Sejfula Malešova

**Sejfula Malešova** (, dzimis , miris ) bija albāņu dzejnieks, publicists, kreisā spārna politiskā figūra un aktīvs Albānijas komunistiskās kustības dalībnieks.

## Dzīvesgājums

### Nacionālā revolucionārā kustība
Dzimis dienvidu Albānijā ziemeļalbāņu (gegu) izcelsmes zemnieku ģimenē, Malešovas sādžā Kelciras rajonā. Mācības uzsāka Vļorā, pēc tam Sicīlijā, bet vēlāk līdz 1922. gadam dzīvoja Romā, kur studēja medicīnu un 17 gadu vecumā pievienojās Albānijas nacionālajai revolucionārajai kustībai. Romā viņš tulkoja krievu salīdzinoši mērenā komunista Nikolaja Buharina darbus. 1923. gadā viņš atgriezās Albānijā, kur kļuva par opozīcijas laikraksta "Gjoka" redaktoru un demokrātiskās biedrības "Baškimi" biedru, kuru viņš pārstāvēja bīskapa Teofāna Noli revolucionārajā valdībā 1924. gadā. 23 gadu vecumā Malešova bija Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieks, faktiski Noli personīgais sekretārs.

### Maskavā un Kominternē
Pēc Noli valdības gāšanas Malešova aizbēga caur Itāliju uz Parīzi un pēc tam uz Maskavu, kur studēja un pēc tam mācīja marksismu: 1926.—1929. gadā viņš bija students V. I. Ļeņina Militāri politiskajā akadēmijā, vienlaikus 1926.—1931. gadā PSRS Zinātņu akadēmijas Filozofijas institūtā, 1929.—1933. gadā — pasniedzējs Maskavas marksisma-ļeņinisma skolas itāļu sektorā, 1930.—1936. gadā bija asociētais profesors Maskavas Enerģētikas institūta Dialektiskā materiālisma un vēsturiskā materiālisma katedrā, 1936.—1939. gadā bija zinātniskais līdzstrādnieks Filozofijas institūtā.

Viņš sadarbojās ar Kominterni (lietojot pseidonīmus Gurins un Mario Tasi) un bija tās albāņu sekcijas — Maskavas Albānijas komunistu grupas — biedrs. Pēc Ali Kelmendi nāves viņš kopā ar Lazaru Fundo tika uzskatīts par vienu no kandidātiem uz albāņu komunistiskās emigrācijas vadību. 1932. gadā viņš uz dažiem mēnešiem apprecējās ar Maskavas komunisti, pēc kā pieņēma lēmumu vairs nekad neprecēties, pārliecināts, ka viņa politiskā darbība un impulsīvais raksturs ar to nav savienojami. No 1930. līdz 1932. gadam viņš bija Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas biedrs, bet vēlāk tika izslēgts kā "buharinietis" — Nikolaja Buharina atbalstītājs, un viņu nosūtīja par strādnieku rūpnīcā Ziemeļkaukāzā. Pēc gada politiskās līnijas izmaiņas dēļ viņu partijā atjaunoja. 1939. gadā Kominterne viņu nosūtīja partijas darbā uz Franciju, kur bija apmetušies vairāki citi albāņu revolucionāri.

### Albānijas partizānu kustības organizators un dzejnieks
Otrā pasaules kara sākumā viņš piedalījās Albānijas Komunistiskās partijas atjaunošanā un partizānu kustības organizēšanā Albānijā. Atgriežoties dzimtenē 1943. gada jūlijā, viņš tika iekļauts Vispārējā nacionālās atbrīvošanas padomē (lai līdzsvarotu tajā esošo komunistu un nacionālistu skaitu) un Nacionālās atbrīvošanas armijas Ģenerālštābā, kā arī kļuva par partijas Centrālās komitejas locekļa kandidātu. Tur viņš aizstāvēja vēlāko savu pretinieku Enveru Hodžu, glābjot to no izslēgšanas no partijas.

Jau pirms kara Malešova, rakstot ar pseidonīmu Leme Kodra (*Läme Kodra*), bija ieguvis zināmu dzejnieka slavu ne tikai Albānijā, bet arī ārzemēs (tā, Maksims Gorkijs viņu atzinīgi novērtēja Pirmajā Padomju Rakstnieku kongresā 1934. gadā). Pēc tam viņš darbojās kā pretošanās dzejnieks partizānu karā pret Itālijas un Vācijas okupācijas armijām. Vienīgais Leme Kodras dzejoļu krājums, kas sarakstīts viņa dzīves laikā, tika publicēts 1945. gadā (trīs sējumu Malešovas darbu krājums tika publicēts pēc viņa nāves Tirānā 1998. gadā).

Viņš darbojās arī kā tulkotājs: tulkoja Ežena Potjē "Internacionāli", Maksima Gorkija "Dziesmu par vētrasputnu" un "Dziesmu par vanagu", Aleksandra Puškina "Ančāru", "Kam Krievijā labi dzīvot" un citus Nikolaja Ņekrasova darbus, arī Omaru Haijāmu (caur krievu valodu).

### Mērens komunists
1944. gadā Berati notikušajā AKP plenārsēdē Malešova, kurš sniedza vienu no centrālajiem ziņojumiem, paziņoja, ka Albānijā faktiski nepastāv ne marksistiska partija, ne patiesi kolektīva partijas vadība. Pēc viņa teiktā, gan Centrālo komiteju, gan Politbiroju aizvieto Dienvidslāvijas Komunistiskās partijas sūtnis Miladins Popovičs un trīs viņa svītas locekļi (Envers Hodža, Ramadans Čitaku un Liri Gega). Turklāt Malešova pieprasīja plašas demokrātiskas frontes izveidi jaunas Albānijas veidošanai, kas likvidētu Komunistiskās partijas diktātu un sektantismu.

Kopš tā brīža Malešova, kurš no plēnuma līdz 1946. gadam bija AKP CK Politbiroja loceklis, tika uzskatīts par vienu no Komunistiskās partijas "mērenās" "intelektuāļu" frakcijas līderiem (kopā ar Nako Spiru, Tuku Jakovu un sākotnēji Mehmetu Šehu). Šai grupai pretī stāvēja dogmatiķis Envers Hodža, Ramadans Čitaku un Koči Dzodze, kurš vadīja represīvo aparātu *Sigurimi* slepenpolicijas veidā.

### Pie varas
Albānijas Antifašistiskajā Nacionālās atbrīvošanas komitejā Malešova faktiski bija izglītības un kultūras ministrs. 1945. gadā viņš pievienojās pagaidu demokrātiskajai valdībai, risinot ekonomiskos jautājumus, un tika iecelts par kultūras un propagandas ministru, mēģinot apvienot zem viena karoga visu uzskatu nedaudzos albāņu intelektuāļos. Tajā pašā gadā viņš tika ievēlēts par jaunizveidotās Albānijas Rakstnieku un mākslinieku savienības prezidentu, kurā sākotnēji bija 74 biedri, tostarp vairāki nekomunistiski intelektuāļi, kā Musine Kokalari un Ģerģs Fišta. Savienība pārņēma albāņu literārā žurnāla "Drita" izdošanu.

Malešova, liberālkomunists un demokrāts, žurnālā publicēja rakstus, kas rakstīti no dažādām pozīcijām, neatkarīgi no to ideoloģiskā satura. Viņš iestājās par Albānijas Demokrātiskās frontes sociālās bāzes maksimālu paplašināšanu, piesaistot visus, kas atbalstīja viņa platformu ("strādnieku, zemnieku, amatnieku, mazo un vidējo uzņēmēju un intelektuāļu alianse pret fašismu un reakcionārām kliķēm"). Cita starpā viņš uzaicināja savu bijušo mentoru, "sarkano bīskapu" Fanu Noli, atgriezties dzimtenē. Tas viss saniknoja Enveru Hodžu, īpaši pēc tam, kad Rakstnieku savienība vērsās pie Harija Trūmena un Klementa Etlija, aicinot rietumvalstis atzīt jauno Albāniju (Malešova uzskatīja par iespējamu politiski piekāpties, lai stiprinātu Albānijas starptautiskās pozīcijas).

### Krišana, represijas un aizmirstība
Ilgu laiku dzīvojis ārzemēs, Malešova runāja itāļu, krievu, franču, turku, nedaudz vācu un grieķu valodā, un viņam bija labākas teorētiskās zināšanas marksismā nekā gandrīz visiem citiem albāņu komunistiem. Līdz ar to viņš kļuva vēl nepopulārāks partijas vadības acīs. 1945. gada decembrī Hodža viņu apsūdzēja "labējā novirzē". 1946. gada februārī pēc Koči Dzodzes ierosinājuma (kuru Malešova kritizēja par viņa atkarību no Dienvidslāvijas un kurš, ironiski, drīz vien tika represēts tā paša iemesla dēļ), Malešova tika izslēgts no AKP CK Politbiroja un Centrālkomitejas par "kļūdainiem politiskiem un ekonomiskiem uzskatiem"; viņa "kliķe" tika nodēvēta par "oportūnistiem" un "antidienvidslāviem". Par viņu iestājās PSRS sūtnis, taču ar to nepietika.

1947. gada maijā Malešova tika izslēgts no Komunistiskās partijas, arestēts pēc Dzodzes pavēles un kopā ar saviem atbalstītājiem nogādāts Tautas tiesas priekšā, kuru kontrolēja Dzodze. Apsūdzētiem pretvalstiskās darbībās, viņiem tika piespriests ilgs cietumsods un trimda. Vairākus gadus Malešova tika internēts koncentrācijas nometnē Balši, un viņa vārds tika publiski aizmirsts. Pēc viņa atlaišanas sekoja rakstnieku vajāšana, daudzi no kuriem tika vajāti un ieslodzīti. Envers Hodža sniedza oficiālu Malešovas uzskatu novērtējumu, kurā pierakstīja viņam atbalstu no "Dienvidslāvijas fašistiem", antimarksismu un centienus atjaunot buržuāzijas privilēģijas, "tādējādi sagatavojot kapu albāņu tautai". Viņš arī žēlojās, ka Malešova esot bijis slinks partijas uzdevumu izpildē.

Sejfula Malešova atlikušo mūža daļu pavadīja policijas uzraudzībā Fieri, strādājot veikalā un būdams līdzpilsoņu atstumts, ar aizliegumu apmeklēt publisku kontaktu vietas, kā kafejnīcas. Ja kāds tomēr uzdrošinājās ar viņu runāt, viņš piespieda pirkstu pie lūpām, atgādinot par klusēšanas solījumu, kas bija nodrošinājis viņa izdzīvošanu, jo katrs viņa solis tika uzmanīts. Taču viņam bija atļauta anonīma tulkošana. 1949. gada oktobrī viņš kopā ar citiem sāka krievu-albāņu vārdnīcas tulkošanu, kuras autorība, kad tā tika publicēta 1954. gadā, tika piedēvēta citam cilvēkam. Pilns viņa anonīmi tulkoto tekstu klāsts vēl nav zināms, taču, tā kā tulkošana bija vienīgā intelektuālā darbība, ko viņam atļāva kultūras ministra Manuša Muftiu īpašs rīkojums, to bijis daudz, galvenokārt no krievu valodas. Viņš nomira 1971. gadā no apendicīta, kas pārauga peritonītā, tīši nesniedzot viņam medicīnisko palīdzību. Viņa apglabāšanā pilsētas Vecajos kapos anonīmā kapā piedalījās tikai viņa māsa, kapracis un divi *Sigurimi* aģenti.

Neraugoties uz viņa mēreno pozīciju, Malešova ir iekļauts 260 cilvēku sarakstā, kuri tiek vainoti komunistu noziegumos kara un pēckara gados, jo viņš šai laikā ieņēma augstu posteni Albānijas vadībā un piedalījies "tīrīšanā" Škodrā 1945. gada janvārī—martā.

## Atsauces

## Ārējās saites