open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Galeaco Čano

**Džans Galeaco Čano, Kortelaco un Bukari grāfs** (, dzimis , miris ) bija fašisma laika itāļu diplomāts un politiķis. Itālijas ārlietu ministrs no 1936. līdz 1943. gadam. Benito Musolīni znots. Notiesāts uz nāvi 1944. gada sākumā.

Dzimis dižciltīgā flotes virsnieka ģimenē. Ieguvis juridisko izglītību. Strādādams par atašeju Riodežaneiro, iepazinās ar Musolīni meitu Edu, un 1930. gadā apprecējās. Kā bumbvedēju eskadriļas komadieris piedalījās Etiopijas karā. 1936. gadā iecelts par Itālijas ārlietu ministru. 1943. gada 5. februārī atcelts no amata, un iecelts par Itālijas sūtni Vatikānā.

Pēc Sabiedroto iebrukuma Sicīlijā 1943. gada 9. jūlijā, Galaeco Čano piedalījās 25. jūlija Lielajā Fašisma padomes sēdē, kur balsoja par Benito Musolīni atcelšanu no amata. Nodibinoties Itālijas Sociālajai Republikai, arestēts un t.s. Veronas prāvas laikā notiesāts uz nāvi. Nāvessods izpildīts 1944. gada 11. janvārī.

Saglabājušās un publicētas Čano dienasgrāmatas par laiku no 1939. līdz 1943. gadam, kas ir vērtīgs vēstures avots.

## Ārējās saites
*
Arvīds Mālītis

[thumb|330px|Latvijas grāmatizdevēju grupa (pirms 1944. gada). 1. rindā no kreisās: 1. [Ludolfs Liberts, 2. Ansis Auziņš, 3. Pēteris Mantnieks, 4. Arturs Bērziņš, 5. Arvīds Mālītis, 6. Kārlis Skalbe, 7. Helmārs Rudzītis, 8. ?. 2. rindā: 1. Jānis Grīnbergs, 2. Edgars Ķiploks, 3. Kaktiņš, 4. Paulis Veismanis, 5. Ilmārs Roze, 6. Jānis Kadilis, 7. Indriķis Zeberiņš, 8. ?, 9. ?. 3. rindā: 1. Bīskaps, 2. Kārlis Sūniņš, 3. Krūze, 4. Kaupiņš, 5. Ābols, 6. ?, 7. ?]]
**Arvīds Mālītis** (1900–1971) bija latviešu grāmatizdevējs. Izdevniecības „A. Gulbis” īpašnieks (1936-1940), Latvijas rūpniecības kameras izdevēju un tirgotāju sekcijas priekšsēdētājs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1900. gada 12. novembrī Rīgā. Mācījās Rīgas reālģimnāzijā. Latvijas brīvības cīņu laikā bija Rīgas skolnieku rotas, pēc tam Atsevišķā III bataljona un 3. Jelgavas kājnieku pulka karavīrs (1919). Latvijas kara skolas kadets, pēc skolas beigšanas paaugstināts leitnanta pakāpē, bija Bruņoto vilcienu diviziona Ložmetēju vada komandieris (1920-1921). 

Studēja Latvijas Universitātē, bija studentu korporācijas *[[Fraternitas Livonica]]* loceklis. Strādāja sava mātesbrāļa Anša Gulbja izdevniecībā, pēc viņa nāves 1936. gadā pārņēma izdevniecības vadību. Turpināja izdot „Latviešu konversācijas vārdnīcu”.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā viņš devās trimdā uz Vāciju, vēlāk pārcēlās uz dzīvi Austrālijā. 
Miris 1971. gada 28. septembrī Melburnā.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis — 5. šķira Nr.2910
* Latvijas Atbrīvošanās kara piemiņas zīme (1923)
 
## Atsauces
LCD

**LCD** var būt:
* Šķidro kristālu displejs (*Liquid crystal display*);
* Latvijas Centrālais depozitārijs — Latvijas vērtspapīru depozitārijs.
Lozova

**Lozova** () ir pilsēta Harkivas apgabalā Ukrainas austrumos. Izvietojusies apgabala dienvidos, ievērojams autoceļu un dzelzceļu mezgls. Lozovas rajona centrs (rajonā neietilpst). Lozovas pilsētas padomei pakļauti Paņutines pilsētciemats un Domahas ciema padome (kopā  iedzīvotājs (2012)).

Apdzīvotā vieta dibināta 1869. gadā kā dzelzceļa stacija līnijā Kurska—Harkiva—Azova. 1939. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. Mūsdienās dzelzceļa mezgls, vairāki metālapstrādes un mašīnbūves uzņēmumi.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Вся информация о городе Лозовая
Andrejs Zadonskis

**Andrejs Zadonskis** (1893—1941) bija Latvijas ukraiņu un vācbaltiešu izcelsmes rakstnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 21. oktobrī Kuldīgā ukraiņu cilmes agronoma Vasīlija Zadonska un vācbaltiešu cilmes luterāņu mācītāja meitas Marijas Birgeres (*Bürger*) ģimenē. Bērnību pavadīja tēva muižā Harkivas guberņā Ukrainā. Mācījās Žitomiras pilsētas ģimnāzijā, sacerēja pirmos daiļdarbus. Pēc Pirmā pasaules kara 1920. gadā viņš atgriezās Latvijā, dzīvoja Kuldīgā, pelnīja iztiku ar dziedāšanu un stāstu rakstīšanu, ko publicēja laikrakstā «Сегодня». 

1928. gadā izdeva Andreja Zadonska romānu «Ступени» („Pakāpieni”), 1930. gadā stāstu krājumu «Зоин роман» („Zojas romāns”) un 1931. gadā romānu «Ми и её танцор» („Mi un viņas dejotājs”) ar autobiogrāfiskiem motīviem.
1934. gadā apprecējās ar Kuldīgas skolotāju E. Lihtenšteinu.

Vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gada beigās Andrejs Zadonskis kopā ar sievu pārcēlās uz dzīvi Polijas vācu okupētajā daļā, kur mira 1941. gada 28. oktobrī Vrešenā (tagad Vžesņa).

## Darbi
 
* Altkurische Gestalten // Anzeiger für Goldingen und Windau, 1927. nr. 7 (17.12); nr. 8 (24.12); nr. 9 (31.12). (vāciski) 
* На автомобиле через Курляндию // Сегодня, 1927. № 148; (krieviski)
* Aus Wolhyniens Blütezeit // Anzeiger für Goldingen und Windau, 1928, nr. 21 (26.05).
* Ступени. Рига: издательство М. Дидковского, 1928
* Городок в снегу // Сегодня, 1930. № 40
* Зоин роман. (вступ. статья П. Пильского.) Рига, Издание M. Дидковского, 1930
* Ми и ее танцор. Рига: Изд-во "Жизнь и култура", 1931 - 147 lpp. (atkārtots izdevums: Певец двух провинций / предисл.,публ. Ю. Абызова // Даугава. 1990. № 4, 6, 8.)
* Счастье Арвида Яунарайса. Сегодня вечером, 1933, № 269-295 (24 ноября-27 декабря)
* Белые кони Мартина Арайса // Сегодня. Рига: 1939, №43 (12.02). С. 12.
* Чудо Ивановой ночи. Курземский рассказ. Сегодня. Рига: 1939. № 173 (24.06). С. 4.

## Literatūra
* Айхенвальд Ю. Литературные заметки. [Рец. на роман «Ступени»] // Руль, Берлин, 1928, № 2413 (31.10). С. 3. (krieviski)
* Днепров Р. Андрей Задонский. «Зоин роман». Рига, Издание Дидковского, 1930 г. [Рец.] // Возрождение, Париж, 1930, № 1703 (30.01). С. 4. 
* Пильский П. Основные настроения Андрея Задонского // Задонский А. Зоин роман. Рига, Издание М. Дидковского, 1930. С. 1 – 6. 
* Пильский П. Андрей Задонский. К 10-летию литературной деятельности // Сегодня, Рига, 1934, № 354 (23.12). С. 14
* Абызов Ю. Певец двух провинций // Даугава, Рига, 1990, №4. С. 115 – 116. 
* Natālija Makašina. «Ветхое дерево» Курляндии и «могучий дуб» Курземе в «курземских» рассказах Андрея Васильевича Задонского» // ACTA HUMANITARICA UNIVERSITATIS SAULENSIS. Mokslo darbai. T.13 (2011). Medis kultūroje. Šiauliai, Šiaulių universiteto leidykla, 2011. 315 – 325 p.

## Ārējās saites
*  MĀKSLINIECISKĀS PASAULES MODEĻI ANDREJA ZADONSKA PROZĀ Natālija Makašina, Daugavpils Universitātes Komparatīvistikas institūts. Promocijas darba kopsavilkums, 2012 (latviski, angliski, krieviski)

## Atsauces
Rotšildi

**Rotšildi** () ir ebreju cilmes Eiropas finansistu dzimta.

Dzimtas aizsācējs bija Svētās Romas impērijas brīvpilsētas Frankfurtes juvelieris Amšels Mozus Bauers, kura mājai bijusi sarkana plāksne ( — "sarkanās plāksnes māja"). Viņa dēls Maijers Amšels (1744—1812) nodibināja banku un pieņēma labskanīgāko Rotšildu uzvārdu. Viņam bija pieci dēli, kuri izveidoja starptautisku baņķieru ģimeni. Ģimenei ir vairāki atzari (Anglijas, Francijas, Vācijas, Šveices, Itālijas).

Lielāko uzplaukumu dzimta piedzīvoja 19. gadsimtā, kad tika uzskatīts, ka tai bija tobrīd lielākā bagātība pasaulē. Mūsdienās tās bagātība ir samazinājusies, jo ir sadalīta starp vairākiem simtiem pēcteču.

## Ārējās saites
* Rotšildi
Ļubotina

**Ļubotina** () ir pilsēta Ukrainas austrumos Harkivas apgabala Harkivas rajonā. Izvietojusies apgabala vidienē  uz rietumiem no apgabala centra Harkivas. Ļubotinas pilsētas padomei pakļauti četri ciemi (kopā  iedzīvotāji (2012)).

## Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta Ļubotinkas upītes krastos 17. gadsimta vidū kā kazaku sloboda. Izaugsme saistīta ar dzelzceļa mezgla un remontrūpnīcas izbūvi 1871. gadā — šeit krustojas ceļi uz Harkivu, Merefu, Sumiem un Poltavu. 1938. gadā piešķirtas pilsētas tiesības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dignājas iela (Rīga)

**Dignājas iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Ziepniekkalna apkaimē. Dignājas iela sākas krustojumā ar Stērstu ielu, Mazo Stērstu ielu un Tumes ielu, bet beidzas krustojumā ar Ziepniekkalna ielu, pretī Šautuves ielai, nekrustojot nevienu citu ielu. Kopējais ielas garums ir 450 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Dignājas ielā ir vienvirziena kustība virzienā uz Ziepniekkalna ielu (izņemot pēdējo nepilnus 100 metrus garu posmu).

Dignājas ielā ir dažāda veida apbūve: savrupmājas sākumdaļā, daudzstāvu dzīvojamie nami vidusposmā ("Dignājas namu" komplekss) un darījumu apbūve pie Ziepniekkalna ielas, tostarp degvielas uzpildes stacija *[[Circle K Latvia|Circle-K]]* (Ziepniekkalna ielā 9).

Iela nosaukta Dignājas — ciema Jēkabpils novadā vārdā.

2025. gada 21. maijā Rīgas dome pieņēma lēmumu sarkano līniju posmu starp Bauskas ielu un Dignājas ielu nosaukt par Margaritas Stārastes ielu. Rakstniece Margarita Stāraste dzīvoja ēkā Bauskas ielā.

## Ielu savienojumi
Dignājas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Stērstu iela
* Mazā Stērstu iela
* Tumes iela
* Ziepniekkalna iela
* Margaritas Stārastes iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ziepniekkalns
Plīnijs

**Plīnijs** var būt:

* Plīnijs Vecākais — romiešu enciklopēdists;
* Plīnijs Jaunākais — romiešu rakstnieks.

## Skatīt arī
* Bazilijs Plīnijs, vācbaltiešu ārsts un dzejnieks.
Končita Vursta

**Tomass "Toms" Neivirts** (; dzimis ), labāk pazīstams ar vārdu **Končita Vursta** (*Conchita Wurst*), ir austriešu dziedātājs.

Kā Končita Vursta viņa pārstāvēja Austriju 2014. gada Eirovīzijā Kopenhāgenā, Dānijā, ar dziesmu *[[Rise Like a Phoenix]]* un uzvarēja (pirmajā vietā ierindojās arī pusfinālā). Piedalījusies arī Austrijas nacionālajā atlasē 2012. gada Eirovīzijai, tomēr palika 2. vietā pēc *Trackshittaz*, kas izpildīja *Woki mit deim Popo*.

## Ārējās saites

*
Zlatopiļa

**Zlatopiļa** () ir pilsēta Ukrainas austrumos Harkivas apgabala Lozovas rajonā. Izvietojusies apgabala vidienē  uz dienvidiem no apgabala centra Harkivas. Līdz 2020. gadam bija rajona centrs.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1869. gadā kā ciems pie tikko atvērtās Kurskas—Harkivas—Sevastopoles dzelzceļa līnijas stacijas **Lihačoves** *(Лихачове)* (nosaukta vietējā muižnieka Lihačova vārdā). 1924. gadā ar vietējo pašvaldību lēmumu uz Lihačovi tika pārcelti zemnieki no apkārtējiem ciemiem, izveidojot ciematu, kurā 1927. gadā bija 56 iedzīvotāji. 1929. gadā Lihačovē tika izveidota mašīnu-traktoru stacija, kas apkalpoja 30 apkārtējos kolhozus. Kopš 1947. gada rajona centrs, 1952. gadā pārdēvēta par Pervomajsku. 1991. gadā ieguva pilsētas tiesības. 2024. gadā pārdēvēta par Zlatopiļu.
## Atsauces

## Ārējās saites

*Oficiālā vietne
Jānis Krasts

**Jānis Krasts** (līdz  Rudkasts, pēc tam līdz  Kreicbergs, dzimis , miris ) bija latviešu jurists, miertiesnesis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīves gājums
Dzimis Balvu pagasta "Mazezeriņos" lauksaimnieka ģimenē. 1911. gadā beidzis Vecgulbenes draudzes zēnu skolu. No 1911. gada līdz 1914. gadam strādājis par Valtenberģu pagasta valdes un tiesas rakstveža palīgu. Kara laikā evakuējies uz Orenburgu.

Pēc kara atgriezies Latvijā. No 1922. gada līdz 1926. mācījies Rīgas Valsts pieaugušo vidusskolā. 1925. gada 2. martā mainījis uzvārdu Rudkasts uz uzvārdu Kreicbergs. No 1926. gada līdz 1931. gadam mācījies Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes Tiesību zinātņu nodaļā. No 1934. gada bijis miertiesnesis Rīgā. 1940. gadā vēlreiz mainījis uzvārdu no Kreicbergs uz Krasts.

Miris 1965. gada 28. janvārī Rīgā.

## Atsauces
Arvīds Jaunarājs

**Arvīds Jaunarājs** (līdz  Jansons, dzimis , miris ) bija latviešu jurists, miertiesnesis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīves gājums
Dzimis Sakas pagastā ierēdņa ģimenē. Kara laikā kopā ar ģimeni evakuējies uz Ziemeļvidzemi. 1918. gadā decembrī tēvs iecelts par Aizputes pasta—telegrāfa pārzini un ģimene pārcēlusies uz Aizputi. Mācījies Aizputes pamatskolā (1919—1924), pēc tam Aizputes un Liepājas vidusskolās. 1928. gadā iestājies Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un Tiesību zinātņu fakultātē Tiesību zinību nodaļā. 1934. gadā ar izcilību beidzis studijas universitātē. No 1934. gada līdz 1940. gadam strādājis par miertiesnesi Rīgā. 1940. gada 18. aprīlī mainījis uzvārdu no Jansons uz Jaunarājs. Padomju okupācijas laikā, 1940. gadā, bijis tautas tiesnesis.
Vācu okupācijas laikā bija miertiesnesis Rīgā. Otrā pasaules kara beigās devās trimdā vispirms uz Čehiju, pēc tam uz Vāciju, 1950. gadā uz ASV, kur strādāja vispirms gadu Teksasas, pēc tam Kolorādo štatā. 1983. gadā kā ASV pilsonis apmeklējis Latviju. Miris 2008. gadā Denverā.

Arvīds Jaunarājs savās atmiņas rakstīja: *Laikā, kad Latvijā valdīja okupācijas vara un daudzi ir bijuši pesimistiski noskaņoti, [[Konstantīns Čakste|K. Čakste]] teicis - viņš gan ir pilnīgi pārliecināts, ka Latvija atkal būs brīva, tikai «es nezinu, vai mēs to piedzīvosim».*

## Atsauces
Hermanis Mielēns

**Hermanis Mielēns** (dzimis , miris ) bija latviešu ierēdnis, Rīgas Finansu valdes finansu direkcijas vadītājs, Rīgas pilsētas padomnieks. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Beidzis Rīgas Politehnisko institūtu.

## Dzīves gājums
Dzimis Rīgā ierēdņa ģimenē. Kara laikā aizbraucis uz Krieviju. 1916. gadā Maskavā beidzis Rīgas Politehniskā institūta Komerczinību fakultāti.

1921. gadā atgriezies Latvijā. Strādājis vadošos amatos Rīgas pašvaldības finanšu organizācijas.

1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. 1950. gadā pārcēlies uz Kanādu. Strādājis par grāmatvedi—biroja vadītāju. Pēc aiziešanas pensijā pārcēlies uz ASV. Miris 1972. gada 20. oktobrī Klīvlendā. 

## Atsauces
Jūraszirdziņu apakšdzimta

**Jūraszirdziņu apakšdzimta** (*Hippocampinae*) ir adatzivju dzimtas (*Syngnathidae*) apakšdzimta un atkarībā no tā, kurai sistemātikai seko, šajā apakšdzimtā ir tikai viena ģints — jūraszirdziņi vai 6 ģintis.

## Kopīgās īpašības
[thumb|left|240px|Jūraszirdziņiem un to tuvākajiem radiniekiem ir tvērējaste un izteikts purniņš, attēlā [mazais jūraspūķis (*Kyonemichthys rumengani*)]]
Jūraszirdziņiem un to vistuvākajiem radiniekiem ir vairākas kopīgas īpašības. Zivīm ierastās astes spuras tiem nav, bet ir tvērējaste. Tēviņiem ir arī pilnībā noslēgta ikru soma, kurā tiek nēsāti ikri līdz izšķiļas jaunā paaudze. Visām šīs grupas sugām ir raksturīga īsa galva un to snuķītis veido izteiktu purniņu. 

Bastardjūraszirdziņi, adatjūraszirdziņi un mazie jūraspūķi ārēji ir samērā līdzīgi adatzivīm, bet ārēji vislīdzīgākie jūraszirdziņiem ir mazie adatjūraszirdziņi. Galvenā atšķirība, kas atšķir jūraszirdziņus no pārējām ģintīm, ir to vertikālā stāja.

## Sistemātikas diskusijas
Šobrīd jūraszirdziņu sistemātika nav atrisināta un informācijas avotos ir sastopamas vairākas alternatīvas sistemātikas. Pēdējo gadu DNS pētījumi liecina, ka mazie adatjūraszirdziņi (*Idiotropiscis*) ir māsas taksons jūraszirdziņiem (*Hippocampus*), līdz ar to arī to tuvākie radinieki. Daļa zinātnieku ierosina paplašināt jūraszirdziņu apakšdzimtu, bet citi ierosina jūraszirdziņu tuvākos radiniekus izdalīt jaunā gardeguna jūraszirdziņu apakšdzimtā (*Acentronurinae*). 

Ir sistemātiķi, kas ierosina izmaiņas arī jūraszirdziņu ģints sistemātikā. Balstoties uz morfoloģiskajām pazīmēm, tiek ierosināts to sadalīt divās ģintīs: jūraszirdziņos un  mazajos jūraszirdziņos. Pēdējiem ir tikai viens žaunu atvērums galvas aizmugurē, bet parastajiem jūraszirdziņiem ir divi žaunu atvērumi. Turklāt tēviņiem ikru soma atrodas uz vēdera nevis zem astes kā mazajiem jūraszirdziņiem. Arī molekulārie pētījumi liecina, ka mazie jūraszirdziņi ir māsas taksons pārējiem jūraszirdziņiem.

Dažos informācijas avotos jūraszirdziņu apakšdzimtā tiek klasificēti jūraszirdziņi un Tasmānijas adatzivis (*Histiogamphelus*), kuras autoratīvie informācijas avoti sistematizē adatzivju apakšdzimtā (*Syngnathinae*).

## Sistemātika
***Jūraszirdziņu apakšdzimta** (*Hippocampinae*)
**Jūraszirdziņi (*Hippocampus*)

### Alternatīvā sistemātika
***Jūraszirdziņu apakšdzimta** (*Hippocampinae*)
**Bastardjūraszirdziņi (*Acentronura*)
**Adatjūraszirdziņi (*Amphelikturus*)
**Jūraszirdziņi (*Hippocampus*)
**Mazie adatjūraszirdziņi (*Idiotropiscis*)
**Mazie jūraspūķi (*Kyonemichthys*)
**† *[[Hippotropiscis]]*

## Atsauces

## Ārējās saites

*Seahorses and their relatives
*Seahorses/Weedy-Leafy Seadragons
*Seahorses
Paulis Selga

**Paulis Selga** (līdz  **Gūtmanis**, dzimis , miris ) bija lidotājs, ķīmiķis, fabrikas direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīves gājums
Dzimis Sanktpēterburgā. No 1922. līdz 1925. gadam mācījies Subates vidusskolā. No 1926. gada marta līdz 1928. gada oktobrim dienējis Latvijas armijā. 1928. gadā ieguvis lidotāja tiesības. 1934. gadā piešķirta virsnieka vietnieka dienesta pakāpe. 1931. gadā norīkots par izpletņlēkšanas mācību kontrolieri. Vienlaicīgi studējis Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultātē, to pabeidzis 1941. gadā. 1940. gadā mainījis uzvārdu no Gūtmanis uz Selga.

Vācu okupācijas laikā bijis fabrikas direktors. 1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Pārbraucis uz Lielbritāniju, pēc tam — uz ASV un Kanādu. Tur strādājis kokrūpniecībā. Miris Ontārio provinces pilsētā Sentkaterinsā (*St. Catharines*).

## Atsauces
Hugo Rumpītis

**Hugo Rumpītis** (1889-1961) bija latviešu uzņēmējs, tirdzniecības firmas direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīves gājums
Beidzis Valmieras pilsētas skolu. 1914. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā. Pirmā Pasaules kara laikā ievainots. Pēc demobilizācijas 1918. gada aprīlī deviņus mēnešus strādāja Ņižņijnovgorodas telegrāfā, pēc tam rūpnīcā Petrogradā. 1919. gadā atgriezās Latvijā, no augusta piedalījās Latvijas brīvības cīņās kā 9. Rēzeknes kājnieku pulka sakarnieks, vēlāk pārcelts uz divīzijas štābu, pēc tam nozīmēts Latvijas armijas Galvenā štāba priekšnieka rīcībā. Pēc demobilizācijas 1920. gada augustā nodarbojās ar uzņēmējdarbību. Vadīja firmas "Tirgošana ar auto piederumiem" un "Hugo Rumpītis". 1940. gada janvārī kopā ar kompanjoniem iegādājās firmu "Svaru un atsvaru fabrika H. Šteinerts". Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņa īpašumi tika nacionalizēti.  

1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1950. gadā no turienes uz ASV. Miris 1961. gada 25. februārī Ņujorkā, ASV.

## Apbalvojumi
* Medaļa par uzcītību 1. Pasaules kara laikā.
* Sv. Jura medaļa.
* Latvijas Atbrīvošanas kara piemiņas zīme (1918—1920).

## Atsauces
Čuhujiva

**Čuhujiva** () ir pilsēta Ukrainas austrumos, Harkivas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidienē Siverskijdoņecas krastos  uz austrumiem no apgabala centra Harkivas. Čuhujivas rajona centrs. Čuhujivas pilsētas padomei pakļauti divi ciemi.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta tagadējās Čuhujivas vietā pastāvēja jau 13. gadsimtā un piederēja Perejaslavļas un Čerņihivas kņazistēm. Nosaukums, domājams, cēlies vai nu no austrumu vīriešu ceļojumu tērpa «čuga», vai no tjurku «čugune» — pierobeža.

1638. gadā senpilsētas vietā uzbūvēja nocietinājumu, pie kura vēlāk izauga apmetne. 1765. gadā Čuhujiva kļuva par Belgorodas guberņas apriņķa centru, bet 1780. gadā tai piešķīra pilsētas statusu. Tā attīstījās kā kazaku karaspēka apmetne, kurā bija karaskola. Pēc 1857. gada Čuhujiva zaudēja savu nozīmi un apriņķa pilsētas statusu. Sāka attīstīties rūpniecība un 1938. gadā Čuhujivai atkārtoti piešķīra pilsētas tiesības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zoločivas rajons

**Zoločivas rajons** var būt:
* Zoločivas rajons — administratīva vienība Harkivas apgabalā
* Zoločivas rajons — administratīva vienība Ļvivas apgabalā
Alesandrija

**Alesandrija** (, ) ir pilsēta Itālijas ziemeļrietumos, Pjemontas reģionā, Tanāro upes krastos.  Alesandrijas provinces administratīvais centrs. Alesandrija atrodas 90 kilometru attālumā no Pjemontas reģiona administratīvā centra Turīnas. Pilsētas platība ir 204 km2, 2013. gada vidū pilsētā dzīvoja 92 198 iedzīvotāji. Nozīmīgs dzelzceļa satiksmes centrs. Alesandrija ir dibināta 1168. gadā.

1943. gadā nacisti izpostīja pilsētā esošās sinagogas un pilsētā dzīvojošos ebrejus nosūtija uz koncentrācijas nometnēm, lielākoties uz Aušvices koncentrācijas nometni. 
## Cilvēki
Alesandrijā ir dzimuši:
* Džovanni Ferrāri (*Giovanni Ferrari*) (1907-1982) - futbolists
* Umberto Eko (*Umberto Eco*) (dzimis 1932) - rakstnieks
* Džanni Rivera (*Giovanni "Gianni" Rivera*) (dzimis 1943) - futbolists
1146. gads

**1146. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
## Notikumi
### Nezināms datums
* Dibināta Krievijas pilsēta Tula
* Dānijas karalis Eriks III atsakās no troņa
* Luijs VII dodas Krusta karagājienā, uzticēdams valsts pārvaldi Sugerijam
## Dzimuši
## Miruši
1150. gads

**1150. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
## Notikumi
* Izveidota Parīzes universitāte
* Dibināta Vācijas pilsēta Getingene
## Dzimuši
* Teoderihs no Turaidas, Romas katoļu baznīcas misionārs Līvzemē un Igaunijas ziemeļu daļā (miris 1219.)
* Knuts I (*Knut Eriksson*), Zviedrijas karalis (1167 - 1195), Ērika Svētā dēls (miris 1195.)
## Miruši
Jānis Ciemiņš

**Jānis Ciemiņš** (1906-1956) bija latviešu mediķis, Rīgas apriņķa ārsts. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1906. gada 23. jūlijā Zvārtavas pagastā. Mācījās Dzeņa reālģimnāzijā un Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē (beidzis 1930). Bija Skultes pagasta (1932-1937), Rīgas apriņķa (1937-1944) un aizsargu ārsts. Dziedāja korī *[[Dziesmuvara]]*. 
Vācu okupācijas laikā bija Rīgas veselības nodaļas vadītājs (1941-1944), bija komisijas sastāvā, kas apsekoja "Baigajā gadā" noslepkavoto mirstīgās atliekas.

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz ASV. Dzīvoja Klīvlendā, piedalījās Latviešu koncertapvienības dibināšanā. Miris 1956. gadā.

## Atsauces
Pols Reno

**Pols Reno** (; dzimis , miris ) bija franču politiķis. Īslaicīgs Francijas premjerministrs valstij kritiskā laikā 1940. gadā.

Kā politiķis izcēlās ar liberālismu ekonomikas jautājumos, atbalstīja stingru nostāju pret Vāciju. Bijis valsts finanšu ministrs (1930, 1938—1940, 1948), koloniju ministrs (1932), tieslietu ministrs (1932, 1938), ārlietu ministrs (1940), aizsardzības ministrs (1940). Pēc tam, kad Reno 1940. gada martā tika ievēlēts par premjerministru, 10. maijā Vācija iebruka Francijā, un valsts piedzīvoja smagu sakāvi.

Reno atteicās piedalīties Višī Francijas darbā, un tika ieslodzīts Portalē cietoksnī Pirenejos. 1942. gadā pārvests uz Vāciju, kur atradās ieslodzījumā līdz kara beigām. Pēc kara atkal iesaistījās politkā, aicināja izveidot Eiropas Savienotās valstis, vadīja Piektās Francijas republikas konstitūcijas izstrādi.

## Ārējās saites
Bolderāja (stacija)

**Bolderāja** jeb **Bolderāja I** ir dzelzceļa stacija Rīgā, Kurzemes rajonā, Bolderājas apkaimē, līnijā Zasulauks—Bolderāja. Bolderāja ir šīs  līnijas galastacija (tālāk pāri Buļļupei uz Daugavgrīvu ejošais sliežu ceļš oficiāli ir stacijas pievedceļš). Uz Bolderāju regulāri kursē kravas vilcieni, bet pasažieru satiksme šeit nepastāv. Kopš 2015. gada Bolderājas stacija sastāv no Bolderājas I parka (vecās stacijas) un Bolderājas II parka.

## Vēsture
Bolderājas stacija uzbūvēta 1873. gadā līdz ar Bolderājas dzelzceļa līnijas izbūvi, un tolaik tā bija otra lielākā dzelzceļa stacija pēc Rīgas. 1884. gadā no stacijas uzbūvēti pirmie atzarojumi, un vēlāk to skaits stipri palielinājies. Daudzi no tiem darbojas arī mūsdienās. Agrāk aptuveni mūsdienu Bolderājas stacijas atrašanās vietā bija pieturas punkts Spilve (atklāts 1930. gadā kā pieturas punkts 10. kilometrā, drīz pārdēvēts par Spilvi un pastāvējis līdz pasažieru satiksmes pārtraukšanai), bet Bolderājas stacija atradās tālāk uz Buļļupes pusi, apmēram Lielās ielas rajonā. Otrā pasaules kara laikā stacijas ēka nodedzināta, un tās vietā tikusi izmantota bijusī bagāžas glabātuve. Perona atliekas šeit saglabājušās līdz mūsdienām. 1970. gadā Bolderājas stacija pārcelta tagadējā vietā — tuvāk Rīgai — un uzbūvēta jauna stacijas ēka.

 Bolderājas stacijas pievedceļā netālu no Buļļupes tilta notika dzelzceļa avārija — divu manevrējošu kravas sastāvu sadursme. Avārijas rezultātā radās ritošā sastāva un dzelzceļa infrastruktūras bojājumi.

Sakarā ar Rīgas brīvostas paplašināšanu Daugavas kreisajā krastā Bolderājas staciju 2011. gadā paredzēja paplašināt un rekonstruēt, kā arī modernizēt. Modernizācijas darbi tika pabeigti 2015. gadā. Tādējādi tikai 2015. gadā Bolderājas līnijā pārstāja darboties novecojusī elektrozižļu sistēma.

## Attēlu galerija

Attēls:Bolderājas stacija 11.JPG|Bolderājas stacija no Daugavgrīvas šosejas puses
Attēls:Bolderājas stacija 05.JPG|Atzars uz kokapstrādes uzņēmumiem
Attēls:Bolderājas stacija 13.JPG|Sliežu ceļi un vagoni
Attēls:Bolderājas stacija 17.JPG|Atzari uz Krievu salu (pa labi) un kokapstrādes uzņēmumiem
Attēls:Bolderājas stacija 19.JPG|Daugavgrīvas šosejas tilts
Attēls:Bolderājas stacija 21.JPG|Daugavgrīvas virziena sliežu izvērsums
Attēls:Bolderājas stacija 29.JPG|Manevru lokomotīve TGM6
Attēls:Bolderājas stacija 60.JPG|Buļļupes dzelzceļa tilts
Attēls:Bolderājas stacija 63.JPG|Birzes ielas gājēju tunelis
Attēls:Bolderājas stacija 41.JPG|Kravas sastāvs dodas Daugavgrīvas virzienā
Attēls:Bolderājas stacija 52.JPG|Bolderājas stacijas pievedceļi
Attēls:Bolderājas stacija 57.JPG|Neizmantots pievedceļš uz Bolderājas kuģu remonta rūpnīcu


## Ārējās saites
* Bolderājas stacijas fotogrāfijas
* Bolderājas stacijas fotogrāfijas 
* Pasažieru dīzeļvilciens DR1A Bolderājas stacijā 
* Bijušais Bolderājas pasažieru perons 
* Bolderājas stacijas elektrozižļu aparāts 

## Atsauces
Leons Blūms

**Andrē Leons Blūms** (; dzimis , miris ) bija franču politiķis. Trīskārtējs Francijas premjerministrs. Pirmais Francijas valdības vadītājs sociālists un ebrejs.

Politikā iesaistījās Dreifusa lietas laikā un kļuva par franču sociālistu līdera Žana Žoresa piekritēju. 1919. gadā tika ievēlēts par parlamenta deputātu. 20. gadsimta 20. un 30. gados (pēc tam, kad no partijas atšķēlās komunisti) bija franču sociālistu līderis. Pēc 1934. gada 6. februāra krīzes Francijas kreisi centriskās partijas 1935. gadā nodibināja Tautas fronti. 1936. gada 13. februārī Blūmu uz ielas piekāva labējie aktīvisti no *[[Action Française]]* jauniešu sekcijas. 1936. gada maija un jūnija vēlēšanās uzvarēja Tautas frontes, un Blūms kļuva par pirmo sociālistu, Francijas premjerministru. Lai arī Blūma valdība pastāvēja vienu gadu, tomēr tā paguva ieviest vairākus būtiskus uzlabojumus darba likumdošanā un strādnieku šķiras tiesībās. Pēc Višī Francijas nodibināšanas Blūms atteicās pamest Franciju un kara laiku pavadīja ieslodzījumā. Sākumā viņš bija ieslodzīts cietoksnī Pirenejos, bet no 1942. gada — Vācijā. Pēc kara beigām uz neilgu laiku kļuva par Francijas Pagaidu valdības vadītāju.

## Ārējās saites
Pirmā deklinācija

**Pirmā deklinācija** jeb **''-am'' deklinācija** ir viena no sešām lietvārdu deklinācijām latviešu valodā. Pie pirmās deklinācijas pieder vīriešu dzimtes lietvārdi, kam vienskaitļa nominatīvā ir galotne *-s* vai *-š*, savukārt vienskaitļa datīvā — *-am*.

Pirmās deklinācijas lietvārdiem var būt dažādas vokatīva formas (gan ar galotni, gan bez galotnes; tāpat ir iespējamas paralēlformas).

## Locīšanas paraugs

## Piezīmes

## Atsauces

## Ārējās saites

* "Letonika" ieraksts
Piektā deklinācija

**Piektā deklinācija** jeb **''-ei'' deklinācija** ir viena no sešām lietvārdu deklinācijām latviešu valodā. Pie piektās deklinācijas pieder sieviešu dzimtes lietvārdi, kam vienskaitļa nominatīvā ir galotne *-e*, savukārt vienskaitļa datīvā — *-ei*. Ja ar kopdzimtes lietvārdu tiek attiecināts uz vīriešu kārtas objektu, tad vienskaitļa datīvā lietojama galotne *-em*.

Piektās deklinācijas lietvārdiem var būt dažādas vokatīva formas (gan ar galotni, gan bez galotnes (deminutīviem); tāpat ir iespējamas paralēlformas). Lielai daļai piektās deklinācijas lietvārdu daudzskaitļa ģenitīvā ir līdzskaņu mija.

## Locīšanas paraugs

## Atsauces

## Ārējās saites

* "Letonika" ieraksts
Sestā deklinācija

**Sestā deklinācija** jeb **''-ij'' deklinācija** ir viena no sešām lietvārdu deklinācijām latviešu valodā. Pie sestās deklinācijas pieder sieviešu dzimtes lietvārdi, kam vienskaitļa nominatīvā ir galotne *-s*, savukārt vienskaitļa datīvā — *-ij*. Pie sestās deklinācijas lietvārdiem pieder arī daži sieviešu dzimtes daudzskaitlinieki, kā arī vīriešu dzimtes daudzskaitlinieks *ļaudis*.

Sestās deklinācijas lietvārdiem vokatīva forma sakrīt ar nominatīvu. Lielai daļai sestās deklinācijas lietvārdu daudzskaitļa ģenitīvā ir līdzskaņu mija.

## Locīšanas paraugs

## Atsauces

## Ārējās saites

* "Letonika" ieraksts
Trešā deklinācija

**Trešā deklinācija** jeb **''-um'' deklinācija** ir viena no sešām lietvārdu deklinācijām latviešu valodā. Pie trešās deklinācijas pieder vīriešu dzimtes lietvārdi, kam vienskaitļa nominatīvā ir galotne *-us*, savukārt vienskaitļa datīvā — *-um*. Tāpat pie trešās deklinācijas pieskaitāmi trīs seni sieviešu dzimtes lietvārdi daudzskaitlinieki: *ragus*, *dzirnus*, *pelus*. Mūsdienu literārajā valodā tos aizstāj ceturtās deklinācijas lietvārdi: *ragavas*, *dzirnavas/dzirnas*, *pelavas*. Trešās deklinācijas lietvārdiem vienskaitlī sakrīt nominatīva un ģenitīva galotne.

Trešās deklinācijas lietvārdi pārsvarā tiek lietoti vienskaitlī, daudzskaitlis ir retāk. Vairāki bijušie trešās deklinācijas lietvārdi ir pārveidojušies par pirmās deklinācijas lietvārdiem (*strīdus*, *krogus*, *cirkus*), tomēr dažkārt tiek lietotas šo vārdu trešās deklinācijas formas, tāpat šo lietvārdu ģenitīvs tiek lietots vairākās vārdkopās, kam ir frazeoloģisks raksturs, piemēram, *strīdus* ābols.

## Locīšanas paraugs

### Personvārdu locīšana

## Atsauces

## Ārējās saites

* "Letonika" ieraksts
Sava

**Sava** (; bosniešu, horvātu, ) ir upe Balkānu pussalā, Eiropas dienvidaustrumos. Tā ir Donavas labā krasta pieteka. Upe plūst pa Slovēnijas, Horvātijas, Bosnijas un Hercegovinas un Serbijas teritorijām. Donavā tā ietek Serbijas galvaspilsētā Belgradā. Upes krastos bez Belgradas atrodas arī tādas pilsētas kā Zagreba, Ļubļana, Slavonski Broda, Šabaca un Brčko.

Savas garums ir 940 km. Tā ir lielākā Donavas pieteka pēc ūdens caurplūduma, un otra lielākā pēc garuma un sateces baseina platības. Sateces baseina platība ir  km², un tā atrodas Slovēnijas, Horvātijas, Bosnijas un Hercegovinas, Serbijas un Melnkalnes teritorijā.

## Ārējās norādes
2014. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi

Šajā lapā ir apkopoti visu **[[2014. gada Pasaules čempionāts hokejā|2014. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas]] izlašu sastāvi**.

## A grupa
### 
* **Galvenais treneris**:  Pērs Morts

### 
* **Galvenais treneris**:  Vladimīrs Rūžička

### 
* **Galvenais treneris**:  Deivs Tipets

### 
**Galvenais treneris**:  Vladimīrs Vūjteks

### 
**Galvenais treneris**:  Rojs Jūhansens

### 
**Galvenais treneris**:  Janne Karlsons

### 
**Galvenais treneris**:  Deivs Hendersons

### 
**Galvenais treneris**:  Toms Pokels

## B grupa
### 
* **Galvenais treneris**:  Erka Vesterlunds

### 
* **Galvenais treneris**:  Oļegs Znaroks

### 
**Galvenais treneris**:  Pīters Laviolets

### 
**Galvenais treneris**:  Šons Simpsons

### 
* **Galvenais treneris**:  Pets Kortina

### 
* **Galvenais treneris**:  Teds Nolans

### 
* **Galvenais treneris**:  Glens Henlons

### 
**Galvenais treneris**:  Ari Peka Selins

## Skatīt arī
* 2014. gada Pasaules čempionāts hokejā

## Atsauces
Līdzskaņu mija

**Līdzskaņu mija** ir vēsturiskas pārmaiņas, kuru rezultātā sākotnējā saknes beigu līdzskaņa vietā stājas cits līdzskanis. Pastāv vairāki līdzskaņu mijas veidi.

## D, t mija
Līdzskaņu mija *d* un *t* ietekmē ir novērojama tādiem pirmās konjugācijas darbības vārdiem, kam īstenības izteiksmes vienkāršajā pagātnē saknē beidzamais burts ir *t* vai *d*, tāpat tas novērojams no šiem darbības vārdiem atvasināto divdabju formās.

;T ietekme
*D* un *t* pārvēršanas par *s* šādās formās:
* nenoteiksmē, piemēram, ve*d*a→ve*s*t;
* vēlējuma izteiksmē, piemēram, ve*d*a→ve*s*tu;
* divdabī ar izskaņu *-ts*, *-ta*, piemēram, ve*d*a→ve*s*ts

;D ietekme
*D* un *t* pārvēršanas par *z* šādās formās:
* divdabī ar izskaņu *-dams*, *-dama*, piemēram, ve*d*a + dams→ve*z*dams.

Līdzskaņu mija nenotiek, ja darbības vārda sakne pagātnē beidzas ar līdzskani *s* vai *z*, piemēram, ber*z*a→berzdams, berzts, berzt, berztu.

## J noteiktā mija

Līdzskaņu mija *j* ietekmē novērojama otrās, piektās un sestās deklinācijas lietvārdiem dažādās tā formās, kā arī pirmās konjugācijas darbības vārdiem.

Ja blakus mijas divi līdzskaņi, tad to sauc par līdzskaņu grupu miju.

Pastāv vairāki izņēmumi, kur līdzskaņu mija *j* ietekmē nenotiek.

## I, ī, e, ē, ei mija
Līdzskaņu mija *i, ī, e, ē, ei* ietekmē novērojama dažādos atvasinātos vārdos un dažās darbības vārdu formās.

Šajā mijā *k* pārvēršas par *c* (piemēram, brau*k*t→brau*c*u) un *g* par *dz* (piemēram, au*g*t→au*dz*).

## Ārējās saites
* Līdzskaņu mija
* ''Eduspace'' informācija
Pienenes

**Pienenes** vai **cūkpienes** (*Taraxacum*) ir kurvjziežu dzimtas ģints. Tās pieder cigoriņu apakšdzimtai (*Cichorioideae*). Pieneņu dabiskais izplatības areāls ir Eirāzija, Ziemeļamerika un Dienvidamerika. Botāniķi nav vienisprātis par sugu skaitu ģintī. Daži izdala tikai 34 sugas, bet citi pat 2000 sugas. Dominējošais skaits figurē ap 60 sugām.

Latvijā ir sastopamas trīs pieneņu sugas: ārstniecības pienene (*T. officinale*), gludā pienene (*T. erythrospermum*) un purva pienene (*T. palustre*).

## Atsauces
Soters

**Pāvests Soters** (; dzimšanas datums nav zināms, miris ap 174. gadu) bija Romas bīskaps un līdz ar to katolisma tradīcijā tiek uzskatīts par vienu no Romas pāvestiem. Šajā amatā viņš bija aptuveni no 167. līdz 174. gadam. Bieži tiek uzskatīts, ka viņš, tāpat kā citi sākotnējie Romas bīskapi, bija moceklis, bet oficiāli viņam šis statuss nav piešķirts. Toties viņš ir atzīts par svēto. Sotera piemiņas diena ir 22. aprīlis.

## Ārējās saites
*
Oļegs Šapošņikovs

**Oļegs Šapošņikovs** (dzimis 1969. gada 11. maijā Rīgā) ir Latvijas krievu ārsts un psihoanalītiķis. Aktieru meistarības pasniedzējs un teātra režisors, Daugavpils teātra valdes priekšsēdētājs un mākslinieciskais vadītājs (kopš 2011).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1969. gadā Rīgā. Pēc Rīgas 38. vidusskolas absolvēšanas studēja Latvijas Medicīnas akadēmijā (1986-1994), Austrumeiropas Psihoanalīzes institūtā Pēterburgā (1994-1998) un Latvijas Kultūras akadēmijā (2006-2008), kur ieguva maģistra grādu režijā. 

## Režisora darbība
Par savu režijas skolotāju Šapošņikovs uzskata Romānu Viktjuku, ar kuru sadarbojies no 1997.gada. Kopā ar R. Viktjuku Rīgas Krievu teātrī iestudējis 2 izrādes un izaudzinājis aktieru kursu Krievijas teātra mākslas akadēmijas (GITIS) Latvijas filiālē. Iestudējis izrādes Dailes, Daugavpils un Liepājas teātros, kā arī izrādes Lietuvā.

* 2009. Kailie Brieži (Teātra kompānija DOMINO)
* 2011. *Секс, брак и развод по-американски* (Teātra kompānija DOMINO)
* 2012. Dāmu paradīze (Daugavpils teātris)
* 2012. Otrais šāviens (Daugavpils teātris)
* 2012. Meli (Daugavpils teātris)
* 2012. Vosorys saulgrīžu burvesteibys (Daugavpils teātris)
* 2013. Teātra direktors (Daugavpils teātris)
* 2014. KAIJA. *Under construction* (Daugavpils teātris)
* 2014. Emigranti (Daugavpils teātris)
* 2015. Mistera Ikss noslēpums (Daugavpils teātris)

## Ārējās saites
* Oļegs Šapošņikovs izrades.lv
Subsahāras Āfrika

thumb|Subsahāras Āfrikas ģeogrāfiskā karte
**Subsahāras Āfrika** jeb **Melnā Āfrika** ir Āfrikas daļa, kas atrodas uz dienvidiem no Sahāras tuksneša. Subsahāras Āfrikas pretstats ir Ziemeļāfrika, kas savukārt ir daļa no Arābu pasaules. Somālija, Džibutija un Komoras atrodas Subsahāras Āfrikā, bet tomēr ir arī daļa no Arābu pasaules, tāpēc Subsahāras jēdziens ir kritizēts kā Afrikas kontinentu sadalošs nesakarīgos reģionos. Subsahāras jēdziens negatīvi saistīts ar AIDS epidēmiju un nabadzību, un tāpēc ir izskanējuši publiski aicinājumi to nelietot. Pārejas zonu no Ziemeļāfrikas uz Subsahāras Āfriku sauc par Sāhilu.
thumb|Karte, kurā attēlotas tradicionālās valodu saimes Āfrikā
Iedzīvotāju skaits — 1,137,938,708 (2021). Reliģiskā piederība — 62,0% kristietība, 31,4% islāms, 3,2% tradicionālās ticības, 3,0% bez reliģijas, 0,4% cita. Pastāv vairāk nekā 1000 valodu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Erka Vesterlunds

**Erka Vesterlunds** (; dzimis ) ir somu hokeja treneris. Pašlaik (2016) Vesterlunds ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Helsinku "Jokerit" galvenais treneris.

Kā Somijas izlases treneris izcīnījis olimpisko spēļu sudraba un bronzas medaļas, kā arī Pasaules čempionātu sudraba un bronzas medaļas. Kļuvis arī par SM līgas čempionu.

## Trenera karjera
Trenera karjeru Vesterlunds sāka 1981.—82. gada sezonā, kad kļuva par Jiveskiles JYP galveno treneri. JYP vienību Vesterlunds vadīja līdz pat 1988. gadam. 1988.—89. gada sezonā bija Somijas U-20 izlases galvenais treneris, taču tad divas sezonas vadīja SM līgas klubu Raumas "Lukko".

Trenera darbā atgriezās 1996.—97. gada sezonā kā Somijas U-18 izlases galvenais treneris, taču tad kļuva par Helsinku HIFK treneri, 1997.—98. gada sezonā izcīnot SM līgas čempiona titulu, kā arī iegūstot līgas labākā trenera balvu. No 1999. līdz 2001. gadam bija Helsinku "Jokerit" galvenais treneris. 2001.—02. un 2002.—03. gada sezonās atgriezās pie Somijas U-20 izlases trenēšanas, abos Pasaules čempionātos junioriem kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.

2003.—04. gada sezonā bija Somijas hokeja izlases trenera palīgs, taču 2004.—05. gada sezonā kļuva par galveno treneri. 2006. gada Olimpisko spēļu turnīrā izcīnīja sudrabu, bet 2006. gada Pasaules čempionātā - bronzu, kam pēc gada sekoja arī sudraba medaļas.

No 2010. līdz 2012. gadam vēlreiz vadīja Helsinku "Jokerit", savukārt 2013.—14. gada Olimpiskajās sezonā atgriezās Somijas izlases galvenā trenera postenī, 2014. gada Olimpiskās spēles noslēdzot ar izcīnītām bronzas medaļām, bet pasaules čempionātā izcīnot sudraba medaļas. No 2014. līdz 2016. gadam atkal strādāja kā "Jokerit" galvenais treneris.

2017. gada martā parakstīja līgumu ar Ufas "Salavat Julajev".

## Ārējās saites
* ''Eliteprospects'' profils
Kamjanske

**Kamjanske** () ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, Dņepras labajā krastā 40 km no apgabala centra Dņipro, ietilpst tās aglomerācijā. Pilsēta administratīvi iedalās trīs rajonos, pilsētas padomei pakļauts Karnauhivkas ciemats.

Kazaku dibinātais Kamjanskes ciems, kas ir mūsdienu pilsētas pirmsākumi, vēstures avotos pirmoreiz minēts 1750. gadā sakarā ar baznīcas būvniecību. Pēc Zaporižjas Sečas likvidēšanas 1775. gadā Kamjanskei piešķīra militārās apmetnes statusu; 1782. gadā tajā dzīvoja ap 1000 iedzīvotāju. Ciema strauja attīstība sākās 19. gadsimta otrajā pusē sakarā ar metalurģijas attīstību. 1887. gadā tika uzbūvēta tā laika Krievijā lielākā metalurģijas rūpnīca. 1923. gadā Kamjanskei piešķīra pilsētas tiesības, bet 1936. gadā pārdēvēja par **Dņeprodzeržinsku** (*Дніпродзержинськ*) par godu Feliksam Dzeržinskim. 2016. gadā pilsētai atjaunots sākotnējais nosaukums.

Mūsdienās ievērojams enerģētikas (Dņeprodzeržinskas HES), metalurģijas un mašīnbūves centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Žovti Vodi

**Žovti Vodi** () ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumos Žovtas upes krastos  no apgabala centra Dņipro. Pilsētas padomei pakļauta viena lauku apdzīvotā vieta.

1895. gadā Žovtas upes krastā tika izveidota dzelzs rūdu raktuves, pie kurām izveidojās ciemats **Žovta Rika** (*Жовта Ріка*). Nosaukums cēlies no Žovtas (‘Dzeltenās’) upes, kuras ūdeņi, tekot cauri ar dzelzs rūdu bagātajiem iežiem, ieguva dzeltenu nokrāsu. 1904. gadā raktuvēs strādāja ap 1000 strādnieku. 1950. gadā divās raktuvēs tika atrasti rūpnieciski urāna rūdas krājumi un 1951. gadā Žovta Rikā tika uzbūvēts bagātināšanas kombināts. 1957. gadā apdzīvotajai vietai tika piešķirtas pilsētas tiesības un pārdēvēta tagadējā nosaukumā. Mūsdienās nozīmīgs kalnrūpniecības centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Salerno

**Salerno** (, ) ir pilsēta Itālijas dienvidos, Kampānijas reģionā, Salerno provinces administratīvais centrs. Tā atrodas pie Irno upes ietekas Salerno līcī, Tirēnu jūrā. 2013. gadā pilsētā dzīvoja 131 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir otra lielākā pilsēta Kampānijas reģionā aiz Neapoles.

Senās Romas laikā pilsēta bija zināma ar tās latīņu nosaukumu *Salernum*. Senie romieši kā koloniju to dibināja 197. gadā p.m.ē. vietā, kur pirms tam, iespējams, atradās etrusku apmetne, kas zināma ar nosaukumu *Irnthi*. Salerno ir dibināta *[[Schola Medica Salernitana]]*, kas tiek uzskatīta par pirmo medicīnas skolu pasaulē. 11. un 12. gadsimtā no Eiropas, Āzijas un Ziemeļamerikas tur ieradās studenti apgūt medicīnu. Šī skola pastāv joprojām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sakas sala

**Sakas sala** jeb **Vidsala** ir sala starp Daugavu un tās sānteku Saku lejpus Jēkabpils. Administratīvi ietilpst Jēkabpils novada Salas pagastā.

Sakas sala ir trešā lielākā sala Latvijā (aiz Buļļu salas un Doles salas). 8,9 km² lielā sala ir 2,5 km plata un 5 km gara, vidējais augstums  ir 77—79 m vjl, lielākais — 82,7 m v.j.l. Tā atrodas starp Daugavu ziemeļos un austrumos un Saku dienvidos un rietumos. Sakas salas lielāko daļu aizņem pļavas, nedaudz mežu.

Kopš Pļaviņu HES izbūves Sakas sala ir vairākkārt cietusi palos. Tā piemēram, 1981. gada palos applūda 70 mājas un saimniecības, to skaitā putnkopības kompless "Kaļķi" ar 20 000 mājputnu un lielferma "Kronvaldi" ar 1400 liellopu, no kuriem palos izdevās izglābt tikai ap 100, kā arī 1998. gada palos, kad applūda teju visa sala, jo plūdu novēršanai Jēkabpilī tika uzspridzināts Sakas salas aizsargdambis. Ūdens Jēkabpilī nokritās nedaudz, taču postījumi Sakas salā bija ievērojami.

Kopš 1976. gada Sakas salu ar Daugavas kreiso krastu savieno tilts.

## Atsauces
Vilis Pāvulāns

**Vilis Pāvulāns** (dzimis , miris ) bija latviešu grāmatvedis, revidents, Centrālsabiedrības "Turība" kooperāciju skolu direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Piedalījās Kureļa grupas veidošanā.

## Dzīvesgājums
Dzimis Susējas pagasta "Vilkupēs" (tagad Aknīstes pagastā) lauksaimnieka ģimenē. Mācījās vietējā pagastskolā, Pirmā pasaules kara laikā bēgļu laikā atšķirts no ģimenes. 
Mācījās vakara vidusskolā Rīgā, pēc tam pabeidza grāmatveža un revidenta kursus Olava komercskolā. Strādāja par Lēdmanes kooperatīva vadītāju.
1932. gadā iestājās Aizsargu organizācijā un tika iecelts par Rīgas apriņķa nodaļas komandieri. No 1937. gada dzīvoja Rīgā, bija Kooperācijas skolas direktors. 

1942. gadā, Vācu okupācijas laikā, atjaunots Kooperācijas skolas direktora amatā. 1943. gadā iesaistījās nacionālajā pretošanās kustībā. Otrā pasaules kara beigās Vilnis Pāvulāns 1944. gada jūlijā piedalījās Rīgas aizsargu pulka ģenerāļa Kureļa grupas formēšanā un vadīja saimniecības komandu. Pēc sadursmes ar vācu armijas spēkiem kara tiesa viņam inkriminēja sacelšanās gatavošanu un notiesāja uz nāvi, tomēr vēlāk apžēloja un nosūtīja uz Štuthofas koncentrācijas nometni. 

Tuvojoties frontei, 1944. gada Ziemassvētku vakarā viņam izdevās izbēgt no Štuthofas koncentrācijas nometnes un kara beigās sasniegt britu okupācijas zonu Vācijas rietumos, vēlāk Zviedriju. 
Miris 1995. gadā Zviedrijā, apbedīts Rīgā, Meža kapos.

## Atsauces
Kolins Pilindžers

**Kolins Trevors Pilindžers** (; dzimis , miris ) bija angļu planetologs. Strādāja par profesoru Atvērtajā universitātē. Bija Apvienotās Karalistes avarējušās Marsa zondes *[[Beagle 2]]* galvenais pētnieks un darbojās Marsa meteorītu pētnieku grupā.

Pilindžers Svonzē universitātes koledžā (tagad Svonzē universitāte) ieguvis bakalaura (1965. gadā) un doktora grādu (1968. gadā) ķīmijā.

Kolins Pilindžers piedalījies NASA misijas *[[Apollo 11]]* atgādāto Mēness iežu paraugu izpētē.

1974. gadā Pilindžers sāka darbu Kembridžas Universitātē asociētā pētnieka amatā. 1976. gadā viņš kļuva par vecāko asociēto pētnieku Kembridžas Universitātes Zemes zinātnes departamentā. 1984. gadā Pilindžers sāka darbu Atvērtajā universitātē kā vecākais pētnieks. 1991. gadā viņš Atvērtajā universitātē sāka darbu kā planetoloģijas profesors. 1996. gadā viņš sāka darbu Grešema koledžā par astronomijas profesoru.

Kolins Pilindžers bija Marsa nolaižamā aparāta *[[Beagle 2]]* galvenais pētnieks. *Beagle 2*, kas bija daļa no ESA 2003. gada misijas *[[Mars Express]]*. Pēc nolaišanās uz Marsa no *Beagle 2* netika saņemts neviens signāls. Nav īsti skaidrs, kas bijis par iemeslu avārijai, bet Pilindžers arī tika vainots projekta sliktā vadīšanā.

2000. gadā galvenās joslas asteroīds *[[15614 Pillinger]]* nosaukts Pilindžera vārdā.

## Atsauces
Svari (zodiaka zīme)

thumbnail|200px|Svaru zodiaka zīmes simbols
**Svari** () ir septītā zodiaka zīme, kas reprezentē Svaru zvaigznāju. Cilvēki, kas pēc horoskopa ir svari, ir dzimuši laika posmā no 23. septembra līdz 23. oktobrim. Tā simbols ir šāds: ♎. Pēc astrologu uzskatiem tā ir viena no trim gaisa zīmēm. Svaru zīmi pārvaldošā planēta ir Venera.

## Atsauces
1152. gads

**1152. gads** () bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
## Notikumi
* Frīdriham I Barbarosam izdevās sakaut poļus, tomēr viņš neatdeva liekņaza titulu Vladislavam II, bet atzina Boļeslavu IV Cirtaino par savu vasali
* Gēza II par savu mantinieku iecēla savu dēlu Ištvānu
## Dzimuši
* 
## Miruši
* 15. februāris - Konrāds III (*Konrad III*), Vācijas karalis (dzimis 1093.)
1286. gads

**1286. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
## Notikumi
* Johans II fon Fehte apstiprināts par Rīgas arhibīskapu
* Pēc zemgaļu aiziešanas, Tērvetes vārds tika nomainīts uz Kalnamuiža, kas ir atvasināts no vācu vārda *Hofzumberg* (muiža pie kalna)
* Pabeigta Heiligenbergas pils, koka kura atradās netālu no Tērvetes pils
* Pirmo reizi rakstiskos avotos (Rīgas kredītu reģistrā) minēta Valga, ar vācisko nosaukumu *Walk*
## Dzimuši
* Odoriko, itāļu ceļotājs (miris 1331.)
## Miruši
* 19. marts — Aleksandrs III (*Alexander III*), Skotijas karalis (dzimis 1241.)
Maksims Veigāns

**Maksims Veigāns** (; dzimis , miris ) bija franču ģenerālis. Piedalījies abos pasaules karos.

Dzimis Briselē, nezināmiem vecākiem. Savulaik klejoja baumas, ka Veigāns ir Meksikas imperatora Maksimiliāna I sievas Meksikas Karlotas vai Beļģijas karaļa Leopolda II ārlaulības dēls. Veigāns, pieņemot patēva uzvārdu, Francijas pilsonību ieguva pēc mācībām Sensīras militārajā akadēmijā 1887. gadā.

Pirmajā pasaules karā darbojās Ferdinanda Foša štābā, un karu beidza divīzijas ģenerāļa (*général de division*) dienesta pakāpē. Personīgi Veigāns bija tas cilvēks, kurš 1918. gada novembrī nolasīja vācu delegācijai pamiera noteikumus dzelzceļa vagonā Kompjeņā.

Pēc pamiera noslēgšanas 1920. gada jūlijā/augustā darbojās Polijā, veikdams padomdevēja pienākumus, tomēr, pēc Normana Deivisa uzskata, Veigāna loma Polijas armijas uzvarā pār padomju karaspēku bija niecīga. 1931. gadā Veigāns tika iecelts par Francijas armijas ģenerālštāba priekšnieku. 1935. gadā Veigāns demobilizējās.

Īsi pirms Otrā pasaules kara sākuma, 1939. gada augustā, Veigāns tika atkal iesaukts aktīvajā karadienestā, un nozīmēts par Tuvo Austrumu kara teātra komandieri. Jau dažas dienas pēc Vācijas iebrukuma Francijā 1940. gada 10. maijā, Francijas armijas stāvoklis kļuva kritisks. Franču spēku komandieris Moriss Gamelēns 19. maijā tika nomainīts pret Veigānu, tomēr arī viņš nespēja stabilizēt stāvokli.

Višī režīma laikā no 1940. gada 17. jūnija līdz 5. septembrim ieņēma aizsardzības ministra posteni, vēlāk kļuva par maršala Petēna pārstāvi Ziemeļāfrikā, kur realizēja pretrunīgu politiku. 1941. gada novembrī atcelts no amata. 1942. gadā vāciešu arestēts, un līdz kara beigām atradās ieslodzījumā.

Pēc kara atzīts par kolaboracionistu, tomēr 1948. gadā Augstākās tiesas attaisnots.

## Atsauces

## Ārējās saites