open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Optika

right|300px|thumb|Optikas tabula, 1728. gads
**Optika** ( — ‘redze’) ir fizikas nozare, kas apraksta gaismas uzvedību un īpašības, kā arī gaismas mijiedarbību ar vielu. Tā aplūko galvenās parādības, kuras saistītas ar gaismas izstarošanu, izplatīšanos un pārvēršanos citos matērijas un kustības veidos. Optikas attīstības sākumā tā pētīja tikai to starojuma daļu, kas, nonākot acī, izraisa redzes sajūtu. Šo starojumu sauc par redzamo gaismu. Mūsdienās optikas pētāmo parādību lauks ir stipri paplašinājies un tā bez redzamās gaismas aplūko arī neredzamo starojumu: infrasarkanos starus, ultravioletos starus un rentgenstarus. Bieži vien visu šo starojumu kopumu sauc par gaismu.

## Optikas nozares

Optika ir visai daudzpusīga fizikas daļa, kura ļoti bagāta ar dažādām parādībām un likumsakarībām, tādēļ tai ir daudzas nozares.

Optikas nozares ir šādas:
* ģeometriskā optika (optiskie instrumenti un sistēmas);
* viļņu optika (interference, difrakcija, polarizācija);
* gaismas tehnika;
* fotometrija;
* fizioloģiskā optika;
* kristāloptika;
* metāloptika;
* molekulārā optika (dispersija, izkliede, optiskā aktivitāte, Kera, Faradeja, Zēmaņa, Štarka un citi efekti);
* spektroskopija;
* luminiscence;
* fizikālā optika;
* kustošu vidu optika;
* nelineārā optika u.c.

## Optikas nozīme

Optika ir viena no svarīgākajām fizikas nozarēm, kura cieši saistīta ar visām pārējām. Kaut arī tās veidošanās vēsture ilgst jau daudzus simtus gadu, arī mūsdienās tā strauji attīstās un tajā tiek atklātas arvien jaunas parādības. Optiku ļoti plaši izmanto tehnikā (tehnikā pašas precīzākās ir optiskās mērīšanas metodes), un tā ir saistīta gan ar vielas uzbūves teoriju, gan ar mācību par elektroniem, atomiem, atomu kodoliem, elementārdaļiņām utt. Izmantojot optikas sasniegumus un metodes, tiek sekmīgi veidotas un pārbaudītas praksē vielas uzbūves teorijas. It sevišķi tas ir svarīgi kodolfizikā un elementārdaļiņu fizikā. Savukārt, piemēram, spektroskopija un luminiscence sniedz ziņas par atomu un kodolu uzbūvi. Ar kombinatīvo izkliedi pēta spēku raksturu starp atomiem un molekulām. Maikelsona eksperiments un kustošu vidu optika bija eksperimentālā bāze relativitātes teorijai. Gravitācijas sarkanās nobīdes mērījumi deva iespēju pārbaudīt vispārīgo relativitātes teoriju. Gaismas kvantu ģeneratoru radīšana optikas pielietojamības robežas kā fizikālos eksperimentos, tā arī tehnikā ir ļoti paplašinājušas. Daudzus svarīgus zinātnes un tehnikas uzdevumus var veikt, pielietojot tieši optiskās parādības.

## Optikas jēdzieni

* Gaismas atstarošana
* Gaismas laušana
* Fotometrija
* Gaismas dispersija
* Interference
* Difrakcija
* Starojums
* Hologrāfija

## Ārējās saites
Kvantu dators

**Kvantu dators** ir skaitļošanas ierīce, kuras darbības pamatā ir tādas kvantu mehānikas parādības kā kvantu superpozīcija (angliski: *quantum superposition*) un sapīti stāvokļi (angliski: *entangled states*). Zinātnes nozari, kas salīdzina kvantu un klasisko datoru iespējas kā arī pēta iespējamās kvantu datoru fizikālās realizācijas, sauc par **kvantu skaitļošanu**.

## Fizikālās realizācijas

Ir veikti veiksmīgi eksperimenti, kas parāda, ka kvantu skaitļošanas operācijas ir iespējams veikt ar nelielām kvantu sistēmām. Būtiskākais šķērslis lielāku kvantu datoru izveidei ir dekoherence (angliski: *decoherence*).

## Kvantu algoritmi

Ir izstrādāti teorētiski algoritmi, kas izmanto kvantu datoru īpašās iespējas. Nozīmīgākie no tiem ir Šora algoritms skaitļu sadalīšanai pirmreizinātājos un Grovera algoritms meklēšanai nesakārtotā datubāzē. Ja zinātniekiem izdosies izveidot liela mēroga kvantu datorus, tad ar to palīdzību noteikta veida problēmas būs iespējams atrisināt daudz ātrāk par jebkuru klasisko datoru. Tas apdraudētu pastāvošo kriptosistēmu (piemēram, RSA) drošību.

## Kvantu skaitļošana Latvijā

Latvijā ar kvantu skaitļošanu nodarbojas vairāki pētnieki Latvijas Universitātē, tajā skaitā Rūsiņš Mārtiņš Freivalds, Juris Smotrovs un Andris Ambainis, kas 2003. gadā postulēja t.s. kvantu klejošanas metodi. Latvijas Universitātes zinātnieki profesora Ambaiņa vadībā koordinē lielus Eiropas pētniecības projektus kvantu skaitļošanā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Juris Smotrovs, Kvantu skaitļošana , lekciju konspekti.
* Andris Ambainis, Kvantu skaitļošana: kas jauns?, lekcija Programmētaju dienās 2008.
* Kvantu skaitļošana — absurda teātris ☻ vai realitāte?, Sakaru Pasaule, 2(18), 2000.
Dievs, svētī Latviju

[thumb|250px|Latvijas himnas teksts un notis uz Baumaņu Kārļa piemiņas zīmes Rīgā, [Viesturdārzs|Viesturdārzā]]
**„Dievs, svētī Latviju”** ir Latvijas Republikas valsts himna, kuras vārdu un mūzikas autors ir Baumaņu Kārlis (1835—1905).

## Skaņdarba rašanās
„Dievs, svētī Latviju” ir vīru kora dziesma, kas rakstīta īpaši dziesmu svētkiem 1873. gadā. Oriģināli Baumaņu Kārlis šo dziesmu sacerējis 1872. gadā ar vārdiem krievu valodā, taču tā nekad nav atskaņota krieviski. Himnas pirmatskaņojums notika I Vispārējo latviešu dziesmu svētku svinīgajā atklāšanas aktā  Rīgas Latviešu biedrības zālē. Tomēr svētku kopkori dziesmu nedziedāja, jo to aizliedza cenzūra.
Pirmo reizi iespiesta tūlīt pēc Pirmajiem latviešu dziedāšanas svētkiem 1874. gadā iznākušajā K. Baumaņa dziesmu krājumā „Austra”, bet turpmāko krājumu „Līgo”, kurā arī atradās šī himna, krievu valdība konfiscēja.

Dziesmusvētku kopkorī dziesma pirmoreiz tika dziedāta tikai 1895. gadā IV Dziesmu svētkos Jelgavā, kad dziesmas tekstā, bet ne nosaukumā vārdu „Latvija” nomainīja ar „Baltija”:


: „Dievs, svētī Baltiju,
: Mūs' dārgo tēviju!
: Svētī jel Baltiju,
: Ak svētī jel to!
: Kur latvju meitas zied,
: Kur latvju dēli dzied,
: Laid mūs tur laimē diet.
: Mūs' Baltijā!”


Apsīšu Jēkabs pēc Jelgavas dziesmu svētkiem rakstīja: „„Dievs, svētī Latviju” vai cienīgi līdzās stāties labākajām „tautu himnām„”; no liela dziedātāju pulka dziedātai, šai dziesmai varens iespaids, kas ar orķestra pavadīšanu top vēl lielāks.”
1905. gada revolūcijas laikā vārdu „Baltija” atkal nomainīja ar „Latviju”. Ar laiku „Dievs, svētī Latviju” kļuva par visas latviešu tautas lūgšanu un pamazām nostiprinājās kā latviešu tautas himna.

## Apstiprināšana par Valsts himnu
„Dievs, svētī Latviju” par Latvijas Republikas himnu tika apstiprināta  Latvijas Satversmes sapulces sēdē. Pēc Latvijas okupācijas un aneksijas PSRS sastāvā, 1940.—1990. gados, to aizstāja ar Latvijas PSR himnu, taču  LPSR Augstākā padome atjaunoja „Dievs, svētī Latviju” par Latvijas himnu.

## Himnas vārdi

: „Dievs, svētī Latviju,
: Mūs' dārgo tēviju,
: Svētī jel Latviju,
: Ak, svētī jel to!

: Kur latvju meitas zied,
: Kur latvju dēli dzied,
: Laid mums tur laimē diet,
: Mūs' Latvijā!”

## Atsauces

## Skatīt arī
* Latvijas Republikas karogs
* Latvijas Republikas ģerbonis
* Latvijas PSR himna

## Ārējās saites

* Likums „Par Latvijas valsts himnu”. likumi.lv
* Latvijas Republikas himna — MP3 versija
* 2008. gada Dziesmu svētku kopkora izpildījumā
Latvijas robežas

thumb|Robežstabiņš uz Latvijas—Lietuvas robežas
thumb|Ceļa zīme "Valsts nosaukums"
Latvija robežojas ar Igauniju ziemeļos un Lietuvu dienvidos (Eiropas Savienības iekšējās robežas), kā arī Krieviju austrumos un Baltkrieviju dienvidaustrumos (ES ārējā robeža).

Latvijas robeža ir 1836 km gara. Robežas ar Igauniju garums ir 343 km, Krieviju 246 km, Baltkrieviju 161 km,  Lietuvu 588 km, bet jūras robežas garums ir 498 km.

## Abrenes jautājums

1944. gadā Abrenes (tagad — Pitalova) pilsēta, kā arī Kacēnu, Upmales, Linavas, Purmales, Augšpils un Gauru pagasts tika atdalīti no Latvijas (tiek uzskatīts, ka tas bija nelikumīgi, jo bija pretrunā ar 1920. gada Latvijas-Krievijas miera līgumu un neatbilda pat tā laika PSRS konstitūcijai) un pievienoti Krievijas PFSR. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1991. gadā šī teritorija palika Krievijas sastāvā. 1997. gadā starp Latviju un Krieviju tika parafēts Latvijas—Krievijas robežlīgums, kurā 1944. gadā novilkta robeža tiek noteikta par abu valstu robežu.  abu valstu valdības vadītāji robežlīgumu parakstīja.

## Ārējās saites
* Latvijas Republikas valsts robežsardze
* Parīzes Miera konferences Latvijas delegācijas Miera konferencei adresētais memorands
Ugunskrusts

**Ugunskrusts** var būt:
* Ugunskrusts — politiska organizācija Latvijā;
* Ugunskrusts — latviešu tautas rakstu zīme.
Futbola komanda

[thumb|right|250px|[Londonas "Chelsea" futbola komanda 1905. gadā]]
**Futbola komanda** ir futbola spēlētāju kopums, kas kopīgiem spēkiem cīnās par uzvaru, sacenšoties ar citām futbola komandām.

Futbola komandas spēlētāji:
* Vārtsargs
* Aizsargs
* Pussargs
* Uzbrucējs
* (Kapteinis)

## Skatīt arī
* Futbola klubs
Eiropas čempionāts futbolā

**Eiropas čempionāts futbolā** (pazīstams arī kā **UEFA Eiropas čempionāts**) ir UEFA valstu galvenais futbola turnīrs. Finālturnīrs norisinās ik pēc četriem gadiem, kopš 1960. gada un sākotnēji saukts par **Eiropas Nāciju Kausu**. Pašreizējais nosaukums ir kopš 1968. gada.

Līdz 1976. gadam finālturnīrā piedalījās četras komandas. Kopš 1980. gada piedalījās astoņas komandas, bet kopš 1996. gada — 16. Komandas, kas piedalīsies finālturnīrā, noskaidro kvalifikācijas spēlēs: 1960. un 1964. gadā — ar izslēgšanas spēlēm, kopš 1968. gada — sadalot komandas kvalifikācijas grupās. Rīkotājvalstij ir tiesības piedalīties finālturnīrā, nespēlējot kvalifikācijas spēles.

## Rezultāti

### Sasniegumi
}*
| 1 ([[1960. gada Eiropas čempionāts futbolā|1960]])
| 3 ([[1964. gada Eiropas čempionāts futbolā|1964]], [[1972. gada Eiropas čempionāts futbolā|1972]], [[1988. gada Eiropas čempionāts futbolā|1988]])
| —
| —
| 1 ([[1968. gada Eiropas čempionāts futbolā|1968]])
|-
|
| 1 ([[2016. gada Eiropas čempionāts futbolā|2016]])
| 1 ([[2004. gada Eiropas čempionāts futbolā|2004]])
| —
| 3 ([[1984. gada Eiropas čempionāts futbolā|1984]], [[2000. gada Eiropas čempionāts futbolā|2000]], [[2012. gada Eiropas čempionāts futbolā|2012]])
| —
|-
|**
| 1 ([[1976. gada Eiropas čempionāts futbolā|1976]])
| —
| 2 ([[1960. gada Eiropas čempionāts futbolā|1960]], [[1980. gada Eiropas čempionāts futbolā|1980]])
| —
| —
|-
|
| 1 ([[1988. gada Eiropas čempionāts futbolā|1988]])
| —
| 1 ([[1976. gada Eiropas čempionāts futbolā|1976]])
| 4 ([[1992. gada Eiropas čempionāts futbolā|1992]], [[2000. gada Eiropas čempionāts futbolā|2000]], [[2004. gada Eiropas čempionāts futbolā|2004]], [[2024. gada Eiropas čempionāts futbolā|2024]])
| —
|-
|
| 1 ([[1992. gada Eiropas čempionāts futbolā|1992]])
| —
| —
| 2 ([[1984. gada Eiropas čempionāts futbolā|1984]], [[2020. gada Eiropas čempionāts futbolā|2020]])
| 1 ([[1964. gada Eiropas čempionāts futbolā|1964]])
|-
|
| 1 ([[2004. gada Eiropas čempionāts futbolā|2004]])
| —
| —
| —
| —
|-
|
| —
| 2 ([[2020. gada Eiropas čempionāts futbolā|2020]], [[2024. gada Eiropas čempionāts futbolā|2024]])
| 1 ([[1968. gada Eiropas čempionāts futbolā|1968]])
| 1 ([[1996. gada Eiropas čempionāts futbolā|1996]])
| —
|-
|*''
| —
| 2 (1960, 1968)
| —
| —
| 1 (1976)
|-
|
| —
| 1 (1980)
| 1 (1972)
| —
| —
|-
|
| —
| 1 (1996)
| —
| 1 (2004)
| —
|-
|
| —
| —
| 1 (1964)
| —
| 1 (1972)
|-
|
| —
| —
| —
| 1 (1992)
| —
|-
|
| —
| —
| —
| 1 (2008)
| —
|-
|
| —
| —
| —
| 1 (2008)
| —
|-
|
| —
| —
| —
| 1 (2016)
| —
|}

## Ārējās saites

* 
* European Championship results at the RSSSF
Datorika

**Datorika** ir zinātnes nozare, kas nodarbojas ar informācijas vākšanu, apstrādi un saglabāšanu.

To iedala vairākās nozarēs:
* programminženierija (apskata programmatūras izstrādes procesus),
* datorzinātne (apskata algoritmus un rēķināšanas matemātiskos principus),
* informācijas tehnoloģijas (apskata programmatūras un datoru pielietojumu dažādu problēmu risināšanā),
* informācijas sistēmas (apskata informācijas glabāšanu un datubāzes),
* datoru iekārtas (apskata rēķināšanas un komunikāciju aparatūras izstrādi).

## Definīcijas
Starptautiskajā izglītības klasifikatorā UNESCO ISCED 2011 tiek dēvēts, ka datorikā ietilpst datorzinātnes: sistēmu izstrāde, datoru programmēšana, datu apstrāde, datoru tīkli, operētājsistēmas jeb viss, kas attiecināms tikai uz programmatūras izstrādi. Šajā klasifikatorā datorika ir ietilpināta sadaļā pie eksaktajām zinātnēm līdztekus dzīvības zinātnēm, fizikālajām zinātnēm un matemātikai un statistikai. Ar datorzinātni nesaraujami saistītā elektroniskās un telekomunikācijas aparatūras izstrāde tradicionāli tiek ieklasificēta inženierzinātnēs, kaut mūsdienās neviens šāds aparāts neiztiek bez iebūvētām datorprogrammām, un tāpēc robeža starp programmatūru un aparatūru vairs nav stingri novelkama.

ACM *Computing Curricula 2005* datoriku definēja šādi:
"Kopumā mēs datoriku varam definēt kā jebkādu mērķtiecīgu aktivitāti, ko vai izveidot datoriem. Tādējādi, ietver visdažādākos mērķus; apstrāde, strukturēt un pārvaldīt dažādu veidu informāciju; veikt zinātniskus pētījumus, izmantojot datoru; datoru sistēmām jādarbojas bezkļūdām; izveidot un lietot komunikāciju un izklaides multivides; atrast un apkopot informāciju, kas saistīta ar kādu konkrētu mērķi. Saraksts ir gandrīz bezgalīgs, un iespējas ir lielas."

Terminam "datorika" ir arī sinonīms *skaitīšana* un *aprēķināšana*. Agrāk tā tika izmantota kā atsauce uz darbību, ko veic mehāniskās skaitļošanas mašīnas.

## Datorikas vēsture
Datorikai ir garāka vēsture nekā mūsdienu datortehnikas aparatūras un skaitļošanas tehnoloģiju un metožu vēstures.

Termins "datorika" bijis šauri definēts kā Datorikas disciplīna:
Datorikas disciplīna ir sistemātisks pētījums par algoritmiskajiem procesiem, kas apraksta un pārveido informāciju: savu teoriju, analīzi, projektēšanu, īstenošanu un piemērošanu. Pamatjautājums visā datorikā- "Kā to varētu (efektīvi) automatizēto?"  

## Datorikas attīstība Latvijā
Datorikas attīstību Latvijā raksturo- datori, programmu pierakstīšanas ierīces, atmiņas nesēji u.c., kā arī mūsdienu Latvijas tehnoloģiskie sasniegumi - Latvijā ražots 3D printeris, neparasta skaņu sistēma, u.c

## Izglītībā

Iecerēts, ka no 2018. gada Latvijas skolās mācību priekšmetu “informātika” aizstās datorika, turklāt mācīs to jau no 1. klases.

## Atsauces
Zooloģija

**Zooloģija** ( *(zōon)* — 'dzīvnieks'; *λόγος (logos)* — 'jēdziens, mācība') ir bioloģijas nozare, kurā nodarbojas ar dzīvnieku pētīšanu. Mūsdienās tas vairāk ir zinātņu komplekss, tas ir, zooloģija apvieno vairākas citas nozares. To iedala šādās nozarēs:

* anatomija — nozare, kurā tiek pētīta dzīvnieku makroskopiskā uzbūve;
* histoloģija — nozare, kurā tiek pētīta audu mikroskopiskā struktūra;
* citoloģija — nozare, kurā tiek pētīta šūnu uzbūve un tās funkcijas;
* fizioloģija — nozare, kurā tiek pētīta organismu funkcijas;
* ģenētika — nozare, kurā tiek pētīta iedzimtība;
* ekoloģija — nozare, kurā tiek pētīta dzīvnieku un vides mijiedarbība (attiecas galvenokārt uz sauszemes dzīvniekiem);
* hidrobioloģija — nozare, kurā tiek pētīta ūdens dzīvnieku mijiedarbība ar apkārtējo vidi;
* parazitoloģija — nozare, kurā tiek pētīti parazīti;
* embrioloģija — nozare, kurā tiek pētīta dīgļa attīstība olā vai mātes organismā;
* etoloģija — nozare, kurā tiek pētīta dzīvnieku uzvedība;
* sistemātika — zinātne par organismu iedalījumu grupās.

## Ārējās saites
Kilograms

[235px|thumbnail|Kilograma etalona datormodelis (blakus novietotais lineāls graduēts [colla|collās)]]
**Kilograms** (simbols: **kg**) ir Starptautiskās mērvienību sistēmas (SI) masas pamatmērvienība, kas ir vienāds ar cilindrisku etalonu, kas izgatavots no irīdija-platīna sakausējuma, un atrodas Parīzē Starptautiskajā svaru un mēru birojā (*Bureau international des poids et mesures*). Pirmo reizi kilograms tika noteikts 1799. gadā, kad Pjērs Simons Laplass vakuumā nosvēra 1 dm3 destilēta ūdens 4 °C temperatūrā. Angļu valodā runājošajās zemēs, piemēram Amerikas Savienotajās Valstīs, kilograma vietā izmanto masas mērvienību mārciņu. Viena mārciņa ir 0,45359237 kg.

## Kilograma etalons
Kilograms ir vienāds ar starptautiskā masas vienības etalona masu, kas izgatavots 1879. gadā kā cilindrisks atsvars no platīna un irīdija sakausējuma. Tajā 90% ir platīna masa un 10% irīdija, šī cilindra diametrs un augstums ir 39,17 mm. Daudzi zinātnieki uzskata, ka šī kilograma definīcija ir pretrunīga. 2011. gada 21. oktobrī 24. starptautiskās mēru un svaru konferences laikā delegāti vienojās, ka kilograma definīcija ir novecojusi, un ir nepieciešams izveidot jaunu, atbilstoši 21. gadsimtam. Ir ieteikts kilograma vērtību piesaistīt Planka konstantes vērtībai.

## SI daudzkārtņi

## Sakarības ar angļu valodas valstīs lietotajām nemetriskajām mērvienībām

## Sakarības ar citām masas mērvienībām

## Atsauces

## Ārējās saites
Ziloņu dzimta

**Ziloņu dzimta** (*Elephantidae*) ir snuķaiņu kārtas (*Proboscidea*) zīdītāju dzimta, kas apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas ģintis — Āfrikas ziloņus (*Loxodonta*) un Āzijas ziloņus (*Elephas*), un vairākas izmirušas ģintis. Pazīstamākās sugas dzimtā ir ziloņi un mamuti. Kopumā ziloņu dzimtas sugas ir lieli sauszemes dzīvnieki, kuriem ir gari snuķi un iespaidīgi ilkņi.

## Evolūcija
Ziloņu dzimtai un izmirušajām gomfoteru dzimtai (*Gomphotheriidae*) un mastodontu dzimtai (*[[Mammutidae]]*) ir bijis kopīgs priekštecis, no kura attīstījušās visas trīs dzimtas. Turklāt pirmās divas ir savstarpēji tuvāk radniecīgas. Ziloņu dzimta izveidojās miocēna laikā pirms 16 miljoniem gadu. Pirmie mamuti (*Mammuthus*) parādījās Āfrikā apmēram pirms 3 miljoniem gadu, bet pirms 120 000 gadiem tie sāka migrēt ziemeļu virzienā un piemēroties aukstākam klimatam. Toties Āfrikā palikušie mamuti lēnām attīstījās par mūsdienu ziloņiem, kas izplatījās arī Eiropas un Āzijas virzienā.

Analizējot vecākās fosilijas, ir pierādījies, ka visiem snuķaiņiem, sirēnām un dasijiem ir bijis kopīgs ūdenī dzīvojošs priekštecis. Daļa zinātnieku ir izvirzījusi hipotēzi, ka šie dzīvnieki lielāko daļu laika pavadījuši zem ūdens, bet elpošanai izmantojuši snuķi, kuru turējuši izbāztu laukā no ūdens. Šāda īpašība joprojām piemīt mūsdienu ziloņiem, kas spēj nopeldēt šādā veidā apmēram 50 km un atrasties zem ūdens ar izbāztu snuķi līdz 6 stundām. Kopumā snuķaiņu sistemātika ir joprojām neskaidra un ik pa laikam tiek mainīta, atspoguļojot jaunākos zinātniskos atklājumus.

## Sistemātika
**Ziloņu dzimta** (*Elephantidae*)
* Āfrikas ziloņi (*Loxodonta*)
** Āfrikas meža zilonis (*Loxodonta cyclotis*)
** Āfrikas savannas zilonis (*Loxodonta africana*)
* Āzijas ziloņi (*Elephas*)
** Āzijas zilonis (*Elephas maximus*)
***pasuga Borneo zilonis (*Elephas maximus borneensis*)
***pasuga Indijas zilonis (*Elephas maximus indicus*)
***pasuga Sumatras zilonis (*Elephas maximus sumatranus*)
***pasuga Šrilankas zilonis (*Elephas maximus maximus*)
* †Mamuti (*Mammuthus*)
* †*[[Palaeoloxodon]]*
* †*[[Primelephas]]*
* †*[[Stegodibelodon]]*
* †*[[Stegodon]]*
* †*[[Stegolophodon]]*
* †*[[Stegotetrabelodon]]*

Ar simbolu † ir atzīmētas izmirušās ģintis.

## Atsauces

## Ārējās saites

*BBC: Elephants
*ADW: Elephantidae
*Family Elephantidae
*Elephants and mammoths
Milimetrs

**Milimetrs** (mm) ir SI garuma mērvienība, kas ir vienāda ar vienu tūkstošo daļu no metra. SI garuma pamatmērvienība ir metrs. Tāpēc metrā ir tūkstotis milimetru un vienā centimetrā ir desmit milimetri.

Viens milimetrs ir vienāds ar 1000 mikrometriem vai 1000000 nanometriem. Tā kā colla oficiāli tiek definēta kā precīzi 25,4 milimetri, tad milimetrs ir vienāds ar precīzi 5⁄127 (≈ 0,03937) collas.

Milimetros mēra dažādu sīku priekšmetu izmērus. Meteoroloģijā milimetros mēra nokrišņu daudzumu.

## Definīcija
Kopš 1983. gada metrs ir definēts kā "ceļa garums, ko vakuumā  no sekundes pieveic gaisma". Milimetrs ir metra  daļa, tādēļ gaisma šo attālumu veic sekundes  daļā.

## Sakarības
1 mm = 0,1 cm = 0,001 m = 0,000001 km.
Vienā collā ir 25,4 mm.

## Mērlīdzekļi
Lai iegūtu kāda priekšmeta garumu milimetros, var izmantot lineālu vai bīdmēru. Uz metriskā lineāla mazākie mērījumi parasti ir milimetri. Augstas kvalitātes inženierijas lineālus var iedalīt ar soli 0,5 mm. Bīdmēri parasti spēj nolasīt pat 0,01 mm soli.

Mikroviļņiem ar frekvenci 300 GHz ir 1 mm viļņa garums. Izmantojot viļņu garumus no 30 GHz līdz 300 GHz datu pārraidei, atšķirībā no 300 MHz līdz 3 GHz, ko parasti izmanto mobilajās ierīcēs, var nodrošināt datu pārraides ātrumu 10 gigabiti sekundē.

Mazākie attālumi, ko spēj izšķirt cilvēka acs, ir aptuveni 0,02 līdz 0,04 mm, kas ir aptuveni plāna cilvēka mata platums.. Papīra lapas biezums parasti ir no 0,07 mm līdz 0,18 mm, bet parastajam printera papīram vai kopēšanas papīram — aptuveni 0,1 mm.

## Atsauces
Indulis Emsis

**Indulis Emsis** (dzimis  Salacgrīvā) ir latviešu biologs un politiķis, habilitētais bioloģijas zinātņu doktors, bijušais Latvijas Ministru prezidents (2004), ministrs, Saeimas deputāts. No 2006. gada novembra līdz 2007. gada septembrim I. Emsis bija 9. Saeimas priekšsēdētājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Salacgrīvā, mācījās Lāņu pamatskolā un Rīgas 1. vidusskolā. 1975. gadā absolvēja Latvijas Valsts universitātes Bioloģijas fakultāti. Pēc augstskolas beigām strādāja Mežsaimniecības problēmu institūta Dabas aizsardzības laboratorijā. 1989. gadā viņu iecēla par Latvijas PSR Dabas aizsardzības komitejas priekšnieka pirmo vietnieku. 1990. gadā I. Emsis kļuva par Vides aizsardzības komitejas priekšsēdētāju.
1993. gadā ieguva Bioloģijas zinātņu doktora grādu Latvijas Universitātē.

## Politiskā darbība
1990. gadā I. Emsis bija viens no Latvijas Zaļās partijas dibinātājiem un līdz 2008. gada februārim bija viens no trim Latvijas Zaļās partijas vadītājiem.

Bija LR Augstākās Padomes, 6., 8., 9. Saeimas deputāts.
* V. Birkava kabinetā — Vides aizsardzības valsts ministrs;
* M. Gaiļa kabinetā — Vides aizsardzības valsts ministrs;
* A. Šķēles pirmajā kabinetā — Vides valsts ministrs;
* A. Šķēles otrajā kabinetā — Vides valsts ministrs;
* G. Krasta kabinetā — Vides valsts ministrs.

2004. gada 9. martā kļuva par Latvijas Ministru prezidentu, vadot labēji centrisku mazākuma valdību, ko veidoja Zaļo un Zemnieku Savienība, Latvijas Pirmā partija un Tautas partija. Valdību atbalstīja arī kreisā Tautas Saskaņas partija.
2004. gada 28. oktobrī Emša valdība krita, kad Saeima ar 39 balsīm par un 53 — pret noraidīja valdības 2005. gada budžeta projektu. Viņš atstāja savu amatu 2004. gada 2. decembrī, kad viņa vietā stājās Aigars Kalvītis.

2006. gada rudenī Emsi no ZZS saraksta ievēlēja 9. Saeimā, 7. novembrī Saeimas priekšsēdētāja amatā. 2007. gada martā—septembrī ZZS valdes priekšsēdētājs.

2007. gada 21. septembrī, pēc kriminālprocesa uzsākšanas pret viņu, Emsis atkāpās no Saeimas priekšsēdētāja amata un nolika deputāta mandātu. Pēc tam politikā vairs nav darbojies.

Pēc politiķa karjeras beigām darbojas kā konsultants, kā arī lasīja lekcijas Latvijas Universitātes studentiem.

## Kriminālprocesi
2007. gada Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs sāka pārbaudi par Emsim pazudušiem 10 000 ASV dolāru un septembrī Ģenerālprokuratūra sāka kriminālprocesu pret Emsi par apzinātu nepatiesu liecību sniegšanu.

2018. gadā telefoniski pabrīdinājis Saeimas deputātu Askoldu Kļaviņu par Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja sākto kriminālprocesu saistībā ar viņa saņemtajām transporta kompensācijām, bet KNAB šo telefonsarunu noklausījies.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Emša Ministru kabinets

## Ārējās saites
* Personas dati LZP mājaslapā
Inerce

**Inerce** ir jebkura ķermeņa īpašība saglabāt relatīvu miera stāvokli, vai vienmērīgu taisnvirziena kustību, ja uz to neiedarbojas citi ķermeņi. Šis ir pirmais dinamikas jeb pirmais Ņūtona likums.

## Vēsture
Inerces jēdziens ir svešs Aristoteļa fizikā, kas bija kustības standarta modelis līdz pat XVII gadsimtam. Aristotelis uzskatīja, ka ķermeni kustībā var uzturēt tikai pastāvīgs ārējs spēks.
Starp 1589. un 1592. gadu Galileo Galilejs atklāja inerci savos ķermeņu kustības pētījumos, bet pirmo dinamikas likumu noformulēja I.Ņūtons.
Faktiski jēdzienu "inerce" ieviesa Johanness Keplers savā "Epitome Astronomiae Copernicanae" (1618.-1621.). Taču Keplera inercei bija savādāka nozīme nekā mūsdienās, viņš to definēja kā pretestību kustībai.

## Inerces mērīšana
Inercei ir tāda pati mērvienība kā masai, tas ir kilograms (**kg**) SI sistēmā, grams CGS sistēmā. Līdz šim veiktie eksperimenti parādīja, ka gravitējošā masa un inerces masa ir skaitliski vienādas ar lielu precizitāti. Tomēr šīs masas teorētiski ir divi dažādi lielumi, kas raksturo atšķirīgas parādības — attiecīgi gravitāciju un inerci.

## Inerce ikdienā
Katru dienu mums nākas sastapties ar inerci un tādēļ šai parādībai mēs nepievēršam lielu uzmanību.
Ļaudis var izmantot terminu "inerce" pie griešanās, pie pretestības objekta, daudzuma, pie ātruma maiņas un dažbrīd tā ir inerce, atkarībā no konteksta (piemēram "šim objektam ir inerces loze"). Inerce dzīvē parādās gandrīz visur, uz katra soļa un mūsu izdarītās kustībās.

## Inerce mākslā
Par Inerci Imants Ziedonis ir uzrakstījis dzejoli.

## Inerces moments
Inerces moments raksturo ķermeņa inerci rotācijas kustībā. Materiāla punkta inerces moments ir tā masas reizinājums ar attāluma līdz rotācijas asij kvadrātu:
:I=mr^2.
Inerces momenta SI mērvienība [kg*m^2]
Datorzinātne

[thumb|[Ada Lavleisa izstrādāja pirmo algoritmu ar lietojumu datorsistēmās]]

**Datorzinātne** pēta informācijas un skaitļošanas teorētiskos pamatus, kā arī praktiskas metodes teorētisko pamatu ieviešanā un lietošanā datorsistēmās.

Datorzinātne nereti tiek jaukta ar nozarēm, kurās noris darbs ar datoru, piemēram, informācijas tehnoloģijām, — tiek domāts, ka tā ir saistīta ar tādām nodarbēm kā datorspēļu spēlēšana, interneta pārlūkošana vai rakstīšana ar teksta redaktoru. Nīderlandes datorzinātnieks Edsgers Deikstra ir teicis: "Datorzinātne ir par datoriem tikpat, cik astronomija ir par teleskopiem", tā norādot, ka dators ir vien instruments, ar kuru strādā datorzinātnieki.

## Datorzinātnes nozares
Organizācija CSAB, kura atbild par datorzinātnes studiju programmu akreditāciju ASV un citur pasaulē, ir noteikusi četras datorzinātnes pamata sastāvdaļas:
# skaitļošanas teorija;
# algoritmi un datu struktūras
# programmēšanas metodoloģija un valodas
# datoru uzbūves elementi un arhitektūra.

### Latvijā
Pēc Jāņa Zutera, Latvijas Universitāte Datorikas fakultāte profesora, datorzinātne var iedalīt 12 galvenajās sadaļās:
* Algoritmi un datu struktūras.
* Programmēšanas valodas.
* Datoru arhitektūra.
* Operētājsistēmas un datortīkli.
* Programmatūras izstrāde.
* Datu bāzes un informācijas meklēšana.
* Mākslīgais intelekts un robotu tehnika.
* Datorgrafika.
* Cilvēka un datora sadarbība.
* Skaitļošanas matemātika.
* Lietišķā informātika.
* Bioinformātika.

Latvijas Universitātes Datorikas fakultātes datorzinātņu bakalaura studiju programmā obligātajā daļā iekļauti šādi kursi: *Programmēšana*, *Datu struktūras un pamatalgoritmi*, *Datorsistēmu uzbūve*, *Datubāzes*, *Internets, tīkla etiķete un tiesiskais regulējums*, *Formālās gramatikas*, *Diskrētā matemātika*, *Matemātiskā analīze*, *Varbūtību teorija un matemātiskā statistika*, *Datubāzes pārvaldības sistēmas*, *Programmēšanas valodas*, *Automātu teorija*, *Algebra*, *Programminženierija*, *Nozares tiesību pamati, standarti*, *Darba aizsardzība un ergonomika*, *Formālās specifikācijas*, *Fizika*, *Operētājsistēmas*.

## Datorzinātnes studijas

Augstskolas visā pasaulē piedāvā apgūt datorzinātni bakalaura, maģistra un doktora līmenī.

Datorzinātnes bakalaura grādu Latvijā var iegūt Daugavpils Universitātē, Latvijas Universitātē, Latvijas Lauksaimniecības Universitātē, Rīgas Tehniskajā universitātē, Liepājas Universitātē, Transporta un sakaru institūtā un Ventspils Augstskolā.

## Atsauces

## Skatīt arī

* Algoritms
* Dators
* Mākslīgais intelekts
* Programmēšanas valoda
Mikrobioloģija

[thumb|235px|Raugu sugas ''[Saccharomyces cerevisiae* kultūra [[Petri trauks|Petri traukā]]]]
*'Mikrobioloģija*' ( (*mikros*) — 'mazs',  — 'dzīve' un  (*logia'') — 'mācība') ir bioloģijas nozare, kas apraksta un pēta mikroorganismus un to izmantošanas iespējas. Galvenie mikrobioloģijas pētījumu objekti ir baktērijas, raugi un pelējuma sēnes, kā arī vīrusus. Mikroorganismu pētniecībai tiek izmantotas metodes kā mikroorganismu kultivēšana, mikroskopija, kā arī bioķīmijas un molekulārās bioloģijas metodes, piemēram, ģenētiskā materiāla analizēšana. Mikrobioloģijas pētījumos ļoti svarīgi ir eksperimenti, sterilitāte un tīrkultūra. Mikrobioloģija cieši savijas ar ģenētiku, bioķīmiju un ekoloģiju. 

## Apakšnozares
Mikrobioloģija sīkāk tiek dalīta vairākās apakšnozarēs. Tādas apakšnozares ir vispārīgā, rūpnieciskā, pārtikas, lauksaimniecības, ģeoloģijas, vides, veterinārā un medicīnas mikrobioloģija.

Ļoti plašs pētījumu lauks izveidojies pārtikas mikrobioloģijā. Tajā tiek meklēti veidi, kā mikroorganismus efektīvāk izmantot pārtikas rūpniecībā. Mikroorganismus plaši izmanto mīklas raudzēšanā, skābo piena produktu ražošanā, alus un vīna gatavošanas procesā.

Vides mikrobioloģijā tiek meklēt risinājumi, ar kuru palīdzību, izmantojot mikroorganismus, varētu samazināt piesārņojumu vai novērst to pavisam. Īpašs uzsvars tiek likts uz ūdens piesārņojumu. Daļa no vides mikrobiologiem nodarbojas tikai ar vides piesārņojuma kontroli, tas ir, viņi ziņo, ja noteiktā vieta piesārņojums pārsniedz normas.

Mikrobiālā ekoloģija ir mikrobioloģijas apakšnozare, kas pēta kā mikroorganismi mijiedarbojas ar citiem mikroorganismiem un vidi, kurā tie dzīvo (vide var arī būt cits dzīvs organisms). Pateicoties molekulāro bioloģijas pētniecības metožu uzplaukumam, ar vien populārākas kļūst metodes, kas ļauj pētīt mikroorganismus to dabīgajā vidē, nepavairojot tos laboratorijas apstākļos. Mikroorganismu sabiedrību (dzīvniekos, augos, augsnē, pārtikas produktos, u.c.) ir iespējams aprakstīt izolējot mikroorganismu ģenētisko materiālu un to metabolītus. Šādā veidā ir ticis aprakstīts mikroorganismu kopums, kas dzīvo cilvēka organismā. Gan atsevišķi patogēni, gan nelabvēlīgas pārmaiņas mikroorganismu sabiedrībā (mikrobiālais disbalanss) ietekmē cilvēku, dzīvnieku un augu veselību.

Mikrobioloģiju apakšnozarēs var dalīt arī pēc pētāmo objektu veida, piemēram, baktērijas pēta bakterioloģijā, vīrusus pēta virusoloģijā, sēnes pēta mikoloģijā, parazītus pēta parazitoloģijā un tā tālāk. Galvenais nosacījums, lai tie būtu mikroorganismi.

## Skatīt arī
* sēnes
* prokarioti
* virusoloģija

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Mikroorganismi

[thumbnail|235px|[Klostrīdijas — botulisma izraisītājas]]
**Mikroorganismi** ( (*mikros*) — ‘mazs’ + ‘organismi’), **mikrobi** jeb **sīkbūtnes** ir tik ļoti mazi organismi, ka tos nav iespējams saskatīt ar neapbruņotu aci, bet tikai ar mikroskopu. Mikroorganismi kļūst saredzami ar neapbruņotu aci tikai tad, ja tie ļoti savairojas, piemēram, raugi nefiltrētā alū, tējas sēne (kas patiesībā ir raugu un baktēriju simbiotiska sabiedrība, nevis atsevišķa sēņu suga) vai gļotu slānis uz kanalizācijas caurulēm. No šo būtņu mazajiem izmēriem arī cēlies to nosaukums. Ikdienas valodā tas ir sinonīms vienšūnas organismiem. Mikroorganismu pasaule ir ārkārtīgi daudzveidīga. Pie tiem pieder baktērijas, aktinomicētes, mikroskopiskās sēnes, mikroskopiskās aļģes, vienšūņi un vīrusi.

Mikroorganismi dabā ir sastopami visur, tas ir, gaisā, ūdenī, augsnē, cilvēka ķermenī un citos organismos. Mikroorganismiem ir liela nozīme dabā. Tie piedalās vielu apritē, noārda sarežģītus ķīmiskos savienojumus, kas veidojas augu un dzīvnieku organismos, kā arī sintezē dažnedažādas vielas. Mikroorganismi ir nozīmīgi arī cilvēka uztura veidošanā, piemēram, pienskābes baktēriju darbības rezultātā veidojas skābie piena produkti kā rūgušpiens, kefīrs, siers. Arī dabas resursi kā akmeņogles, nafta, dabasgāze ir veidojušies mikroorganismu darbības rezultātā.

Ar mikroorganismu pētniecību nodarbojas zinātnes nozare mikrobioloģija.

## Mikroorganismu klasifikācija
Vairums mikroorganismu ir vienšūnas organismi. Līdzīgi kā visus organismus, arī mikroorganismus iedala eikariotos un prokariotos. Eikariotos šūnā ir ar membrānu atdalīts kodols. Prokarioti ir primitīvāki, tiem šūnā kodolviela ir nukleoīda veidā.

Vēl sīkāk mikroorganismi dalās baktērijās, aktinomicētēs, mikroskopiskās aļģēs (zilaļģēs), mikroskopiskās sēnēs (pelējuma sēnēs), vienšūņos un vīrusos. Mikroskopiskās sēnes un vienšūņi ir eikarioti, bet pārējie pieder pie prokariotiem, savukārt vīrusu piederība organismu grupai ir neskaidra.

## Mikroorganismu atklāšana
Vēl pirms mikroorganismu atklāšanas cilvēcei bija zināmi dažādi procesi, kurus izraisa mikroorganismi, piemēram, vīna rūgšana, piena sarūgšana, maizes cepšana. Mikroorganismi izraisīja arī dažādas infekcijas slimības kā lepru, bakas, mēri. Sengrieķu un romiešu ārsti Hipokrats, Plīnijs Vecākais, Galēns un citi autori izteica minējumu, ka infekciju slimību izraisītāji ir neredzamas būtnes (*contagium vivum*). 11. gadsimtā arī persiešu zinātnieks Avicenna pievienojās domai, ka tuberkulozi un citas slimības izraisa neredzamas būtnes.

Pirmo reizi 1676. gadā mikroskopā mikroorganismus izdevās ieraudzīt nīderlandiešu pētniekam Antonijam van Lēvenhukam. Viņš tiek uzskatīts par mikrobioloģijas “tēvu”. 19. gadsimta otrajā pusē ievērojamus pētījumus veica Luijs Pastērs, Roberts Kohs un Sergejs Vinogradskis.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Prokarioti

**Prokarioti** ir lielākoties vienšūnas organismi, kuru šūnas struktūra ir salīdzinoši vienkārša – tām trūkst ar membrānu norobežota kodola un citu ar membrānu pārklātu organoīdu, piemēram, mitohondriju vai [endoplazmatiskā tīkla]. Šī īpašība tos atšķir no [eikariotiem, kuriem ir sarežģītāka šūnas uzbūve.

Prokarioti iedalās divos dzīvo organismu domēnos – baktērijās (*Bacteria*) un arhejos (*Archaea*). Lai gan abas grupas ir prokarioti, tās ievērojami atšķiras pēc ģenētiskās uzbūves, bioķīmijas un evolucionārās vēstures. Piemēram, arhejiem ir unikāli lipīdi šūnapvalkā, un to RNS polimerāzes struktūra ir tuvāka eikariotiem nekā baktērijām.

Prokariotu genoms parasti sastāv no vienas apļveida DNS molekulas, kas atrodas citoplazmas reģionā, ko dēvē par nukleoīdu. Daudzām prokariotu sugām ir arī plazmīdas – nelielas, autonomi replicējošas DNS vienības, kas bieži satur, piemēram, antibiotiku rezistences gēnus.

Prokarioti barojas ar dažādām vielu iegūšanas metodēm:

* Fotoautotrofija – piemēram, cianobaktērijas, kas spēj veikt skābekļa fotosintēzi;
* Hemosintēze – enerģijas iegūšana no neorganisko vielu oksidācijas (piemēram, nitrificējošās baktērijas);
* Heterotrofija – organisko vielu absorbcija no apkārtējās vides.

Prokarioti ir ārkārtīgi daudzveidīgi pēc metabolisma veidiem, un tie spēlē būtisku lomu ekosistēmās, piemēram, slāpekļa ciklā, oglekļa fiksācijā, kā arī organisko vielu sadalē.

Pie prokariotiem pieskaita arī:

* Mikoplazmas – ļoti mazi, šūnapvalku zaudējuši parazītiski mikroorganismi, kas spēj dzīvot citu organismu šūnās;
* Cianobaktērijas jeb zilaļģes – autotrofi, kas fotosintēzes procesā producē skābekli un uzskatāmi par vieniem no nozīmīgākajiem dzīvības formu attīstībā, jo veicināja atmosfēras oksidēšanos pirmskembrija laikmetā.

Prokarioti ir arī būtiski biotehnoloģijā – tos izmanto gēnu inženierijā, fermentācijas procesos un kā modeļorganismus pētniecībā (piemēram, *[[Escherichia coli]]*).

## Ārējās saites
Eikarioti

**Eikarioti** (*Eukaryota* vai *Eukarya*) ir organismi, kas sastāv no šūnām, kurām ir morfoloģiski labi izveidoti kodoli un ar membrānām klāti organoīdi. Eikarioti ir viena no organismu impērijām. Eikariotu impērijā ietilpst augi, dzīvnieki, sēnes un protisti. Organismus ar pretējām īpašībām — bez kodola un bez citiem šūnas organoīdiem, kam ir savas membrānas — sauc par prokariotiem (pie prokariotiem pieder baktērijas un arheji). Vārds ‘eikariots’ ir radies no grieķu valodas, kur  (*eû*) nozīmē ‘īsts’, bet  (*káruon*) — ‘kodols’.

Eikarioti vairojas gan bezdzimumvairošanās ceļā mitozes procesā, gan dzimumvairošanās ceļā mejozes procesā.

Eikariotu sugu skaits ir pavisam neliels, salīdzinot ar prokariotu sugu skaitu. Toties, tā kā eikarioti ir daudz lielāki un sastāv no daudzām šūnām, tad eikariotu biomasa pasaulē ir aptuveni tikpat liela kā prokariotu biomasa. Eikarioti uz Zemes radās aptuveni pirms 1,6–2,1 miljardiem gadu.

## Šūnu īpašības
Eikariotu šūnas ir daudz lielākas par prokariotu šūnām, parasti to lielumus pārsniedz pat tūkstošiem reižu. Šūnas kodols norobežots ar divām membrānām. Šūnām ir iekšējo organoīdu daudzveidība un citoskelets, kas veidots no mikrocaurulītēm un mikrofilamentiem, kuri ieņem nozīmīgu lomu šūnas organizēšanā un tās uzbūvē. Organoīdi ir klāti ar membrānām. Eikariotu šūnu kodolos atrodas hromatīns — dezoksiribonukleīnskābes (DNS) pavedieni, kas šūnu dalīšanās laikā atrodas pavedienveida struktūrās, kuras sauc par hromosomām.

## Atšķirības starp eikariotu šūnām
Starp eikariotu šūnām pastāv arī atšķirības. Piemēram, augu šūnās ir hloroplasti, kas nav citu eikariotu šūnās. Augu šūnās ir arī celulozes šūnapvalks, ar šūnsulu pildītas vakuolas un plastīdas. Savukārt vienīgi dzīvnieku šūnās ir centrosoma, kuru veido divas centriolas.

Sēņu šūnās nav plastīdas un ar šūnsulu pildītas vakuolas. Šūnapvalks satur hitīnu. Šūnās atrodas hifas — mikroskopiski šūnu pavedieni, kas veido micēliju.

## Klasifikācija
Vēsturiski eikariotus dalīja divās grupās — augos un dzīvniekos. Viens no pirmajiem, kas šādu iedalījumu piedāvāja, bija zviedru botāniķis un zoologs Kārlis Linnejs. Arī vienšūnas eikariotus, kad tie tika atklāti, ieskaitīja vai nu pie augiem, vai pie dzīvniekiem. 1866. gadā vācu biologs Ernsts Hekels izdalīja atsevišķu organismu valsti — protistus. Tajā ietilpa ne tikai vienšūņi, bet arī aļģes. Visbeidzot no augiem atsevišķi tika atdalīta sēņu valsts.

Mūsdienās eikariotu impērija dalās četrās organismu valstīs:
* protistos,
* sēnēs,
* augos,
* dzīvniekos.

Pēc jaunākiem DNS pētījumiem tiek pārskatīts eikariotu iedalījums. Pastāv dažādi jauni eikariotu klasifikācijas piedāvājumi. Viens no dominējošajiem ir eikariotu iedalījums piecās virsgrupās: *[[Archaeplastida]]*, SAR virsgrupa, *[[Excavate]]*, *[[Amoebozoa]]* un *[[Opisthokonta]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Baktērijas

**Baktērijas** (*Bacteria*) ir dzīvo organismu grupa. Tās ir mikroskopiskas un lielākoties sastāv no vienas šūnas, kas ir nosacīti vienkārša — tai trūkst šūnas kodola, citoskeleta un organoīdu, kā mitohondriju un hloroplastu. Tādus organismus kā baktērijas sauc par prokariotiem, bet pārējos organismus, kuriem ir daudz sarežģītākas šūnas, sauc par eikariotiem.
 
Līdz 1970. gadu beigām terminu "baktērija" virusoloģijā attiecināja uz visiem prokariotiem, bet 1977. gadā mikrobioloģijas speciālisti tās sadalīja arhebaktērijās un eibaktērijās. Vēlāk, lai izceltu atšķirību starp šīm divām grupām, arhebaktērijas tika pārdēvētās par arhejiem, bet eibaktērijas pārsauktas atpakaļ par baktērijām. Tomēr joprojām nereti ar terminu "baktērijas" saprot abas grupas. Šajā rakstā ir informācija tikai par eibaktērijām.

Baktērijas ir visizplatītākie no visiem organismiem. Tās ir visur — augsnē, ūdenī, gaisā un atrodas simbiozē ar visiem ķermeņiem. Daudzi slimību ierosinātāji, ieskaitot dzīvnieku slimību ierosinātājus, ir tieši baktērijas. Lielākā daļa no tām ir ļoti sīkas, parasti tikai 1 metru jeb 1 mikrometru (μm) lielas, taču vienas ģints baktērijas (*[[Thiomargarita]]*) var sasniegt pat 0,75 mm diametru. Parasti baktērijām ir šūnu sieniņas, tāpat kā augu un sēņu šūnām, taču ar ļoti atšķirīgu struktūru. 

Daudzas no baktērijām pārvietojas ar vicu palīdzību, un šīs vicas atšķiras no citu grupu vienšūņu vicām.

## Baktēriju atklāšana
1676. gadā pirmo reizi baktērijas optiskajā mikroskopā ieraudzīja un pēc tam aprakstīja nīderlandiešu dabas pētnieks Antonijs van Lēvenhuks. Tāpat kā visus citus līdz tam atklātos mikroskopiskos organismus, arī šos Lēvenhuks nosauca par *animalcules*. Terminu "baktērija" 1828. gadā ieviesa vācu dabas pētnieks Kristiāns Gotfrīds Ērenbergs. 1850. gados franču mikrobiologs Luijs Pastērs uzsāka baktēriju fizioloģijas un vielmaiņas pētījumus, kā arī atklāja to, ka baktērijas izraisa daudzas slimības. Turpmākajā mikrobioloģijas attīstībā nozīmīgu devumu deva vācu mikrobiologs Roberts Kohs. Viņš izdalīja Sibīrijas mēra, tuberkulozes un holēras ierosinātājus. 1884. gadā formulēja un 1890. gadā publicēja Koha postulātus. Savukārt 1905. gadā par tuberkulozes pētījumiem viņš saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā.

Baktēriju uzbūves pētīšana sākās ap 1930. gadu, kad tika izgudrots elektronmikroskops. 1937. gadā tika ierosināts visus organismus sadalīt prokariotos, pie kuriem piederēja baktērijas, un eikariotos. Un visbeidzot 1977. gadā prokarioti tika sadalīti arhejos (arhebaktērijās) un baktērijās.

## Skatīt arī
* Baktēriju morfoloģija

## Atsauces

## Ārējās saites

*  
*
Ģeocentrisms

**Ģeocentrisms** — uzskats, ka Zeme ir Visuma centrs, bet visi debesu ķermeņi, ieskaitot planētas un zvaigznes, griežas ap Zemi. Šī viedokļa piekritēji bija, piemēram, Ptolemajs un Aristotelis. Šī teorija tiek uzskatīta par aplamu un ir aizstāta ar Heliocentrisma teoriju. Vēsturiski heliocentrisms ir pretējs ģeocentrismam — uzskatam, ka pasaules centrā atrodas Zeme, jo ģeocentrisms nespēja adekvāti izskaidrot novērotās planētu kustības, lai gan Einšteina relativitātes teorija patiesībā apgāž gan vienu, gan otru.

## Skatīt arī

* Ptolemaja sistēma
* Heliocentrisms
Nobela prēmija

**Nobela prēmija** (, ) ir ikgadēja starptautiska balva, ko piešķir cilvēkiem, kas ir veikuši izcilus pētījumus, atklājumus vai devuši ievērojamu sniegumu sabiedrībai zinātnē un kultūrā. Zviedru rūpnieks un dinamīta izgudrotājs Alfrēds Nobels paredzēja šīs prēmijas savā testamentā, ko viņš parakstīja Zviedru-norvēģu klubā Parīzē, . Viņš bija šokēts par dinamīta, sava izgudrojuma, izmantošanu postošiem nolūkiem un vēlējās, lai šīs prēmijas pasniegtu cilvēkiem, kuri ir labi kalpojuši cilvēcei. Kopš 1901. gada tiek pasniegtas Nobela prēmijas fizikā, ķīmijā, fizioloģijā vai medicīnā, literatūrā un miera veicināšanā. Papildus šīm Nobela testamentā norādītajām balvām, 1968. gadā Zviedrijas Riksbanka nodibināja balvu ekonomikas zinātnes jomā, kas kopš 1969. gada tiek pasniegta reizē ar Nobela dibinātajām balvām. Tās oficiālais nosaukums ir "Zviedrijas Riksbankas prēmija ekonomikas zinātnēs Alfrēda Nobela piemiņai" ().

Nobela miera prēmiju katru gadu pasniedz Norvēģijas galvaspilsētā Oslo, bet pārējo nomināciju Nobela prēmijas pasniedz Zviedrijas galvaspilsētā Stokholmā. Nobela prēmija visās kategorijās tiek uzskatīta par visprestižāko balvu.

Karaliskajā Zviedrijas zinātņu akadēmijā ik gadu tiek nolemts, kam piešķirt Nobela prēmiju fizikā, ķīmijā un ekonomikā, savukārt Karaliskajā Kārļa institūtā tiek nolemts, kam piešķirt Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā, bet Zviedrijas akadēmijā izvēlas literatūras balvas saņēmēju. Nobela miera prēmijas saņēmēju neizvēlas Zviedrijas organizācijas, bet gan Norvēģijas Nobela komiteja.

Katrs Nobela prēmijas laureāts saņem zelta medaļu, diplomu un naudas summu, kuras lielumu katru gadu nosaka Nobela komiteja, saskaņā ar ekonomisko situāciju. Piemēram, 2011. gadā Nobela prēmija katrā nominācijā bija 10 miljoni Zviedrijas kronu, bet 2012. gadā tās samazinājās uz 8 miljoniem kronu (kas aptuveni pēc vērtības līdzinās pirmajām Nobela prēmijām 1901. gadā, kad tās bija 150 782 kronas). Balva netiek piešķirta pēc laureāta nāves, taču gadījumos, kad tā ir izziņota, bet līdz balvas saņemšanai laureāts nomirst, tā tomēr tiek piešķirta. Vienā nominācijā ik gadu Nobela prēmija nevar tikt pasniegta vairāk par trim cilvēkiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Nobela E-muzejs - oficiālā mājaslapa
* Nobela Fonds  - oficiālā mājaslapa
* Zviedrijas Karaliskās zinātņu akadēmijas
* Nobela prēmijas komitejas 
* Karolinska Institūta
* Nobela prēmijas komiteja
* Zviedrijas Akadēmija
* Norvēģijas Nobela prēmijas komiteja
* Nobela prēmijas interneta arhīvs  - neoficiāla mājaslapa
* Nobela prēmijas ieguvēju hronika
* Nobelpreis.org
Gaismas gads

**Gaismas gads** ir garuma mērvienība astronomijā. Tas ir attālums, ko gaisma veic viena Jūlija gada laikā. To apzīmē ar *ly* (no vārdiem *light year*).

## Lielums
* 1 ly = 9 460 730 472 580 800 m ≈ 9,46&nbsp;×&nbsp;1012 km ≈ 63241 AU ≈ 0,3066 pc

Tas ir attālums, ko veiktu fotons vakuumā bezgalīgi tālu no jebkādiem gravitācijas un magnētiskajiem laukiem vienā 365,25 dienu garā gadā.

Gaismas gadu bieži lieto, lai raksturotu attālumus starp zvaigznēm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Āzijas vēsture

**Āzijas vēsturi** var apskatīt kā atsevišķo piekrastes reģionu — Austrumāzijas, Dienvidāzijas un Tuvo Austrumu vēstures, jo, kaut arī tos savieno Eirāzijas stepe, tā Āzijas kultūras daļēji izolēja vienu no otras.

## Civilizāciju rašanās
Piekrastē, Mezopotāmijas (Divupes), Indas un Jang-tze auglīgajās ielejās, arī vispirms veidojās civilizācijas. Šajos reģionos, pateicoties labvēlīgiem dabas apstākļiem, uzplauka agrīnās sabiedrības. Mezopotāmijā, starp Tigru un Eifratu, attīstījās viena no pasaulē pirmajām civilizācijām — šumeru, akadiešu, babiloniešu un asīriešu kultūras. Šī reģiona attīstība tika veicināta ar lauksaimniecību, apūdeņošanas sistēmām un rakstības izgudrošanu.

Dienvidāzijā, Indas ielejas civilizācija, kas pazīstama arī kā Harapas kultūra, uzplauka ap 3300.–1300. gadu p.m.ē. Tā bija viena no senākajām pilsētcivilizācijām, kas izcēlās ar plānotu pilsētbūvniecību, kanalizācijas sistēmām un tirdzniecību. Indas ielejas iedzīvotāji nodarbojās ar amatniecību un veica tirdzniecības darījumus ar citām senajām civilizācijām, tostarp Mezopotāmiju.

Austrumāzijā, īpaši Jang-tze un Dzeltenās upes ielejās, attīstījās Senās Ķīnas civilizācija. Ķīnas civilizācija ir viena no pasaules senākajām un ilgstošākajām kultūrām, kas saglabājusies līdz mūsdienām. Šajā reģionā izveidojās pirmie ķīniešu dinastiju valdījumi, kas ieviesa būtiskas inovācijas, piemēram, papīra, zīda un porcelāna ražošanu.

### Kultūru mijiedarbība
Lai gan šie reģioni attīstījās relatīvā izolācijā, starp tiem notika kultūru mijiedarbība, kas veicināja tehnoloģiju, ideju un preču apmaiņu. Piemēram, Zīda ceļš bija svarīga tirdzniecības maģistrāle, kas savienoja Austrumu un Rietumu pasaules, veicinot ne tikai tirdzniecību, bet arī kultūras un ideoloģisko apmaiņu.

## Raksti par Āzijas vēsturi
* Korejas trīs karaļvalstis

## Atsauces

## Ārējās saites
Korejas trīs karaļvalstis

256px|thumb|Trīs karaļvalstis 5. gadsimta beigās
**Korejas trīs karaļvalstis** ir Kogurjo, Pekče un Silla, kas starp 1. gs. p.m.ē un 7. gs m.ē valdīja Korejas pussalā. Šajā periodā Korejā eksistēja arī citas karaļvalstis, taču tās nebija tik nozīmīgas.

Šis periods Korejas vēsturē sākās 57. gadā p.m.ē, kad Saro karaļvalsts (vēlāk Silla) pussalas dienvidaustrumos ieguva autonomiju no Haņu dinastijas Ķīnas. Ziemeļos, līdz pat Jalu upei dienvidos, 37. gadā p.m.ē. no Ķīnas neatkarību ieguva Gogurjeo. 18. gadā p.m.ē. divi Gogurjeo prinči pameta Gogurjeo un pussalas dienvidrietumos nodibināja Bekdže.
## Ārējās saites
* Three Kingdoms Period - World History Encyclopedia
* Korea's Three Kingdoms
Kulturoloģija

**Kulturoloģija** ir humanitāri integratīva zinātne par kultūru kā specifiski cilvēcisku dzīves veidu. Kombinē ekonomikas teoriju, socioloģiju, filozofiju, mākslas vēsturi, antropoloģiju, literatūras teoriju.

Jēdziena rašanās saistāma ar 20 g.s. Pirmais domu par šādas zinātnes nepieciešamību 19. gs. beigās deva Edvards Tailors. Viņš sniedza definējumu vārdam "*kultūra*". Terminu "*Cultural studies*" angļu valodā ieviesa 1964. g. Anglijas zinātnieki S. Holls un D. Hebdidžs. Terminu "kulturoloģija" kā tādu ieviesa amerikāņu antropologs Leslijs Vaits, kurš uzskatīja ka kultūras jēdziens sociālo zinātņu jomā palīdz precizēt cilvēka attiecības ar apkārtējo pasauli un noteikt šo attiecību izmaiņas laika gaitā. Tomēr mūsdienās šādā izpratnē jēdzienu "kulturoloģija" izmanto gandrīz tikai Krievijā. Krievijā kulturoloģijas sākumi meklējami 1960. gados. 1980. gados tā tika atzīta kā akadēmiska joma un vēlāk, pēc PSRS sabrukuma, iekļauta oficiālajā augstskolu akreditācijā. Sākot ar 2010. gadu šo priekšmetu sāka pasniegt arī Latvijas skolās.

## Atsauces

## Ārējās saites
KG

**KG** var būt:
* Kilograms (**kg**)
* Kirgizstānas ISO 3166-1 kods
* .kg — Kirgizstānas augšējā līmeņa domēns