījies Rīgas 53. vidusskolā. 2004. gadā ieguvis bakalaura grādu komunikācijas zinātnē Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē, 2006. gadā ieguvis maģistra grādu socioloģijā. Strādājis Latvijas Televīzijas Ziņu dienestā, bijis politikas analītiķis biedrībā „Latvijas Cilvēktiesību centrs" un portāla "Politika.lv" galvenais redaktors. Pasniedzis žurnālistiku Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē. Bijis televīzijas raidījuma "100 g kultūras" vadītājs un redaktors. 2012. gadā beidzis Latvijas Kultūras akadēmijas Teātra režijas mākslas maģistra programmu (vadītājs Mihails Gruzdovs).

Iestudējis izrādes *[[Dirty Deal Teatro]]*: V. Majakovska „Mākonis biksēs" (2011), T. Manna „Tonio" (2012), S. Kozlova „Sen jau tā vajadzēja, Zaķi" (2013). Piedalījies Nacionālā teātra izrādēs: D. Harmsa „Vecene" (rež. V. Nastavševs, 2012; kompozīcija „Piemiņas diena", rež. M. Gruzdovs, 2013). Iestudējumi Dailes teātrī: R. Bugavičutes "Biedre Zariņa" (2013), J. Kļavas "Visas viņas grāmatas" (2014), A. Jugova "Čuhņas jociņi" (2015), M. Tvena "Toma Sojera piedzīvojumi" (2016).

2015. gadā nominēts "Spēlmaņu nakts" balvai kategorijā "Gada mazās formas izrāde" par iestudējumu "Visas viņas grāmatas". Tajā pašā gadā saņēmis "Spēlmaņu nakts" balvu nominācijā "Gada izrāde bērniem vai pusaudžiem" par Leļļu teātrī iestudēto izrādi "Neglītais pīlēns". 2017. gadā šajā nominācijā izvirzīta D. Petrenko Leļļu teātrī iestudētā izrāde "Kaštanka".

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dmitrijs Petrenko  izrades.lv
Atteikta nosēšanās

**Atteikta nosēšanās** jeb **aiziešana otrā aplī** (*[[angļu valoda|angļu]]: go-around*) ir manevrs, ko gaisa kuģa ekipāža izpilda gadījumā, ja nav iespējams turpināt gatavošanos nosēsties (angļu: *final approach*).
Uz 1000 nosēšanās gadījumiem notiek vidēji 1–3 atteiktas nosēšanās. Lēmumu pārtraukt nosēšanos var pieņemt gaisa kuģa pilots, pieprasīt pārtraukt nosēšanos var arī gaisa satiksmes kontrolieris. Atteikta nosēšanās pati par sevi nav uzskatāma par ārkārtas situāciju (taču tā var tikt veikta, reaģējot uz ārkārtas situāciju).
Pareizi veikta aiziešana otrā aplī ir drošs un labi apgūts manevrs. 

## Atteiktas nosēšanās cēloņi
Gatavošanās nosēsties tiek pārtraukta pie šādiem nosacījumiem:
* līdz brīdim, kad sasniegts minimālais lēmuma pieņemšanas augstums (angļu: *minimums*), nav nodibināts vizuāls kontakts ar skrejceļa tuvošanās ugunīm vai citiem orientieriem uz zemes, vai arī, ja pēc minimālā lēmuma pieņemšanas augstuma sasniegšanas šis kontakts tiek zaudēts;
* pirms vizuāla kontakta nodibināšanas ar zemes orientieriem iedarbojas signalizācija, ka sasniegts minimālais lēmuma pieņemšanas augstums vai atskan signāls par bīstamu pietuvošanos zemei;
* nav ievēroti ekspluatācijas minimumu ierobežojumi šim lidlaukam;
* sasniedzot minimālo lēmuma pieņemšanas augstumu, vēja stiprums pie zemes virsmas (ņemot vērā brāzmas) vai saķeres koeficients neatbilst noteiktajiem ierobežojumiem;
* stipras lietusgāzes apstākļos redzamība ir mazāka par 1000 m, ja gaisa kuģa ekspluatācijas rokasgrāmatā nav noteikts citādi;
400px|thumb|Atteiktas nosēšanās procedūra
* novirze no noteiktās trajektorijas, ātrums un nolaišanās ātrums pārsniedz noteiktos ierobežojumus;
* līdz minimālā lēmuma pieņemšanas augstuma sasniegšanai nav saņemta atļauja nosēsties;
* uz skrejceļa parādījies šķērslis vai putnu bars;
* drošu nolaišanos nevar nodrošināt citu iemeslu dēļ. 

Nosēšanās tiek pārtraukta un aiziešana otrā aplī tiek veikta arī mācību nolūkos, tas ļoti bieži tiek praktizēts militārajā aviācijā. 

## Lēmuma pieņemšana par aiziešanu otrā aplī
Lēmumu pārtraukt nosēšanos un aiziet otrā aplī pieņem gaisa kuģa komandieris, ja minimālo lēmuma pieņemšanas augstumu sasniedzot, komandieris to nav izdarījis, tad aiziešanu otrā aplī jāizpilda otrajam pilotam. 

## Atsauces
Atis Zakatistovs

**Atis Zakatistovs** (dzimis 1968. gada 16. aprīlī Jēkabpilī) ir latviešu filozofs un politiķis. Bijis 13. Saeimas deputāts, ievēlēts no partijas KPV LV, taču no tās izslēgts, būdams tābrīža partijas valdes priekšsēdētājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Jēkabpilī.

Līdz 1992. gadam studēja Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, pēc tam Otavas Universitātē Kanādā, kur 1996. gadā ieguva maģistra grādu un turpināja strādāt kā lektors (1998—2003), līdztekus lasīja lekcijas arī Monreālas *Concordia* un Makgila Universitātē. 2001. gadā Otavas Universitātē ieguva filozofijas doktora (*Ph.D.*) grādu. 2003. gadā atgriezās dzimtenē un lasīja lekcijas "Triviums apmācība", Stokholmas Ekonomikas augstskolā Rīgā (2002—2011) un RTU Rīgas Biznesa skolā (no 2004).

A. Zakatistovam ir arī Kanādas pilsonība.

A. Zakatistovs darbojās arī kā pārmaiņu vadības konsultants un radiostacijas *[[Boom FM]]* programmas "Doktors starp citu" vadītājs.

## Politiskā darbība
Politikā A. Zakatistovs iesaistījās 12. Saeimas darbības laikā, kad bija deputāta Artusa Kaimiņa palīgs.

2016. gadā iestājās partijā "Kam pieder valsts" un kļuva par tās valdes locekli. 2017. gadā A. Zakatistovs nesekmīgi kandidēja kā KPV LV Rīgas domes priekšsēdētāja amata kandidāts pašvaldību vēlēšanās (partija neiekļuva domē).

2018. gada Saeimas vēlēšanās viņu ievēlēja par 13. Saeimas deputātu no KPV LV. Pēc Krišjāņa Kariņa valdības apstiprināšanas A. Zakatistovs kļuva par Finanšu ministrijas parlamentāro sekretāru. 2019. gada aprīlī prokuratūra lūdza Saeimas piekrišanu kriminālvajāšanas uzsākšanai pret A. Zakatistovu un uzņēmēju Viesturu Tamužu saistībā ar krāpšanu, kam jūnijā Saeima piekrita. Prokuratūra izvirzīja apsūdzību 27 000 eiro izkrāpšanā. 2022. gada maijā pirmās instances tiesa deputātu attaisnoja.

2020. gadā pēc Satversmes tiesas lēmuma atgriezies pilnvērtīgā Saeimas darbā, ievēlēts par partijas "Kam pieder valsts" valdes priekšsēdētāju. 2020. gada decembrī tābrīža partijas KPV LV valdes priekšsēdētājs A. Zakatistovs no partijas tika izslēgts un izstājās arī no Saeimas frakcijas, samazinot tās lielumu uz 10 deputātiem. Par partijas vadītāju ievēlēja Rolandu Milleru.

2022. gadā A. Zakatistovs nesekmīgi kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Jaunā Vienotība".

## Atsauces
Krievkalns

**Krievkalns** () ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 2 km no pagasta centra Bērzkalnes, 8 km no novada centra Balviem un 228 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P46 (Dubļeva–Cērpene).

1897. gadā ciemā bija 4 sētas ar 33 cilvēkiem.
## Atsauces
Valters fon Brauhičs

**Valters Henrihs Alfrēds Hermanis fon Brauhičs** (; dzimis , miris ) bija vācu ģenerālfeldmaršals Otrā pasaules kara laikā. Vācu karaspēka virspavēlnieks (1938—1941).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1881. gada 4. oktobrī Berlīnē Prūsijas kavalērijas ģenerāļa ģimenē. Piedalījās kā štāba virsnieks Pirmajā pasaules karā. Starpkaru periodā turpināja karadienestu. Pēc ģenerālpulkveža Vernera fon Friča atstādināšanas kļuva Vērmahta virspavēlnieku.

Otrā pasaules kara laikā vadīja Polijas kampaņu, iebilda Hitleram par vilcināšanos iebrukt Francijā 1939. gada novembrī. Pēc uzvaras pār Franciju 1940. gada 19. jūlijā paaugstināts par ģenerālfeldmaršalu.

Atlaists no amata pēc zaudējuma kaujā par Maskavu 1941. gada 19. decembrī, vēlākajā kara gaitā vairs nepiedalījās.

Piesaistīts Nirnbergas procesā kā liecinieks. Miris no sirdstriekas 1948. gada 18. oktobrī Hamburgā apcietinājuma laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dzirnavas (šahs)

**"Dzirnavas"** ir tipiska kombinācija šaha spēlē, kurā kombināciju izdarošā puse pārmaiņus uzbrūk ar šahu un atklāto šahu, pie tam izdarot atklāto šahu parasti ņem vienu no pretinieka figūrām. Pēdējais atklātais šahs tiek izdarīts ar mērķi ņemt neaizsargātu vai vērtīgu figūru. Parasti kombinācija "dzirnavas" nodrošina uzbrūkošai pusei vismaz neizšķirtu ar gājienu atkārtošanos, bet gadījumā, kad ir iespējams iegūt izšķirošu materiālo pārsvaru, dod uzvaru. Bieži šī kombinācija ir saistīta ar dāmas upuri, kas palielina tās estētisko vērtību.

## Piemērs
Klasiskais šīs kombinācijas piemērs ir partijas K. Torre — Em. Laskers (Maskava, 1925) nobeigums.

1. **Lf6!! Dxh5 2. Txg7+ Kh8 3. Txf7+ Kg8 4. Tg7+  Kh8 5. Txb7+ Kg8 6. Tg7+ Kh8 7. Tg5+ Kh7 8. Txh5+** un baltie uzvarēja.  

## Skatīt arī
* Atklātais uzbrukums

## Atsauces

## Papildu literatūra
* 

## Ārējās saites
* 
*
Klaipēdas Universitāte

**Klaipēdas Universitāte** (, **KU**) ir 1991. gadā dibināta Lietuvas augstākā mācību iestāde.

Universitāte dibināta, apvienojot jau esošās augstākās mācību iestādes pilsētā. Studentu pilsētiņa ierīkota senās armijas kazarmās.

Universitātē ir četras fakultātes:
*Pedagoģijas un humanitāro zinātņu fakultāte
*Jūrniecības un dabaszinātņu fakultāte
*Sociālo zinātņu fakultāte
*Medicīnas zinātņu fakultāte

Eksistē vairāki institūri un pētniecības centri.
2017. gada NHL drafts

**2017. gada NHL drafts** bija 55. NHL drafts, kurš norisinājās 2017. gada 23. jūnijā Čikāgā, ASV. Kopā tika draftēti 217 spēlētāji septiņās kārtās.

## 1. kārta

## 2. kārta

## 3. kārta

## 4. kārta

## 5. kārta
Niko Hišīrs

**Niko Hišīrs** (*Nico Hischier*; dzimis ) ir šveiciešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2025) Hišīrs spēlē NHL klubā Ņūdžersijas "Devils" un pilda arī komandas kapteiņa funkcijas.

## Spēlētāja karjera
Junioru vecumā Hišīrs spēlēja dažādās Šveices junioru līgās. 2015.—16. gada sezonā viņš debitēja Šveices hokeja līgas kluba *[[SC Bern]]* sastāvā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku, 2016.—17. gada sezonu aizvadot QMJHL vienībā Halifaksas "Mooseheads". 2017. gada NHL draftā viņu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Ņūdžersijas "Devils". Nākamajā sezonā "Devils" rindās atzīmējās ar 52 rezultativitātes punktiem, tādējādi būdams otrs rezultatīvākais komandas spēlētājs aiz Teilora Hola.
## Atsauces

## Ārējās saites
In the Palace

**Starptautiskais īsfilmu festivāls ''In the Palace*** () ir viens no lielākajiem un prestižākajiem [[Kinofestivāls|kinofestivāliem]] [[Bulgārija|Bulgārijā]], kurā tiek prezentētas dažāda stila un žanra [[īsfilma]]s, kuru garums nepārsniedz 27 minūtes. Pirmo reizi festivāls notika [[Velingrada|Velingradā]] 2003. gadā. Kad festivāls ieguva plašāku popularitāti, tā norises vieta 2015. gada decembrī tika mainīta uz [[Sofija|Sofiju]]. Festivāls ir norisinājies arī [[Veliko Tarnova|Veliko Tarnovā]], [[Varna|Varnā]] un [[Balčika|Balčikā]].

Galvenais festivāla mērķis ir palīdzēt attīstīt mūsdienu kinomākslu Bulgārijā, [[Eiropa|Eiropā]] un pasaulē, veidot labvēlīgu vidi un platformu jaunajiem filmu veidotājiem un atklāt jaunus profesionāļus. Pati organizācija balstās uz jauniešu brīvprātīgo darbu no dažādām Eiropas valstīm.

== Vēsture ==
Kad festivāls pirmo reizi 2003. gadā norisinājās [[Velingrada|Velingradā]], tas sākotnēji bija paredzēts kā forums studentu filmu festivālam. Kopš festivāla otrā norises gada tas notiek [[Balčika|Balčikā]], kas atrodas [[Melnā jūra|Melnās jūras]] ziemeļu piekrastē Bulgārijā. Festivāla norises vieta ir arhitektūras komplekss *The Palace*, kādreizējā Lielbritānijas princeses un [[Rumānija]]s karaļa [[Ferdinands I (Rumānija)|Ferdinanda I]] sievas, karalienes-konsortes [[Marija no Edinburgas|Marijas no Edinburgas]] (1875—1938) dzīves vieta. Vēlākos gados festivāls ir norisinājies ne tikai Balčikā, bet arī [[Sofija|Sofijā]], [[Veliko Tarnova|Veliko Tarnovā]] un [[Varna|Varnā]]. 14. festivāls *In the Palace* notika četrās dažādās pilsētās — Sofijā (2016. gada decembrī), Veliko Tarnovā (2017. gada aprīlī—maijā), Varnā (2017. gada maijā—jūnijā) un Balčikā (2017. gada jūnijā—jūlijā).

== Programma ==
Festivāla *In the Palace* organizatori ir SFF Fonds un kopienas centrs *Veshtina* sadarbībā un ar Sofijas pašvaldību, Bulgārijas Kultūras ministriju, Bulgārijas Nacionālo kinocentru, Valsts kultūras pili un Sofijas Universitāti *St. Kliment Ohridski''.

Festivāls ietver starptautisko konkursu, valsts līmena konkursu un studentu sacensības. Konkursā piedalās starptautiskas žūrijas un komitejas izvēlētas filmas. Festivālam ir balvu fonds, kas tiek piešķirts kategorijās fantastikas, dokumentālās, animācijas un eksperimentālās filmas.

Festivāla ietvaros tiek rīkotas apmācību programmas, semināri, lekcijas, meistarklases kinorežijā, apmācības par filmu projektiem un pēcproducēšanu, par īsfilmu un projektu sabiedrisko attiecību un tirgus menedžmentu.

## Uzvarētāji

## Atsauces
### Preses Raksti
* Novinite.com, 20. maijs 2014
* Fokusa Jaunumi, 27. aprīlis 2017
* Pants, 6. maijs 2017
* 10. maijs 2017
* MediaPool, 17. maijs 2017
* Interneta Kafejnīca, 29. maijs 2017
* Filmu Freeway

## Ārējās saites
*  Starptautiskais īsfilmu Festivāls - Oficiālā vietne
* Kultūras ministrija, Bulgārija
* Valsts kultūras pils
* Nacionālais kinocentrs
Fall Gelb

thumb|right|400px|Vācijas uzbrukuma plāna izstrādes attīstība

***Fall Gelb*** ("Dzeltenais gadījums") bija Vācijas plāns karam Beļģijā un Nīderlandē. Pirmā projekta izstrāde tika radīta 1937. gada beigās. Sākotnējais vācu uzbrukuma plāns paredzēja limitētu iebrukumu Beļģijā un Nīderlandē, lai nodrošinātu Rūras industriālā apgabala drošību, un dotu vācu aviācijai piekrastes bāzes uzlidojumiem Lielbritānijai. Militārajai situācijai mainoties, plāns tika pārveidots par uzbrukuma plānu.

Pēc Polijas kampaņas vācu armijas vadība sākotnēji bija skeptiska par drīzu uzbrukumu. 1939. gada 10. oktobrī Hitlers informēja armijas vadību par savu viedokli, ka Vācija spēs sakaut Franciju un ieņemt Beļģiju par spīti trūkumiem armijas nodrošinājumā ar ieročiem un munīciju. 
Dīvainā kara mēnešos to pārstrādāja par iebrukumu Francijā cauri Ardēniem Sedānas virzienā. Viens no iemesliem plāna izmaiņai bija arī tas, ka 1940. gada 10. janvārī vācu lidmašīna ar kara plāniem cieta avārijas nosēšanos Beļģijā. 

Vācu uzbrukums sastāvēja no divām galvenajām operācijām. Galvenajiem vācu spēkiem, ko veidoja tanku divīzijas, vajadzēja pārsteidzoši izlauzties cauri vāji aizsargātajiem Ardēniem un sasniegt Lamanša šaurumu, lai nogrieztu un aplenktu sabiedroto armiju galvenās vienības, kas steidzās palīgā neitrālajām Nīderlandei un Beļģijai, kurās iebruka vācu mazākie spēki.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Fall Rot
* Fall Weiss
* Fall Grün
* Fall Grün 2
* Fall Blau
Hermeliņa muiža

[thumb|300px|right|Hermeliņa muižiņa [Jānis Šteinhauers|Jāņa Šteinhauera saimniekošanas laikā 1779. gadā (no Broces kolekcijas).]] 
thumb|300px|Hermeliņa muiža (''Hermelingshof'') 1700. gada Rīgas priekšpilsētu kartē.
**Hermeliņa muiža** () bija Rīgas patrimoniālā apgabala muiža, kas atradās pie Katrīnas dambja tagadējā Pētersalas-Andrejsalas apkaimē. Līdz mūsdienām muižas ēkas nav saglabājušās.

## Vēsture
Muižas nosaukums radies 17. gadsimtā Zviedru Vidzemes laikā, kad Daugavas sala, uz kuras tolaik atradās muiža, piederēja luterāņu mācītājam H. Hermelinam un atradās Akmeņsalas draudzes novadā. 
1756. gadā muižu no Melngalvju brālības vecākā C. Bartelsa nopirka mastu šķirotājs Jānis Šteinhauers un iekārtoja tajā ar vējdzirnavām darbinātu kokzāģētavu. Šteinhauers iepirka kokus, zāģēja tos dēļos un, galvenokārt pēc Rīgā iebraukušo kuģu kapteiņu pasūtījuma, izgatavoja kuģu un liellaivu piederumus. Pēc viņa nāves muižiņu mantoja viņa dēls Daniels Gotlībs Šteinhauers, kura saimniekošanas laikā 1797. gadā kokzāģētava nodega. 1827. gadā Šteinhauera mantinieces muižu ieķīlāja K. K. Radekam. Frīdrihs un Amālija Hārmaņi (*Haarmann*) 1870.-1880. gadā muižas zemi izpārdeva ēku celtniecībai, ap 1903. gadu uz muižas zemes bija 12 mūra un 123 koka ēkas. 1904. gadā muiža nonāca pilsētas īpašumā.

## Atsauces
Tianzhou 1

***Tianzhou 1*** (,  — "Debess kuģis 1") bija Ķīnas pirmais *[[Tianzhou]]* sērijas automātiskais kravas kosmosa kuģis. Tas veica vairākkārtēju saslēgšanos ar kosmisko laboratoriju *[[Tiangong 2]]* un degvielas pārsūknēšanas eksperimentus. Orbītā palaists 2017. gada aprīlī; no orbītas novadīts septembrī.

## Lidojuma gaita
*Tianzhou 1* tika palaists  11:41 UTC ar nesējraķeti *[[Chang Zheng 7]]* no Venčanas pavadoņu palaišanas centra. 

22. aprīlī 04:16 UTC kravas kuģis saslēdzās ar staciju *[[Tiangong 2]]*.
27. aprīlī pabeigts stacijas degvielas uzpildīšanas pirmais eksperiments, pārsūknējot degvielu no *Tianzhou 1* uz *Tiangong 2*.

14. un 15. jūnijā veikts otrais degvielas pārsūknēšanas eksperiments.
19. jūnijā 01:37 UTC *Tianzhou 1* atvienojās no *Tiangong 2*. Tas attālinājās 5 km attālumā no stacijas un pēc tam atkal tuvojās tai, līdz 06:55 UTC kravas kuģis saslēdzās ar laboratoriju.
21. jūnijā 01:47 UTC *Tianzhou 1* atkal atvienojās no *Tiangong 2*.

1. augustā 07:03 UTC no kravas kuģa *Tianzhou 1* palaists *[[CubeSat]]* *3U* formas nanopavadonis *[[Silu 1]]*. Šī bija pirmā reize, kad no Ķīnas kosmiskā aparāta orbītā palaists cits pavadonis.

2017. gada 12. septembrī *Tianzhou 1* veica izmēģinājuma saslēgšanās operācijas ar *Tiangong 2* paātrinātā režīmā — 6,5 stundās. Iepriekšējās reizes tuvošanās un saslēgšanās operācijas ilga aptuveni divas diennaktis (30 Zemes apriņķojumi). 16. septembrī 08:17 UTC tika pabeigts trešā degvielas pārsūknēšanas eksperimentu sērija. 17. septembrī 08:15 UTC *Tianzhou 1* pēdējo reizi atvienojās no stacijas.

22. septembrī kravas kuģis novadīts no orbītas un sadega Zemes atmosfērā virs Klusā okeāna.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Tianzhou 1, 2 (TZ 1, 2, 3, 4) Gunter Dirk Krebs
Huiyan

***Huiyan*** (,  — "Ieskats") jeb ***HXMT*** () ir Ķīnas rentgenstaru kosmiskais teleskops. Tā ir Ķīnas pirmā orbitālā observatorija. *Huiyan* orbītā palaists 2017. gada jūnijā.
Projekts veidots, sadarbojoties Ķīnas Zinātnes un tehnoloģiju ministrijai, Ķīnas Zinātņu akadēmijai un Ciņhua universitātei.

Pavadoni izgatavoja Ķīnas kosmosa tehnoloģiju akadēmija uz *[[Ziyuan 2]]* vizuālās izlūkošanas pavadoņu sērijas platformas bāzes. Derīgo kravu izgatavoja Ķīnas Zinātņu akadēmijas Augsto enerģiju fizikas institūts un Ciņhua universitāte.
Kosmiskajā aparātā bija uzstādīti trīs galvenie instrumenti:
* augstas enerģijas rentgenstaru teleskops (20 — 250 keV, 5100 cm²)
* vidējas enerģijas rentgenstaru teleskops (5 — 30 keV, 952 cm²)
* zemas enerģijas rentgenstaru teleskops (1 — 15 keV, 384 cm²)

## Lidojuma gaita
*CBERS-4* tika palaists  03:00 UTC ar nesējraķeti *[[Chang Zheng 4B]]* no Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centra.

2017. gada 21. jūnijā uzņemts pirmās gaismas attēls. Pēc pārbaužu un izmēģinājuma pabeigšanas orbitālā observatorija 2018. gada 30. janvārī nodota ekspluatācijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* HXMT简介  Oficiālā vietne
* HXMT (Huiyan) Gunter Dirk Kreb
Zāļu diena

[280px|thumb|right|Zāļu dienas tirgus 2008. gadā [Rīgas Centrāltirgus|Rīgas Centrāltirgū]]
[thumb|280px|Jāņu vakars (''Johannis Abend'') [Muižeļa nams|Muižeļa namā 1793. gadā (Broce)]]
thumb|280px|Zāļu dienas svinētāji 20. gadsimta sākumā
**Zāļu diena** jeb **Līgo diena** ir latviešu gadskārtas svētki, ko svin pēc vasaras saulgriežiem un pirms Jāņu dienas 23. jūnijā, tādēļ reizēm to dēvē arī par **Jāņu vakaru** vai **Jāņu nakti**.

## Vēsture
1759. gadā bagātais latviešu mastu brāķētājs Jānis Šteinhauers nopirka daļu Zasumuižas, kur aizsākās Zāļu vakara svinēšanas tradīcija. Vēlāk svinēšanu pārcēla uz viņam piederošo Hermeliņa muižu Daugavas labajā krastā. Ap 1790. gadu ieviesās tradīcija arī rīkot svētku uguņošanu uz Daugavas. 1820. gados Rīgas rāte lika pārcelt Daugavmalas Zāļu tirgu pie Šāļu vārtiem Svērtuves ielas galā. 

1832. gadā latviešu nedēļas avīze „Tas Latviešu Ļaužu Draugs” rakstīja par Zāļu dienas svinēšanu divas dienas pirms Jāņiem:

Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas 1918. gadā, Zāļu dienas svinēšana izvērtās par tautas svētkiem. Tika izteikts priekšlikums, ka 22., 23. un 24. jūniju vajadzētu atzīt par nacionālo svētku dienām, 22. jūnijā svinot Varoņu dienu (atceroties uzvaru Cēsu kaujās), 23. jūnijā Zāļu dienu, bet 24. jūnijā Jāņa dienu.

1990. gada 3. oktobrī likumā „Par svētku un atceres dienām” Līgo svētki atkal tika atzīti par valsts svētku dienām.

## Skatīt arī
* Jāņi

## Atsauces
Veckārķu muiža

thumb|270px|Veckārķu muižas pils (pēc 1920. gada).

**Veckārķu muiža** (), arī zināma kā *Veckārķu pils*, *Kārķu pils*, bija muiža, kas atradās Kārķu pagastā. Līdz mūsdienām saglabājušās vienīgi muižas pils drupas ar grandiozo torni. 

Pils arhitektūras stilam ļoti līdzīga ir mūsdienās atjaunotā Tāgeparas muižas pils (igauņu: *Taagepera mõis*) Igaunijā. 

## Vēsture
Veckārķu pils celta no 1912. līdz 1914. gadam pēc Rīgas arhitekta Oto Vildava (1873-1942) projekta kā Rīgas pilsētas galvas Džordža Armitsteda brāļa E. Armitsteda medību pils. Pirmais pasaules karš pārtrauca pils būvniecību, nepabeigtā ēka kļuva par būvmateriālu ieguves vietu apkārtējiem jaunsaimniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* vietas.lv
Stulpiņš

[200px|thumb|Stulpiņi [Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs|Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā.]]

**Stulpiņš** ir no koka zara vai saknes darināts sēdeklis. Iekļauts Latvijas kultūras kanonā. Savulaik Rucavas pagastā atrastais stulpiņš apskatāms Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā.

## Atsauces
Progress MS-06

***Progress MS-06*** (***Прогресс МС-06***; SKS apzīmējums ***ISS-67P***) bija Krievijas automātisks *[[Progress-MS]]* sērijas kravas kosmosa kuģis. Paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas orbītā palaists 2017. gada jūnijā. Dabību beidza 2017. gada decembrī.

## Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija . Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (), skābeklis un gaiss (), ūdens (). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces. Ar *Progress MS-06* uz staciju nogādāti nanopavadoņi *[[Tanjuša-JuZGU-1]]*, *[[Tanjuša-JuZGU-1]]*, *[[Sfera-53 2]]* un *[[TNS-O № 2]]*, ko brīvā lidojumā palaida augustā iziešanas kosmosā laikā.

## Lidojuma gaita
*Progress MS-06* tika palaists  09:20:13 UTC ar nesējraķeti *[[Sojuz-2.1a]]* no Baikonuras kosmodroma.

Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 16. jūnijā 11:37 UTC pie *[[Zvezda (SKS)|Zvezda]]* moduļa.

 01:03:30 UTC *Progress MS-06* atvienojās no SKS. 04:10:33 UTC tika ieslēgti dzinējs bremzēšanas manevram, kas ilga 3 minūtes 32 sekundes. Kravas kuģis iegāja Zemes atmosfērā 04:43. Nesadegušās daļas aptuveni 04:52 UTC iekrita Klusajā okeānā.

## Stacijas orbītas paaugstināšanas manevri

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Progress MS-06'' lapa SKS Lidojumu vadības centrā
Cartosat-2E

***Cartosat-2E*** ir Indijas Zemes tālizpētes pavadonis. To izstrādāja un apkalpo Indijas Kosmosa pētījumu organizācija (*ISRO*). Pavadonis orbītā palaists 2017. gada jūnijā.

## Konstrukcija
*Cartosat-2E* veidots uz platformas *[[IRS-2]]* bāzes. Tam ir divi primārie instrumenti: panhromatiskā kamera *Panchromatic Camera* (*PAN*) un augstas izšķirtspējas multispektrālais radiometrs *High-Resolution Multi-Spectral radiometer* (*HRMX*). *PAN* var uzņemt melnbaltos attēlus redzamajā gaismā un tuvajā infrasarkanajā spektrā (0,50 — 0,85 µm) ar izšķirtspēju 65 cm. *HRMX* ir četru kanālu radiometrs visā redzamās gaismas spektrā un daļā tuvā infrasarkanā spektra (0,43 — 0,90 µm) ar izšķirtspēju 2 m.

## Lidojuma gaita
*Cartosat-2E* palaists  03:59 UTC ar Indijas nesējraķeti *[[PSLV-XL]]* (lidojums *PSLV-C38*) no Satīša Dhavana kosmosa centra. Kopā ar to kā sekundārā krava palaisti 30 mazie pavadoņi. *Cartosat-2E* ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 500 km.

## Atsauces

## Ārējās saites
* PSLV-C38: Cartosat-2 Series Satellite Brochure  ISRO
* Cartosat 2, 2A, 2B, 2C, 2D, 2E Gunter Dirk Krebs
Rīgas koka arhitektūra

**Rīgas koka arhitektūra** ir daļa no Rīga vēsturiskās apbūves tradīcijas, kas iekļauta Latvijas kultūras kanonā. 
Rīgā patlaban ir ap 4000 dažādu koka ēku un būvju, no tām UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļauti ap 500 objektu. Senākie koka apbūves objekti datēti ar 18. gadsimtu, kad arhitektūrā noteicošais bija klasicisma stils. Lielākā daļa šī laikmeta ēku gāja bojā priekšpilsētu dedzināšanā 1812. gada kara laikā.

Līdz mūsdienām saglabājušās vairākas agrākās ārpilsētas Rīgas koka muižiņas: Zēlustes muiža, Borherta muiža, Kleistu muiža, Hartmaņa muiža, Nordeķu muiža, Depkina muiža, Volera muiža u.c.

## Atjaunotie objekti
* Ķīpsalas koka māju atjaunošana aizsākās 1997. gadā arhitektes Zaigas Gailes ierosmē, atjaunojot gan uz vietas esošās ēkas, gan papildinot kolekciju ar ēkām *no malas*, piemēram, uz turieni pārvesta 19. gs. sākumā klasicisma stilā celtā guļbaļķu koka ēka no Baznīcas ielas 18, tāpat arī 18. gs. otrās puses vēlīnā baroka guļbūve no A. Briāna ielas 11 un neliela dārznieka mājiņa no Ganību dambja 7, kas jaunajā mājvietā ieguvusi nosaukumu Ķīniešu namiņš.
* Mūrnieku ielas koka mājas agrākajā strādnieku priekšpilsētā Grīziņkalnā, kas atjaunotas 2003. gadā. 
* Kalnciema ielas kvartāls, ko veido 23 klasicisma stilā celtas koka ēkas abus ielai, un to atjaunošanas projekts tika sākts 2006. gadā. Nozīmīga Kalnciema ielas ansambļa daļa ir brāļu Dambergu izveidotā komūna ar sešām atjaunotām koka celtnēm.

Ievērojamas ir arī koka ēkas Balasta dambī 38/40 (1907, Jānis Alksnis), O. Vācieša ielā 5 (1872, Oskars Aleksandrs Johans Bārs), Brīvības ielā 140 (1888, Jānis Frīdrihs Baumanis), Matrožu ielā 4/6 (1912, Aleksandrs Vanags).

## Atsauces
Iļķēnsalas muiža

thumb|300px|Iļķēnsala (''Hilchensholm'') 1913. gada Rīgas apkārtnes kartē.

**Iļķēnsalas muiža** () bija muiža tagadējās Kundziņsalas ziemeļaustrumu daļā uz 20. gadsimta sākumā izzudušas salas, kas dēvēta par Iļķēnsalu jeb Rutku salu. 
Iķēnsalas muižas zemes aptvēra arī sauszemi, pašreizējā Jaunmīlgrāvī — tagadējās Rīgas—Saulkrastu dzelzceļa līnijas Daugavas pusē starp esošajām Mangaļu un Ziemeļblāzmas dzelzceļa stacijām, kā arī tagadējā Ozo golfa kluba vietu. 1915. gadā Iļķēnsalas vietā Daugavā bija Rutku sēklis.

## Vēsture
Muižas nosaukums cēlies no Rīgas pilsētas rātes sekretāra un notāra Dāvida Hilhena vārda, kurš 1593. gadā to ieguva savā īpašumā. Kopš 17. gadsimta atradās Rīgas apriņķa Daugavgrīvas draudzes novadā.

1782. gadā Iļķēnsalas muižas dzimtskungs bija grāfs Ernsts Reinholds fon Mengdens. 1802. gada 24. janvārī kolēģijas asesors barons Frīdrihs Mengdens par 95 tūkstošiem Krievijas rubļu Iļķēnsalas muižu kopā ar Carnikavas muižu uz desmit gadiem ieķīlāja un vēlāk pārdeva. No 1859. gada līdz 1891. gadam uz muižas zemes pastāvēja Iļķēnsalas pagasts, kā Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa administratīva vienība.

1917. gadā to pievienoja Rīgas pilsētai.

## Atsauces un piezīmes
Malacku apriņķis

**Malacku apriņķis** () ir Slovākijas Bratislavas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Bratislavas apgabala Pezinokas apriņķi dienvidaustrumos un Bratislavas IV apriņķi dienvidos, Trnavas apgabala Senicas apriņķi ziemeļos un Trnavas apriņķi austrumos, kā arī Austriju rietumos.

Malackos dzimis ungāru politiķis Ištvāns Frīdrihs (*Friedrich István*, 1883 – 1951), Stupavā - austroungāru politiķis Istvāns fon Buriāns (*rajeczi gróf Burián István*, 1851 – 1922). Apriņķa Kostolištes ciemā dzimis gleznotājs Martins Benka (*Martin Benka*, 1888 – 1971), Zāhorska Vesā - operdziedātāja Lūcija Popa (*Lucia Popp*, 1939 – 1993), bet Lozorno ciemā - riteņbraucējs Antons Tkāčs (*Anton Tkáč*, 1951).

## Ārējās saites
*
Viļumu valks

**Viļumu valks** (arī **Viļuma valks**) ir Lētīžas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Tek austrumu virzienā. Ietek Lētīžā lejpus Gaurotas upes. Viļumu valku nešķērso valsts autoceļi.

## Atsauces
Sarkandaugava (atteka)

**Sarkandaugava** ir 2,5 km gara un 25 m plata Daugavas labā krasta atteka starp Kundziņsalu un senāko Daugavas krastu tagadējās Sarkandaugavas un Vecmīlgrāvja apkaimēs. 

## Vēsture
thumb|left|250px|Senākā Sarkandaugava (''Die rothe Düna'') 1876. gada Rīgas kartē.
Agrāk par Sarkandaugavu sauca Daugavas atteku, tās augšgals beidzās Rīgas pilsētas ganībās. 16. gadsimtā Sarkandaugavas pieteku sāka saukt arī par Soda grāvi, jo tur notika notiesāto raganu peldināšana, pieņemot, ka burvji ūdenī negrimst un ka raganas ir vieglākas par citiem cilvēkiem. 

Pēc Rīgas ieņemšanas 1710. gadā Krievijas cars Pēteris I Sarkandaugavas stāvākajā krastā sāka iekārtot skansti. 20. gadsimtā daļa no senās Sarkandaugavas gar tagadējo Duntes ielu tika aizbērta, toties saplūstot vairākām salām ar Kundziņsalu, izveidojās tagadējā Sarkandaugava. Pār to uzcelti divi tilti.

## Atsauces
Rūras okupācija

[thumb|right|Franču un beļģu okupētais Rūras apgabals (svītrots) un okupētā [Reinzeme]]
**Rūras okupācija** bija Francijas mēģinājums piespiest Pirmajā pasaules karā sakauto Vāciju pildīti Versaļas miera līguma noteikumus un veikt reparāciju maksājumus noteiktajā apjomā. Rūras apgabala okupācija ilga no 1923. gada 11. janvāra, kad franču un beļģu armijas okupēja oglēm bagāto apgabalu, izraisot hiperinflāciju Vācijā, un franka kursa kritumu. Franču karaspēks Rūru atstāja 1925. gada 27. augustā.

Vācijas reparāciju maksājumi jau no sākuma netika veikti pilnā apjomā un atbilstoši noteiktajam grafikam. 1922. gada 12. jūlijā Vācija lūdza tos apturēt līdz 1924. gadam. Francijai vajadzēja Rūras ogles un Vācijas maksājumus, lai atjaunotu kara izpostīto valsti. 1923. gada 2. janvāra Parīzes konferencē Francijai, Lielbritānijai un Itālijai neizdevās vienoties par reparācijām. Francijas premjers Raimons Puankarē izlēma okupēt Rūras apgabalu.

Puankarē cerēja, ka oglēm bagātās Rūras okupācija piespiedīs Vāciju veikt reparāciju maksājumus pilnā apmērā. Tā nenotika, vācu pasīvās pretošanās dēļ. Francija nesaņēma ne ogles, ne naudu. Rūras okupācija vēl vairāk pavājināja franka kursu, un pasliktināja attiecības ar Lielbritāniju. Tā arī bija pēdējā reize, kad Francija neatkarīgi darbojās pret Vāciju. Turpmāk problēmas tika risinātas ar ASV, un Eiropas lielvalstu diplomātu palīdzību. 1925. gada Lokarno līgumi atjaunoja Vācijas stāvokli Eiropā un samazināja reparāciju maksājumus. 
## Ārējās saites

* Occupation after the War (France and Belgium) at 1914–1918 Online: International Encyclopedia of the First World War.
* Ruhr Occupation at 1914–1918 Online: International Encyclopedia of the First World War.
Francis I Stefans

**Francis I Stefans** (, , ; dzimis , miris ) bija Svētās Romas impērijas ķeizars no 1745. gada līdz savai nāvei 1765. gadā.

Francis I Stefans piedzima Lotringas hercoga Leopolda ģimenē. No 1723. gada dzīvoja ķeizara Kārļa VI galmā Vīnē. Pēc tēva un vecākā brāļa nāves kļuva par Lotringas hercogu. Kad pēc Polijas mantojuma kara 1735. gadā Lotringas hercogiste nonāca Francijas karaļa pakļautībā, 1737. gadā Francis I Stefans kļuva par Toskānas lielhercogu. 
1736. gadā apprecējās ar Kārļa VI meitu Mariju Terēziju, 1740. gadā kļūdams par Austrijas erchercogu, bet vēlāk, 1745. gadā, par Svētās Romas impērijas ķeizaru. Kaut arī nomināli ieņēma augstāku titulu nekā Marija Terēzija, kas bija Austrijas erchercogiene, Bohēmijas un Ungārijas karaliene, tomēr politiski atradās enerģiskās Marijas Terēzijas ēnā.

## Ārējās saites