open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Brokeris

**Brokeris** ir finanšu starpnieks, kas klientu vārdā veic darījumus finanšu tirgos, piemēram, pērk vai pārdod vērtspapīrus, valūtu, izejvielas vai citus finanšu instrumentus. Brokeris pats parasti nekļūst par darījuma pusi, bet darbojas kā starpnieks starp pircēju un pārdevēju, saņemot atlīdzību komisijas maksas vai starpības veidā.

Brokeru darbība ir būtiska finanšu tirgus sastāvdaļa, jo tie nodrošina piekļuvi tirgiem, likviditāti un darījumu tehnisko izpildi. Lai sniegtu pakalpojumus, brokeriem parasti nepieciešama valsts uzraugošo institūciju licence un atbilstība noteiktiem kapitāla, caurskatāmības un riska pārvaldības kritērijiem.

Pastāv vairāki brokeru veidi atkarībā no to darbības jomas. Biržas brokeri veic darījumus ar akcijām, obligācijām un citiem vērtspapīriem. Valūtas brokeri nodrošina darījumus ārvalstu valūtu tirgū. Preču brokeri starpnieko tirdzniecībā ar izejvielām un biržas precēm. Apdrošināšanas brokeri darbojas kā starpnieki starp klientiem un apdrošinātājiem, savukārt nekustamā īpašuma brokeri nodrošina darījumus ar nekustamo īpašumu. Mūsdienās plaši izplatīti ir arī tiešsaistes brokeri, kas piedāvā elektroniskas tirdzniecības platformas individuāliem investoriem.

Atšķirībā no dīlera, kurš var tirgot savā vārdā un uz sava riska, brokeris parasti darbojas klienta interesēs un nepārņem tirgus risku. Tomēr praksē daļa finanšu iestāžu apvieno gan brokera, gan dīlera funkcijas.

Brokeru darbību regulē finanšu uzraudzības iestādes, piemēram, Finanšu un kapitāla tirgus komisija Latvijā, Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde Eiropas Savienībā vai ASV Vērtspapīru un biržu komisija. Regulējuma mērķis ir nodrošināt finanšu tirgus stabilitāti, caurspīdīgumu un investoru aizsardzību.

## Ārējās saites
Dīleris

**Dīleris** ir tirgus dalībnieks, kas finanšu tirgos veic darījumus savā vārdā un uz sava riska, pērkot un pārdodot vērtspapīrus, valūtu, izejvielas vai citus finanšu instrumentus. Atšķirībā no brokera, dīleris pats kļūst par darījuma pusi un gūst peļņu galvenokārt no cenu starpības (spreda) starp pirkšanas un pārdošanas cenām.

Dīlera darbība ir nozīmīga finanšu tirgu funkcionēšanai, jo dīleri nodrošina likviditāti, nepārtrauktu cenu kotēšanu un tirgus stabilitāti. Tie bieži uzņemas risku, turot finanšu instrumentus savā portfelī un reaģējot uz tirgus cenu svārstībām. Šī riska uzņemšanās atšķir dīleri no starpnieka klasiskajā izpratnē.

Dīleri var darboties dažādās finanšu jomās. Vērtspapīru dīleri tirgo akcijas, obligācijas un citus kapitāla tirgus instrumentus. Valūtas dīleri darbojas ārvalstu valūtu tirgū (*Forex*), kotējot pirkšanas un pārdošanas kursus. Preču dīleri tirgo izejvielas un biržas preces, savukārt banku dīleri bieži nodrošina tirgus veidošanas (*market making*) funkcijas.

Lai veiktu dīlera darbību, parasti ir nepieciešama valsts uzraugošo institūciju licence un atbilstība kapitāla pietiekamības, riska pārvaldības un caurskatāmības prasībām. Daudzās finanšu iestādēs dīlera funkcijas tiek apvienotas ar brokera funkcijām, kas praksē rada hibrīdus modeļus starp starpniecību un tirdzniecību uz pašu risku.

## Ārējās saites
Pamatkapitāls

**Pamatkapitāls** ir uzņēmuma vai organizācijas sākotnēji ieguldītais kapitāls, kas noteikts dibināšanas brīdī un reģistrēts komercreģistrā. Tas veido uzņēmuma pašu kapitāla pamatu un kalpo kā finanšu garantija kreditoriem, apliecinot uzņēmuma minimālo mantisko atbildību.

Pamatkapitālu veido dalībnieku vai akcionāru ieguldījumi naudā vai mantiskā ieguldījuma veidā (piemēram, nekustamais īpašums, iekārtas, intelektuālais īpašums). Pamatkapitāla apmērs un struktūra ir atkarīga no uzņēmuma juridiskās formas un attiecīgā regulējuma. Piemēram, sabiedrībā ar ierobežotu atbildību un akciju sabiedrībā likumā ir noteikts minimālais pamatkapitāla apmērs.

Pamatkapitāls atšķiras no apgrozāmā kapitāla un peļņas, jo tas parasti netiek izmantots ikdienas saimnieciskajā darbībā bez formālas kapitāla samazināšanas procedūras. Tā izmaiņas (palielināšana vai samazināšana) ir pakļautas normatīvajam regulējumam un prasa dalībnieku lēmumu, kā arī reģistrāciju valsts uzraudzības institūcijās.

No ekonomiskā un tiesiskā skatpunkta pamatkapitāls pilda gan stabilizējošu, gan simbolisku funkciju, jo tas signalizē par uzņēmuma finansiālo nopietnību, uzticamību un spēju uzņemties saistības tirgū.

## Ārējās saites
Finanšu regulatori

**Finanšu regulatori** ir valsts vai pārnacionālas institūcijas, kuru uzdevums ir uzraudzīt, regulēt un kontrolēt finanšu tirgu dalībnieku darbību, lai nodrošinātu finanšu sistēmas stabilitāti, caurskatāmību un dalībnieku interešu aizsardzību. Tie nosaka normatīvos aktus, uzrauga to ievērošanu un piemēro sankcijas pārkāpumu gadījumos.

Finanšu regulatoru galvenās funkcijas ietver licencēšanu un reģistrāciju, prudenciālo uzraudzību (kapitāla pietiekamība, likviditāte, riska pārvaldība), tirgus uzvedības kontroli, kā arī patērētāju un investoru aizsardzību. Regulatori arī uzrauga finanšu noziegumu, tostarp naudas atmazgāšanas un terorisma finansēšanas, novēršanu.

Atkarībā no valsts institucionālā modeļa finanšu uzraudzība var būt centralizēta vai sadalīta starp vairākām iestādēm. Dažās valstīs uzraudzību veic viena integrēta institūcija, savukārt citās atsevišķi regulatori uzrauga banku sektoru, kapitāla tirgus, apdrošināšanu un pensiju sistēmas.

Starptautiskā līmenī nozīmīgu lomu spēlē arī pārnacionālie finanšu regulatori un standartu noteicēji. Eiropas Centrālā banka piedalās banku uzraudzībā eirozonā, savukārt Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde (ESMA) koordinē kapitāla tirgu uzraudzību Eiropas Savienībā. Globālā mērogā nozīmīgi ir Starptautisko norēķinu banka (BIS), Starptautiskais Valūtas fonds (SVF) un Finanšu stabilitātes padome (FSB), kas izstrādā rekomendācijas un veicina regulējuma saskaņošanu.

Finanšu regulatoru darbība ir īpaši svarīga finanšu krīžu kontekstā, jo tie cenšas mazināt sistēmiskos riskus, uzturēt uzticību finanšu sistēmai un novērst tirgus destabilizāciju.

## Ārējās saites
Zināšanu ekonomika

**Zināšanu ekonomika** ir ekonomikas attīstības modelis, kurā galvenais ražošanas faktors un vērtības radīšanas avots ir zināšanas, informācija, inovācijas un cilvēkkapitāls, nevis tradicionālie resursi, piemēram, zeme, darbs vai fiziskais kapitāls. Šādā ekonomikā izaugsme balstās uz pētniecību, izglītību, tehnoloģiju attīstību un spēju radīt un izmantot jaunas idejas.

Zināšanu ekonomikā būtiska nozīme ir cilvēkkapitālam, augstas pievienotās vērtības nozarēm un efektīvai zināšanu pārnesei starp akadēmisko vidi, uzņēmējdarbību un valsts sektoru. Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas veicina zināšanu uzkrāšanu, izplatīšanu un praktisku pielietojumu, samazinot transakciju izmaksas un paātrinot inovāciju ciklus.

No institucionālā skatpunkta zināšanu ekonomika prasa attīstītu izglītības sistēmu, spēcīgu intelektuālā īpašuma aizsardzību, atbalstu pētniecībai un attīstībai, kā arī elastīgu darba tirgu. Valsts politika šajā kontekstā bieži koncentrējas uz inovāciju ekosistēmu veidošanu, startapu atbalstu un sadarbību starp zinātniskajām institūcijām un privāto sektoru.

Sociāli ekonomiskā dimensijā zināšanu ekonomika var veicināt produktivitātes pieaugumu un ilgtspējīgu attīstību, taču vienlaikus rada arī jaunas nevienlīdzības formas, kas saistītas ar piekļuvi izglītībai, digitālajām prasmēm un tehnoloģijām. Tādējādi zināšanu ekonomika tiek aplūkota ne tikai kā ekonomisks, bet arī kā politisks un sociāls fenomens.

## Ārējās saites
Cilvēkkapitāls

**Cilvēkkapitāls** ir indivīdu vai sabiedrības kopumā uzkrāto zināšanu, prasmju, kompetenču, pieredzes un veselības kopums, kas tiek izmantots ekonomiskajā, sociālajā un politiskajā darbībā un veicina produktivitāti un attīstību. Tas tiek uzskatīts par vienu no galvenajiem ražošanas faktoriem mūsdienu zināšanu ekonomikā.

Cilvēkkapitāls veidojas izglītības, profesionālās apmācības, darba pieredzes, kā arī veselības aprūpes un sociālās vides ietekmē. Ieguldījumi cilvēkkapitālā, piemēram, izglītības pieejamības paplašināšana vai prasmju pilnveide, tiek interpretēti kā ilgtermiņa investīcijas, kas palielina gan indivīdu ienākumu potenciālu, gan valsts ekonomisko konkurētspēju.

Ekonomikas teorijā cilvēkkapitāla jēdziens tiek izmantots, lai skaidrotu ienākumu atšķirības, darba ražīguma pieaugumu un ekonomisko izaugsmi. Politikas veidošanā tas kalpo par pamatu izglītības, nodarbinātības un sociālās politikas stratēģijām. Vienlaikus kritiskās pieejas norāda, ka pārmērīga cilvēkkapitāla instrumentalizācija var mazināt izglītības kultūras un pilsonisko dimensiju, reducējot cilvēku uz ekonomisku resursu.

No socioloģiskā un antropoloģiskā skatpunkta cilvēkkapitāls ir cieši saistīts ar sociālo kapitālu un kultūras normām, kas ietekmē zināšanu nodošanu, sadarbību un inovāciju spēju sabiedrībā.

## Ārējās saites
Diori Amani starptautiskā lidosta

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q905933"
}


**Diori Amani starptautiskā lidosta** (hausu: *Filin jirgin sama Diori Hamani*) ir starptautiska lidosta Nigērā, uz austrumiem no valsts galvaspilsētas Niamejas centra. Tiek izmantota arī kā militārā lidosta. Nosaukta pirmā valsts prezidenta Amani Diori (*Hamani Diori*, 1916—1989) vārdā.

Lidosta ir bāze lidsabiedrībai *[[Niger Airlines]]*. Kaut arī 2014. gadā pie lidosta tika atklāta dzelzceļā stacija, kas to savieno ar galvaspilsētu, 2025. gadā tā nav sākusi funkcionēt. Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2026. gadā nodrošināja 13 lidsabiedrības. Visu sezonu lidojumi notika uz 14 valstīm (tās ir Alžīrija, Benina, Burkinafaso, Čada, Etiopija, Francija, Kotdivuāra, Lībija, Mali, Maroka, Senegāla, Togo, Tunisija, Turcija).

## Ārējās saites
*
Mirotvorec

***Mirotvorec*** ( — 'miera uzturētājs') ir Ukrainā izveidota tiešsaistes datubāze un politiska iniciatīva, kas apkopo informāciju par personām, kuras tās veidotāji uzskata par draudiem Ukrainas valsts drošībai, teritoriālajai vienotībai vai suverenitātei.

Vietne tika izveidota 2014. gadā pēc Krievijas—Ukrainas kara sākuma. Tajā publicētā informācija ietver datus par personām, kuras tiek apsūdzētas sadarbībā ar separātistiem, Krievijas specdienestiem, piedalīšanos karadarbībā pret Ukrainu, propagandas izplatīšanu vai Ukrainas likumu pārkāpšanu saistībā ar uz laiku okupētajām Ukrainas teritorijām.

Dažādos laikos vietnē *Mirotvorec* ir tikuši iekļauti arī atsevišķi Latvijas pilsoņi, piemēram, Tatjana Ždanoka un Beness Aijo.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nacionālboļševisms

thumb|Nacionālboļševisma simbols
**Nacionālboļševisms** ir politiska ideoloģija, kas apvieno nacionālisma un boļševisma (vai plašāk — radikāla sociālisma / komunisma) elementus. Tā paredz autoritāru, kolektīvistisku valsts iekārtu, kur sociālā un ekonomiskā politika balstās uz antikapitālismu, bet identitātes un valsts uzbūves pamats ir etnisks vai civils nacionālisms.

Jēdziens “nacionālboļševisms” radās 20. gadsimta sākumā Vācijā pēc Pirmā pasaules kara, apzīmējot intelektuālu un politisku strāvojumu, kas centās apvienot kreiso ekonomisko programmu ar nacionālu revanšismu un antiimperiālismu. Vēlāk ideja dažādos veidos parādījās arī citās valstīs.

Mūsdienās nacionālboļševisms visbiežāk tiek saistīts ar Krievijas politisko vidi, īpaši ar rakstnieka un ideologa Eduarda Ļimonova vadīto Nacionālboļševiku partiju, kas 1990. gados un 2000. gadu sākumā darbojās Krievijā. Šī kustība apvienoja kreiso sociālo retoriku, radikālu antikapitālismu, imperiālismu, autoritārismu un izteiktu anti-rietumniecisku ideoloģiju. Krievijā nacionālboļševisms bieži tiek uzskatīts par ekstrēmistisku virzienu, un Nacionālboļševiku partija tika aizliegta.

Ideoloģiski nacionālboļševismam raksturīgas šādas iezīmes:
* kapitālisma un liberālās demokrātijas noraidījums;
* kolektīvisms un valsts dominējoša loma ekonomikā;
* autoritāra politiskā sistēma;
* nacionālas vai imperiālas identitātes uzsvēršana;
* antiimperiālisms (īpaši vērsts pret Rietumiem);
* revolucionāra vai radikāla politiskā prakse.

Akadēmiskajā literatūrā nacionālboļševisms bieži tiek klasificēts kā hibrīda ideoloģija, kas apvieno gan galēji kreisus, gan galēji labējus elementus, un tiek analizēts saistībā ar politisko radikalizāciju un autoritārisma formām.

## Ārējās saites
Robs Māršals

**Roberts Doils Māršals jaunākais** (; dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors, teātra režisors un horeogrāfs, vislabāk pazīstams ar darbu mūziklu žanrā kino un Brodvejas teātrī.

Karjeru Māršals sāka kā horeogrāfs un režisors muzikālajā teātrī, iestudējot vairākus Brodvejas un Vestendas uzvedumus. Starptautisku atpazīstamību viņš ieguva ar kino debiju — mūzikla "Čikāga" (2002) ekranizāciju, kas saņēma plašu kritiķu atzinību un Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā filma".

Turpmākajos gados Māršals režisēja vairākas augsta budžeta filmas, tostarp "Geišas atmiņas" (*Memoirs of a Geisha*, 2005), "Deviņi" (2009), "Karību jūras pirāti: Svešajos krastos" (2011), "Jo dziļāk mežā" (2014), "Mērija Popinsa atgriežas" (2018) un "Mazā nāriņa" (2023). Māršala režijas stilu raksturo teātra estētikas un kino valodas sintēze, izteikta uzmanība kustībai, mizanscēnai un muzikālajai struktūrai.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Rob Marshall IMDb profils
Ariana Grīnblata

**Ariana Grīnblata** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, kas plašāku atpazīstamību ieguvusi bērnu un pusaudžu lomās kino un televīzijā.

Aktrises karjeru Grīnblata sāka televīzijā, piedaloties *[[Disney Channel]]* seriālā *[[Stuck in the Middle]]* (2016–2018), kur atveidoja Dafni Diazu. Kino viņa debitēja ar lomām filmās ** (2018), kur atveidoja jauno Gamoru, un *[[A Bad Moms Christmas]]* (2017).

Turpmākajos gados Grīnblatte piedalījās vairākās augsta profila filmās, tostarp *[[In the Heights (filma)|In the Heights]]* (2021), *[[Love and Monsters]]* (2020), *[[65 (filma)|65]]* (2023), *[[Bārbija (filma)|Barbie]]* (2023), kur atveidoja Sašu, kā arī zinātniskās fantastikas filmā *[[Pierobeža (filma)|Borderlands]]* (2024).

Grīnblattes aktierspēle bieži tiek raksturota kā emocionāli tieša un pārliecinoša, īpaši pārejas lomās no bērnu tēliem uz dramatiskāku pusaudžu repertuāru. Viņa tiek uzskatīta par vienu no savas paaudzes perspektīvākajām jaunajām Holivudas aktrisēm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Spāņu krusts

thumb|Spāņu krusts
**Spāņu krusts** () bija Vācijas Trešā reiha militārs apbalvojums, ko 1939. gada 14. aprīlī nodibināja Ādolfs Hitlers, lai apbalvotu Vērmahta un *[[Luftwaffe]]* karavīrus, kā arī civilpersonas par dalību un nopelniem Spānijas pilsoņu karā (1936–1939), atbalstot Francisko Franko vadītos nacionālistus.

Spāņu krustu piešķīra galvenokārt Kondora leģiona locekļiem. Tas netika uzskatīts par kaujas apbalvojumu klasiskā izpratnē, bet gan par piemiņas un nopelnu zīmi par dienestu ārpus Vācijas.

Spāņu krustam bija vairākas pakāpes:
* bronzas Spāņu krusts,
* sudraba Spāņu krusts,
* zelta Spāņu krusts,
kā arī īpašas versijas *ar zobeniem*, kas norādīja uz tiešu dalību kaujas darbībās. Augstākā pakāpe bija zelta Spāņu krusts ar zobeniem un briljantiem, kas tika piešķirts tikai ļoti ierobežotam skaitam personu.

## Ārējās saites
Kubaņas vairogs

thumb|Kubaņas vairogs
**Kubaņas vairogs** () bija Vācijas Trešā reiha militārs apbalvojums, ko 1943. gada 21. septembrī nodibināja Ādolfs Hitlers, lai apbalvotu Vērmahta karavīrus par dalību Kubaņas placdarma aizstāvēšanā Otrā pasaules kara laikā.

Apbalvojumu piešķīra sauszemes spēku, *[[Luftwaffe]]* un *[[Kriegsmarine]]* vienību karavīriem, kuri noteiktu laika posmu bija piedalījušies kaujas darbībās Kubaņas reģionā vai bija ievainoti vai izcēlušies kaujās šajā frontes sektorā.

Kubaņas vairogs bija izgatavots no metāla vairoga formā ar uzrakstu “KUBAN”, virs kura atradās Vācijas valsts ērglis ar svastiku. To nēsāja uz uniformas kreisās piedurknes augšdaļas.

## Ārējās saites
Marko Beltrami

**Marko Beltrami** (; dzimis ) ir amerikāņu kino un televīzijas komponists, pazīstams ar darbu spriedzes ("Terminators 3: Mašīnu sacelšanās", "Cietais rieksts 4", "Pasaules karš Z"), šausmu ("Kliedziens", *[[Mimic]]*, "Fakultāte", "Nezūdošais ļaunums", "Sieviete melnā", "Kerija", "Klusā pasaule" un "Mūķene II" (*The Nun II*)), zinātniskās fantastikas ("Es, robots", "Cauri sniegiem"), vesternu ("Vilciens uz Jūmu", "Džona Hekss", *[[The Homesman]]*) un supervaroņu ("Ellespuika", "Vilknadzis", "Logans", "") žanros.

Beltrami vairākas reizes sadarbojies ar kinorežisoru Vesu Kreivenu, sarakstījis mūziku septiņām režisora ​​filmām, tostarp četrām oriģinālajām Kreivena režisētajām filmām "Kliedziens" franšīzē (1996–2011, 2026). Plašāku atpazīstamību ieguva ar mūziku filmai "Kliedziens" (1996), kas iezīmēja jaunu stilistisku pieeju mūsdienu šausmu kino skaņu celiņiem. Sadarbojies ar tādiem režisoriem kā Džeimss Mengolds, Giljermo del Toro, Tomijs Lī Džonss, Alekss Projass, Ule Bornedals, Ketrina Bigelova, Pons Čunho, Dens Gilrojs un Džons Krasinskis.

Beltrami ir divkārt nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko oriģinālmūziku — par filmām "Vilciens uz Jūmu" (2007) un "Sapieris" (2008). Viņa muzikālo rokrakstu raksturo eksperimentāla instrumentācija, neregulāras metriskās struktūras un industriālu skaņu izmantojums.

## Ārējās saites

* Oficiālā tīmekļvietne
* ASCAP profils
Magnija oksīds

**Magnija oksīds** (MgO) ir balta, kristāliska viela, bāzisks oksīds, kas dabā sastopams kā minerāls periklazs. To iegūst, karsējot magnija karbonātu vai magnija hidroksīdu.
:MgCO3 → MgO + CO2

Magnija oksīds slikti šķīst ūdenī, taču reaģē ar to, veidojot magnija hidroksīdu:
:MgO + H2O → Mg(OH)2

Tas reaģē arī ar skābēm, veidojot magnija sāļus. Atšķirībā no kalcija oksīda, magnija oksīda hidratācija notiek daudz lēnāk un ir mazāk eksotermiska.

Magnija oksīdu plaši izmanto:
* kā ugunsizturīgu materiālu krāsnīs un metalurģijā (augstas kušanas temperatūras dēļ),
* medicīnā (kā antacīdu un vieglu caurejas līdzekli),
* ķīmiskajā rūpniecībā kā bāzisku piedevu,
* kā desikantu un pildvielu.

Rūpniecībā magnija oksīdu iegūst, apdedzinot dabīgo magnija karbonātu (magnezītu) vai jūras ūdenī esošos magnija savienojumus. Apdedzināšanas temperatūra būtiski ietekmē MgO reaktivitāti — augstākās temperatūrās iegūts oksīds ir ķīmiski mazāk aktīvs.

## Ārējās saites
Magnija hidroksīds

**Magnija hidroksīds** (Mg(OH)2) ir balta, kristāliska, mazšķīstoša viela, kas pieder pie bāzēm. Dabā tas sastopams kā minerāls brucīts. Magnija hidroksīdu iegūst, reaģējot magnija oksīdu vai magnija sāļus ar ūdeni vai sārmiem.
:MgO + H2O → Mg(OH)2
:MgCl2 + 2NaOH → Mg(OH)2↓ + 2NaCl

Magnija hidroksīds ļoti slikti šķīst ūdenī, veidojot vāji sārmainu suspensiju. Karsējot tas sadalās, veidojot magnija oksīdu un ūdeni:
:Mg(OH)2 → MgO + H2O

Pateicoties savām īpašībām, magnija hidroksīds tiek plaši izmantots:
* medicīnā — kā antacīds (pazīstams kā “magnija piens”) kuņģa skābuma samazināšanai,
* farmācijā — kā viegls caurejas līdzeklis,
* ugunsdrošībā — kā liesmu slāpējoša piedeva plastmasās,
* ķīmiskajā rūpniecībā — skābju neitralizēšanai un notekūdeņu attīrīšanā.

Atšķirībā no stiprām bāzēm, magnija hidroksīds ir salīdzinoši drošs, jo tā mazā šķīdība ierobežo hidroksīdjonu koncentrāciju šķīdumā.

## Ārējās saites
Magnija karbonāts

**Magnija karbonāts** (MgCO3) ir balta vai bezkrāsaina kristāliska viela, kas pieder pie karbonātiem. Dabā tas plaši sastopams kā minerāls magnezīts. Magnija karbonāts ir mazšķīstošs ūdenī, taču šķīst skābēs, veidojot magnija sāļus un izdalot oglekļa dioksīdu.

Magnija karbonātu iegūst, nogulsnējot to no magnija sāļu šķīdumiem ar karbonātu joniem:
:MgCl2 + Na2CO3 → MgCO3↓ + 2NaCl

Karsējot magnija karbonāts sadalās, veidojot magnija oksīdu un oglekļa dioksīdu:
:MgCO3 → MgO + CO2

Magnija karbonātu plaši izmanto:
* sportā — kā berzes palielinātāju (kāpšanā, svarcelšanā, vingrošanā),
* rūpniecībā — magnija oksīda ieguvei,
* farmācijā — kā antacīdu un piedevu zāļu ražošanā,
* ugunsizturīgo materiālu ražošanā.

Pastāv arī bāziskais magnija karbonāts, kas satur magnija hidroksīda un karbonāta maisījumu un biežāk tiek izmantots medicīnā un sportā.

## Ārējās saites
Kālija hidrogēnkarbonāts

**Kālija hidrogēnkarbonāts** (KHCO3), saukts arī par **kālija bikarbonātu**, ir balta, kristāliska viela, kas pieder pie hidrogēnkarbonātiem. Tas ir kālija un ogļskābes skābais sāls.

Kālija hidrogēnkarbonāts labi šķīst ūdenī, veidojot vāji sārmainu šķīdumu. Karsējot tas sadalās, veidojot kālija karbonātu, oglekļa dioksīdu un ūdeni:
:2KHCO3 → K2CO3 + CO2 + H2O

Rūpniecībā kālija hidrogēnkarbonātu iegūst, caur kālija karbonāta šķīdumu laižot oglekļa dioksīdu:
:K2CO3 + CO2 + H2O → 2KHCO3

Kālija hidrogēnkarbonātu izmanto:
* pārtikas rūpniecībā — kā uzraisošo vielu (E501),
* ugunsdzēšamos pulveros,
* lauksaimniecībā — kā fungicīdu,
* farmācijā un medicīnā — skābju–sārmu līdzsvara regulēšanai,
* ķīmiskajā rūpniecībā — kā buferšķīdumu sastāvdaļu.

Salīdzinot ar nātrija hidrogēnkarbonātu, kālija hidrogēnkarbonāts nesatur nātriju un tāpēc dažkārt tiek izmantots diētiskos pārtikas produktos.

## Ārējās saites
Zagrebas Universitāte

**Zagrebas Universitāte** () ir augstākās izglītības iestāde Zagrebā, Horvātijā. Tā ir vecākā un lielākā universitāte Horvātijā, kā arī viena no senākajām universitātēm Dienvidaustrumeiropā.

Zagrebas Universitāte tika dibināta 1669. gadā, kad Svētās Romas impērijas imperators Leopolds I piešķīra akadēmijas statusu Zagrebas jezuītu augstskolai. Mūsdienās universitāte apvieno daudzas fakultātes, akadēmijas un pētniecības institūtus, piedāvājot studiju programmas humanitārajās, dabaszinātņu, tehniskajās, medicīnas un sociālajās zinātnēs.

## Atsauces
Zalcburgas Universitāte

**Zalcburgas Universitāte** () ir augstākās izglītības iestāde Zalcburgā, Austrijā. Tā ir viena no nozīmīgākajām universitātēm valstī un pazīstama ar spēcīgām programmām humanitārajās, dabaszinātņu un sociālajās zinātnēs.

Universitāti 1622. gadā dibināja Zalcburgas arhibīskaps Pariss fon Lodrons, kura vārdā universitāte nosaukta arī mūsdienās. 1810. gadā universitāte tika slēgta, bet 1962. gadā oficiāli atjaunota kā mūsdienīga valsts universitāte.

## Atsauces
Krimas vairogs

thumb|Krimas vairogs
**Krimas vairogs** () bija Vācijas Trešā reiha militārs apbalvojums, ko 1942. gada 25. jūlijā nodibināja Ādolfs Hitlers, lai apbalvotu Vērmahta karavīrus par dalību Krimas kampaņā Otrā pasaules kara laikā (1941—1942), tostarp Sevastopoles aplenkumā.

Apbalvojumu piešķīra sauszemes spēku, *[[Luftwaffe]]* un *[[Kriegsmarine]]* vienību karavīriem, kuri noteiktu laika posmu bija piedalījušies kaujas darbībās Krimā vai bija ievainoti vai izcēlušies kaujās šajā reģionā.

Krimas vairogs bija vairoga formas metāla zīme ar uzrakstu “KRIM”, virs kura attēlots Vācijas valsts ērglis ar svastiku. To nēsāja uz uniformas kreisās piedurknes augšdaļas.

## Ārējās saites
Lielais Dzelzs krusts

[thumb|[Hermanis Gērings|Hermaņa Gēringa portrets ar Lielā krusta ordeni]]
**Lielais Dzelzs krusts** () bija augstākā Dzelzs krusta pakāpe, ko piešķīra Prūsijas un vēlāk Vācijas militārajā apbalvojumu sistēmā par izciliem stratēģiskiem nopelniem karā. Tas tika nodibināts 1813. gadā reizē ar Dzelzs krustu pēc Prūsijas karaļa Frīdriha Vilhelma III rīkojuma.

Lielo Dzelzs krustu piešķīra tikai ļoti augsta ranga komandieriem par izšķirošu ieguldījumu militāro kampaņu vadībā. Tas bija paredzēts tikai kara laikā un netika pasniegts par individuālu varonību kaujas laukā, bet gan par visas armijas vai frontes mēroga panākumiem.

Vēsturiski Lielais Dzelzs krusts tika piešķirts ārkārtīgi reti:
* Napoleona kari laikā (1813) — prūšu feldmaršalam Gebhardam fon Bliheram;
* Francijas—Prūsijas karša laikā (1870) — feldmaršalam Helmutam fon Moltkem;
* Pirmais pasaules karš — feldmaršalam Paulam fon Hindenburgam;
* Otrais pasaules karš — 1939. gada versijā apbalvojumu saņēma tikai Hermanis Gērings (1940. gadā).

Pastāvēja arī īpaša, vēl augstāka pakāpe — **Lielā Dzelzs krusta zvaigzne** (), kas tika piešķirta tikai izņēmuma gadījumos.

Lielo Dzelzs krustu nēsāja ap kaklu uz lentes, un tas bija ievērojami lielāks par citām Dzelzs krusta pakāpēm.

## Ārējās saites
Vladimirs Sabiņins

**Vladimirs Sabiņins** (), dzimis kā **Vladimirs Sobakins** (*Владимир Александрович Собакин*; , miris 1930. gada maijā), bija krievu un padomju estrādes mūzikas, operas, operetes dziedātājs, aktieris un komponists.

## Biogrāfija
Dzimis, iespējams, Sanktpēterburgā, skolotāja ģimenē 1888. gadā (daži avoti min arī 1885. un 1889. gadu) kā Vladimirs Sobakins. Papildus Vladimiram, ģimenē bija vēl divas bērni: meitas Katja un Maša. Visas ģimenes atvases vēlāk spēlēja klavieres un dziedāja romances. Viņš jau no bērnības uzstājās koncertos, izpildot savas dziesmas un romances.

Savu profesionālo karjeru viņš sāka ar epizodiskām lomām Korša drāmas teātrī Maskavā. No 1906. līdz 1910. gadam viņš uzstājās Bufa teātros Maskavā un Sanktpēterburgā. Mainījis uzvārdu uz Sabiņins 1911. gadā. Viņš 1911.—1912. gadā bija operetes mākslinieks Odesā. Sabiņins 1916.—1917. gadā veiksmīgi izpildīja galvenās lomas operetēs Maskavā un Petrogradā.

Pēc Oktobra revolūcijas viņš turpināja savu koncertkarjeru. Sākot ar 1920. gadu sākumu, viņš uzstājās opernamos Harkivā (1923), Kijivā (1924), Sverdlovskā (1926—1928) un Baku, kā arī Maskavā (1929).

No 1930. gada Sabiņins bija Ļeņingradas operas teātra solists.

Miris 1930. gada maijā. Sabiņina nāves apstākļi, precīzs datums un pat vieta (Maskava vai Ļeņingrada) joprojām ir neskaidri un par tiem ir dažādas teorijas, tostarp, iespējama NKVD iesaiste. Saskaņā ar dažiem avotiem, Sabiņins uz Ļeņingradas operas nama skatuves izdarīja pašnāvību operas "Pīķa dāma" izrādes laikā: atveidojot Hermaņa lomu, viņš pa īstam nošāvās. Ticamākas ziņas liecina, ka Sabiņins noindējies. Apglabāts Novodevičjes kapsētā Ļeņingradā.

## Piemiņa
V. Sabiņina mūziku gramofona platēs izdeva ierakstu kompānijas *Grammofon*, *Aristotipija* un *Ekstrafon*. Daļa no viņa ierakstiem atrodas Krievijas Nacionālajā mūzikas muzejā (8 diski).

## Atsauces
Frenks Torress

**Frenks Torress** (; dzimis ) ir amerikāņu kaskadieris un aktieris. Kā kaskadieris viņš piedalījies vairāk nekā 150 filmās un seriālos, tostarp "Cilvēks, kurš izdzīvoja", "Starp zvaigznēm", "Avatars", "Izsvēpet dūzi", "Īpašais ziņojums" un "Treniņa diena". Kā aktieris viņš atveidoja epizodiskas lomas seriālos "CSI Maiami", "Cīņas likums" un "Pazudušie", kā arī filmās "Mūžīgā pusnakts" un "Lūzums".

## Dzīvesgājums un karjera
Frenks Torress dzimis 1964. gada 13. novembrī Galvestonā, Teksasā. Jau kopš bērnības viņu piesaistīja kaskadieru triki, jo viņš uzauga ģimenē, kas bija saistīta ar izklaides industriju. Tāpēc 1980. gadu otrajā pusē Frenks Torress sāka savu karjeru kā kaskadieris.

Frenks Torress debitēja kā kaskadieris mazbudžeta asa sižeta filmā *[[Armed Response]]*. Pēc tam viņš strādāja arī citos kinoprojektos. Toress sadarbojās ar režisoru Maiklu Beju filmās "Sliktie puiši", "Klints", "Armagedons", "Pērlhārbora", "Sala", "Transformeri" un "Transformeri 2: Pieveikto atriebība". Viņš piedalījies arī daudzu *[[Marvel Cinematic Universe|Marvel]]* un *[[DC Studios|DC]]* filmu tapšanā, tostarp "X-cilvēki" filmu ciklā. Frenks Torress strādājis par kaskadieri arī televīzijas seriālos, piemēram, "Anarhijas dēli", "X-faili. Slepenās lietas" un "Eņģelis", kā arī no 2023. līdz 2025. gadam seriālā "Džeks Rīčers". Papildus kaskadiera darbam viņš vēlāk sāka strādāt arī par kaskadieru triku koordinatoru un otrās filmēšanas grupas režisoru.

Frenks Torress ir piedalījies vairākos projektos kā aktieris, galvenokārt atveidojot bandītu un huligānu lomas, piemēram, filmā "Mūžīgā pusnakts" un seriālā "Cīņas likums", kurā viņš 17 sērijās spēlēja dažādus bandītu tēlus, vienlaikus strādājot arī par kaskadieri. 2004. gadā Frenks Toress strādāja par kaskadieri seriāla "Pazudušie" divdaļīgajā pilotsērijā, kurā viņš atveidoja vārdā neminētu pasažieri, kuru iesūc lidmašīnas dzinējā. Viens no seriāla veidotājiem Deimons Lindelofs vēlāk identificēja šo tēlu kā rakstnieku Gēriju Troupu, kuram pēc tam tika piešķirta nozīmīga loma alternatīvās realitātes spēlē (ARG) *[[The Lost Experience]]*. 2006. gadā Frank Toress atveidoja nelielu lomu seriālā "CSI Maiami" epizodē.

Frenks Torress ir arī trīskārtējs Ekrāna aktieru ģildes balvas nominants par Labāku kaskadieru ansambļa sniegumu spēlfilmā — par darbu filmās "Transformeri 2: Pieveikto atriebība", "X-cilvēki: Pirmā klase" un "Skudrcilvēks un Lapsene".

## Filmogrāfija

### Lomas filmās

### Televīzija

## Atsauces

## Ārējās saites
Loreina

**Loreina** () ir pilsēta Ohaio štatā, ASV. Tā atrodas pie Ēri ezera krasta un ir Lorainas apgabala lielākā pilsēta. Loreina ir nozīmīgs reģiona rūpniecības un ostas centrs.

Pilsēta dibināta 1817. gadā un 19.–20. gadsimtā strauji attīstījās kā kuģubūves un tērauda rūpniecības centrs.

## Ārējās saites
Kantona (Ohaio)

**Kantona** () ir pilsēta Ohaio štatā, ASV. Tā ir Starkas apgabala administratīvais centrs un viena no nozīmīgākajām pilsētām Ohaio ziemeļaustrumos.

Pilsēta dibināta 1805. gadā. Kantona ir pazīstama kā ''Pro Football Hall of Fame'' mājvieta, padarot to par nozīmīgu Amerikas futbola centru.

## Ārējās saites
Parma (Ohaio)

**Parma** () ir pilsēta Ohaio štatā, ASV. Tā atrodas Kujahogas apgabalā un ir daļa no Klivlendas metropoles apgabala.

Pilsēta dibināta 1826. gadā, bet par pilsētu kļuva 1956. gadā. Parma ir viena no lielākajām Klīvlendas piepilsētām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hamiltona (Ohaio)

**Hamiltona** () ir pilsēta Ohaio štatā, ASV. Tā ir Batlera apgabala administratīvais centrs un atrodas pie Lielās Maiami upes.

Pilsēta dibināta 1791. gadā un nosaukta par godu Aleksandram Hamiltonam. Hamiltona vēsturiski bijusi nozīmīgs rūpniecības centrs un mūsdienās ir daļa no Sinsinati metropoles apgabala.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rasona

**Rasona** () ir Ziemeļkorejas īpašā pilsēta un speciālā ekonomiskā zona valsts ziemeļaustrumos, pie robežas ar Krieviju un Ķīnu. Tā atrodas pie Japāņu jūras krasta un ir nozīmīgs ostas un tirdzniecības centrs.

Rasona tika izveidota 1993. gadā kā pirmā Ziemeļkorejas speciālā ekonomiskā zona, lai veicinātu ārvalstu investīcijas un starptautisko tirdzniecību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Čagando

**Čagando** () ir Ziemeļkorejas province valsts ziemeļu daļā, pie robežas ar Ķīnu. Tā ir viena no kalnainākajām un mazāk urbanizētajām provincēm valstī.

Provincē atrodas nozīmīgi militārie un rūpnieciskie objekti, un tā vēsturiski bijusi stratēģiski svarīga teritorija. Provinces administratīvais centrs ir Kangvje.

## Atsauces

## Ārējās saites
Barton

***Barton*** ir uzvārds ar vairākām iespējamām izcelsmēm. Tas varētu būt cēlies no vienas no daudzajām vietām, ko Anglijā sauc par Bārtonu; cits izcelsmes variants ir atvasinājums no Dambārtonas Skotijā. Češīras un Lankašīras grāfistēs ir vislielākais Bārtonu ģimeņu skaits Apvienotajā Karalistē.

Uzvārds ir izplatīts arī Vācijā, Čehijā (*Bartoň*), Polijā (*Bartoń* vai *Barton*) un citās slāvu kultūras valstīs. Lielākajā daļā gadījumu tas ir arī vārda *Bartholomew* (Bārtolomijs) saīsinājums, kurā sauca vienu no apustuļiem un kas viduslaikos kļuva par populāru vārdu Eiropā.

Latviešu valodā uzvārda *Barton* atveide var būt:
* Bartons — uzvārds vīriešu dzimtē;
* Bārtons — uzvārds vīriešu dzimtē.

## Atsauces
Tabora

**Tabora** () ir pilsēta Tanzānijas vidusdaļā, Taboras reģiona administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Atrodas reģiona vidusdaļā  no valsts galvaspilsētas Dodomas un  no Dāresalāmas. Pilsētas dibināta 19. gadsimta vidū kā svahili un omāniešu tirdzniecības apmetne. Nozīmīga lauksaimniecības reģiona centrs, apkārtnē audzē rīsus, augļus. Transporta centrs — dzelzceļa stacija un lidosta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kangvje

**Kangvje** () ir pilsēta Ziemeļkorejas ziemeļos un Čagando provinces administratīvais centrs. Tā atrodas pie Jalu upes pietekām, netālu no robežas ar Ķīnu.

Kangvje ir nozīmīgs rūpniecības un administratīvais centrs, kā arī stratēģiski svarīga pilsēta Ziemeļkorejas iekšzemē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kriss Hipkinss

**Kristofers Džons "Kriss" Hipkinss** (; dzimis , Velingtonā, Jaunzēlandē) ir Jaunzēlandes politiķis, kurš bija Jaunzēlandes premjerministrs no 2023. gada 25. janvāra līdz 2023. gada 27. novembrim.

Iepriekš Hipkinss ieņēma vairākus ministru amatus, tostarp bija izglītības ministrs un COVID-19 atbildes ministrs. No 2023. līdz 2024. gadam viņš bija Darba partijas līderis.

## Atsauces

## Ārējās saites

*Official profile at Beehive.govt.nz
Kristofers Laksons

**Kristofers Marks Laksons** (; dzimis , Kraistčērčā, Jaunzēlandē) ir Jaunzēlandes politiķis un bijušais uzņēmējs, pašreizējais Jaunzēlandes premjerministrs (kopš 2023. gada 27. novembra).

Iepriekš Laksons bija uzņēmuma *[[Air New Zealand]]* izpilddirektors (2012–2019). Kopš 2020. gada viņš ir Jaunzēlandes Parlamenta deputāts, bet no 2021. gada — Nacionālās partijas līderis.

## Atsauces

## Ārējās saites

*Official profile at Beehive.govt.nz
Vēsturiskais materiālisms

**Vēsturiskais materiālisms** ir filozofiska un sociālteorētiska pieeja, kas veido marksisma vēstures un sabiedrības analīzes pamatu. Tā skaidro sabiedrības attīstību, balstoties uz materiālajiem dzīves apstākļiem, īpaši uz ražošanas veidu, ekonomiskajām attiecībām un to pārmaiņām laika gaitā.

Vēsturiskais materiālisms balstās uz pieņēmumu, ka sabiedrības attīstības noteicošais faktors ir materiālā ražošana un ar to saistītās sociālās attiecības, nevis idejas, reliģija vai individuālā apziņa. Cilvēku domāšana, kultūra, tiesības un politiskās institūcijas tiek uzskatītas par atvasinātām no sabiedrības ekonomiskās struktūras.

Vēsturiskā materiālisma pamatkoncepcija ir bāzes un virsbūves teorija. Sabiedrības ekonomiskā bāze (ražošanas spēki un ražošanas attiecības) nosaka virsbūvi — politiku, tiesības, ideoloģiju, reliģiju un kultūru. Lai gan virsbūve var ietekmēt bāzi, izšķirošā loma attīstībā tiek piedēvēta tieši ekonomiskajām attiecībām.

Vēsturiskā materiālisma ietvaros sabiedrības attīstība tiek skatīta kā likumsakarīgs process, kurā notiek secīga sabiedriski ekonomisko formāciju maiņa:

* pirmatnējā kopiena
* verdzība
* feodālisms
* kapitālisms
* sociālisms
* komunisms

Katru formāciju raksturo noteikts ražošanas veids un šķiru struktūra. Attīstības dzinējspēks ir šķiru cīņa — konflikts starp sociālajām grupām ar pretējām ekonomiskajām interesēm, piemēram, starp vergturiem un vergiem, feodāļiem un dzimtcilvēkiem, kapitālistiem un strādniekiem.

Vēsturiskajā materiālismā liela nozīme tiek piešķirta ražošanas spēku attīstībai. Kad esošās ražošanas attiecības sāk kavēt šo spēku tālāku attīstību, rodas sociālas pretrunas, kas var novest pie revolūcijām un jaunas sabiedriskās formācijas izveides.

Līdzīgi kā dialektiskais materiālisms, arī vēsturiskais materiālisms izmanto dialektisko pieeju, uzsverot pretrunu nozīmi un sabiedrības attīstību kā dinamisku un vēsturiski mainīgu procesu. Tomēr tā uzmanības centrā galvenokārt ir sociālie un ekonomiskie procesi, nevis vispārējie dabas likumi.

Vēsturiskais materiālisms ir ticis plaši kritizēts, īpaši par ekonomisko determinismu un par nepietiekamu uzmanību kultūras, ideju un indivīda lomas nozīmei vēsturē. Kritiķi no veberisma, kritiskās teorijas un postmodernisma perspektīvas norāda, ka sabiedrības attīstību nevar pilnībā reducēt uz ekonomiskajiem faktoriem.

## Ārējās saites
Karls Koršs

**Karls Koršs** (; dzimis , miris ) bija vācu filozofs, jurists un marksisma teorētiķis, viens no nozīmīgākajiem rietumu marksisma pārstāvjiem 20. gadsimtā.

Koršs ir pazīstams ar kritisku attieksmi pret ortodoksālo marksismu un centieniem atjaunot marksisma filozofisko, īpaši dialektisko, dimensiju. Viņa ietekmīgākais darbs “Marksisms un filozofija” (*Marxismus und Philosophie*, 1923) analizē marksisma attiecības ar filozofiju un kritizē tā pārvēršanu par dogmatisku, no prakses atrautu doktrīnu.

Savā pieejā Koršs uzsvēra teorijas un prakses vienotību, norādot, ka marksisms nav tikai zinātniska teorija, bet arī revolucionāras sabiedriskās darbības forma. Viņš uzskatīja, ka marksisma jēdzieni ir vēsturiski nosacīti un jāanalizē to konkrētajā sociālajā kontekstā.

Politiskajā dzīvē Koršs bija aktīvs Vācijas Komunistiskajā partijā un īslaicīgi darbojās kā politiķis Veimāras republikas laikā, taču vēlāk nonāca konfliktā ar partijas vadību un tika izslēgts ideoloģisku domstarpību dēļ. Pieaugot nacisma ietekmei, viņš emigrēja, vispirms uz Lielbritāniju, bet vēlāk uz ASV.

Trimdā Koršs turpināja akadēmisko un teorētisko darbu, lai gan atradās salīdzinoši izolētā pozīcijā. Viņa idejas būtiski ietekmēja vēlākos neomarksistiskos un kritiskās teorijas domātājus, lai gan viņa darbi ilgu laiku palika mazāk pazīstami plašākai auditorijai.

## Ārējās saites
Tomazo Kampanella

**Tomazo Kampanella** (; dzimis , miris ) bija itāļu filozofs, teologs, dzejnieks un dominikāņu ordeņa mūks, viens no nozīmīgākajiem Renesanses un agrīnā jaunlaiku laikmeta domātājiem.

Kampanella bija pazīstams ar savu kritiku pret aristotelisko sholastiku un centieniem veidot dabas filozofiju, kas balstīta pieredzē un jutekliskajā izziņā. Viņš uzskatīja, ka pasaule ir organiska un caurstrāvota ar dzīvību, bet cilvēka zināšanas rodas no tiešas saskares ar dabu.

Viņa slavenākais darbs “Saules pilsēta” (*Civitas Solis*) ir utopisks politiskās filozofijas sacerējums, kurā aprakstīta ideāla sabiedrība ar kopīpašumu, kolektīvu audzināšanu un zinātnes centrālo lomu. Šis darbs bieži tiek salīdzināts ar Tomasa Mora “Utopiju” un tiek uzskatīts par vienu no klasiskajiem utopiskā sociālisma tekstiem.

Politiskās un reliģiskās darbības dēļ Kampanella nonāca konfliktā ar Spānijas varu un inkvizīciju. Par dalību sacelšanās plānos pret Spānijas kundzību Kalabrijā viņš tika ieslodzīts cietumā, kur pavadīja gandrīz 27 gadus. Ieslodzījuma laikā viņš sarakstīja lielāko daļu savu nozīmīgāko darbu.

Dzīves noslēgumā Kampanella pārcēlās uz Franciju, kur baudīja karaļa Luija XIII aizbildniecību un turpināja filozofisko un literāro darbību līdz pat savai nāvei Parīzē.

## Ārējās saites
Gudvins Barmbijs

**Gudvins Barmbijs** (; dzimis 1820. gadā, miris 1881. gadā) bija britu rakstnieks, žurnālists un sociālais domātājs, viens no agrīnajiem komunisma un utopiskā sociālisma pārstāvjiem 19. gadsimtā.

Barmbijs ir pazīstams ar mēģinājumu apvienot sociālistiskās un komunistiskās idejas ar kristīgo ētiku. Viņš uzskatīja, ka komunisms ir sabiedrības morālās un garīgās atjaunotnes forma, ko iespējams īstenot bez vardarbīgas revolūcijas, balstoties uz brālību, solidaritāti un mīlestību pret tuvāko.

Viens no viņa nozīmīgākajiem ieguldījumiem ir termina “komunisms” ieviešana un popularizēšana angļu valodā. Savos darbos un publikācijās Barmbijs centās skaidrot komunismu kā sociālu ideālu, kas saskan ar kristietības pamatprincipiem, pretstatā tā vēlākajām revolucionārajām un materiālistiskajām interpretācijām.

Barmbijs aktīvi darbojās žurnālistikā un izdeva vairākus periodiskos izdevumus, kuros propagandēja sociālās reformas, kritizēja industriālā kapitālisma radīto nabadzību un sociālo nevienlīdzību. Viņa idejas ietekmēja agrīno britu sociālistisko domāšanu, lai gan vēlāk tās aizēnoja marksisma pieaugums.

Mūsdienās Gudvins Barmbijs tiek uzskatīts par nozīmīgu, lai arī mazāk zināmu figūru sociālisma un komunisma ideju vēsturē, īpaši to humānistiskajā un reliģiskajā tradīcijā.

## Ārējās saites
Luijs Altusers

**Luijs Altusers** (; dzimis , miris ) bija franču filozofs un viens no ievērojamākajiem 20. gadsimta marksisma teorētiķiem, plaši pazīstams kā strukturālā marksisma pārstāvis.

Altusers centās pārlasīt Kārļa Marksa darbus, atdalot tos no humānistiskām un hegeliskām interpretācijām. Viņš ieviesa jēdzienu par “epistemoloģisko lūzumu” Marksa domāšanā, uzskatot, ka Marksa vēlīnie darbi veido zinātnisku pieeju sabiedrības analīzei, kas atšķiras no agrīnā humānisma.

Viens no Altusera nozīmīgākajiem ieguldījumiem ir ideoloģijas teorija un jēdziens par ideoloģiskajiem valsts aparātiem, ar kuriem tiek uzturētas un reproducētas sociālās attiecības (piemēram, izglītības sistēma, baznīca, ģimene, masu mediji). Viņš uzsvēra, ka ideoloģija darbojas nevis tikai apziņas līmenī, bet caur sociālajām praksēm un institūcijām.

Altusers ilgstoši strādāja *[[École normale supérieure]]* Parīzē, kur ietekmēja vairākus vēlāk ievērojamus domātājus, tostarp Mišels Fuko, Žaks Deridā un Pjērs Burdjē. Viņa teorētiskā darbība cieši saistījās ar Francijas Komunistisko partiju, lai gan viņa uzskati bieži izraisīja strīdus gan akadēmiskajā, gan politiskajā vidē.

Altusera dzīvi smagi ietekmēja garīgās veselības problēmas. 1980. gadā viņš psihotiskā stāvoklī nogalināja savu sievu Elēnu Altuseri, pēc kā tika atzīts par nepieskaitāmu un pārējo mūžu pavadīja izolācijā. Šis notikums būtiski ietekmēja viņa darbu uztveri, taču nav mazinājis viņa teorētisko nozīmi.

## Ārējās saites
Pjērs Burdjē

**Pjērs Burdjē** (; dzimis , miris ) bija franču sociologs, filozofs un antropologs, viens no ietekmīgākajiem 20. gadsimta sociālajiem teorētiķiem.

Burdjē ir pazīstams ar saviem teorētiskajiem jēdzieniem — habitusu, kapitāla formām (ekonomiskais, kultūras, sociālais un simboliskais kapitāls) un sociālā lauka analīzi. Šie jēdzieni ļauj analizēt, kā sociālās struktūras tiek reproducētas caur ikdienas praksēm, izglītību un kultūru, bieži vien nemanāmi nostiprinot sociālo nevienlīdzību.

Savā darbā Burdjē apvienoja empīriskus pētījumus ar teorētisku refleksiju. Viņš plaši analizēja izglītības sistēmu, parādot, kā skola veicina sociālās nevienlīdzības reproducēšanu, maskējot to kā individuālu nopelnu rezultātu. Viņa grāmata “Atšķirība” kļuva par klasisku darbu kultūras socioloģijā, demonstrējot, kā gaume un kultūras izvēles ir cieši saistītas ar sociālo šķiru struktūru.

Burdjē bija arī publiski aktīvs intelektuālis, kurš asi kritizēja neoliberālismu, sociālo netaisnību un mediju varu. Viņš uzsvēra sociālo zinātņu atbildību atmaskot simboliskās varas mehānismus un aizstāvēt sabiedrības mazāk aizsargātās grupas.

Lai gan Burdjē teorija bieži tiek uzskatīta par sarežģītu un terminoloģiski blīvu, tā ir būtiski ietekmējusi mūsdienu socioloģiju, antropoloģiju, izglītības pētījumus un kultūras analīzi visā pasaulē.

## Ārējās saites
Lorenco Žiberti

**Lorenco Žiberti** (; dzimis 1378. gadā, miris ) bija itāļu tēlnieks, zeltkalis, arhitekts un rakstnieks, viens no nozīmīgākajiem Renesanses māksliniekiem Florencē.

Žiberti visplašāk pazīstams kā Florences San Džovanni baptistērija bronzas durvju autors. 1401. gadā viņš uzvarēja slavenajā konkursā par baptistērija ziemeļu durvju izgatavošanu, pārspējot citus ievērojamus māksliniekus, tostarp Filipo Bruneleski. Šis notikums bieži tiek uzskatīts par vienu no renesanses mākslas sākumpunktiem.

Viņa ievērojamākais darbs — austrumu durvis, kas vēlāk ieguva nosaukumu “Paradīzes vārti”, — izceļas ar izsmalcinātu kompozīciju, telpisko perspektīvu un augstu tehnisko meistarību bronzas liešanā. Šajās durvīs Žiberti apvienoja antīkās mākslas principus ar renesanses telpas uztveri.

Papildus tēlniecībai Žiberti bija arī nozīmīgs mākslas teorētiķis. Savā darbā “*Commentarii*” viņš sniedza vienu no pirmajiem renesanses mākslinieku autobiogrāfiskajiem aprakstiem, kā arī pārdomas par mākslas vēsturi un estētiku.

Žiberti darbība būtiski ietekmēja turpmāko renesanses tēlniecības attīstību un atstāja paliekošu iespaidu uz tādiem meistariem kā Donatello un Mikelandželo.

## Ārējās saites
Bernardino Telesio

**Bernardino Telesio** (; dzimis 1509. gadā, miris 1588. gadā) bija itāļu filozofs un viens no nozīmīgākajiem Renesanses dabas filozofijas pārstāvjiem, kurš asi kritizēja viduslaiku aristotelisko sholastiku.

Telesio uzskatīja, ka dabas izziņai jābalstās nevis autoritātēs vai abstraktās metafiziskās konstrukcijās, bet gan tiešā pieredzē un jutekliskajā novērojumā. Viņš iestājās par principu, ka daba ir jāpēta “pēc tās pašas likumiem” (*iuxta propria principia*), neiesaistot teoloģiskus pieņēmumus.

Savā filozofijā Telesio postulēja divus pamatspēkus — siltumu un aukstumu —, kas darbojas uz pasīvo matēriju un nosaka visus dabas procesus. Šī pieeja būtiski atšķīrās no aristoteliskās formas un mērķcēloņu mācības un iezīmēja pāreju uz empīrisku dabas izziņu.

Viņa nozīmīgākais darbs “*De rerum natura iuxta propria principia*” (1565) kļuva par vienu no pirmajiem sistemātiskajiem mēģinājumiem izveidot no teoloģijas neatkarīgu dabas filozofiju. Lai gan daļa Telesio ideju tika kritizētas un vēlāk iekļautas Aizliegto grāmatu rādītājā, viņa darbi atstāja ievērojamu iespaidu uz turpmāko filozofijas attīstību.

Telesio domāšana būtiski ietekmēja Tomazo Kampanellu, kā arī veicināja agrīnā empīrisma un modernās zinātniskās metodes veidošanos Eiropas filozofijā.

## Ārējās saites
Kapteiņa meita

**"Kapteiņa meita"** () ir krievu rakstnieka Aleksandra Puškina vēsturiskais romāns, viens no nozīmīgākajiem viņa prozas darbiem.

Romāns tika publicēts 1836. gadā un balstīts uz reāliem vēsturiskiem notikumiem — Pugačova sacelšanās laiku Krievijas impērijā 18. gadsimta otrajā pusē. Puškins, gatavojoties darbam, rūpīgi pētīja arhīvu materiālus un tautas liecības, kas piešķīra stāstījumam augstu vēsturisko ticamību.

Darbs ir veidots kā atmiņu stāsts, kura galvenais varonis ir jaunais virsnieks Pjotrs Griņovs. Romānā savijas personīgā likteņa, mīlestības un goda tēmas ar plašu vēsturisku fonu. Viens no centrālajiem tēliem ir Jemeļjans Pugačovs, kuru Puškins attēlo daudzslāņaini, izvairoties no vienkāršota vērtējuma.

"Kapteiņa meita" izceļas ar lakonisku stilu, psiholoģisku precizitāti un humānismu. Darbs būtiski ietekmēja krievu reālistiskās prozas attīstību un joprojām ieņem nozīmīgu vietu krievu literatūras kanonā.

## Ārējās saites

* Pilns romāna teksts
Ruslans un Ludmila

**"Ruslans un Ludmila"** () ir krievu dzejnieka Aleksandra Puškina poēma, kas tiek uzskatīta par vienu no pirmajiem nozīmīgajiem viņa literārajiem darbiem un krievu romantisma klasiku.

Poēma tika publicēta 1820. gadā un balstīta uz krievu tautas pasaku, biļinu un viduslaiku varoņeposa motīviem. Darbā savijas fantastika, piedzīvojumu sižets, ironija un lirisms, kas raksturīgi Puškina agrīnajai daiļradei.

Sižeta centrā ir drosmīgais bruņinieks Ruslans, kurš dodas meklēt nolaupīto līgavu Ludmilu. Ceļojuma laikā viņš sastop burvjus, milžus un citus pasaku tēlus, pārvarot dažādus pārbaudījumus. Poēma vienlaikus parodē varoņeposa tradīcijas un apliecina autora meistarību valodas un ritma lietojumā.

"Ruslans un Ludmila" izraisīja pretrunīgu reakciju laikabiedru vidū, taču vēlāk tika atzīta par nozīmīgu pavērsienu krievu literatūras attīstībā. Pēc poēmas motīviem komponists Mihails Gļinka sacerēja tāda paša nosaukuma operu.

## Ārējās saites

* Pilns poēmas teksts
Pīķa dāma

**"Pīķa dāma"** () ir krievu rakstnieka Aleksandra Puškina stāsts, viens no ievērojamākajiem viņa prozas darbiem un krievu psiholoģiskās prozas klasika.

Stāsts publicēts 1834. gadā un apvieno reālistisku sadzīves attēlojumu ar mistikas un fatālisma elementiem. Darba centrā ir jaunais virsnieks Germans, kuru apsēdusi ideja uzzināt noslēpumaino trīs kāršu kombināciju, kas garantē uzvaru azartspēlēs. Šī apsēstība pakāpeniski noved viņu pie morālas degradācijas un neprāta.

Svarīga loma stāstā ir vecajai grāfienei, ar kuru saistīts leģendārais kāršu noslēpums. Puškins meistarīgi ataino varoņu psiholoģisko spriedzi, vainas apziņu un nejaušības lomu cilvēka liktenī, radot daudzslāņainu un simbolisku vēstījumu.

"Pīķa dāma" ir ietekmējusi ne tikai literatūru, bet arī citas mākslas nozares. Pēc stāsta motīviem Pēteris Čaikovskis sacerēja tāda paša nosaukuma operu, kas kļuva par vienu no pasaules operrepertuāra klasiskajiem darbiem.

## Ārējās saites

* Pilns stāsta teksts
Kaukāza gūsteknis

**"Kaukāza gūsteknis"** () ir krievu dzejnieka Aleksandra Puškina romantiska poēma, viens no nozīmīgākajiem viņa agrīnajiem darbiem.

Poēma tika publicēta 1822. gadā un tapusi Puškina dienvidu trimdas laikā. Darbā atspoguļojas romantisma estētikai raksturīgā brīvības, vientulības un iekšējā konflikta tematika, kā arī eksotiskais Kaukāza dabas un vietējo tautu dzīves attēlojums.

Sižeta centrā ir krievu virsnieks, kurš, vīlies sabiedrībā un dzīvē, nonāk kalniešu gūstā. Viņu iemīl jauna čerkesu meitene, kura palīdz gūsteknim izbēgt, pati upurējot savu laimi. Poēma apvieno lirismu ar dramatisku spriedzi un izceļ indivīda traģisko vientulību.

“Kaukāza gūsteknis” nostiprināja Puškina reputāciju kā ievērojamam romantisma dzejniekam un ietekmēja turpmāko krievu literatūras attīstību, īpaši tā saukto “Kaukāza tēmu”.

## Ārējās saites

* Pilns poēmas teksts