open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Senaustrumslāvu valoda

**Senaustrumslāvu valoda** (, , ), agrāk saukta par **senkrievu valodu** (*рѹсьскъ ѩзыкъ* — 'rusu valoda', , , ), bija 7. gadsimtā no slāvu pirmvalodas atdalījusies valoda, ko līdz 15. gadsimtam Kijivas Krievzemē un turpmākajās valstīs lietoja tur dzīvojušās austrumslāvu ciltis. Valodas pierakstam izmantoja kirilicu, bet pirmskristietības laikmetā tai, iespējams, bija pirmskirilicas rakstība, taču pierādījumi tam pašlaik nav atrasti, tomēr ir raksti glagolicā.

Līdztekus senaustrumslāvu valodai kā literārā valoda šajās zemēs lietota arī baznīcslāvu valoda, kuras rakstu paraugi ir saglabājušies kopš 10. gadsimta. No senaustrumslāvu valodas cēlušās mūsdienu austrumslāvu valodas — baltkrievu, krievu, rusīnu un ukraiņu valoda.

## Atšķirības
[thumb|[Baltu-slāvu valodas|Baltu-slāvu valodu senums (katrs 'dakšiņas' zariņš apzīmē citu valodu)]]

Senaustrumslāvu valoda fonētikas un gramatikas ziņā būtiski atšķiras no mūsdienu austrumslāvu valodām. Pirmsrakstniecības periodā notikušo fonētisko izmaiņu dēļ arī pati senaustrumslāvu valodas fonētika atšķiras no tās priekšteces slāvu pirmvalodas. Šo izmaiņu sākums ir novērojams jau agrīnākajos senaustrumslāvu valodas rakstveida avotos. Tālāk pārmaiņas turpinājās senaustrumslāvu valodā, no kuras pakāpeniski atdalījās krievu, ukraiņu un baltkrievu sarunvaloda, kas līdz 16.—17. gadsimtam sasniedza atsevišķu, bet cieši radniecīgu valodu īpašības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Andrejs Dižbite

**Andrejs Dižbite** (, dzimis , miris ) bija latviešu izcelsmes PSRS valsts darbinieks, čekists. Padomju Krievijas Milicijas galvenās pārvaldes priekšnieks (1918—1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis Ugāles pagastā bezzemnieku ģimenē. 1906. gadā pārcēlās uz Rīgu, kur no 1908. gada strādāja par grāmatvedi. 1912. gadā kļuva par LSD biedru. 1914. gada 28. novembrī Dižbiti arestēja un izsūtīja uz Narimas novadu (mūsdienās Tomskas apgabals). 1916. gadā viņš no izsūtījuma izbēga, nelegāli strādāja Jekaterinburgā, vēlāk Samarā. Pirms Februāra revolūcijas pārcēlās uz Petrogradu un darbojās kā partijas aģitators, organizējot mītiņus un nemierus.

Pēc monarhijas gāšanas pārcēlās uz Rīgu, darbojās latviešu komunistu avīzē "Cīņa" un avīzes "Okopnaja Pravda" redkolēģijā. Pēc Rīgas krišanas pārcēlās uz Petrogradu, Oktobra revolūcijas laikā atradās Smoļnijā. Naktī no 24. uz 25. oktobri devās uz Tartu un Cēsīm, organizējot latviešu strēlnieku sūtīšanu uz Petrogradu. No 1918. gada 1. augusta līdz 1919. gadam bija Padomju Krievijas Milicijas galvenās pārvaldes priekšnieks. Vēlāk darbojās VĀK karaspēka daļās, no 1920. gada — komisārs Budjonnija 1. kavalērijas armijā. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām strādāja PSRS Ārējās tirdzniecības sistēmā.

Pēc Otrā pasaules kara pārcēlās uz Latviju, miris 1966. gada 29. decembrī Rīgā.
Brandeļi

**Brandeļi** ir ciems Valmieras novada Kocēnu pagastā. Atrodas Valmieras dienvidrietumu pievārtē Jumāras upes krastos, pie autoceļa A3 (Inčukalns—Valmiera—Igaunijas robeža (Valka)).

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Līči (Kauguru pagasts)

**Līči** ir ciems Valmieras novada Kauguru pagastā. Atrodas pie Miegupes ietekas Gaujā, pie autoceļa P20 (Valmiera—Cēsis—Drabeši).

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Dziedzerepitēlijs

thumb|right|Dziedzerepitēlijs
**Dziedzerepitēlijs** ir viens no epitēlijaudu veidiem, tas veido dziedzerus. Dziedzerepitēliju iedala 2 apakšgrupās — ārējās sekrēcijas un iekšējās sekrēcijas dziedzerepitēlijs. Pēc uzbūves to iedala arī vienkārtas un daudzkārtas dziedzerepitēlijā. Vienkārtas dziedzerepitēlijs atrodas tievās zarnas sienā un citās gremošanas trakta daļās. Tā funkcija ir gļotu izdalīšana. Savukārt daudzkārtu dziedzerepitēlijs veido sviedru, asaru dziedzerus, dzimumdziedzerus u.c. Tā funkcija ir sviedru, asaru, gļotu u.c. sekrētu izdalīšana.
Dziedzerepitēlijs var veidot gan iekšējās sekrēcijas (endokrīnos), gan ārējās sekrēcijas (eksokrīnos) dziedzerus.

## Sekrēcijas veidi
Ja sekrēts nokļūst uz ķermeņa ārējās virsmas vai kāda orgāna dobumā, to sauc par ārējo sekrēciju. Šūnas izdala:
# Neorganiskās vielas, kuras šūnu atstāj tādas pašas, kā iekļuvušas organismā (H2O u.c.)
# Vielmaiņas gala produktus (CO2)
# Sekrētus jeb šūnā sintezētās bioloģiski aktīvās vielas

Sekrēts izdalās trijos veidos:
# **Merokrīnā veidā** — sekrēts izdalās no šūnas eksocitozes ceļā. Sekretorās granulas saplūst ar plazmatisko membrānu un izdala saturu ārpus šūnas. Šis sekrēcijas veids ir visbiežāk sastopams, piemēram, siekalu dziedzeros.
# **Apokrīnā veidā** — no šūnas atraujas apikālais gals ar visu sekrētu. Tādā veidā notiek sekrēcija piena dziedzerī un sviedru dziedzeros.
# **Holokrīnā veidā** — šūna pārpildās ar sekrētu un pārplīst. Šajā gadījumā šūna sekretē tikai vienu reizi un bojā gājušās šūnas aizvieto jaunas. Tās veidojas cilmes šūnu diferenciācijas rezultātā. Šāda veida sekrēcija notiek tauku dziedzeros.

## Atsauces
FC Sion

***FC Sion***  ir Šveices futbola klubs no Sjonas. Klubs ir dibināts 1909. gadā, pašlaik spēlē Šveices Superlīgā. Mājas spēles komanda aizvada *[[Tourbillon]]* stadionā, kur ir 14&nbsp;283 skatītāju vietas.  Klubs ir divas reizes kļuvis par Šveices čempioniem, kā arī 13 reizes izcīnījis Šveices kausu.  

## Sasniegumi
* **[[Šveices futbola Superlīga|Šveices Superlīga]]**
** Čempioni (2): 1991–92, 1996–97
** Vicečempioni (2): 1990–91, 1995–96
* **Šveices kauss**
** Kausa ieguvēji (13): 1964–65, 1973–74, 1979–80, 1981–82, 1985–86, 1990–91, 1994–95, 1995–96, 1996–97, 2005–06, 2008–09, 2010–11, 2014–15
** Finālisti (1): 2016–17
* **Šveices superkauss**
** Finālisti (1): 1986
* **Šveices Nacionalā B līga / Izaicinājuma līga**
** Čempioni (2): 1969–70, 2023–24
** Vicečempioni (3): 1961–62, 1999–2000, 2005–06

## Latvijas futbolisti
No 2009. līdz 2016. gadam komandu pārstāvēja Latvijas vārtsargs Andris Vaņins. No 2018. gada jūlija līdz 2021. gada augustam komandu pārstāvēja Latvijas uzbrucējs Roberts Uldriķis. 

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā kluba vietne
Ernsts Jāksons

**Ernsts Rūdolfs Jāksons** (dzimis  Rīgā, miris  Ņujorkā) bija Igaunijas diplomāts. Igaunijas "diplomātijas patriarhs". Diplomāts ar, iespējams, visilgāko nepārtraukta diplomāta darba stāžu pasaulē (vairāk nekā 70 gadi).

Studējis Latvijas Universitātē (ekonomiku), Tartu Universitātē (tieslietas). ASV absolvējis Kolumbijas Universitāti.

20. gadsimta 20. gados strādājis Igaunijas sūtniecībā Rīgā, no 1928. līdz 1929. gadam — Igaunijas Ārlietu ministrijā, pēc tam sācis strādāt Ņujorkā, ASV, Igaunijas diplomātiskajā dienestā. 1939. gadā kļuvis par konsulu Igaunijas ģenerālkonsulātā Ņujorkā, turpināja darbību arī pēc Igaunijas okupācijas. 1965. gadā kļuvis par ģenerālkonsulu (amatā līdz 1991. gadam). Pēc tam bija Igaunijas vēstnieks ASV divus gadus (līdz 1993. gadam). No 1991. līdz 1994. gadam Jāksons bija Igaunijas pastāvīgais pārstāvis un vēstnieks ANO.

Jāksons veicināja sadarbību Rietumvalstīs starp Baltijas valstu diplomātijas pārstāvjiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Apraksts

**Apraksts** ir priekšmeta vai parādības atveidojums nelielā laika sprīdi. Īpašs apraksta paveids ir dabas ainava. Galvenais aprakstam ir aprakstīt kāda priekšmeta, cilvēka vai dzīvas būtnes ārējās pazīmes un būtiskākās īpašības.

Aprakstā vajadzētu atbildēt uz šādiem jautājumiem:

## Atsauces
Bernava pie Berlīnes

**Bernava pie Berlīnes** () ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Barnimas apriņķī, apmēram 10 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Berlīnes.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1232. gadā. Pilsēta strauji attīstījās līdz Trīsdesmitgadu karam. 1842. gadā pie Bernavā pie Berlīnes tika ierīkota dzelzceļa līnijas. Starp pasaules kariem pilsētā tika ierīkota BAUHAUS ietekmē esoša Vācijas arodbiedrību federācijas (*Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund*) skola. Nacistu laikā tā tika rekvizēta un tajā ierīkoja SS apmācības centru. 20. gadsimta septiņdesmitajos gados liela daļa no vecpilsētas apbūves tika nojaukta, vietā uzceļot paneļu mājas. VDR laikos pie pilsētas atradās liela Padomju armijas karabāze.

## Ekonomika
Pilsēta ir gāzesvada JAGAL mezgla punkts.

## Atsauces

## Ārējās saites
Trušbandikuti

**Trušbandikuti** (*Macrotis*) ir vienīgā mūsdienās dzīvojošā **trušbandikutu dzimtas** (*Thylacomyidae*) ģints, kas apvieno divas sugas, no kurām mazais trušbandikuts (*Macrotis leucura*), visticamākais, 1950. gados ir izmiris. Arī  lielā trušbandikuta (*Macrotis lagotis*) izdzīvošana mūdienās ir apraudēta. Dzimtā ir arī divas aizvēsturiskas izmirušas ģintis.

## Kopīgās īpašības
[thumb|left|240px|[Mazais trušbandikuts (*Macrotis leucura*)]]
Trušbandikutiem ir kompakti, apaļīgi ķermeņi ar arkveidā izliektu muguru, atgādinot grauzējus. To purniņi ir gari, smalki un smaili, ausis garas un stāvas, līdzīgas truša ausīm, caur kurām dzīvnieciņi atvēsina ķermeni. Priekškājas īsas un smalkas, pakaļkājas izteikti garākas, aste gara, tieva un pūkaina, daudz garāka nekā to tuvākajiem radiniekiem bandikutiem. Arī kažociņš ir mīkstāks un zīdaināks. Kā jau abu sugu nosaukums norāda, lielākais ģintī ir lielais trušbandikuts, kura ķermeņa garums, asti neieskaitot, ir  250—550 mm, aste 200—290 mm, svars 600—2500 grami. Mazā trušbandikuta ķermeņa garums ir 200—270 mm, astes garums 120—170 mm, svars 311—435 g. Ausis trušbandikutiem ir ļoti garas, tās ir apmēram 50—66% no ķermeņa garuma.

Trušbandikuti ir naktīs aktīvi dzīvnieki, tiem ir labi attīstīta oža un redze, kas piemērota redzēšanai tumsā. Tie ir visēdāji, kas galvenokārt pārtiek no kukaiņiem, to kāpuriem, zirnekļiem, bet barojas arī ar sēklām, augļiem, sīpoliem, sēnēm un ļoti maziem mugurkaulniekiem. Trušbandikutiem nav nepieciešams dzert ūdeni, uzēnmot nepieciešamo šķidrumu ar barību. Barību tie atrod, ar priekšķepām rokot zemi un to uzlaizot ar savu ļoti garo mēli. 

## Sistemātika
**Trušbandikutu dzimta** (*Thylacomyidae*)
***Trušbandikutu ģints** (*Macrotis*)
**Lielais trušbandikuts (*Macrotis lagotis*)
**†Mazais trušbandikuts (*Macrotis leucura*)
*† *Ischnodon*
**† *Ischnodon australis*
*† *Liyamayi*
**† *Liyamayi dayi*

## Atsauces

## Ārējās saites
*Thylacomyidae (Greater Bilby)
*ADW: Thylacomyidae
Monologs

[thumb|Aktieris [Kristofers Volkens saka monologu 1984. gadā|250x250px]]
**Monologs** ( (*mónológo*s), no *μόνος* (*mónos*) — 'viens' un *λόγος* (*lógos*) — 'runa') ir vienas personas publiska runa literārā darbā, domu atstāsts vai dziedājums, kas nav saistīts ar citu personu replikām vai dialogu. Monologs ir samērā gara nepārtraukta vienas personas runa, kas veidota pēc noteiktas kompozīcijas, piemēram, daiļdarbā, uz skatuves vai dziedājums operā. Tas ir saziņas veids, kurā tiek akcentēts runas autors, tajā ir svarīgi izmantot tos valodas līdzekļus un izteiksmes paņēmienus, kas tam ir raksturīgi.

Iekšējais monologs ir pārdomas sevī, iekšējā runa; viena varoņa domu attēlojums, kas netiek izteikts skaļi. Tā nav paredzēta saziņai ar citiem cilvēkiem, bet nodrošina personas domāšanas procesu.

Parasti monologs saistās ar daiļliteratūru vai skatuves mākslu, un to izmanto tēlojamās personas domu, izjūtu, pārdzīvojumu, kā arī rakstura savdabības atklāsmei. Publiska runa arī ir uzskatāma par monologu, jo tā ir viena cilvēka runa, kas paredzēta plašākai publikai.

Monologs pēc struktūras un izmantotajiem izteiksmes līdzekļiem atšķiras no citiem saziņas veidiem:

* tas ir kompozicionāli pārdomāts; monologa kompozīcija var būt ļoti dažāda, tai ļoti precīzi ir jāatspoguļo monologa galvenā ideja;
* teksta struktūra ir viengabalaina;
* monologā biežāk sastopami gari teikumi, kā arī saliktu teikumu konstrukcijas;
* teikumiem raksturīgs pilns gramatiskais centrs;
* lielākoties tiek izmantoti stāstījuma un izsaukuma teikumi;
* monologā biežāk nekā citos saziņas veidos sastopami retoriski jautājumi;
* tiek izmantota uzrunas konstrukcija – monologa runātājs mēdz uzrunāt sevi vai arī plašāku klausītāju auditoriju;
* bieži tiek izmantoti vienskaitļa 1. un daudzskaitļa 3. personas vietniekvārdi;
* monologā ir sastopamas partikulas un izsauksmes vārdi, kas pauž emocijas;
* darbības vārds bieži tiek lietots nākotnes formā.

## Atsauces
Klimatogramma

thumb|220x220px|Mēnešu vidējās gaisa temperatūras un nokrišņu daudzuma klimatiskās standarta normas (1991.-2020. gads)
**Klimatogramma** ir grafiks, kurā attēlo kādas noteiktas vietas gaisa temperatūras un nokrišņu sadalījumu noteiktā laika periodā, piemēram, nedēļā, mēnesī, gadā. Parasti klimatogramma parāda vidējā gaisa temperatūru un nokrišņu daudzumu.

Dažkārt klimatogramma tiek papildināta ar maksimālo, minimālo, vidējo maksimālo un vidējo minimālo temperatūru rādītājiem, iztvaikošanas, mitruma koeficientiem u. c. Kolonnas parasti norāda nokrišņu daudzumu, bet līnija — vidējo temperatūru.

Klimatogramma jeb **ombrotermiskā diagramma** sniedz uzskatāmu un informatīvu priekšstatu par dotās vietas termorežīmu un mitruma režīmu, kuru ieteicis vācu-krievu botāniķis un ekologs Heinrihs Valters. Šajā diagrammā uz horizontālās ass atliek mēnešus. Vertikālās asis ir divas — mēneša vidējās temperatūras un mēneša nokrišņu summas atainošanai, pie tam šo asu mērogu attiecība ir 1:2. Mitros (humīdos) laika apstākļos nokrišņu līkne grafikā atrodas virs temperatūras līknes. Šo līkņu pretējs izvietojums liecina par sausiem (arīdiem) apstākļiem. Parasti ombrotermiskajā diagrammā atzīmē dažādu papildu informāciju, piemēram, norāda laika posmu, kurā dienas vidējā temperatūra ir negatīva, sniedz gada vidējo temperatūru, nokrišņu summu u.t.t.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pāvels Reifmans

**Pāvels Reifmans** (; dzimis , miris ) bija filoloģijas zinātņu doktors, Tartu Universitātes emeritētais profesors.

## Biogrāfija
Dzimis 1923. gadā Ukrainas pilsētā Umaņā. 1940. gadā Ļeņingradā ar izcilību beidzis vidusskolu un iestājies Ļeņingradas Universitātes filoloģijas fakultātē. 1941. gadā vasarā kā brīvprātīgais iestājies zemessardzē.  Visu kara laiku bijis frontē un demobilizēts tika 1945. gadā. 1949. gadā pabeidzis Ļeņingradas universitāti. Ebreju diskriminācijas dēļ Ļeņingradā darbu nav atradis un devies strādāt uz Pleskavu par pasniedzēju Pedagoģiskajā institūtā.

## Zinātniskā darbība
Strādājot Pleskavā, uzrakstījis zinātņu kandidāta disertācijas: «„Отечественные записки“ 1840-х годов (период участия в журнале Белинского)» ( un 1953. gadā to aizstāvējis Ļeņingradas Universitātē. Tai pašā gadā pārcēlies dzīvot uz Igaunijas pilsētu Tartu. Vispirms strādājis Tartu Skolotāju institūtā, bet no 1959. gada Tartu Universitātē. 1963. gadā kļuvis par krievu literatūras fakultātes docentu. 1973. gadā, pēc doktora disertācijas aizstāvēšanas, kļuvis par profesoru. 1993. gadā ievēlēts par emeritēto profesoru. P. Reifmans lasījis lekcijas par šādiem tematiem: krievu literatūras vēsture 19. gadsimta otrā pusē, krievu un padomju žurnālistikas vēsture, krievu kritikas vēsture, krievu un padomju cenzūras vēsture.

P. Reifmana četras grāmatas un daudzi desmiti literatūrzinātniskie raksti padarīja viņu par pasaulē atpazīstamu krievu literatūras zinātnieku.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Pāvela Reifmana mājas lapa
ANO vispārējā konvencija par klimata pārmaiņām

thumb|Konvencijas logotips
thumb|Konvencijas dalībvalstis
**ANO vispārējā konvencija par klimata pārmaiņām** ir Apvienoto Nāciju Organizācijas izveidots daudzpusējs starpvalstu līgums ar mērķi globāli koordinēt un organizēt klimata pārmaiņu izraisošo izmešu samazināšanu un dalībvalstu spēju pielāgoties esošam un nākotnes klimata pārmaiņām. Līgums tika parakstīts 1992. gadā Rio Zemes samitā. Konvencija uzstāda vispārējos mērķus un uzdevumus, bet konkrētas darbības, plāni un atskaites punkti tiek pieņemti regulārās dalībvalstu sanāksmēs. Šos dokumentus sauc par protokoliem. 1997. gadā pieņemto Kioto protokolu ratificējušajām 35 rūpnieciski attīstītajām valstīm un Eiropas Kopienai līdz 2012. gadam bija jāsamazina oglekļa dioksīda emisija par 6% salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni, ko neizdevās īstenot. 2009. gadā Kopenhāgenā valstu pārstāvjiem neizdevās pieņemt saistošus mērķus, kas aizstātu Kioto protokolu. 2015. gada decembrī Parīzē 21. dalībvalstu konferencē panākta vienošanās, ka dalībvalstis līdz 2050. gadam  samazinās siltumnīcefekta gāzu izmešu daudzumu, lai nepieļautu globālo sasilšanu, kas pārsniegtu divus grādus pēc Celsija salīdzinājumā ar pirmsindustriālo laikmetu. Vienošanās daļēji ir tiesiski saistoša, bet daļēji brīvprātīga.

## Atsauces
Konstantīns fon Veiss

**Konstantīns fon Veiss** (,  — ) bija vācbaltu virsnieks, Pirmā pasaules un Igaunijas atbrīvošanas kara dalībnieks.

## Dzīvesgājums

Dzimis Carskojo Selo, netālu no Pēterpils baltvācu luterāņu ģimenē. Dienestu Krievijas impērijas armijā sāka 1895. gada 1. septembrī. Vispārējo militāro izglītību ieguva, dienot Pāžu korpusā. Pēc mācību pabeigšanas turpināja dienestu kā virsnieks 4. leibgvardes strēlnieku pulkā, 1909. gadā sasniedza kapitāna dienesta pakāpi.

Ar 4. leibgvardes strēlnieku pulku piedalījās Pirmajā pasaules karā, no 1915. gada pulkvedis. 1917. gadā komandēja 4. Kaukāza kājnieku pulku.

Pēc Oktobra revolūcijas pameta Krievijas armiju, pievienojies ģimenei Igaunijā. 1918. gadā iestājās dienestā Igaunijas armijā un novembrī sāka vācbaltu vienības — Baltijas bataljona (*Baltenbataillon*) (no 1919. gada aprīļa pulks (*Baltenregiment*)) formēšanu, komandējot šo vienību līdz pat Igaunijas atbrīvošanas kara beigām 1920. gadā, kad pulku izformēja un Veiss pameta dienestu armijā.

Pēc dienesta nodarbojās ar saimniekošanu ģimenes lauksaimniecībā Igaunijā. Baltvācu repatriācijas laikā 1939. gadā pameta Igauniju, apmetoties ar ģimeni Rietumprūsijā, darbojās kā pilnvarotais agrārajos jautājumos. Ziemā no 1944. uz 1945. gadu ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz rietumiem. Dzīvoja Holšteinā, savukārt 1955. gadā pārcēlās uz Augsburgu, kur miris 1959. gadā.

## Atsauces
Padujas Universitāte

**Padujas Universitāte** (, UNIPD) ir publiska universitāte Padujā, Itālijā.

Dibināta 1222. gadā. Viena no vecākajām universitātēm pasaulē un otra vecākā Itālijā (vecākā ir Boloņas Universitāte). Universitāti dibināja liela studentu un profesoru grupa, kas pameta Boloņas Universitāti. Sākumā tajā pasniedza tieslietas un teoloģiju. No 15. līdz 18. gadsimtam šis bija galvenais izglītības centrs Venēcijas Republikā. Universitātē strādājuši tādi ievērojami zinātnieki kā Galileo Galilejs, Andreass Vezālijs, Pjetro Pomponaci.

Mūsdienās viena no vadošajām universitātēm Itālijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Adria Airways

***Adria Airways*** bija Slovēnijas lidsabiedrība. Tā nodrošināja regulāros un čarterlidojumus galvenokārt Balkānos un Eiropā.

Nodibinot Igaunijas *[[Nordic Aviation Group]]*, *Adria Airways* nodrošināja tehnisko atbalstu jaunajam uzņēmumam.

2019. gada 30. septembrī *Adria Airways* tiesā iesniedza bankrota pieteikumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
OA-4

thumb|right|180px|''Atlas V'' ar ''Cygnus'' starta laukumā
***OA-4***, saukts arī par ***Spaceship Deke Slayton II*** ir ASV uzņēmuma *[[Orbital ATK]]* kravas kosmosa kuģa *[[Cygnus (kosmosa kuģis)|Cygnus]]* Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) apgādes misija NASA programmā *[[Commercial Resupply Services]]*. Tas palaists 2015. gada decembrī.
Kosmosa kuģis nosaukts astronauta Donalda Sleitona vārdā.

Iepriekšējais *Cygnus* *[[Orb-3]]* tika zaudēts nesējraķetes *[[Antares 130]]* avārijā 2014. gada oktobrī. Šoreiz kosmosa kuģa palaišanai izmantoja nesējraķeti *[[Atlas V/401]]*. Pirmoreiz izmantota uzlabota *Cygnus* versija ar palielinātu  hermētisko kravas nodalījumu.

## Derīgā krava
Kosmosa kuģa hermētiskajā nodalījumā atradās 3349 kg kravas: lietas apkalpei (pārtika, apģērbs, higiēnas materiāli; 1181 kg), rezerves daļas stacijas iekārtām (1007 kg), zinātniskās ierīces, to skaitā nanopavadoņi un to izmešanas mehānismi (847 kg), datoru, foto un video iekārtas (87 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aprīkojums (227 kg). Kopējā kravas masa ar iepakojumu bija 3513 kg.

Ar *Cygnus* uz staciju nogādāti 18 nanopavadoņi (no tiem 12 *Flock-2e*) un to izmešanas mehānismi; pavadoņus paredzēs palaist brīvā lidojumā no stacijas *[[Kibo (SKS)|Kibo]]* moduļa.

## Lidojuma gaita
*Cygnus* tika palaists  21:44:56 UTC ar nesējraķeti *[[Atlas V/401]]* no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma *SLC-41*.

9. decembrī 11:19 UTC kosmosa kuģi satvēra ar stacijas manipulatoru, kuru vadīja Čells Lindgrēns. 14:26 UTC *Cygnus* bija pievienots pie *[[Unity (SKS)|Unity]]* moduļa apakšējās pieslēgvietas.

2016. gada 19. februārī 10:40 UTC ar *Canadarm2* *Cygnus* tika atvienots no *Unity* moduļa. 12:26 UTC tas palaists brīvā lidojumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Update: OA-4 Space Station Cargo Resupply Orbital ATK
* ORBITAL ATK CRS-4 MISSION OVERVIEW  NASA
* Cygnus OA-4  spaceflight101.com
Daugavas province

**Daugavas province** () bija viena no piecām Pleskavas guberņas provincēm, ko 1772. gadā izveidoja pēc Inflantijas vaivadijas inkorporācijas Krievijas impērijas sastāvā. Tās centrs bija Daugavpils (*Динабург*).

Pēc ķeizarienes Katrīnas II rīkojuma Daugavas provinci 1775. gadā likvidēja. Pēc administratīvās reformas 1776. gada 4. septembrī bijusī Daugavas province tika sadalīta Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķos, kopā ar agrākajām Polockas un Vitebskas provincēm to iekļāva jaundibinātajā Polockas guberņā.

## Atsauces
Vienkāršā pūslīšēde

thumb|Izsitumi uz apakšlūpas
**Vienkāršā pūslīšēde** (, *herpēs* — ‘ēde’, ) ir infekcijas slimība, kuru izraisa vienkāršais herpesvīruss (*herpes simplex virus*, HSV).

Parasti slimības izraisītie pūslīšveida izsitumi veidojas uz lūpām (izsitumus parasti sauc par aukstumpumpām) un ārējiem dzimumorgāniem. Izsitumi parasti izzūd pēc 2—4 nedēļām. Pēc laika perioda, kurā cilvēkam ir simptomi, var sekot periods bez simptomiem. Sākumā var būt smagāks stāvoklis (ar drudzi, muskuļu sāpēm, palielinātiem limfmezgliem, galvassāpēm). Laika gaitā aktīvās slimības perioda biežums un smagums samazinās.

Ir divu veidu vienkāršais herpesvīruss: 1. (HSV-1) un 2. tipa vienkāršais herpesvīruss (HSV-2). HSV-1 biežāk izraisa mutes dobuma infekcijas, savukārt HSV-2 — dzimumorgānu infekcijas, tomēr abas var izraisīt infekciju jebkurā ķermeņa daļā. Dzimumorgānu herpes tiek klasificētas kā seksuāli transmisīvās slimības. HSV var nonākt zīdaiņa ķermenī dzemdību laikā. Pēc infekcijas vīruss nonāk nervu šūnās, kur tās dzīvo visu dzīvi. Atkārtoti saslimt var, ja ir vāja imunitāte, stress, saules staru iedarbība.

Efektīvākā metode, ar kuras palīdzību var izvairīties no dzimumorgānu infekcijas, ir atturēšanās no vaginālā, orālā un anālā seksa. Risku saslimt nedaudz samazina prezervatīva lietošana. Cilvēki, kas ir inficējušies, infekcijas izplatīšanās ātrumu var samazināt, ik dienu lietojot pretvīrusu zāles. Nav izstrādāta vakcīna; ja cilvēks ir inficējies, slimība nav izārstējama.

Visā pasaulē ar HSV-1 vai HSV-2 ir inficēti 60—95% pieaugušo. Ar HSV-1 parasti inficējas bērnībā. Ar HSV-1 ir inficēti 70—80% cilvēku ar zemu sociālekonomisko statusu un apmēram 40—60% cilvēku ar paaugstinātu sociālekonomisko statusu. 2003. gadā ar HSV-2 bija inficējušies apmēram 536 miljoni cilvēku (16% visas pasaules iedzīvotāju), augstāki rādītāji bija starp sievietēm un jaunattīstības valstīs. Lielākā daļa ar HSV-2 inficēto cilvēku neapzinās, ka viņi ir inficējušies.

## Atsauces

## Ārējās saites

* DMOZ
Sjarhejs Saharavs

**Sjarhejs Saharavs** (, 1880—1954) bija Latvijas baltkrievu sabiedriskais darbinieks, publicists, etnogrāfs, folklorists un pedagogs. Tērbatas mācību apgabala tautskolu inspektors.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1880. gadā Polockā. Mācījās Polockas garīgajā skolā, pēc tam Vitebskas garīgajā seminārā, kur etnogrāfs, arheogrāfs, novadpētnieks Dmitrijs Dovgjallo nodeva savas zināšanas un pamudināja savu skolnieku iedziļināties savas tautas kultūrā, etnogrāfijā un folklorā.

Strādāja Pasienes skolā un Ludzas sieviešu draudzes skolā, 1905. gadā apprecējās ar Olgu Nikonoviču. Studēja tieslietas Jurjevas (Tartu) universitātē (1907—1911), vienlaicīgi klausījās Vēstures un filoloģijas fakultātes kursus un saņēma atļauju mācīt vēsturi un krievu valodu vidusskolā. Strādāja dažādās vietās Vitebskā. 1913. gadā Sjarheju Saharavu uzaicināja uz Jurjevu, lai ieņemtu tautskolu inspektora amatu. Rajonā bija 70 skolas.

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada jūnijā pārcēlās uz Borisovu Mogiļevas guberņā, vēlāk darbojās Viļānos un Ludzā, līdz 1922. gada janvārim bija ģimnāzijas direktors, vadīja Latvijas Republikas Izglītības ministrijas Baltkrievu izglītības pārvaldi Rīgā, 1924. gada februārī kļuva par Daugavpils baltkrievu ģimnāzijas direktoru. 1930. gados izveidoja nelielu krājumu «Город Лудза в прошлом и настоящем» (izdota Rīgā, 1935. gadā). Aktīvi piedalījās žurnāla «Вера и жизнъ» veidošanā.

Pēc baltkrievu ģimnāzijas slēgšanas 1932. gadā Sjarhejs Saharavs devās pensijā un no 1935. līdz 1938. gadam vāca materiālus par Latvijas pareizticīgo baznīcu vēsturi un 1937. gadā izdeva grāmatu «Рижские православные архипастыри за сто лет (1836—1936)».
1939. gadā par personīgajiem līdzekļiem izdeva grāmatu «Православные церкви Латгалии».
1940. gadā izdeva grāmatu «Народное творчество латгалъских и илукстенских белорусов», 1. izdevumā — baltkrievu tautas dzeja, 2.—4. izdevumā iekļautas pasakas, leģendas, sakāmvārdi, dzejoļu stāsti, čestuškas un bērnu folklora.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 1. oktobrī līdz 1941. gada decembrim strādāja Rīgas Baltkrievu vakara vidusskolā. Vācu okupācijas laikā vadīja baltkrievu ģimnāziju Indras pagastā, no 1942. gada 1. oktobra līdz 1944. gada 28. jūnijam strādāja par baltkrievu valsts ģimnāzijas direktoru Zilupē.

Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā 9. jūlijā Saharavu arestēja un ieslodzīja Gulaga nometnē Kazahstānā (Karabasa, Batika).
Pēc atbrīvošanas viņš dzīvoja Ikšķilē, tad Katoļu ielā 33 Rīgā.

Miris no barības vada vēža 1954. gadā.

## Atsauces
*Materiāli no Ludzas Novadpētniecības muzeja fondiem.
Samuils Gurevičs

**Samuils Gurevičs** (dzimis  Ludzā, miris 1941. gadā) bija Latvijas ebreju ārsts, kas deva lielu ieguldījumu cīņā pret tuberkulozi, specializējās plaušu slimību ārstēšanā. Vienlaicīgi viņš arī bija Ludzas ģimnāzijas ārsts.

## Dzīvesgājums
Piedzima 1892. gadā bijušajā Ludzas apriņķī, slavena advokāta Solomona Gureviča ģimenē, ieguva augstāko medicīnisko izglītību Tērbatas (Tartu) universitātē, stažējās Austrijā, no kurienes atveda rentgena aparātu — pirmo Ludzas apkaimē.

Bija brīvi praktizējošs ārsts. 1929. gadā ierīkoja privātu slimnīcu. Savā slimnīcā, kurā bija 20 gultas, Samuils Gurevičs iekārtoja rentgena kabinetu, kā arī analīžu laboratoriju (pirmo reizi dokumentos šī slimnīca minēta 1930. gadā).

Gureviču 1925. gadā ievēlēja Ludzas pilsētas domē. Pēc tam viņš bija ievēlēts vēl divās nākamajās domēs, līdz pat 1934. gadam (nākamās vēlēšanas nenotika sakarā ar 15. marta valsts apvērsumu).

Kad sākās karš, Gureviča ģimene neevakuējās, jo domāja, ka vācieši Gureviču kā augsti kvalificētu speciālistu neaiztiks, taču kļūdījās. Pēc ienākšanaš Ludzā nacisti ierīkoja geto Tālavijas, Baznīcas, Pirmā Maija, un Mazā Ezerkrasta ielu rajonā, un sadzina tur visus vietējos ebrejus. Augusta beigās viņus visus nošāva. Atkāpjoties no Ludzas, nacisti uzspridzināja apriņķa slimnīcas un ģimnāzijas ēkas, kā arī nodedzināja ārsta Gureviča slimnīcu līdz pamatiem. Vecākie ludzānieši apstiprina, ka okupanti Gurevičam tiešām kādu laiku ļāvuši strādāt un nošāvuši Daugavpils geto tikai neilgi pirms atkāpšanās. Tieši kad un kur, nav zināms.

## Atsauces
Transaero

***Transaero*** () bija privāta Krievijas aviosabiedrība. 2015. gadā *Transaero* bija otra lielākā lidsabiedrība Krievijā un lielākā privātā aviokompānija, bet tā nonāca bankrota priekšā. Ar Krievijas valdības lēmumu, septembrī *[[Aeroflot]]* pārņēma uzņēmumu.

## Atsauces
Eskimosu—aleutu valodas

**Eskimosu—aleutu valodas** ir valodu saime, kas izplatīta Ziemeļamerikas ziemeļos un Čukču pussalā. Eskimosu–aleutu valodas dalās divās valodu grupās — eskimosu valodās un aleutu valodās. Aleutu valodu grupā ir tikai viena valoda — aleutu valoda, savukārt eskimosu valodu grupa dalās vēl divās dzīvo valodu grupās — jupiku valodās un inuītu valodās. Eskimoaleutu valodu saimes ISO 639-5 kods ir esx.

Lielākās valodas pēc runātāju skaita ir grenlandiešu valoda (prot 54 tūkstoši) un inuītu valoda (40 tūkstoši).

## Klasifikācija
* Aleutu valoda (200)
* Eskimosu valodas
**Jupiku valodas
***Alutīku valoda (200)
***Juitu valodas
****Unazigmita (1200)
****Nivukagmita (60)
***Jupiku valoda (10 000)
**Sirenikas valoda †
**Inuitu valodas
***Grenlandiešu valoda (50 000)
***Inuktituta (36 000)
***Iņupiatu valoda (5600)

Iekavās aptuvenais runātāju skaits. † — mirusi valoda.

## Atsauces
Eskimosu valodas

**Eskimosu valodas** ir eskimosu—aleutu valodu saime lielākais atzars, kas izplatītas Ziemeļamerikas ziemeļos un Čukču pussalā Krievijā. Eskimosu valodas dalās divās dzīvo valodu grupās — jupiku valodās un inuītu valodās, kā arī tām tiek pieskaitīta mirusī Sirenikas valoda. 

Lielākās valodas pēc runātāju skaita ir grenlandiešu valoda (prot ap 54 tūkstošiem) un inuītu valoda (ap 40 tūkstošiem).

## Klasifikācija

*Inuitu valodas
**Grenlandiešu valoda (50 000)
**Inuktituta (36 000)
**Inuvialuktuna (3100)
**Iņupiatu valoda (5600)
*Jupiku valodas
**Alutīku valoda (200)
**Juitu valodas
***Unazigmita (1200)
***Nivukagmita (60)
**Jupiku valoda (10 000)
*Sirenikas valoda †

Iekavās aptuvenais runātāju skaits. † — mirusi valoda.

## Atsauces
Vīnkoki

**Vīnkoki** (*Vitis*) ir vīnkoku dzimtas ģints, kas ir vienīgā dzimta vīnkoku rindā. Ģintī ietilpst aptuveni 65 sugas. Plaši izmanto īsto vīnkoku (*Vitis vinifera*). No tā iegūst vīnogas, vīnu, rozīnes. Vīnogas, salīdzinoši ar pārējām sugām, diezgan daudz iegūst arī no Amerikas vīnkoka (*Vitis labrusca*), krastu vīnkoka (*Vitis riparia*), apaļlapu vīnkoka (*Vitis rotundifolia*) un Amūras vīnkoka (*Vitis amurensis*). Vēl plaši zināma suga ir lapsu vīnkoks (*Vitis vulpina*).

## Atsauces
SKS 46. ekspedīcija

**SKS 46. ekspedīcija** (*Экспедиция МКС-46*; *Expedition 46* jeb *ISS-46*) bija Krievijas, ASV un Eiropas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2015. gada decembra līdz 2016. gada martam.

## Apkalpe

## Iziešanas atklātā kosmosā

## Atsauces

## Ārējās saites

* 46. ekspedīcija NASA mājas lapā 
* 45./46. ekspedīcija Energija mājas lapā  
* 46./47. ekspedīcija Energija mājas lapā
Vilhelms Miklass

**Vilhelms Miklass** (; dzimis , miris ) bija labējs austriešu politiķis, trešais Austrijas prezidents no 1928. līdz Austrijas anšlusam 1938. gadā.

No 1905. līdz 1922. gadam strādāja par ģimnāzijas direkstoru. No 1907. gada — Reihsrātes loceklis. No 1923. līdz 1928. gadam bija Austrijas parlamenta spīkeris, bet 1928. gadā tika ievēlēts par Austrijas prezidentu. Neiejaucās politiskajos procesos, kad Austrijā nodibinājās autoritārais režīms. Politiski neveiksmīgi centās pretoties Austrijas anšlusam. Pēc anšlusa vairs nepiedalījās politikā.

## Ārējās saites
Vidaga

**Vidaga** ir ciems Smiltenes novada Virešu pagastā. Atrodas pie Vidagas upes ietekas Gaujā, pie autoceļa V411 (Velēna—Vireši).

Latvijas PSR laikā ciems attīstījās kā kolhoza "Vireši" centrs. Pie Vidagas atrodas dabas piemenekļu Vizlas lejteces atsegumi, Vidagas dolomīta atsegumi un Lejasbindu krauja.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Integratīvā medicīna

**Integratīvā medicīna** ir medicīnas novirziens, kas cenšas integrēt komplementārās un alternatīvās medicīnas ārstēšanas metodes ar modernās biomedicīnas izpratni par slimību patoģenēzi un veselības saglabāšanu. 
 
1999. gadā Ziemeļamerikas universitāšu izveidotais Integratīvās Medicīnas un Veselības Akadēmiskais Konsorcijs (*Academic Consortium for Integrative Medicine and Health*) savā integratīvās medicīnas definīcijā uzsver, ka tā no jauna apstiprina ārsta un pacienta attiecību svarīgumu, tās fokusā ir viss cilvēks, tā ņem verā zinātniskos pierādījumus, un tā lieto visus piemērotos ārstēšanas un dzīvesveida maiņas paņēmienus, veselības aprūpi un dažādas specialitātes ar mērķi sasniegt optimālu veselību un izveseļošanos. 
Integratīvā medicīna tiek uzskatīta par jaunu primārās veselības aprūpes modeli, kas uzsver cilvēka ķermeņa un personības labklājību un dziedēšanu visās tās bioloģiskajās, psiholoģiskajās, sociālajās un garīgajās dimensijās.

2015. gadā ASV valdība nodibināja Komplementārās un integratīvās veselības nacionālo centru (*National Center for Complementary and Integrative Health*, NCCIH), kura nolūks ir "ar stingru zinātnisku pētījumu palīdzību noteikt komplementāro un integratīvo ārstēšanas veidu noderību un drošību, kā arī dot sabiedrībai zinātniski pamatotu informāciju lēmumu pieņemšanai veselības aprūpē."

## Eiropā
2006. gadā Debrecenas universitāte publiskoja pētījuma rezultātus par netradicionālās medicīnas statusu Eiropas Savienības medicīnas augstskolās. Aptaujājot 265 medicīnas fakultātes Eiropas Savienības valstīs, tika atklāts, ka 40% augstskolu ir atvērtas dažu netradicionālās medicīnas metožu integrācijai.

Rīgas Stradiņa universitātes Integratīvās medicīnas laboratorija un Socioloģijas un tiesību zinātnes katedra, piesaistot Sabiedriskās domas un tirgus pētījumu centru SKDS, Rīgā veica pētījumu par netradicionālās medicīnas metožu izmantošanas pieredzi. Dati parādīja, ka Latvijas galvaspilsētā netradicionālo medicīnu izmanto 38% iedzīvotāju. Vairums to lieto profilakses nolūkos (46%), lai attīrītu organismu (27%), lai regulētu vielmaiņu un atgūtos no stresa (20%). Lielākā daļa aptaujāto rīdzinieku (65%) atzina, ka lieto netradicionālās medicīnas metodi paralēli klasiskajai, bet 18% pievērsušies tai, jo klasiskā medicīna nav devusi gaidīto efektu.
Savukārt Analītisko pētījumu un stratēģiju laboratorija ar auditorijas aptauju palīdzību 2006. gadā konstatēja, ka 49% Latvijas mediķu un farmaceitu atbalsta netradicionālas ārstēšanas metodes, 39% atbalsta tikai atsevišķos gadījumos, bet 12% ir kategoriski pret šādu pieeju.

## Atsauces

## Ārējās saites
* List of members of the Academic Consortium for Integrative Medicine & Health 
* 
*
Pauls Ariste

**Pauls Ariste** (; dzimis **Bergs** (*Berg*) , miris ) bija igauņu valodnieks. No 1954. gada — Igaunijas Zinātņu akadēmijas akadēmiķis.

## Dzīvesgājums
1929. gadā absolvēja studijas Tartu Universitātē. 1933. gadā sāka tajā docēt, no 1944. gada — profesors. 1939. gadā aizstāvēja doktora disertāciju "Hījumā dialekta skaņas" (*Hiiu murrete häälikud*). No 1944. līdz 1977. gadam vadīja TU Somugru valodu katedru. No 1957. līdz 1960. gadam vadīja Igaunijas Zinātņu akadēmijas VLI Somugru valodu sektoru.

Uzskatāms par vienu no igauņu fonētikas zinātnes pamatlicējiem. 1965. gadā dibināja starptautisku valodnieku žurnālu, kas kopš 1990. gada iznāk ar nosaukumu *Linguistica Uralica*, bija arī žurnāla galvenais redaktors. Pētījis igauņu, ižoru valodu, kā arī lībiešu valodu. Vācis materiālus par Latvijas čigānu valodu. Apmēram 1300 zinātnisku rakstu un 50 grāmatu autors.

Veicinājis latviešu valodnieku zinātnisko izaugsmi. 1998. gadā Tartu Universitātes Filozofijas fakultātē nodibināts Aristes Somugru tautu centrs. Kopš 2005. gada tiek pasniegta Paula Aristes medaļa.

## Pagodinājumi
* Latvijas Universitātes Goda doktors (1989), 
* Igaunijas PSR Nopelniem bagātais zinātnes darbinieks (1965)

## Atsauces
Gustavs Braše

**Gustavs Vilhelms Zigmunds Braše** (; dzimis , miris ), arī **Braže**, bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs, teologs,  valodnieks, literāts,  grāmatu izplatītājs. Latviešu valodas gramatikas terminu izstrādes veicinātājs, pirmais lietojis terminu ‘jaunlatvieši’ (*Jungletten*) pēc Jura Alunāna dzejoļu krājuma "Dziesmiņas" izlasīšanas. 

## Dzīvesgājums

Dzimis 1802. gadā luterāņu mācītāja Kristiāna Vilhelma Brašes ģimenē. No 1820. līdz 1822. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. Strādāja par mājskolotāju Vecsaulē (1823—1825), pēc tam bija Nīcas un Bārtas mācītājs no 1826. līdz 1870. gadam. Izplatīja 400 eksemplārus Jaunās Derības latviešu valodā.  Nīcā ierīkoja pirmo skolu. Viņš darbojās Latviešu literārajā biedrībā, no 1869. gada bija tās goda biedrs.
Sagatavojis latviešu-vācu (4000 vārdu) un vācu-latviešu (8000 vārdu) vārdnīcas.
Latviešu valodā ieviesa vairākus ģeometrijas terminus (piemēram, līnija, trijstūris, četrstūris, katete).

## Darbi
Ievērojamākais darbs — *Lettisches Wörterbuch* ("Latviešu vārdnīca"), kurā G. Braše izmantoja valodnieka Kārļa Kristiāna Ulmaņa atstātos materiālus.

### Bibliogrāfija
* "Īsa rēķināšanas mācība" (1835)
* "Kā Paleijas Jānis savu būšanu kopis" (1844)
* "Īsa pamācīšana latviešiem, kas savu valodu labāki grib pārzīt" (1857)
* "Mērīšanas mācība" (1862)

Gustavs Braše.jpg|Gustavs Braše vecumdienās
Īsa rēķināšanas mācība 1835.jpg|"Īsa rēķināšanas mācība" (1835)
Kā Paleijas Jānis savu būšanu kopis 1844.jpg|"Kā Paleijas Jānis savu būšanu kopis" titullapa (1844)
Īsa pamācīšana latviešiem, kas savu valodu labāki grib pārzīt 1857.jpg|Īsa pamācīšana latviešiem, kas savu valodu labāki grib pārzīt (1857)
Priekšzīmju krājums rakstītājiem 1859.jpg|Priekšzīmju krājums rakstītājiem (1859)


## Atsauces
Braže

**Braže** var būt:

* Baiba Braže (1966) — latviešu diplomāte un politiķe;
* Dzidra Braže (1936— 2009) — latviešu arfiste.
Plēsējsomaiņu dzimta

**Plēsējsomaiņu dzimta** (*Dasyuridae*) ir viena no divām mūsdienās dzīvojošām plēsīgo somaiņu kārtas (*Dasyuromorphia*) dzimtām, kas apvieno apmēram 75 mūsdienās dzīvojošas sugas, kuras tiek iedalītas 21 ģintī un divās apakšdzimtās. Daudzas no šīm sugām ir neliela auguma, apmēram peles lielumā. Lielākie dzimtā ir caumsomaiņi un velnsomaiņi. Plēsējsomaiņu dzimtas sugas sastopamas Austrālijā, Tasmanijā un Jaungvinejā, mājojot plašos zālājos, krūmājos, mežos un kalnos. Dažas sugas dzīvo tikai kokos, bet citas ir daļēji ūdens dzīvnieki.

## Izskats un īpašības
[thumb|left|240px|[Plankumainais caunsomainis (*Dasyurus maculatus*)]]
Lielākā daļa plēsējsomaiņu ir peles lielumā, bet dažas sugas ir krietni lielākas. Mazākā suga dzimtā ir garastainais peļsomainis (*Planigale ingrami*), kura ķermeņa garums var būt tikai 55 mm, svars 4,2 g. Lielākais ir Tasmanijas velns (*Sarcophilus harrisii*), kura ķermeņa garums ir 52—80 cm, svars līdz 12 kg. Apmēram tikpat liels ir arī plankumainais caunsomainis (*Dasyurus maculatus*), kura ķermeņa garums ir 38—76 cm, svars 7 kg. Mazā auguma plēsējsomaoņi ārēji atgādina peles un ciršļus, raksurīga ir gara aste un smails purniņš. Lielākā auguma sugas atgādina mangustus un caunas. 

Daudzas plesējsomaiņu sugas ir ļoti primitīvas, kurām ir daudz kopīgu īpašību ar aizvēsturiskajiem somaiņiem, no kuriem evolūcijas gaitā attīstījās arī ķenguri un bandikuti. Plēsējsomaiņiem visi pirksti ir katrs par sevi atsevišķi, toties daudziem citiem mūsdienu somaiņiem otrais un trešais pirksts ir saauguši kopā. Daudzām sugām ir arī primitīva, neattīstīta vēdera soma. Tā bieži ir tikai vienkārša ādas kroka, kas apņem zīdekļus. 

## Bioloģija
Plēsējsomaiņi galvenokārt ir kukaiņēdāji, bet tie barojas arī ar ķirzakām, augļiem un ziediem. Viens no dzimtas izņēmumiem ir Tasmanijas velns, kurš barojas ar mugurkaulnieku maitas gaļu.

Grūsnības periods ilgst 12—16 dienas, un atkarībā no sugas piedzimst 2—12 mazuļi. Mazā auguma sugas vairojas vismaz divas reizes gadā, bet lielākā auguma sugas parasti vairojas tikai vienu reizi gadā. Mazās sugas dzimumbriedumu sasniedz apmēram gada vecumā, lielākās nobriest apmēram divos gados. Pieaugušie īpatņi parasti ir vienpatņi.

## Sistemātika
[thumb|240px|[Mazais kuplastes peļsomainis (*Phascogale calura*)]]
**Plēsējsomaiņu dzimta** (*Dasyuridae*)
*Caunsomaiņu apakšdzimta (*Dasyurinae*)
**Caunsomaiņu cilts (*Dasyurini*)
**Peļsomaiņu cilts (*Phascogalini*)
*Šaurpēdaiņu apakšdzimta (*Sminthopsinae*)
**Plakangalvas peļsomaiņu cilts (*Planigalini*)
**Šaurpēdaiņu cilts (*Sminthopsini*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*ADW: Dasyuridae
*BBC Nature: Dasyurid marsupials
Tenu Karma

**Tenu Karma** (; dzimis , miris ) bija igauņu valodnieks, tulkotājs. No 1995. gada — Latvijas Zinātņu akadēmijas Goda loceklis.

Dzimis skolotāju ģimenē. 1951. gadā absolvējis Tartu Valsts universitāti. Līdz 1954. gadam strādājis laikrakstā *Traktoristi Hääl* ("Traktorista Balss"), pēc tam — tipogrāfijā. 1956. gadā pārcēlies uz dzīvi Rīgā. No 1956. līdz 1994. gadam strādājis Latvijas Universitātes bibliotēkā, kur vadījis sistematizācijas grupu. Latvijas Universitātē pasniedzis lībiešu filoloģiju.

Pētījis lībiešu valodu, līvu kultūru. Uzmanību pievērsis līvu, igauņu un latviešu sakariem. Ap 200 zinātnisku publikāciju autors.

1997. gadā apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1998. gadā — Igaunijas Baltās Zvaigznes ordeni. 2006. gadā saņēmis Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendiju, 2007. gadā — Ministru kabineta Atzinības rakstu.

## Atsauces
Pārstrautu Jānis

**Pārstrautu Jānis** (dzimis , miris ) bija latviešu publicists, mācītājs un valodnieks.

Mācījies Jelgavā, no 1874. līdz 1892. gadam ar pārtraukumiem studējis teoloģiju Tērbatas Universitātē. Pēc tam bija mācītājs Krievijā, Liepājā, Vārmē. 1920. gadā kļuvis akls. No 1921. gada dzīvojis Ģintermuižā Jelgavā.

Pārstrautu Jānis ieteica lietot galotni -ēt galotnes -ierēt vietā darbības vārdiem, neatbalstīja biedruzīmes lietošanu salikteņos. Sarakstīja grāmatu "Domas par tautiskās dzejas nodibināšanu".

## Atsauces
Čārlzs Sperdžens

**Čārlzs Hedons Sperdžens** (1834. gada 19. jūnijs — 1892. gada 31. janvāris) bija britu reformēto baptistu sludinātājs. Sperdžens vēl joprojām saglabā lielu ietekmi kristiešu vidū mūsdienās, kuru vidū viņš ir pazīstams kā "Sludinātāju Princis". Viņš bija izcils reformēto Baptistu sludinātājs, kurš aizstāvēja draudzi no liberāliem un pragmatiskiem tā laika uzskatiem, pieturoties pie 1689. gada Londonas Baptistu ticības apliecības.

Sperdžens 38 gadus kalpoja kā mācītājs Ņūparkas ielas kapelā (un vēlāk Metropoles tabernaklā) Londonā. Viņš bija iesaistīts vairākos strīdos ar Lielbritānijas Baptistu Savienību, kuru viņš vēlāk atstāja atšķirīgo uzskatu dēļ. 1867. gadā viņš uzsāka labdarības organizāciju, kura aktīvi darbojas joprojām mūsdienās. Viņš arī nodibināja mācītāju koledžu, kura pēc viņa nāves tika pārsaukta par Sperdžena Koledžu.

Sperdžens ir autors daudzām grāmatām, komentāriem, svētrunām, autobiogrāfijai, žurnāliem, dzejām un dziesmām. Daudzas no viņa svētrunām tika pierakstītas viņam sludinot un pārtulkotas daudzās valodās. Sperdžena svētrunas dziļi uzrunāja viņa klausītājus un tās precīzi spēja izskaidrot Svēto Rakstu nozīmi. Viņa runas māksla spēja noturēt viņa klausītāju uzmanību un daudzi kristieši šodien atzīst viņa svētrunas par labākajām kristīgajā literatūrā.
Merike Ritova

**Merike Ritova** (, dzimusi ) ir igauņu šahiste, šaha žurnāliste un trenere, starptautiskā korespondencšaha lielmeistare.

## Biogrāfija
1954.gadā beigusi vidusskolu un 1959. gadā — Tartu Universitātes Žurnālistikas fakultāti. No 1959. līdz 1978. gadam strādājusi Igaunijas radio par literāro redaktori, no 1978. līdz 1980. gadam — par redaktori izdevniecībā *Eesti Raamat*, bet no 1980. līdz 1991. gadam — par treneri bērnu jaunatnes sporta skolā. No 1992. gada Igaunijas korespondencšaha federācijas valdes locekle.

Šahu iemācījis spēlēt tēvs Oskars Kunings (1911—1997), kas arī bijis šahists un žurnālists. 1975. gadā Igaunijas šaha čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu, bet 1999. gadā — bronzas medaļu. 1976. gadā ieguvusi pirmo vietu Keresa piemiņas festivāla sieviešu turnīrā. Divas reizes (1993, 1994) bijusi otrā vietā Pasaules sieviešu veterānu čempionātā.

Sekmīgi piedalījusies korespondencšaha sacensībās. Ieguvusi bronzas medaļu 2. Pasaules sieviešu korespondencšaha čempionātā (1972—1977) un sudraba medaļu 3. Pasaules sieviešu korespondencšaha čempionātā (1978—1984). PSRS izlases sastāvā ieguvusi zelta medaļu ICCF 3. sieviešu korespondencšaha olimpiādē (1886—1992).

## ICCF tituli
* ICCF dāmu starptautiskā meistare (1976);
* ICCF dāmu starptautiskā lielmeistare (1997).

## Darbi
* Rõtova, Merike. Male Eestis 1965—1969. Tallinn: Eesti Raamat, 1972.
* Rõtova, Merike. Male Eestis 1970—1976. Tallinn: Eesti Raamat, 1982.
* Mälestusi Paul Keresest. Rotova, Merike: Verlag: Tallinn, Eesti Raamat, 1983
* Male Eestis 1977—1983 Koostanud Merike Rõtova Eesti Raamat 1986
* Male Eestis 1984—1991 Koostajad: Ülar Lauk, Merike Rõtova ja Kristjan Sander ; toimetaja Andres Adamson ; kaanekujundus: Lemmi Kuulberg] Tallinn: Argo : Tartu Ülikooli Maleklubi, 2014

## Atsauces

## Ārējās saites
Dāvids Hofšovics

**Dāvids Hofšovics** (dzimis 1878. gadā Bauskā, miris 1936. gada 18. aprīlī) bija akciju sabiedrības “Savienotās dzirnavas Hofšovics un Štābens” dibinātājs un līdzīpašnieks. Inženiera izglītību ieguvis Vācijā. Pēc uzņēmuma maksātnespējas pasludināšanas 1931. gadā palicis tajā strādāt par tehnisko direktoru.

## Atsauces
Vilksomaiņu dzimta

**Vilksomaiņu dzimta** (*Thylacinidae*) ir izmirusi plēsīgo somaiņu kārtas (*Dasyuromorphia*) dzimta, kas apvieno 14 izmirušas Austrālijas somaiņu sugas. Vienīgā suga, kas izdzīvoja līdz modernajiem laikiem, ir Tasmanijas vilks (*Thylacinus cynocephalus*), kurš izmira 1936. gadā. Vilksomaiņu dzimtas sugas bija izplatītas Austrālijas centrālajā un ziemeļdaļā, kā arī Jaungvinejā un Tasmanijas salā. To tuvākie radinieki ir plēsējsomaiņu dzimtas (*Dasyuridae*) sugas.

## Kopīgās īpašības
Vilksomaiņu dzimtas sugas bija nelieli vai vidēji lieli plēsīgie somaiņi, vizuāli atgādinot suņus. Mazākie bija apmēram caunsomaiņu lielumā, bet vilksomainis *[[Thylacinus potens]]* bija nedaudz masīvāks nekā Tasmanijas vilks, toties vislielākais no visiem vilksomaiņiem ir bijis *[[Thylacinus megiriani]]*. Kopumā vilksomaiņu dzimtas sugām raksturīgi gari purni ar trīs priekšdzerokļiem katrā žoklī. Dzerokļi līdzīgi mūsdienu plēsēju dzerokļiem, piemēroti gaļas ēšanai. Ārēji visas vilksomaiņu sugas izskatījās ļoti līdzīgas, tās pamatā atšķirās ar zobu formulu, kas liecina par atšķirīgajiem ēšanas ieradumiem. Galvaskausa forma dažādu laikmetu sugām cauri gadsimtiem mainījusies ļoti minimāli. Vilksomaiņu mazuļi kā visiem somaiņiem bija ļoti sīciņi, un pēc piedzimšanas to attīstība turpinājās mātes somā.

## Sistemātika
†**Vilksomaiņu dzimta** (*Thylacinidae*)
*ģints † Vilksomaiņi (*Thylacinus*)
**† Tasmanijas vilks (*Thylacinus cynocephalus*) (pliocēna sākums — holocēns)
**† *[[Thylacinus macknessi]]* (oligocēna beigas — miocēna sākums)
**† *[[Thylacinus megiriani]]* (miocēna beigas)
**† *[[Thylacinus potens]]* (miocēna sākums)
**† *[[Thylacinus yorkellus]]* (miocēna beigas — pliocēna sākums)
*ģints † *[[Badjcinus]]*
**† *[[Badjcinus turnbulli]]* (oligocēna beigas)
*ģints † *[[Maximucinus]]*
**† *[[Maximucinus muirheadae]]* (miocēna vidus)
*ģints † *[[Muribacinus]]*
**† *[[Muribacinus gadiyuli]]* (miocēna vidus)
*ģints † *[[Mutpuracinus]]*
**† *[[Mutpuracinus archiboldi]]* (miocēna vidus)
*ģints † *[[Ngamalacinus]]*
**† *[[Ngamalacinus timmulvaneyi]]* (miocēna sākums)
*ģints † *[[Nimbacinus]]*
**† *[[Nimbacinus dicksoni]]* (oligocēna beigas — miocēna sākums)
**† *[[Nimbacinus richi]]* (miocēna vidus)
*ģints † *[[Tjarrpecinus]]*
**† *[[Tjarrpecinus rothi]]* (miocēna beigas)
*ģints † *[[Wabulacinus]]*
**† *[[Wabulacinus ridei]]* (miocēna sākums)

## Atsauces

## Ārējās saites
*Fauna of Australia: Thylacinidae
Asifs Ali Zardārī

**Asifs Ali Zardārī** (, ; dzimis ) ir Pakistānas politiķis, bijušais valsts prezidents (2008—2013).

Kļuva pazīstams pēc apprecēšanās ar vēlāko Pakistānas premjerministri Bēnazīru Bhuto 1987. gadā. Zardārī arī bija sievas vadītās valdības loceklis. Pēc pieaugošā saspīlējuma starp Zardārī un Bhuto brāli Murtazu  policija nogalināja Murtazu. Bhuto valdība tika atlaista pēc mēneša, Zardāri tika arestēts. Viņu apsūdzēja par Murtaza slepkavību, vēl tika izvirzītas apsūdzības korupcijā.

Lai arī atradās cietumā, tika ievēlēts Pakistānas parlamentā. No cietuma atbrīvots 2004. gadā. Devās trimdā uz Dubaiju, bet atgriezās pēc Bhuto slepkavības . Zardārī kļuva par Pakistānas Tautas partijas līdzpriekšsēdētāju (otrs ir viņa dēls Bilavāls Zardārī Bhuto), viņa vadībā partija uzvarēja 2008. gada vispārējās vēlēšanās. Vadīja koalīciju, kas piespieda Pervezu Mušarafu atkāpties no prezidenta amata.  prezidenta amatā tika ievēlēts pats Zardārī. Tajā pašā gadā viņš tika attaisnots dažādās apsūdzībās. Prezidentūras laikā palika par ASV sabiedroto Afganistānas karā. Tika pieņemts grozījums konstitūcijā, ar kuru tika konstitucionāli samazinātas prezidenta pilnvaras. Prezidenta amatā atradies līdz 2013. gadam.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*