open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Falcon 9 v1.1

***Falcon 9 v1.1*** (tulkojumā — ‘piekūns’) ir nesējraķete, kuru izstrādājusi un izgatavojusi kompānija *[[SpaceX]]*, uzlabojot iepriekšējo *Falcon 9 v1.0* modeli. Uzlabojumu izstrāde noritēja no 2011. līdz 2013. gadam, un *Falcon 9 v1.1* pirmo reizi startēja 2013. gada septembrī. Divpakāpju raķete izmantoja *SpaceX Merlin 1D* raķešdzinējus. Kopumā nesējraķete veica 15 lidojumus — tikai vienā piedzīvojot raķetes avāriju un zaudējot derīgo kravu. Salīdzinot ar *[[Falcon 9 v1.0]]* — v1.1 versijas raķete bija par 60% jaudīgāka. Izmantojot *Falcon 9 v1.1* nesējraķetes, *SpaceX* attīstīja raķetes pirmās pakāpes atgriešanas tehnoloģiju un 3 reizes mēģināja atgriezt pirmo pakāpi atpakaļ uz zemes. Pēdējo lidojumu aizvadīja 2016. gada janvārī. Uz v1.1 versijas bāzes *SpaceX* izstrādāja nākamo — *[[Falcon 9 Full Thrust]]* versiju, kuru izmanto vēl šodien.

## Ārējās saites
Baltkrievijas Nacionālais operas un baleta teātris

thumb|300x300px|Operas un baleta teātris Minskā
**Baltkrievijas Republikas Nacionālais akadēmiskais Lielais operas un baleta teātris** () atrodas parkā Baltkrievijas galvaspilsētas Minskas Trīsvienības kalna rajonā. Vietējie to sauc vienkārši par "Operas teātri" vai "Operas un baleta teātri". Kad teātris 1933. gada 15. maijā tika atvērts, sākumā tam nebija savas izrāžu vietas. Līdz 1938. gadam teātra trupa uzstājās Baltkrievijas drāmas teātra ēkā.

## Vēsture
Pirmais pastāvīgais teātris Baltkrievijā tika dibināts 1933. gadā, balstīts uz Baltkrievijas operas un baleta skolu; studijas dibinātājs bija slavens krievu operdziedātājs Antons Bonahičs. Neilgi pēc tam, 1933. gadā Bonahičs nomira.

Pašreizējā teātra ēka tika atvērta 1939. gadā. To projektēja baltkrievu arhitekts no Ļeņingradas Josifs Langbards, kura sākotnējais projekts tika īstenots tikai daļēji; dažas dizaina detaļas netika izveidotas finansiālu iemeslu dēļ. Teātrim ir Baltkrievijas tēlnieka Zaira Azgura veidoti ciļņi.

Teātri atklāja 1933. gada 25. maijā ar Bizē operu "Karmena", kurā titullomu dziedāja Larisa Aleksandrovska. Pirmajos tā darbības gados trupai tika pievienoti vairāki profesionāli solisti un dejotāji. Pirmā izrāde uz jaunā teātra skatuves bija "Gulbju ezers". 1940. gadam teātra nosaukumam tika pievienots vārds "Lielais", lai norādītu uz tā paplašināšanos. Teātra kompānijas izrādēm "Baltkrievu mākslas desmitgades" laikā Maskavā 1940. gada jūnijā bija lieliski panākumi, to skaitā bija pirmais baltkrievu balets "Lakstīgala", ko veidoja Mihails Krošners, kā arī vairākas nacionālās operas. Vācijas—PSRS kara laikā izrādes līdz Minskas atbrīvošanai 1944. gadā notika Ņižņijnovgorodā, kas toreiz bija pazīstama kā Gorkija, pēc tam izrādes notika Kovrovā.

**Repertuāra bagātināšana un paplašināšana pēc Otrā pasaules kara**

Šajā laikā repertuārs tika ļoti bagātināts. Slavenākās šajā teātrī iestudētās operas ir Modesta Musorgska "Boriss Godunovs", Džuzepes Verdi "Otello" un "Dons Karlo", Žaka Ofenbaha "Hofmaņa stāsti", Nikolaja Rimska-Korsakova "Zelta gailītis" un "Sadko", Riharda Vāgnera "Loengrīns". Tika iekļautas arī dažādu baltkrievu komponistu sociālistiski reālistiskās operas.

1996. gadā teātris tika sadalīts divos neatkarīgos teātros: radās Baltkrievijas Republikas Nacionālais akadēmiskais Lielā baleta teātris un Baltkrievijas Nacionālais akadēmiskais operas teātris, bet 2008. gadā tie atkal apvienojās, kļūstot par pašreizējo Baltkrievijas Republikas Nacionālo akadēmisko Lielo operas un baleta teātri.

Ēka tika atjaunota, un tā tika atvērta 2009. gadā. Teātra apkārtnē tika uzstādītas daudzas skulptūras, tā skatuve tika nedaudz pārvietota, paplašinājās publikas telpa. Ievērojot sākotnējo dizainu, tika izveidots moderns apgaismojums un aprīkojums. Baleta kompānija tiek uzskatīta par vienu no galvenajām kompānijām pasaulē.
Attēls:OBTBel night.jpg|Teātris naktī
Attēls:ОркЯмаБТРБ.JPG|Priekškars un orķestra bedre
Attēls:Балконы.JPG|Balkoni
Attēls:ФоёеБТРБ.JPG|Foajē


## Atsauces

## Ārējās saites
* National Academic Grand Opera and Ballet Theatre of the Republic of Belarus  Official website (in English)
Pametot Lasvegasu

**"Pametot Lasvegasu"** () ir 1995. gada amerikāņu romantiskā drāma, kuras režisors ir Maikls Figiss. Filmas sižets ir balstīts uz Džona O'Braiena grāmatu ar tādu pašu nosaukumu. Galvenās lomas filmā atveido Nikolass Keidžs un Elizabete Šū. Filma tikusi nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijās Labākais aktieris galvenajā lomā, Labākā aktrise galvenajā lomā, Labākais režisors un Labākais adaptētais scenārijs. Oskara balvu, kā labākais aktieris, saņēma N. Keidžs.

Bens Sandersons (Nikolass Keidžs) tiek atlaists no darba alkoholisma dēļ un nolemj doties no Losandželosas uz Lasvegasu, lai turpinātu lietot alkoholu līdz nāvei. Tur viņš sastop prostitūtu Sēru (Elizabete Šū), starp viņiem izveidojas sarežģītas romantiskas attiecības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Agņeška Hiliņska

**Agņeška Barbara Hiliņska** (; dzimusi 1976. gada 23. maijā, Gdaņskā) ir poļu dziedātāja un aktrise, autore un televīzijas personība.

No 1994. līdz 2003. gadam viņa bija vokāliste poļu rokgrupā O.N.A. Kopš 2003. gada viņa uzstājās kā ***Chylińska*** un 2004. gadā izdeva albumu ar nosaukumu *Winna*. Kopš 2008. gada viņa ir tiesnesis franšīzes *[[Got Talent]]* poļu versijā ar nosaukumu *Mam talent!*. 2009. gadā viņa izdeva studijas albumu *Modern Rocking*, pēc tam *Forever Child* (2016) un *Pink Punk* (2018).

## Diskogrāfija

### Mūzikas video
Aņujska

**Aņujska** () ir nacionālais ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidus Biļibinas rajonā. Izvietojies Malijaņujas upes labajā krastā 272 km no rajona centra Biļibinas.

Apdzīvotā vieta sākusi veidoties 1930.—1940. gados ar nosaukumu **Stančika** (*Станчик*). Aņujska attīstījusies kā kolhoza un ciema padomes centrs, uz šejieni pārcelti iedzīvotāji no mazākajiem apkārtnes ciemiem, tajā skaitā kopš 18. gadsimta zināmās Pjatistennojes. No 1950. līdz 1961. gadam ciems bija Austrumu tundras rajona centrs. Ciemā dzīvo ap 400 iedzīvotāju, no tiem 54 % eveni. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība, zveja un medības. Ciemā ir vidusskola, slimnīca, pasts, kultūras nams, bibliotēka, viesnīca. Transportu nodrošina aviācija un upes transports — Aņujskā beidzas upes kuģojamais posms.

## Atsauces
Sihrovas pils

**Sihrovas pils** () ir 19. gadsimta otrās puses neogotiska pils Čehijas ziemeļos, Liberecas apgabalā. Ap pili plešas liels parks.

Pili 1820. gadā iegādājās Rohānu ģimene, kas bija pametusi Franciju Franču revolūcijas dēļ. 19. gadsimta gaitā pils faktiski tika uzcelta no jauna un ierīkots angļu parks. Pēc Otrā pasaules kara pils tika nacionalizēta un 1950. gadā daļēji tika atvērta apmeklētājiem. Mūsdienās tūrisma objekts.

## Galerija

Sychrov_Castle_(3).jpg
Oranžerie,_zámecký_park,_Sychrov.jpg
Arturuv_hrad.jpg
Sychrov_castle_in_2007_-_20.JPG
Sychrov,_(aerial_photography).jpg


## Ārējās saites
Trosku pils

**Trosku pils** () ir 14. gadsimtā celtas un 17. gadsimtā nopostītas gotiskās pils drupas Čehijas ziemeļos, Liberecas apgabalā. Pils ir viens no Čehijas Paradīzes reģiona simboliem.

Pils drupas atrodas divu bazalta neku virsotnēs. Pili, izbūvējot pa tornim katrā virsotnē, 14. gadsimta otrajā pusē cēla husītu utrakistu līderis Čeneks no Vartenberkas. Abus torņus savienoja aizsardzības mūri. Husītu karu laikā pils bija katoļu piekritēju rokās, tāpēc 1424. gadā to aplenca husīti. 1428. gadā pils, izņemot vienu torni, nodega. Pēc tam pils vairākkārt mainīja īpašniekus, līdz Trīsdesmitgadu kara laikā 1648. gadā to nopostīja zviedru karaspēks un tā vairs netika atjaunota.

## Galerija

TroskyCastle.JPG
Pohled_na_věž_zvanou_Baba.jpg
Trosky_Castle_Cesky_Raj.jpg


## Ārējās saites
Stadions pie Nisas

**Stadions pie Nisas** () ir futbola stadions Čehijas Liberecas apgabala centrā Liberecā valsts ziemeļos. 1933. gadā uzceltajā un 1995. un 2001. gadā rekonstruētajā stadionā ir 9 900 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Liberecas "Slovan" futbolkomanda.

## Ārējās saites

* Stadiona profils ''stadiumguide.com''
* Stadiona profils ''stadiumdb.com''
Grabštejnas pils

**Grabštejnas pils** () ir 13. gadsimta pils Čehijas ziemeļos, Liberecas apgabalā uz austrumiem no Hrādekas pie Nisas pilsētas, netālu no vietas, kur satiekas Čehijas, Polijas un Vācijas robežas.

Pils tika uzcelta 13. gadsimtā un iesākumā piederēja Donu dzimtai. 1562. gadā to nopirka kanclers Georgs Mēls fon Štrēlics un ievērojami pārbūvēja. 1704. gadā pils nokļuva Klamu-Gallasu dzimtas īpašumā līdz pils nacionalizācijai 1945. gadā. Līdz 1953. gadam pils bija atvērta apmeklētājiem, kad to nodeva Čehijas Aizsardzības ministrijas rīcībā. 20. gadsimta astoņdesmitajos gados armija pili atbrīvoja. 1989. gadā sākās tās restaurācija un no 1993. gada tā atkal ir atvērta apmeklētājiem.

## Galerija

Grabštejn_Castle_-_courtyard.jpg
Svata_barbora.jpg|Svētās Barbaras kapela
Grabštejn-místnost_s_krbem_4.jpg
Hradodlipypeknej.jpg
Zámek_Grabštejn_(Chotyně)_věž.jpg


## Ārējās saites
Streimoja

**Streimoja** (, ) ir Fēru salu arhipelāga lielākā sala. Atrodas arhipelāga ziemeļu daļas centrā un tulkojumā nozīmē "Straumju sala".

Salas dienvidaustrumos atrodas Fēru Salu galvaspilsēta Touršhavna, bet dienvidos — viduslaiku reliģiskais centrs Kirkjubeūras Sv. Olafa baznīca un Magnusa katedrāles drupas. Uz salas dzīvo apmēram 45% no visiem Fēru salu iedzīvotājiem. No Streimojas uz apkārtējām salām autosatiksme tiek nodrošināta pa zemūdens tuneļiem.

Ar otru lielāko arhipelāga salu Eisturoju Streimoja ir savienota pa 1973. gadā uzcelto Streimojas tiltu, bet kopš 2020. gada arī ar vairāk nekā 11 kilometrus garo zemūdens Eisturojas tuneli. Ar Voaras salu, kur atrodas Voaras lidosta, Streimoja savienota ar 2002. gadā izbūvēto 4,9 km zemūdens Voaras tuneli.

## Ārējās saites
Ostrovnoje

**Ostrovnoje** () vai **Ipalgina** ( — ‘taukums’) ir nacionālais ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidus Biļibinas rajonā. Izvietojies Malijaņujas upes kreisajā krastā 179 km no rajona centra Biļibinas.

## Vēsture
Ciems izvietojies 18.—19. gadsimtā Krievijas ziemeļaustrumiem nozīmīgākā Aņujas gadatirgus vietā. 1788. gadā, pēc krievu-čukču karā noslēgtā Gižiginas pamiera Boļšojaņujas krastā pie Angarkas ietekas uzbūvēja Aņujas cietoksni, līdzās kuram katru pavasari rīkoja gadatirgu. 1794. gadā gadatirgu pēc čukču lūguma pārcēla uz salu Boļšojaņujas upē 200 verstis no Ņižņekolimskas un sāka dēvēt par Ostrovnoju — ‘salas [gadatirgu]’. Palos sala vairākkārt tika nopostīta, tādēļ 1848. gadā gadatirgu pārcēla uz Malijaņujas krastu, bet Ostrovnojes nosaukums saglabājās. Gadatirgus vietā uzbūvēja nocietinājumu, kur žoga iekšpusē bija kapela, kārtībnieka māja un vēl apmēram desmit dažādu būvju. Cietoksni faktiski apdzīvoja tikai gadatirgus laikā, kad tur ieradās rīkotāji un kazaki kārtības uzturēšanai. Galvenās tirdzniecības preces bija metālizstrādājumi un tabaka no krievu puses un kažokādas un valzirgu ilkņi no čukču puses. Preces uz gadatirgu tika vestas no visa reģiona, kā arī no Aļaskas. Notika arī intensīva tirgošanās vietējo čukču, evenku, jukagiru un korjaku starpā. 19. gadsimta beigās, līdz ar amerikāņu tirgotāju ienākšanu un faktoriju tīkla izveidi, Aņujas gadatirgus zaudēja savu nozīmi un panīka. 20. gadsimta sākumā tirgošanās tika pārcelta uz Panteļeihu netālu no mūsdienu Čerskas.

1930. gadā Ostrovnoje kļuva par jaunizveidotā Austrumu tundras rajona administratīvo centru. Bijušā gadatirgus vietā čukči labprātāk pakļāvās pārejai uz nometnieku dzīvesveidu un Ostrovnojē izveidoja pirmo čukču kolhozu *Turvaurgin* — ‘Jaunā dzīve’. 1952. gadā rajona centru pārcēla uz Aņujsku. Mūsdienās ciemā dzīvo ap 400 iedzīvotāju, no tiem 66 % čukči un 12 % eveni. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība, zveja un medības. Ciemā ir vidusskola, ambulance, pasts, kultūras nams, bibliotēka, viesnīca, maizes ceptuve, veikals. Pasažieru transports uz rajona centru tiek nodrošināts tikai ar helikopteri.

## Atsauces
Kunga eņģelis

[thumb|276x276px|Pāvests [Jānis Pāvils I lasa lūgšanu "Angelus" no Apustuliskās pils balkona.]]
**Kunga eņģelis** (latīņu: *Angelus Domini*, *Angelus*) — katoļu lūgšana, kas ir nosaukta pēc tās pirmajiem vārdiem. Sastāv no trim tekstiem, kas apraksta Dieva iemiesošanās noslēpumu. Šie teksti mijas ar lūgšanu "Esi sveicināta, Marija", kā arī noslēdzas ar lūgšanas uzrunu Dievam Tēvam un Jaunavai Marijai.

Šī lūgšana tiek lasīta trīsreiz dienā — no rīta, pusdienlaikā un vakarā. Katoļu klosteros un baznīcās šīs lūgšanas lasīšanu pavada zvana skanējums, kuru arī sauc par Kunga eņģeli vai Angelus. Dažās valstīs, kur ir liels skaits katoļu (Īrija, Meksika, Filipīnas) Kunga eņģelis skan trīs reizes dienā pa radio un televīziju. ASV, Kanādā un daudzās citās valstīs šo lūgšanu trīsreiz dienā pārraida katoļu radiostacijas.

Romas pāvests lasa lūgšanu "Kunga eņģelis" katras svētdienas pusdienlaikā no savas rezidences balkona, pirms tam uzrunājot dievlūdzējus ar sprediķi.

Lieldienu laikā šo lūgšanu nelasa.

## Lūgšanas teksts latviešu valodā
Kunga eņģelis pasludināja Jaunavai Marijai,
Un viņa ieņēma no Svētā Gara. 

*Esi sveicināta, Marija, žēlastības pilnā, Kungs ir ar tevi! Tu esi svētīta starp sievietēm, un svētīts tavas miesas Auglis, Jēzus. Svētā Marija, Dieva Māte, lūdz par mums grēciniekiem, tagad un mūsu nāves stundā. Āmen.* 

Redzi, es esmu Kunga kalpone, lai man notiek pēc Tava vārda.

*Esi sveicināta, Marija…*

Un Vārds ir tapis miesa, un dzīvojis starp mums.

*Esi sveicināta, Marija…*

V. Lūdz par mums, svētā Dieva Dzemdētāja,

R. Lai mēs Kristus solījumu cienīgi topam.
thumb|249x249px|A. Gerimskis "Angelus" — gleznā attēlotas divas zemnieces, kas, sadzirdot baznīcas zvana aicinājumu, pārtrauc darbu un lasa lūgšanu "Kunga eņģelis"
Lūgsimies. Mēs tevi lūdzam, Kungs, ielej mūsu sirdīs savu žēlastību, lai mēs, kuriem eņģeļa sludināšanā ir tapusi zināma Kristus, Tava Dēla iemiesošanās, ar Viņa ciešanām un krustu tiekam ievesti augšāmcelšanās godībā. Caur Jēzu Kristu, mūsu Kungu. Āmen.

## Lūgšanas vēsture
Lūgšana ir cēlusies no katoļu tradīcijas lasīt trīs "Ave Maria". Vārdi "Redzi, es esmu Kunga kalpone, lai man notiek pēc Tava vārda" ir ņemti no Lūkas Evaņģēlija (1:38), bet, savukārt, vārdi "Un Vārds ir tapis miesa, un dzīvojis starp mums" — no Jāņa Evaņģēlija (1:14). 

XIII gadsimta pirmajā pusē šo lūgšanu sāka izmantot franciskāņi, bet vēlāk, XIV gadsimtā, tā izplatījās arī ārpus franciskāņu ordeņa. 

Mūsdienu lūgšanas redakciju sastādīja vai nu pāvests Urbāns II, vai nu Jānis XXII. Tradīcija lasīt šo lūgšanu trīsreiz dienā ir radusies, pateicoties Francijas karalim Luijam XI. 
## Atsauces
Liberecas apgabals

**Liberecas apgabals** () ir viens no Čehijas apgabaliem valsts galējos ziemeļos. Tas robežojas ar Hradeckrāloves apgabalu dienvidaustrumos, Vidusčehijas apgabalu dienvidos un Ūstu apgabalu rietumos, kā arī Vāciju ziemeļrietumos un Poliju ziemeļaustrumos.

Apgabalā 4 apriņķi — Češka Līpas apriņķis, Jablonecas pie Nisas apriņķis, Liberecas apriņķis, Semilu apriņķis.

Lielākās pilsētas — Libereca (104 445), Jabloneca pie Nisas (45 802), Češka Līpa (37 444), Turnova (14 334), Novi Bora (11 678).

Apgabala austrumos atrodas Krkonošes nacionālais parks, bet dienvidos Čehijas Paradīze. Teritorijā vairākas vēsturiskās pilis — Bezdezas pils, Grabštejnas pils, Sihrovas pils, Trosku pils.

## Ārējās saites
Bezdezas pils

**Bezdezas pils** () ir 13. gadsimtā celtas gotiskās pils drupas Čehijas ziemeļos, Liberecas apgabalā 6 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Doksu pilsētas. 

Pils drupas atrodas fonolīta klints virsotnē 604 metrus virs jūras līmeņa. Pili 1264. gadā sāka celt Bohēmijas karalis Otokārs II Pšemisls. Pils tika pabeigta Vāclava II laikā. Trīsdesmitgadu kara laikā pēc Baltā kalna kaujas pils tika piešķirta Albrehtam fon Vallenšteinam, kas to savukārt piešķīra Benediktiešu ordenim, kas šeit 17. gadsimtā ierīkoja krusta ceļu un pili izveidoja par svētceļojumu vietu. 1785. gadā Austrijas imperators Jozefs II likvidēja klosterus un pils pamazām sabruka. Interese par pili atkal parādījās 19. gadsimtā līdz ar romantisma uzplaukumu. Pils tēlu daiļradē izmantojuši Karels Hineks Māha un Bedržihs Smetana.

## Galerija

BezdezZHousky.jpg
Hrad_Bezděz_-_kaple.jpg
Bezděz_křížová.jpg|Krusta ceļš uz pili


## Ārējās saites
Vēsma Baltgailis

**Vēsma Baltgailis** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu izcelsmes Kanādas starptautiskā meistare šahā (1985).

## Biogrāfija
No 1970. gadu beigām līdz 1990. gadu sākumam Vēsma Baltgailis bija viena no vadošajām Kanādas šahistēm. No 1978. līdz 2001. gadam viņa deviņas reizes ir piedalījusies Kanādas sieviešu šaha čempionātu finālos. Viņas labākie rezultāti sasniegti 1991. gadā, kad dalīta 2.–4. vieta, un 1989. un 1995. gadā, kad divas reizes dalīta 3.–4. vieta.

Pārstāvējusi Kanādu Pasaules šaha olimpiādēs:
* 1978. gadā 8. sieviešu šaha olimpiādē Buenosairesā pie 3. galdiņa(+4, =4, -6),
* 1980. gadā 10. sieviešu šaha olimpiādē Lucernā pie 3. galdiņa (+2, =3, -5),
* 1984. gadā 26. šaha olimpiādē Salonikos pie 3. galdiņa (+4, =0, -6),
* 1988. gadā 28. šaha olimpiādē Salonikos pie 3. galdiņa (+1, =1, -6),
* 1990. gadā 29. šaha olimpiādē Novi Sadā pie 2. galdiņa (+1, =0, -8),
* 1992. gadā 30. šaha olimpiādē Manilā pie 3. galdiņa (+4, =1, -6).

Par panākumiem turnīros FIDE 1985. gadā Vēsmai Baltgailis piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hollija Hantere

**Hollija Hantere** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise. Par lomu 1993. gada drāmā "Klavieres" saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu, BAFTA kino balvu un Zelta globusa balvu kā labākā aktrise. Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominēta arī filmās *[[Broadcast News]]* (1987), "Firma" (1993) un "Trīspadsmitgadnieces" (2003).

Hantere spēlējusi arī tādās filmās kā "Arizonas audzināšana" (1987), "Vienmēr" (*Always*, 1989), "Sadursme" (1996), "O, brāl, kur tu esi?" (2000), "Lieliskie" (2004), "Lieliskie 2" (2018), "Betmens pret Supermenu: Taisnības rītausma" (2016), *[[The Big Sick]]* (2017).

## Filmogrāfija

## Ārējās saites
Karina Sprūde

**Karina Sprūde** (dzimusi **Karina Tinamagomedova** ) ir Latvijas politiķe, pārstāv partiju "Suverēnā vara". Bijusi 13. Saeimas deputāte, ievēlēta no partijas KPV LV saraksta. Šobrīd ievēlēta Ādažu novada domē.

## Politiskā darbība
2009. gada pašvaldību vēlēšanās K. Sprūde 21 gada vecumā tika ievēlēta Ādažu novada domē no apvienības "Saskaņas Centrs" saraksta. Vēlētāju atbalstu saņēmusi arī 2013. gada pašvaldību vēlēšanās, pēc kurām ievēlēta arī par Ādažu novada domes priekšsēdētāja vietnieci.

2014. gadā nesekmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no partijas "Saskaņa". 2017. gada pašvaldību vēlēšanās atkal ievēlēta Ādažu novada domē.

2018. gadā K. Sprūde iestājās partijā KPV LV un no tās saraksta tika ievēlēta 13. Saeimā. 2019. gadā izstājusies no partijas KPV LV un tās Saeimas frakcijas. 2021. gada sākumā K. Sprūde bija partijas "Likums un kārtība" dibinātāju skaitā. Septembrī viņa kopā ar partijas līderi Aldi Gobzemu atgriezās kādreizējā KPV LV Saeimas frakcijā, kas tobrīd jau bija kļuvusi par frakciju "Neatkarīgie". Kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gada rudenī, taču partija, jau ar citu nosaukumu "Katram un katrai", nepārvarēja 5% barjeru.

2021. gada februārī TV3 raidījums "Nekā Personīga" ziņoja par K. Sprūdei Varšavas lidostā uzlikto sodu par "Rolex" pulksteņa ievešanu no Šveices, to nedeklarējot.

2023. gada martā savā *[[Facebook]]* profilā paziņoja, ka ir izslēgta no partijas "Platforma 21" valdes un partijas. 2023. gadā pievienojās partijai "Suverēnā vara" un kandidēja 2024. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēta. 2025. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēta Ādažu novada domē no partiju "Suverēnā vara" un "Apvienība Jaunlatvieši" kopējā saraksta.

## Atsauces
Ilirneja

**Ilirneja** (,  — ‘salas kalns’) ir nacionālais ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidus Biļibinas rajonā. Izvietojies Malijaņujas upes kreisajā krastā pie Nutečinas (*Нутэчьын*) upes ietekas 168 km no rajona centra Biļibinas. 

## Vēsture
Ilirnejas ezera krastā 1945. gadā izveidoja meteoroloģisko staciju, kurai līdzās izauga Maļenkova vārdā nosauktā kolhoza ciemats. Pavasara palu laikā ciems bieži applūda, tādēļ 1954. gadā to pārcēla uz tagadējo atrašanās vietu. 

Mūsdienās ciemā dzīvo ap 250 iedzīvotāju, no tiem 76 % čukči. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība un zveja. Ciemā ir sākumskola, ambulance, pasts, kultūras nams, bibliotēka, viesnīca, maizes ceptuve. Darbojas lauksaimniecības uzņēmums. Līdzās ciemam ir lidlauks ar grants seguma skrejceļu. 2019. gadā pie ciema uzbūvēja 280 m garu tiltu pār Malijaņuju kā daļu no būvējamā autoceļa Magadana — Anadira.

## Atsauces
Sprūde

**Sprūde** var būt:

* Ansis Sprūde (1889—1944), latviešu pedagogs un pašvaldību darbinieks, Tautas padomes loceklis;
* Jānis Sprūde (1864—1940), latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks;
* Karina Sprūde (dzimusi 1988. gadā), Latvijas politiķe.
Kepervēma

**Kepervēma** (,  — ‘āmriju upe’) ir nacionālais ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidus Biļibinas rajonā, administratīvi pakļauts Biļibinas pilsētas municipalitātei. Izvietojies Malijaņujas upes labajā krastā pie Lielās Kepervēmas upes ietekas, kas devusi ciemam vārdu.

## Vēsture
Ciema pirmsākumi ir Austrumsibīrijas jūras krastā, kur Raučuas upes deltā 1932. gadā nodibināja Raučuas ciemu kā kolhoza *Vperjod* centru. 1947. gadā ciemu pārcēla uz tagadējo vietu Malijaņujas krastā. 1972. gadā līdzās ciemam uzbūvēja Kepervēmas reģionālo lidostu (nodrošina regulāro satiksmi ar Anadiru, Peveku, Magadanu). 

Mūsdienās ciemā dzīvo ap 300 iedzīvotāju, no tiem 40 % čukči un 20 % eveni. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība, zveja un medības; lidlauka apkalpošana. Ciemā ir internātvidusskola, feldšeru punkts, pasts, kultūras nams, bibliotēka, veikali. Darbojas lauksaimniecības uzņēmums. Ciems savienots ar 35 km attālo Biļibinas pilsētu ar grantētu vissezonas autoceļu.

## Atsauces
Olainīte

**Olainīte**, arī **Olaine** un **Olaines strauts**, ir Misas labā krasta pieteka Olaines pagastā.

Sākas novadgrāvjos pie Rīgas dienvidu apvedceļa A5 un Jelgavas šosejas A8 krustojuma, tek uz dienvidrietumiem paralēli šosejai un Jelgavas dzelzceļam. Krastos Jaunolaine, tās teritorijā upē no kreisās puses ietek Apšukalnu kanāls un atrodas Olaines kapi. Lielākajā daļā tecējuma gultne regulēta. Pirms ietekas Misā krasti purvaini, pie ietekas — vasarnīcu ciemats Ezītis.

2015. gadā Olainītes ūdens jau augšpus Jaunolaines tika atzīts par neatbilstošu labai kvalitātei, kas norāda uz piesārņojuma avotiem tās augštecē vai tās pirmssākuma novadgrāvjos. Paredzams, ka pēc dažiem gadsimtiem upīti caur filtrējošiem slāņiem sasniegs piesārņojums no bijušajām toksisko atkritumu glabātavām. Vidējais piesārņojošo vielu daudzums pārsniedz labas kvalitātes pieļaujamās normas apmēram divkārtīgi. Ievērojama ietekme ir vietējās kanalizācijas radītajai noslodzei un lauksaimniecības noplūdēm.

2015. gadā tika uzsākti darbi novadgrāvja Medemciems—Olainīte izbūvei.

## Atsauces
Koltura

**Koltura** (, ) ir neliela Fēru salu arhipelāga sala uz dienvidiem no Streimojas. Salā ir 2 pastāvīgie iedzīvotāji (2020).

## Ārējās saites
Voara

**Voara** (, ) ir pēc platības trešā lielākā sala Fēru salu arhipelāgā uz rietumiem no lielākās salas Streimojas. Uz salas atrodas vienīgā Fēru Salu lidosta — Voaras lidosta. Ar Streimoju savienota pa zemūdens Voaras tuneli (*Vágatunnilin*). Uz salas atrodas arī divi lielākie Fēru Salu ezeri — Servosvatns (*Sørvágsvatn*) un Fjallavatns (*Fjallavatn*). Salas rietumos atrodas 3,5 kilometrus garais Servoavūrfjords.

## Ārējās saites
Oloja

**Oloja** () ir upe Krievijas Federācijas ziemeļaustrumos, Omolona labā krasta un tās garākā pieteka. Plūst pa  Čukotkas autonomā apvidus teritoriju. Nosaukums cēlies no evenu valodas *olog* — ‘izbailes, izbīlis’.

Upe sākas kalnainā apvidū autonomā apvidus dienvidrietumos netālu no Magadanas apgabala robežas, saplūstot Ļevijolojas (57 km gara) un Pravijolojas (40 km gara) upēm. Dažkārt par upes augšteci tiek uzskatīta Ļevijoloja ar kopējo upes garumu 471 km. Plūst ziemeļrietumu virzienā starp Olojas grēdu ziemeļos un Ušurekčena grēdu dienvidos. Augštecē plūst pa Augšolojas ieplaku, pēc tam pa šauru ieleju šķērso kalnu grēdu atzarus. Lejtecē plūst pa plašu ieleju ar daudzām attekām un salām. Ietek Omolonas upē 360 km no tās grīvas. Galvenās pietekas ir Ilguvēma (86 km gara), Nembonda (86 km; labās), Andilivana (118 km), Kemindža (67 km; kreisās). Aizsalst oktobrī, ledus iziet maija beigās. 

Upes baseinā klimats krasi kontinentāls, janvārī gaisa temperatūra krīt līdz -60 °С. Raksturīga gara un auksta (oktobris — maijs) ziema un īsa, vēsa lietaina (jūnijs — septembris) siltā sezona (pavasaris—vasara—rudens), kad gaisa temperatūra paceļas līdz +4 °С — +14 °С.

Upes krasti faktiski neapdzīvoti, vienīgā apdzīvotā vieta ir sezonāli izmantotā Uļaška un pamestā Utočanas meteostacija.

## Atsauces
Luitla Duimuna

**Luitla Duimuna** jeb **Mazā Duimuna** () ir neliela sala Fēru salu arhipelāga dienvidos uz ziemeļaustrumiem no Sūrojas. Pēc platības lielākā neapdzīvotā sala Fēru salās. Tiek izmantota kā aitu ganības, grūti pieejama klinšaino krastu dēļ. Bieži salas 414 metru augsto virsotni klāj mākonis. Uz ziemeļiem-ziemeļrietumiem no Luitla Duimunas atrodas apdzīvotā sala Stoura Duimuna jeb Lielā Duimuna.

## Ārējās saites
Odeons

thumb|280px|Heroda Attika odeons Atēnās
**Odeons** (, *Ōideion* — ‘dziedāšanas vieta’) ir sengrieķu un romiešu ēku tips, kas celti muzikālajiem priekšnesumiem: dziedāšanas vingrinājumiem, muzikāliem priekšnesumiem, poētiskiem konkursiem u.t.l. Sengrieķu vārds *ᾨδεῖον* cēlies no darbības vārda *ἀείδω* (*aeidō*, "es dziedu"), kas savukārt nāk no vārda *ᾠδή* (*ōidē*, "oda") un *οιδός* (*aoidos*, "dziedātājs").

## Apraksts
Kopumā odeona konstrukcija bija līdzīga sengrieķu vai romiešu teātru konstrukcijai, taču tas bija mazāks par teātriem (apmēram ceturtā daļa no teātra), un labākai akustikai tam bija jumts, kas bija būtiska atšķirība no teātra. Odeona prototips bija Perikla Odeons (Atēnu Odeons), kas pārsvarā bija koka celtne Atēnu akropoles dienvidu nogāzē. Plūtarhs to aprakstīja kā vietu, kur daudz cilvēku un daudz kolonnu, un iespējams tas bija kvadrāta veidā, kaut arī izrakumi norādīja uz citu formu — 208х62 pēdas. Stāsta, ka to izdaiļoja kuģu masti un rājas, kas bija atkaroti persiešiem. To atjaunoja Kapadoķijas valdnieks Ariobarzans I pēc odeona nodedzināšanas Pirmā Mitridata kara laikā 87—86. gados pr.Kr.

## Piemēri
Pats senākais, no zināmajiem odeoniem Grieķijā, bija Sikiass Spartā, kas nosaukts dēļ tā līdzības ar lietussarga augšu, un kuru, domājams, izveidoja Samosas Teodors ap 600 gadu pr.Kr. Atēnās odeons pie Enneakruna avota blakus Ilisosai attiecas uz Pisistrata laiku, un laikam to pārbūvēja vai atjaunoja Likurgs ap 330. gadu pr.Kr. Vēl Atēnās bija Agripas lielais odeons, kas atradās senās agoras centrā.

Pats izcilākais skaitījās Heroda Attika odeons Atēnu akropoles dienvidrietumu nogāzē. To uzcēla ap 160. gadu bagāts sofists un orators Herods Attiks savas sievas piemiņai, un šī odeona paliekas ir saglabājušās līdz mūsdienām. Tas ietilpināja 4500—5500 skatītāju, bet griesti tika izbūvēti no skaisti grieztiem ciedru baļķiem, domājams ar vaļēju atvērumu centrā, caur kuru nāca gaisma. To bagātīgi dekorēja gleznas u.c. mākslas darbi. Līdzīgas celtnes bija arī citās Grieķijas vietās: Korintā (arī Heroda Attika dāvinajums), Patrā (kur stāvēja slavenā Apollona statuja), Smirnā, Trallesā u.c. Mazāzijas pilsētās. Pirmo odeonu Romā uzcēla Domiciāns (Domiciāna odeons), otro uzcēla Trajāns. Cits piemērs ir Filipopolisas (mūsdienu Plovdiva) Odeons ar 300 līdz 350 skatītāju vietām un Lionas odeons.

Mūsdienās šis nosaukums ir saistīts, galvenokārt, ar slaveno Parīzes teātri "Odeons", kā arī populāro Londonas koncertzāli "*[[Hammersmith Odeon]]*"

## Atsauces

## Ārējās saites
Dīns Noriss

**Dīns Džozefs Noriss** (; dzimis ) ir ASV aktieris. Vislabāk pazīstams ar Henka Šrēdera lomu seriālos "Pārkāpt robežu" (2008—2013) un "Labāk zvaniet Solam" (2015—2022). Piedalījies arī CBS seriālā "Zem kupola" (2013—2015).

Noriss ir arī piedalījies tādās filmās kā "Nāvējošais ierocis 2" (*Lethal Weapon 2*, 1989), "Grūti nogalināt" (*Hard to Kill*, 1990), "Atcerēties visu" (1990), "Terminators 2: Pastarā diena" (1991), "Firma" (1993), "Zvaigžņu kuģa kareivji" (1997), "Gūstā" (*The Cell*, 2000), "Mis Saulstariņš" (2006), "Visvarenais Evans" (2007), *[[Remember]]* (2015), *[[Sons of Liberty]]* (2015) un *[[The Book of Henry]]* (2017).

## Ārējās saites
Aleksandrs Skašgords

**Aleksandrs Juhans Jalmars Skašgords** (; dzimis ) ir zviedru aktieris. Piedalījies seriālos *[[Generation Kill]]* (2008) un "Īstās asinis" (*True Blood*, 2008—2014). Par dalību seriālā "Lielie mazie meli" (2017—2019) Skašgords ieguvis vairākus apbalvojumus, kā ''Emmy'' balvu, Zelta globusa balvu un Ekrāna aktieru ģildes balvu.

Skašgords piedalījies filmās "Melanholija" (2011), "Karakuģis" (2012), "Leģenda par Tarzānu" (2016), "Ziemeļnieks" (2022), *[[Infinity Pool]]* (2023), "Fotogrāfe" (*Lee*, 2023) un *[[Pillion]]* (2025).

A. Skašgorda tēvs ir aktieris Stellans Skašgords. Viņa brāļi Gustavs, Bills un Valters arī ir aktieri.

## Ārējās saites
Klēra Foja

**Klēra Elizabete Foja** (; dzimusi ) ir britu aktrise.

Foja savu pirmo lomu ieguva 2008. gadā britu seriālā *[[Being Human]]* (2008). Vēlāk uzstājusies Karaliskajā Nacionālajā teātrī Londonā. Savu filmu debiju Foja piedzīvoja 2011. gadā filmā "Raganas laiks" (*Season of the Witch*, 2011). Vēlāk piedalījusies seriālos *[[The Promise]]* (2011), *[[Crossbones]]* (2014) un *[[Wolf Hall]]* (2015).

Starptautisku atpazīstamību Foja sev piesaistīja par karalienes Elizabetes II lomu *[[Netflix]]* seriālā "Kronis" (2016–2017, 2020). 2018. gadā arī ieguvusi ''Emmy'' balvu. Vēlāk piedalījusies filmā "Neprāts caur telefona kameru" (2018). Par lomu filmā "Pirmais cilvēks uz Mēness" (2018), saņēmusi BAFTA kino balvas nomināciju.

## Filmogrāfija

## Ārējās saites
Elizabete Mosa

**Elizabete Singltona Mosa** (, dzimusi ) ir ASV aktrise un producente.

Savas aktrises karjeras sākumā Mosa piedalījās NBC politiskajā drāmas seriālā "Rietumu spārns" (*The West Wing*, 1999—2006). Vēlāk piedalījusies seriālā ''Mad Men'' (2007—2015). Par lomu BBC miniseriālā *[[Top of the Lake]]* (2013) ieguvusi Zelta globusa balvu. 2017. gadā ieguvusi ''Emmy'' balvu, par lomu seriālā "Kalpones stāsts" (*The Handmaid's Tale*, 2017—2021).

Mosa ir piedalījusies tādās filmās kā "Dzīve, pārtraukta" (1999), "Dabū viņu uz skatuves" (2010), *[[The One I Love]]* (2014), "Virsotne" (2015), "Kvadrāts" (*The Square*, 2017), "Mēs" (*Us*, 2019), "Neredzamais cilvēks" (2020) un "Līdz uzvaras vārtiem" (2023).

## Ārējās saites
Ludmila Kondratjeva

**Ludmila Kondratjeva** (, dzimusi  ir bijusī PSRS vieglatlēte, kas specializējās sprinta distancēs, olimpiskā čempione, PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1978). Sacensībās pārstāvēja Rostovas apgabala sporta biedrību "Burevestņik" (*Буревестник*).

## Biogrāfija
Ludmila Kondratjeva sāka trenēties dažādās vieglatlētikas disciplīnās Rostovas pie Donas sporta skolā. Viņas pirmā trenere bija Ņina Lazarčenko. Ludmila pirmos nopietnos rezultātus uzrādīja 1972. gadā, un eksperti sākumā viņā saskatīja daudzsološu daudzcīņnieci. 1973. gadā 15 gadu vecumā viņa sasniedza PSRS čempionāta finālu 200 metru skrējienā un izpildīja PSRS sporta meistara normu. Kļuva skaidrs, ka viņas aicinājums ir sprints.

1975. gada pavasarī Ludmila pārgāja pie jaunā trenera Valērija Sokovņina. Jaunā sportiste, kura uzrādīja labus rezultātus junioru sacensībās, kļuva par PSRS izlases kandidāti 1976. gada olimpiskajām spēlēm. Neskatoties uz to, treneris nolēma neforsēt sagatavošanos un par mērķi izvirzīja nākamo Eiropas čempionātu.

1978. gadā Kondratjeva pirmo reizi uzvarēja PSRS čempionātā. Pirmās lielākās starptautiskās sacensības, Eiropas čempionāts Prāgā 1978. gadā, Kondratjevai sagādāja lielus panākumus, viņa uzvarēja 200 metru skrējienā un 4x100 metru stafetē.

1980. gada jūnijā Kondratjeva pārspēja 100 metru pasaules rekordu (10,87). Olimpisko spēļu 100 metru sacensību finālā Maskavā viņa kļuva par čempioni, par 0,01 sekundi apsteidzot spēļu favorīti VDR sportisti Marlīsu Gēru. Šajās sacensībās Ludmila guva nopietnu savainojumu, nevarēja piedalīties 4 × 100 m stafetē un spēja atgūties tikai 1982. gadā. Kondratjevai boikota dēļ nācās izlaist 1984. gada olimpiskās spēles, lai gan togad viņa bija labā sportiskā formā.

1988. gadā olimpiskajās spēlēs Seulā PSRS izlases sastāvā viņa ieguva bronzu 4 × 100 metru stafetē. Pēc spēlēm viņa beidza sportistes karjeru.

1981. gadā L. Kondratjeva absolvēja Rostovas Valsts pedagoģisko institūtu. Viņa strādāja par treneri, apmācīja Krievijas junioru apvienoto vieglatlētikas komandu. 2006. gadā viņa strādāja par Indonēzijas vieglatlētikas izlases treneri.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Tautu Draudzības ordenis (1980)
* Ordenis "Goda zīme" (1985)

## Atsauces

## Ārējās saites
Longa šaurums

**Longa šaurums** () ir jūras šaurums Ziemeļu Ledus okeānā Krievijā. Tas atdala Vrangeļa salu ziemeļos no Āzijas kontinenta piekrastes dienvidos un savieno Austrumsibīrijas jūru rietumos ar Čukču jūru austrumos. Šaurums ir ap  garš un šaurākajā vietā  plats, kuģojams, bet lielāko gada daļu klāts ar ledu.

Nosaukts par godu amerikāņu vaļu medniekam Tomasam Longam (*Thomas Long*), kurš 1867. gadā atkārtoti atklāja Vrangeļa salu, atzīmēja to kartē un nodēvēja to Ferdinanda Vrangeļa vārdā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* ОСТРОВ ВРАНГЕЛЯ. ПРОЛИВ ЛОНГА.
Bakeu žudecs

**Bakeu žudecs** () ir viens no Rumānijas 41 žudeciem. Atrodas Rumānijas ziemeļaustrumos, Rietummoldāvijas reģionā. 2011. gadā Bakeu žudecā dzīvoja 616 tūkstoši iedzīvotāju. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Bakeu. Robežojas ar Njamcas žudecu ziemeļos, Vaslujas žudecu austrumos, Vrančas žudecu dienvidos, Kovasnas žudecu dienvidrietumos un Hargitas žudecu rietumos.

Administratīvi sīkāk Bakeu žudecs dalās 3 pašvaldībās (Bakeu, Moinešti un Onešti), 5 mazpilsētās (Buhuši, Komenešti, Dermenešti, Slenikmoldova un Tirguokna) un 85 komūnās.

## Ārējās saites
Temija Boldvina

**Temija Sjūzana Grīna Boldvina** (*Tammy Suzanne Green Baldwin*, dzimusi ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķe, pārstāv Demokrātisko partiju. Kopš 2013. gada ir ASV senatore, pārstāvot Viskonsinas štatu. Pirms kļūšanas par ASV senatori Boldvina bija ASV pārstāvju palātas deputāte, no 1999 līdz 2013. gadam pārstāvot Viskonsinas 2. kongresa apgabalu.

Boldvina piedzima un pieauga Medisonā, Viskonsinā. 1980. gadā Boldvina absolvēja Medisonas Rietumu vidusskolu. Viņa 1984. gadā saņēma grādu jurisprudencē Smita koledžā un 1989. gadā doktora grādu Viskonsinas Universitātē. 1989. gadā viņa kļuva par advokāti privātpraksē. Tur viņa strādāja līdz 1992. gadam.

2012. gadā viņa tika ievēlēta ASV senatā, pārspējot Republikāniskās partijas pretinieku Tomiju Tompsonu. 2018. gadā viņa tika pārvēlēta ASV senatora amatā, saņemot vairāk nekā 55% balsu.

Boldvina ir atklāta lesbiete un ir pirmā atklātā LGBT persona visā ASV Senāta vēsturē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Senator Tammy Baldwin oficiālā ASV Senāta mājaslapa
* Tammy Baldwin for Senate kampaņas mājaslapa
Argosas odeons

**Argosas odeons** () bija odeons Argosā, Grieķijā, kurš tika izveidots, rekonstruējot 5. gadsimta pr.Kr. teātri. Tas atrodas Larisas dienvidu nogāzē apmēram 50 metrus uz dienvidiem no Argosas teātra. Uz dienvidiem blakus odeonam atrodas Afrodītes svētnīcas drupas.

## Vēsture
### Teātris ar taisnajām sēdvietām
5. gadsimata pr.Kr. laikā Argosā dabiskā tika izcirsts klintī viens no senākajiem sengrieķu teātriem. Tā kavejai (vietai kur sēdēja skatītāji) bija taisnas edolijas (sēdvietu rindas) un centrālās kāpnes, kas ir redzamas vēlākā odeona augšdaļā. Bija uzskats, ka tas tika izmantots kā publisku sapulču vieta (buleuterijs, eklēzija), tajā pat laikā saskaņā ar citu versiju tas tika interpretēts kā kriterions. Saskaņā ar mītu, Danajs, Argosas ķēniņš, tiesāja šeit savu meitu Hipermnestru, jo tā pārkāpa viņa pavēli un pirmajā laulības naktī nenogalināja savu vīru, Linkeju, kurš ieradās ar saviem brāļiem no Ēģiptes, lai piesavinātos varu. Teātris ar taisnajām sēdvietu rindām varēja ietilpināt līdz 2500 skatītāju, kā arī kalpoja teātra izrādēm līdz lielā teātra atklāšanai 3. gadsimtā pr.Kr.

### Odeona izveide
1. gadsimta beigās teātrim tika izveidots jumts un tas tika pārbūvēts par odeonu. Sākotnējais odeona ēkas plāns taisnstūrains. Tā kaveja bija 50 m diametrā un tai bija pusapaļa forma. Ar diazomatu tā tika sadalīta divās daļās: augšējo un apakšējo kaveju. Skatītāju nokļūšana augšējā kavejā notika caur eju ziemeļu daļā un pa kāpnēm no ēkas dienvidu puses. Apakšējai kavejai bija centrālās kāpnes un vēl divas sānos. Augšējās kavejas konfigurācija ir izplūdusi, taču šeit bija jābūt kāpnēm priekš skatītājiem. Odeonam bija neliela pusapaļa orhestra 9,5 m diametrā, un lodžija (piepacelts stāvs), kur spēlēja aktieri. Nokļūšana uz vietu, kur notika izrāde, tika realizēta caur paradojām - divām atsevišķām ieejām, viena no ziemeļiem, bet otra no dienvidiem.

### Odeona rekonstrukcija
3. gadsimta laikā odeona ēka tika rekonstruēta un ieguva pusapaļu formu. Kavejas aizmugurē bija koncentriskas sienas ar radiālām starpsienām, kas balstīja jumta velves. Koncentriskie koridori (diazomati) un trīs radiālas kāpnes  dalīja kaveju sektoros (kerkidēs) un palīdzēja sadalīt skatītājus. Sēdvietas tika klātas ar ķieģeļiem un apmetumu, bet diazomatu grīdas klātas ar mozaīkām ar augu  ornamentiem. Mozaīku grīdas rotāja arī pusapaļo orhestru. Tur bija attēloti divi «sacensību» galdi, vāze un vairogs, klāti ar palmu lapām, kas norāda uz poētiskajām un muzikālajām  sacensībām, kuri šeit rīkoti Nemejas spēļu laikā. Skēna bija 5,95 m dziļa, bet proscēnijs veidoja trīs nišas, vienu pusapaļu centrā un divas taisnstūrainas malās. Austrumu pusē divas kāpnes veda uz ēkas iekšējo daļu. Diazomātu galos atradās no ķieģeļiem un figūrarkām celtās paradojas. Pie paradojām veda divi simetriski prodomoji (vestibili) ziemeļos un dienvidos, kas tālāk paplatinājās, pārejot lodžijās.

Argosas rekonstruētais odeons ietilpināja 1800 skatītāju un kalpoja muzikālu un teatrālu festivālu rīkošanai. Savas konstrukcijas un nelielo izmēru dēļ tam bija labāka akustika, nekā lielajam teātrim.

## Atsauces
Kalsoja

**Kalsoja** (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga ziemeļos. Sala stiepjas ziemeļu dienvidu virzienā starp Eisturoju rietumos un Kūniju austrumos. Tulkojumā no fēru valodas salas nosaukums ir Vīriešu sala, bet blakus esošā Kūnija - Sieviešu sala. Kalsojā tika uzņemti Džeimsa Bonda kinofilmas "Nav laiks mirt" skati.

## Ārējās saites
Ranka (Ogres pieteka)

**Ranka** ir Ogres labā krasta pieteka Ogres novada Ogresgala, Lauberes, Suntažu un Rembates pagastos.

Sākas novadgrāvjos uz Lauberes, Suntažu un Rembates pagastu robežas puskilometru uz ziemeļiem no Rembates pagasta Silenieku viensētas (pēc citas versijas — iztekot no Pakulu ezera 1 km uz dienvidaustrumiem no turienes), tek uz rietumiem, vidustecē pagriežoties uz dienvidrietumiem. Kilometru pēc iztekas to šķērso autoceļš P8 (Inciems—Sigulda—Ķegums), lejtecē autoceļi P80 (Tīnūži—Koknese) un V996 (Ogre—Viskāļi). Pie ietekas Ogrē krastos ciemats Ogresgals, citu lielu apdzīvotu vietu un lielu pieteku nav.

## Ekoloģiskais stāvoklis

Nozīmīgu piesārņojuma problēmu upei nav.

Ogresgalā zem tilta atrodas bijušā dzirnavu aizsprosta atliekas, kas šai vietā paceļ upes līmeni par pusmetru un rada dažādu objektu sablīvējumu. Vairākās vietās līdz pašam upes krastam sniedzas arumi, kas nelabvēlīgi ietekmē tās tīrību un krastu stabilitāti.

## Atsauces
Sūroja

**Sūroja**, tulkojumā Dienvidu sala (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga pašos dienvidos. Sūrojai tuvākā Fēru arhipelāga sala ir uz ziemeļaustrumiem esošā, neapdzīvotā Luitla Duimuna. Augstākā virsotne - 610 metrus augstais Glugarnirs. Salas dienvidrietumu piekrastē - Beinisveras klintis.

## Ārējās saites
Sandoja

**Sandoja**, tulkojumā Smilšu sala (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga centrālajā daļā, kaut arī kopā ar Sūroju, Skiuvoju, Stoura Duimunu un Luitla Duimunu tiek pieskaitīta pie arhipelāga dienvidu salām. Kopš 2019. gada notiek zemūdens tuneļa celtniecība, kas savienos Sandoju ar Streimojas salu. Salas centrālajā daļā atrodas Sandsvatna ezers.

## Ārējās saites
Boroja

**Boroja** (, ) ir sala Fēru salu arhipelāga ziemeļaustrumos. Salas dienvidos atrodas Fēru salu otrā lielākā apdzīvotā vieta Klaksvīka. Uz ziemeļrietumiem no salas atrodas Kūnoja sala, bet uz ziemeļaustrumiem - Vijojas sala. Ar abām salām Boroja savienota pa dambjiem. Ar Eisturojas salu kopš 2006. gada savieno 6,2 kilometrus garais zemūdens Ziemeļu salu tunelis.

## Ārējās saites
Hestura

**Hestura** (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga centrālajā daļā starp Streimoju ziemeļos un Sandoju dienvidos. Uz ziemeļaustrumiem no salas atrodas Kolturas sala.

## Ārējās saites
Fugloja

**Fugloja**, tulkojumā **Putnu sala** (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga galējos ziemeļaustrumos uz ziemeļiem no Svuinojas un uz austrumiem no Vijojas. 

## Ārējās saites
Mīčinēsa

**Mīčinēsa** (, ) ir vistālāk uz rietumiem novietotā apdzīvotā sala Fēru salu arhipelāgā. 2018. gadā tajā bija 10 pastāvīgie iedzīvotāji.

## Ārējās saites
Kūnoja

**Kūnoja** (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga ziemeļos. Sala stiepjas ziemeļu dienvidu virzienā starp Kalsoju rietumos un Boroju austrumos. Ar dambja palīdzību savienota ar Boroju. Tulkojumā no fēru valodas salas nosaukums ir Sieviešu sala, bet blakus esošā Kalsoja - Vīriešu sala.

## Ārējās saites
Stoura Duimuna

**Stoura Duimuna** jeb **Lielā Duimuna** (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga dienvidos starp Skiuvoju ziemeļos un Luitla Duimunu dienvidos. Pie salas var pietauvoties tikai mierīgā laikā un plakankalne saniedzama tikai pa stāvu taciņu, tomēr uz salu regulārus pasažieru pārvadājumus veic helikopters. 

## Ārējās saites
Vijoja

**Vijoja** (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga galējos ziemeļos uz ziemeļaustrumiem no Borojas, ar kuru savienota pa dambi. Uz dienvidaustrumiem atrodas Svuinojas sala. Tulkojumā salas nosaukums ir Koku sala, kaut arī salā koki neaug. Nosaukuma izcelsme saistīta ar jūras krastā izskalotajiem koku stumbriem. Salas ziemeļos atrodas 754 metrus augstais Ennibergas rags, kas ir viena no augstākajām jūras klintīm pasaulē.

## Ārējās saites
Nelsoja

**Nelsoja** (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāgā uz dienvidaustrumiem no Fēru Salu galvaspilsētas Touršhavnas. Uz salas izveidojusies viena no lielākajām Eiropas vētrasputnu (*Hydrobates pelagicus*) kolonijām pasaulē. Salas augstākais punkts ir 372 metrus virs jūras līmeņa, Nelsoja ir viena no zemākajām salām Fēru arhipelāgā.

## Ārējās saites
Tindhoulmura

**Tindhoulmura** () ir klinšaina, neapdzīvota saliņa Fēru salu arhipelāga ziemeļrietumos, pie Voaras salas krasta. Arheoloģiskie pētījumi liecina, ka senatnē sala bijusi apdzīvota.

## Ārējās saites
Goashoulmura

**Goashoulmura** () ir neliela saliņa Fēru salu arhipelāga ziemeļrietumos uz rietumiem no Tindhoulmura. Saliņa ir neapdzīvota, vasarās tajā tiek ganītas aitas.

## Ārējās saites
Sovetskaja

**Sovetskaja** () ir kalns Krievijas Arktikā, Vrangeļa salas augstākā virsotne. Izvietojies Centrālo kalnu grēdā salas vidusdaļā 20 km no dienvidu krasta.

No krasta labi redzamo virsotni jau 1867. gadā novērojis Tomass Longs un noturēja to par izdzisušu vulkānu. 1881. gadā kalns tika nodēvēts par **Berija smaili** (*Berry Peak*) par godu kuģa *Rodgers* virsniekam Robertam Berijam, kurš vadīja krastā izkāpušo ekspedīcijas partiju. Ar tā laika līdzekļiem kalna augstums tika noteikts 2500 pēdas (762 m). Kalnu precīzi uzmērīja 1938. gadā, nosakot tā augstumu 1096 m un nodēvējot par godu padomju iekārtai. Berija smailes nosaukums tika attiecināts uz 961 m augstu virsotni 5 km uz austrumiem no Sovetskajas kalna.

## Atsauces
Svuinoja

**Svuinoja**, tulkojumā Cūku sala, (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga galējos ziemeļaustrumos. Uz dienvidrietumiem no Svuinojas atrodas Boroja, uz ziemeļrietumiem - Vijoja, bet uz ziemeļiem - Fugloja.

## Ārējās saites
Skiuvoja

**Skiuvoja** (, ) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga dienvidu daļā starp Sandoju ziemeļos un Stoura Duimunu dienvidos. Sala savu nosaukumu ieguvusi no lielās klijkaijas (*stercorarius skua*, fēriešu - *skúgvur*) kolonijas, kas atrodas salā.

## Ārējās saites
Gulbju iela

**Gulbju iela** var būt:

* iela valstspilsētās:
** Gulbju iela — iela Daugavpilī.
** Gulbju iela — iela Jelgavā.
** Gulbju iela — iela Jēkabpils novada Jēkabpilī.
** Gulbju iela — iela Jūrmalā.
** Gulbju iela — iela Rīgā.
** Gulbju iela — iela Ventspilī.
* iela novadu pilsētās:
** Gulbju iela — iela Aizkraukles novada Aizkrauklē.
** Gulbju iela — iela Alūksnes novada Alūksnē.
** Gulbju iela — iela Ādažu novada Ādažos.
** Gulbju iela — iela Ķekavas novada Baložos.
** Gulbju iela — iela Limbažu novada Limbažos.
** Gulbju iela — iela Siguldas novada Siguldā.
* iela novadu apdzīvotās vietās:
** Gulbju iela — iela Ādažu novada Carnikavas pagasta Kalngalē.
** Gulbju iela — iela Dienvidkurzemes novada Sakas pagasta Mežvidos.
** Gulbju iela — iela Ķekavas novada Ķekavas pagasta Alejās.
** Gulbju iela — iela Limbažu novada Skultes pagasta Skultē.
** Gulbju iela — iela Olaines novada Olaines pagasta Medemciemā.
** Gulbju iela — iela Ropažu novada Garkalnes pagasta Priedkalnē.
** Gulbju iela — iela Ropažu novada Ropažu pagasta Kākciemā.
** Gulbju iela — iela Salaspils novada Salaspils pagasta Saulkalnē.
** Gulbju iela — iela Talsu novada Ģibuļu pagasta Talsciemā.
Maltas medus bite

**Maltas medus bite** () ir rietumu medus bišu pasuga, kas naturalizējusies un pielāgojusies Maltas salu videi. Bite, iespējams, veicināja salu nosaukuma rašanos, jo senie grieķi sauca salu *Μελίτη* (*Melitē*), kas nozīmē ‘medussalds’.

## Izcelsme
Maltas medus bite attīstījās kā atsevišķa pasuga, kad Maltas salas atdalījās no kontinentālās Eiropas.

Pasugu vispirms aprakstīja V.S. Šepards 1997. gadā, tā tika uzskatīta par starpsugu starp Vidusjūras rietumu un tropu Āfrikas pasugām. Pasugai ir Āfrikas izcelsme.

Sākotnēji *Apis mellifera ruttneri* tika klasificēta evolūcijas atzarā M. Mūsdienu klasifikācija, kas pilnveidota, izmantojot molekulāros ģenētiskos marķierus, šo sugu klasificē kā C.

## Raksturs un izturēšanās
Bite ir samērā melnā krāsā. Tā labi pielāgojas augstām temperatūrām, sausām vasarām un vēsām ziemām. Bites labi iztīra stropu. Maltas medus bites mēdz spietot vai nomainīt bišu māti, kad ir pietiekami daudz pārtikas krājumu (parasti spietošana notiek pavasarī, bišu mātes nomaiņa rudenī). Bites aktīvi aizstāvas pret lapsenēm, pelēm un vabolēm, pasuga var būt ļoti agresīva pret biškopjiem un citiem cilvēkiem. Kolonijām ir arī zināma pretestība varrām (*Varroa destructor*).

## Pasugas vēsture
Tiek uzskatīts, ka šī pasuga ir atgriezusies pēc tam, kad 1992. gadā Maltā ieviesās *Varroa destructor* ērce. Tajā laikā tika ievestas bišu saimes no ārzemēm, lai kompensētu vietējo koloniju zaudēšanu. 1997. gadā to identificēja kā pasugu.

## Literatūra
* Sheppard, W.S., M.C. Arias, M.D. Meixner and A. Grech. *Apis mellifera ruttneri, a new honey bee subspecies from Malta*. 1997. Apidologie 28:287—293.

## Atsauces