open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nčuti Gatkva

**Mizero Nčuti Gatkva** (; dzimis Kigali ) ir Ruandas izcelsmes Skotijas aktieris. Kļuva pazīstams ar Ērika Efionga () lomu *[[Netflix]]* komēdijdrāmas seriālā *Sex Education*, par ko saņēmis *BAFTA Scotland* balvu kā labākais televīzijas aktieris, kā arī ticis nominēts trim BAFTA televīzijas balvām par labāko vīriešu komēdijas izrādi *Best Male Comedy Performance*.

2022. gadā tika paziņots, ka Gatkva atveidos Doktoru BBC seriālā *[[Doctor Who]]*, kļūstot par pirmo melnādaino aktieri, kurš šajā seriālā spēlē Doktoru.

## Dzīves gājums
Nčuti Gatkva dzimis Ruandas galvaspilsētā Kigali 1992. gada 15. oktobrī.

1994. gadā Ruandā notika pret tutsi mazākumtautību vērsts genocīds, kurā gāja bojā no 500 000 līdz miljonam cilvēku. Gatkvas ģimenei izdevās izbēgt un apmesties Skotijā. Viņi dzīvoja Edinburgā un Danfermlainā. Šajās pilsētās Gatkva apmeklēja vidusskolu, pirms pārcēlās uz Glāzgovu, lai studētu Skotijas Karaliskajā konservatorijā. 2013. gadā Gatkva to absolvēja, iegūstot aktiermākslas bakalaura grādu. 2022. gadā konservatorija viņam piešķīra goda doktora grādu.

2018. gada maijā Gatkva Netflix komēdijas-drāmas seriālā *Sex Education* atveidoja Ēriku Efiongu; seriāls tika izlaists 2019. gadā un guva kritiķu atzinību. Gatkva par Efionga atveidojumu saņēma gan skatītāju, gan kritiķu atzinību. Par lomu viņš ir izpelnījies neskaitāmas atzinības, tostarp BAFTA Skotijas balvu kā labākais televīzijas aktieris 2020. gadā un trīs BAFTA televīzijas balvas nominācijas par labāko vīriešu komēdijas izrādi: 2020., 2021. un 2022. gadā. Atveidojis lomas arī citās filmās.

### ''Doctor Who''
2022. gada maijā tika paziņots, ka Gatkva izvēlēts kā četrpadsmitais seriāla *[[Doctor Who]]* galvenā varoņa Doktora iemiesojums, aizstājot Džodiju Vitakeri. Gatkva ir pirmais melnādainais aktieris, kurš tēlo Doktoru, ceturtais aktieris no Skotijas, kā arī pirmais ārpus Apvienotās Karalistes dzimušais Doktora atveidotājs. Viņam bija jāpārņem loma 2022. gada oktobrī, taču seriāla 13. sezonas noslēgumā kļuva zināms, ka Četrpadsmito doktoru atveidot atgriezīsies Deivids Tenants, kurš iepriekš bija tēlojis Desmito doktoru.

Seriāla 15. sezonas noslēgumā kļuva zināms, ka Gatkva atstās Doktora lomu. No 2023. līdz 2025. gadam Gatkva filmējās kopumā 18 epizodēs divās sezonās. Viņa piedalīšanās galvenajā lomā bija otrā īsākā kopš seriāla atdzimšanas 2005. gadā, apsteidzot Kristoferu Eklstonu, kurš vienu sezonu bija tēlojis Devīto Doktoru.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Boozt

***Boozt*** (*Boozt Fashion AB*) ir Ziemeļvalstu tiešsaistes universālveikalu tīkls, kas pārdod dažādu zīmolu preces. Uzņēmums dibināts 2007. gadā, un tā galvenā mītne atrodas Malmē, Zviedrijā. *Boozt* darbojas vairākās Eiropas valstīs, un tā akcijas tiek kotētas Stokholmas un Kopenhāgenas *[[Nasdaq]]* biržās.

## Vēsture
Uzņēmums *Boozt* dibināts 2007. gadā. Pašreizējo darbības modeli tas ieguva 2011. gadā, kad darbību uzsāka tīmekļa vietne *Boozt.com* un izveidots vairāku zīmolu tiešsaistes apģērbu veikals.

Sākotnēji galvenie akcionāri bija apavu ražotājs *[[Ecco]]*, riska kapitāla fonds *Sunstone Capital* un Norvēģijas investīciju fonds *Verdane*.

Savas darbības pirmajos gados uzņēmums piedzīvoja strauju izaugsmi, kas noveda pie sākotnējā publiskā akciju piedāvājuma (IPO) Stokholmas *Nasdaq* biržā 2017. gadā un vēlākas iekļaušanas Kopenhāgenas *Nasdaq* biržā 2020. gadā. Tajā pašā gadā *Boozt* paplašināja savu sortimentu, sākot pārdot arī kosmētikas produktus. Sākotnēji koncentrējoties uz modi, uzņēmums pakāpeniski attīstījās par daudzu zīmolu tiešsaistes universālveikalu.

2023. gadā *Boozt* bloķēja aptuveni  klientu kontu pārmērīgas preču atgriešanas dēļ, norādot, ka šāda prakse kaitē gan uzņēmuma darbībai, gan videi. 2024. gadā bloķēto kontu skaits pieauga līdz gandrīz .

## Darbība
*Boozt* darbojas kā vairāku dažādu zīmolu tiešsaistes universālveikals vairākās Eiropas valstīs. Saskaņā ar 2022. gada datiem tas bija lielākais e-komercijas uzņēmums Zviedrijā ar apgrozījumu 6,7 miljardu Zviedrijas kronu (aptuveni 600 miljonu ASV dolāru pēc 2022. gada valūtas kursa) un 186 miljonu SEK (aptuveni 18 miljonu ASV dolāru) tīro peļņu.

Uzņēmuma galvenā mītne atrodas Malmē, Zviedrijā. Galvenais noliktavas centrs atrodas Engelholmā (Zviedrijā) — automatizētā loģistikas kompleksā, kurā darbojas 1300 roboti un ir pieejami 1,2 miljoni uzglabāšanas nodalījumu. Noliktavas platība ir , tajā strādā ap 500 darbinieku, un ik gadu tiek apstrādātas vairāk nekā 10 miljonu preču vienību.

Uzņēmumā strādā vairāk nekā 1200 darbinieku. Kopš 2011. gada izpilddirektora amatu ieņem dānis Hermans Haraldssons, bet kopš 2025. gada finanšu direktors amatu ieņem dānis Mikāls Bjergbijs. Tipiskais *Boozt* klients ir 35—50 gadus veca sieviete, kura iepērkas sev un savai ģimenei.

Kopš 2023. gada uzņēmums ir Stokholmas Ekonomikas augstskolas partneris.

2025. gada novembrī *Boozt* uzsāka *Boozt Giftshop* — uzņēmumiem paredzētu (B2B) platformu, kas piedāvā korporatīvo dāvanu piedāvājumus Dānijā un Zviedrijā. Šī iniciatīva paplašināja uzņēmuma darbību ārpus mazumtirdzniecības sektora, nodrošinot uzņēmumiem iespēju iegādāties dāvanas darbiniekiem un klientiem, izmantojot īpašu tiešsaistes portālu. *Boozt* raksturoja šo projektu kā savu trešo pārdošanas kanālu līdzās *Boozt.com* un *Booztlet.com* un novērtēja Dānijas un Zviedrijas korporatīvo dāvanu tirgus apjomu no 8 līdz 10 miljardiem Zviedrijas kronu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā tīmekļa vietne
Aļona Tolmačeva

**Aļona Tolmačeva** (dzimusi 2013. gadā) ir Latvijas FIDE meistare (WFM, 2025) šahā, Eiropas jauniešu šaha čempionāta uzvarētāja (2025).

## Biogrāfija
Rīgas šaha skolas treneres Diānas Matisones audzēkne. Daudzkārtējā Latvijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētāja dažādās meiteņu vecuma grupās: M08 vecuma grupā (2020, 2021), M10 vecuma grupā (2022, 2023), M12 vecuma grupā (2024, 2025). 2026. gada martā izcīnījusi 2. vietu Latvijas jauniešu šaha čempionāta meiteņu M14 vecuma grupā.

2024. gada aprīlī ar simtprocentīgu rezultātu - 7 punkti no 7 iespējamiem, apsteidzot tuvāko sekotāju par 2 punktiem, uzvarējusi Alekseja Širova 7. kausa izcīņā.

Vairākkārt pārstāvējusi Latviju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos. Labāko rezultātu sasniegusi 2025. gadā Budvā, kad uzvarējusi meiteņu konkurencē M12 vecuma grupā.

Kopš 2021. gada regulāri piedalījusies Latvijas sieviešu šaha čempionātos, kuros divas reizes ierindojusies 14. vietā.

## Vietas Latvijas šaha čempionātā
* 2021. gads — 20. vieta.
* 2022. gads — 18. vieta.
* 2023. gads — 14. vieta.
* 2024. gads — 16. vieta.
* 2025. gads — 14. vieta.

## Ārējās saites

## Atsauces
1,4-Butāndiols

**1,4-Butāndiols** ir pirmējais spirts un organiskais savienojums ar formulu HOCH2CH2CH2CH2OH. Tas ir bezkrāsains, viskozs šķidrums, kuru 1890. gadā sintezēja holandiešu ķīmiķis Pīters Johanness Dekers no N,N'-dinitro-1,4-butāndiamīna, hidrolizējot to skābā vidē.

## Sintēze

[thumb|450px|1,4-Butāndiola sintēze no [butāns|butāna, oksidējot to par maleīnskābes anhidrīdu un pēc tam reducējot virs vara hromīta]]
Vienā no rūpnieciskajām sintēzēm acetilēns reaģē ar diviem ekvivalentiem formaldehīda, veidojot butīn-1,4-diolu. Hidrogenēšana pēc tam dod 1,4-butāndiolu. To ražo arī rūpnieciskajā mērogā Deivisa procesā no maleīnskābes anhidrīda, ko vispirms pārvērš metilmaleāta esterī un pēc tam reducē. Citi veidi ir no butadiēna, alilacetāta un dzintarskābes.

Ir komerciāls un bioloģisks 1,4-butāndiola iegūšanas ceļš, kurā izmanto ģenētiski modificētu organismu. Biosintēze notiek, izmantojot 4-hidroksibutirātu.

## Rūpnieciskā izmantošana

1,4-Butāndiols tiek izmantots kā šķīdinātājs un to izmanto dažu veidu plastmasu, elastīgo šķiedru un poliuretānu ražošanā. 1,4-Butāndiolu izmanto γ-butirolaktona sintēzē. Fosforskābes klātienē un paaugstinātā temperatūrā tas veido tetrahidrofurānu. 200°C temperatūrā un šķīstošo rutēnija katalizatoru klātienē tas dehidrogenējas un veido butirolaktonu. To izmanto arī 1,4-butāndiola diglicilētera iegūšanai, ko pēc tam izmanto, kā atšķaidītāju epoksīdsveķiem.

1,4-Butāndiolu izmanto polibutilēna tereftalāta plastmasas ražošanai.

## Atsauces
Atripīdes

**Atripīdes** (*Atrypidae*) ir slēdzenes pleckāju dzimta. Čaulas ir divpusēji izliektas; muguras vāciņš parasti vairāk izliekts. Deltīdija plāksnītes vidusšuvē nav savienotas. Rokas aparāta spirāles ir ar ievērojamu vijumu skaitu. Jugums pieaugušām formām bieži vien vidū rezorbējas. Atripīdu dzimtas pārstāvji dzīvoja no augšējā ordovika līdz apakšējam karbonam.

## Sistemātika
Dzimta tiek dalīta 6 apakšdzimtās un 36 ģintīs.

* dzimta: **Atrypidae**
:* apakšdzimta: *Atrypinae* (Gill, 1871) †
::* ģints: *[[Atrypa]]* (Dalman, 1828) †
::* ģints: *[[Atryparia]]* Copper, 1966 †
::* ģints: *[[Dihelictera]]* Copper, 1995 †
::* ģints: *[[Endrea]]* Copper, 1996 †
::* ģints: *[[Gotatrypa]]* Struve, 1966 †
::* ģints: *[[Joviatrypa]]* Copper, 1995 †
::* ģints: *[[Kyrtatrypa]]* 	Struve, 1966 †
::* ģints: *[[Oglupes]]* Havlicek, 1987 †
::* ģints: *[[Omnutakhella]]* Lopushinskaja, 1976 †
::* ģints: *[[Procarinatina]]* Mizens & Sapelnikov, 1982 †
::* ģints: *[[Protatrypa]]* Boucot et al., 1964 †
::* ģints: *[[Rugosatrypa]]* Rzhonsnitskaya, 1975 †
::* ģints: *[[Togatrypa]]* Havlíček, 1987 †
::* ģints: *[[Zygospiraella]]* Nikiforova, 1961 †

:* apakšdzimta: *[[Invertininae]]* Copper & Chen, 1995 †
::* ģints: *[[Falsatrypa]]* 	Havlicek, 1967 †
::* ģints: *[[Invertina]]* Copper & Chen, 1995 †
::* ģints: *[[Kerpina]]* Struve, 1961 †

:* apakšdzimta: *[[Pseudogruenewaldtiinae]]* Rzhonsnitskaya et al., 1997 †
::* ģints: *[[Iowatrypa]]* Copper, 1973 †
::* ģints: *[[Pseudogruenewaldtia]]* Rzhonsnitskaya, 1960 †

:* apakšdzimta: *[[Spinatrypinae]]* Copper, 1978 †
::* ģints: *[[Catatrypa]]* Mizens in Mizens & Sapelnikova, 1993 †
::* ģints: *[[Eospinatrypa]]* Copper, 1973 †
::* ģints: *[[Invertrypa]]* Struve, 1961 †
::* ģints: *[[Isospinatrypa]]* Struve, 1966 †
::* ģints: *[[Oglu]]* Havlicek, 1987 †
::* ģints: *[[Punctspinatrypa]]* Rzhonsnitskaya, 1975 †
::* ģints: *[[Spinatrypa]]* Stainbrook, 1951 †
::* ģints: *[[Spinatrypina]]* Rzhonsnitskaya, 1964 †

:* apakšdzimta: *[[Variatrypinae]]* Copper, 1978 †
::* ģints: *[[Anatrypa]]* Nalivkin, 1941 †
::* ģints: *[[Desquamatia]]* Alekseeva, 1960 †
::* ģints: *[[Devonatrypa]]* Rzhonsnitskaya, 1964 †
::* ģints: *[[Pseudoatrypa]]* Copper, 1973 †
::* ģints: *[[Radiatrypa]]* Copper, 1978 †
::* ģints: *[[Uralospira]]* Mizens, 1977 †
::* ģints: *[[Variatrypa]]* Copper, 1966 †

:* apakšdzimta: *[[Zygospirinae]]* Waagen, 1883 †
::* ģints: *[[Gibberosatrypa]]* Markovskii & Rzhonsnitskaya, 1998 †
::* ģints: *[[Waiotrypa]]* Balinski, 1997 †

(†) - izmirušu organismu grupa.
Ričards Krenna

**Ričards Donalds Krenna** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, režisors un producents.

Kļuvis atpazīstams ar lomu televīzijas seriālā *[[Our Miss Brooks]]* (1952—1955). Par lomu televīzijas filmā *[[The Rape of Richard Beck]]* (1985) saņēmis ''Emmy'' balvu, kā arī nomināciju Zelta globusa balvai. Atveidojis lomu arī filmā "Rembo" (*First Blood*, 1982), ka arī turpinājumos "Rembo 2" (*Rambo:* *First Blood Part II*, 1985) un "Rembo 3" (*Rambo III*, 1988). Piedalījies arī tādās filmās kā *[[Made in Paris]]* (1966), *[[Marooned]]* (1969), *[[Breakheart Pass]]* (1975), *[[The Evil]]* (1978), *[[The Flamingo Kid]]* (1984), *[[Summer Rental]]* (1985) un "Sabrina" (*Sabrina*, 1995).

## Ārējās saites
Dienvidāfrikas rands

**Dienvidāfrikas rands** (valūtas kods: **ZAR**; simbols: **R**) ir Dienvidāfrikas Republikas oficiālā valūta kopš , kad valsts, kļūstot par republiku, atteicās no Dienvidāfrikas mārciņas. Viens rands tiek iedalīts 100 centos, un valūtu laiž apgrozībā un regulē Dienvidāfrikas Rezervju banka (*South African Reserve Bank*, SARB). Nosaukums “rands” cēlies no Vītvatersrendas (“baltā ūdens kalnu grēda”) — reģiona pie Johannesburgas, kur 19. gadsimta beigās tika atklātas bagātīgas zelta atradnes, kas kļuva par Dienvidāfrikas saimniecības un finanšu sistēmas pamatu.

Mūsdienās rands ir ne tikai nacionālā valūta, bet arī reģionāla maksāšanas līdzekļa vienība, ko dažādos līmeņos izmanto arī Lesoto, Namībijā un Svatini. Tas Subsahāras Āfrikā tiek uzskatīts par vienu no stabilākajiem un nozīmīgākajiem finanšu instrumentiem.

## Ārējās saites
Džo Pantoliano

**Džozefs Pīters Pantoliano** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris.

Pantoliano pazīstamākās lomas ir piedzīvojumu filmā "Palaidņi un pirātu zelts" (*The Goonies*, 1985), četrās "Sliktie puiši" filmās (1995—2024), zinātniskās fantastikas filmā "Matrikss" (1999), trillerī "Memento" (2000) un krimināldrāmas seriālā "Soprano ģimene" (2001—2004), par ko saņēmis ''Emmy'' balvu.

Piedalījies arī tādās filmās kā "Bīstamais bizness" (1983), "Saules impērija" (1987), *[[La Bamba]]* (1987), "Pusnakts skrējiens" (1988), "Bēglis" (1993), "Mazulis brīvsolī" (*Baby's Day Out*, 1994), *[[Bound]]* (1996) un "Pērsijs Džeksons un Olimpieši: Zibens nolaupītājs" (2010). 2025. gadā nominēts *Emmy* balvai par lomu seriālā "Pēdējais no mums".

## Ārējās saites
Noliktava

[thumbnail|upright=1.2|[IKEA noliktava Anderlehtā, Briselē]]
**Noliktava** ir celtne, kas paredzēta preču, izejvielu un materiālu uzglabāšanai, komplektēšanai, apstrādei, šķirošanai un sadalei, nodrošinot krājumu pieejamību un efektīvu plūsmu piegādes ķēdē. Tā ir būtiska loģistikas, tirdzniecības un ražošanas sistēmu sastāvdaļa, kas palīdz izlīdzināt atšķirības starp ražošanu un patēriņu, kā arī nodrošina izmaksu un riska kontroli. Mūsdienu noliktavas aizvien biežāk ir automatizētas un digitalizētas, izmantojot robotizētās iekraušanas sistēmas, automatizētus plauktu krāvējus, mobilos robotus, WMS (*[[Warehouse Management System]]*) un datu sensorus. Šīs tehnoloģijas paaugstina caurlaidību, uzlabo krājumu izsekojamību un samazina darbības izmaksas, veicinot ātru preču apriti globālajos piegādes tīklos.

Pēc funkcijas un mēroga noliktavas var būt vietējās, reģionālās vai starptautiskās sadales centra tipa, un tās ieņem stratēģisku lomu piegādes ķēdes pārvaldībā un uzņēmumu konkurētspējas nodrošināšanā.

## Ārējās saites
Tekideīdas

**Tekideīdas** (*Thecideida*) ir pleckāju kārta, kuras pārstāvji dzīvo no augštriasa līdz mūsdienām. Recentās formas ir izplatītas Vidusjūrā, Atlantijas okeānā pie Ziemeļāfrikas krastiem un pie Dominikānas, Karību jūrā, Indijas okeānā starp Āfriku un Madagaskaru, pie Maldīvu salām, Klusajā okeānā Indonēzijā, Mikronēzjā un pie Jaunzēlandes un Lielā Barjerrifa u.c. Šo kārtu 1958. gadā izveidoja britu paleontologs Greiems Eliots. 

## Apraksts
Tekideīdu čaulas ir nelielas, un parasti piecementējas pie substrāta (bez kājas), retos gadījumos brīvas. Čaulu formas ir variablas, neregulāras. Čaulas vāki savstarpēji savienojas ar āķveidīgiem (cirtomatodontiem) zobiem un ligzdām, kas ļauj tiem atvērties īpaši plaši. No ārpuses čaulas ir gludas, bieži vien iekšpusē paugurainas. Uz čaulas iekšējās virsmas mantijas kanālu vai olnīcu iespiedumi nav novērojami. Ventālais vāks parasti ir labi attīstīts, parasti ar apsaklīnu interareju vai ar plakanu pseidodeltīdiju. Ģenikulēta slēdzene parasti ir asa nospieduma priekšējā robežā, veidojot labi attīstītu, brīvu ventrālo sienu. Abi atvilcējmuskuļu (diduktoru) nospiedumi ir labi izteikti uz čaulas iekšējās virsmas, bet abi vidēje un abi malējie slēdzējmuskuļu (adduktoru) nospiedumi parasti ir vājāk pamanāmi. Čaulā parasti ir sēdošs vai piepacelts hemispondīlijs, uz kura atrodas atvilcējmuskuļu un vidējo slēdzējmuskuļu nospiedumi. Dorsālais vāks ir vāciņveidīgs, parasti ar nelielu, hiperklīnu interareju ar nediferencētu hilīdiju. Tam ir labi attīstīts, kvadrātveida, parasti divdaivains kardoinālais izaugums. Krūri parasti saiet kopā un saplūst, izveidojot tiltiņu. Čaulu vākiem parasti ir subperifēriska apmale, kas klāta ar tuberkulām. Mediālā septa ir vienkārša, dalīta vai retos gadījumos ar spirālēm. Lofoforam parasti ir plecu daivas un rievas. Slēdzējmuskuļu sānu nospiedumi ir labi redzami. Čaula ir bieza, iekšpusē ornamentēta resorbcijas rezultātā. Čaulas šķiedrainais sekundārais slānis agrīnajām formām veido vienlaidus klājumu, bet vēlākiem pārstāvjiem pakāpeniski aizvietojas ar graudainu (endopunktētu) slāni. Mantija ir plāna. Mantijas ārējā daiva ir ar periostrakālo spraugu, pieaugušiem īpatņiem bez malējiem sariņiem. Mantijā spīkulas var būt un var nebūt. Lofofors ir plāns, centripetāls, šizolofs vai ptiholofs (izņēmuma gadījumos troholofs vai spirolofs). Muskuļi ir pāra un tie nezarojas. Muskuļu nospiedumi ir gludi.

## Sistemātika
Tekideīdu kārtā ir iekļautas šādas virsdzimtas un dzimtas:
* kārta: ***Thecideida*** Elliott, 1958 †
:* virsdzimta: *[[Anoplothecoidea]]* Gray, 1840
::* dzimta: *[[Bactryniidae]]* Williams, 1965 †
::* dzimta: *[[Enallothecideidae]]* Baker, 1983 †
::* dzimta: *[[Thecideidae]]* Gray, 1840
::* dzimta: *[[Thecidellinidae]]* Elliot, 1958

:* virsdzimta: *[[Thecospiroidea]]* Bittner, 1890 †
::* dzimta: *[[Hungarithecidae]]* Dagys, 1972 †
::* dzimta: *[[Thecospirellidae]]* Dagys, 1972 †
::* dzimta: *[[Thecospiridae]]* Bittner, 1890 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Sjunni

**Sjunni** (, ) bija klejotāju tauta, kas no 3. gadsimta p.m.ē. līdz 1. gadsimtam m.ē. apdzīvoja plašas stepju teritorijas ziemeļos no Ķīnas — mūsdienu Mongolijas, Kazahstānas un Dienvidsibīrijas apgabalos. Viņi tiek uzskatīti par vienu no pirmajām lielajām stepju impērijām, kas izveidoja centralizētu politisku un militāru organizāciju un ilgu laiku bija Haņu dinastijas galvenie pretinieki. Sjunni kontrolēja tirdzniecības ceļus starp Austrumāziju un Centrālāziju un uzturēja ar Haņu impēriju gan karadarbības, gan diplomātiskās attiecības, kas būtiski ietekmēja reģiona politisko līdzsvaru. To vara sāka mazināties 1. gadsimtā m.ē., kad Haņu impērija īstenoja veiksmīgas militāras kampaņas ziemeļu stepēs.

Daļa vēsturnieku ir pieļāvuši, ka sjunni varētu būt saistīti ar vēlāk Eiropā parādījušos huņņiem, tomēr šī hipotēze joprojām ir strīdīga, jo tieši lingvistiski vai arheoloģiski pierādījumi šādai pēctecībai nav atrasti.

## Etniskā izcelsme un identitāte
Sjunnu etniskā un valodnieciskā piederība nav pilnībā noskaidrota, un par viņu izcelsmi pastāv vairākas savstarpēji konkurējošas teorijas. Epigrāfisko un lingvistisko avotu trūkums, kā arī daudzvalodīgā kontaktzona Eirāzijas stepēs apgrūtina viennozīmīgu klasifikāciju. Daļa pētnieku uzskata, ka sjunni varētu būt bijuši saistīti ar prototjurku tautām, balstoties uz personvārdu un titulu paralēlēm ar vēlākajām tjurku tautām. Citi pētnieki izceļ mongoļu valodu saiknes, savukārt daži tos saista ar jenisejiešu valodu saimi, vai arī piedāvā jauktas izcelsmes modeli, kur valodas un etniskā identitāte varēja atšķirties starp valdnieku eliti un pakļautajām grupām. Šo daudzveidību atspoguļo arī arheoloģiskie un antropoloģiskie dati, kas liecina par plašu kultūru mijiedarbību un daudzslāņainu sabiedrības struktūru stepju reģionā.

Senie ķīniešu avoti, piemēram, *[[Shiji]]* (“Vēstures pieraksti”) un *[[Hanshu]]* (“Haņu dinastijas vēsture”), sjunnus raksturo kā “ziemeļu barbarus” (*bei di*), tomēr vienlaikus apraksta viņus kā augsti organizētu politisku un militāru sabiedrību ar hierarhisku valdnieku sistēmu, pastāvīgu armiju, nodokļu un nodevu iekasēšanas mehānismiem, kā arī diplomātiskām attiecībām un dinastiju laulībām ar kaimiņzemēm. Mūsdienu historiogrāfijā dominē uzskats, ka sjunni bija daudzetniska konfederācija, kas apvienoja dažādas stepju un mežastepju tautas kopīgā militāri politiskā struktūrā. Šī konfederatīvā un daudzvalodīgā daba izskaidro viņu kultūras un materiālās tradīcijas daudzveidību, kā arī spēju ilgstoši saglabāt varu pār plašām teritorijām, veidojot pirmo lielo stepju impēriju Austrumāzijas vēsturē.

## Ārējās saites
Ādolfs Tjērs

**Ādolfs Tjērs** (; dzimis , miris ) bija franču politiķis, vēsturnieks un žurnālists, kā arī pirmais Trešās Republikas prezidents (1871–1873). Viņš ieņem nozīmīgu vietu 19. gadsimta Francijas politiskajā un intelektuālajā vēsturē, būdams Jūlija revolūcijas (1830) dalībnieks, vairākkārtējs ministrs un valdības vadītājs, kā arī valsts līderis pēc Francijas—Prūsijas kara (1870–1871). Papildus politiskajai darbībai Tjērs bija arī ievērojams vēsturnieks, pazīstams ar savu daudzsējumu darbu “Francijas revolūcijas vēsture” (*Histoire de la Révolution française*), kas kļuva par vienu no 19. gadsimta lasītākajiem un ietekmīgākajiem vēstures darbiem Francijā. Viņa politiskais mantojums un historiogrāfiskā pieeja būtiski ietekmēja republikānisko ideju nostiprināšanos un mūsdienu Francijas valsts ideoloģisko pamatu veidošanos.

## Ārējās saites
Siets

thumbnail|upright=1.2|Dažādi laboratorijas sieti
**Siets** ir darbarīks vai ierīce, kas paredzēta daļiņu atdalīšanai pēc to izmēra, ļaujot mazākām frakcijām iziet cauri atverēm, bet lielākās aizturot uz virsmas. Sieta pamatkonstrukciju veido rāmis un perforēts vai tīklveida materiāls, kas var būt izgatavots no metāla, plastmasas, tekstila vai cita izturīga materiāla; tā acu jeb atveru izmērs nosaka šķirošanas robežu. Sieti tiek plaši izmantoti dažādās nozarēs — pārtikas sagatavošanā (miltu, garšvielu un šķidrumu filtrēšanai), celtniecībā (smilšu, grants un šķembu frakcionēšanai), laboratorijās (granulometrijas noteikšanai), rūpniecībā (beramkravu un pulveru klasifikācijā) un lauksaimniecībā (sēklu tīrīšanai un šķirošanai).

Atkarībā no pielietojuma sieti var būt ar roku vai mehāniski darbināmi, un tiem ir dažādas konstrukcijas. Ar sietu funkcionāli saistītas ierīces ir filtrs, sietiņš un sietveida šķirotājs, kas darbojas pēc līdzīga principa, bet paredzēti specifisku materiālu vai procesu apstrādei.

## Ārējās saites
Ketrīna Konolija

**Ketrīna Konolija** (, dzimusi ) ir īru politiķe, no 2025. gada 11. novembra Īrijas prezidente.

Prezidenta amatā tika ievēlēta 2025. gada 24. oktobrī, saņemot 63,36 % vēlētāju atbalstu.

## Atsauces
K2-72e

thumb|250px|Izmēru salīdzinājums (K2-72e ir pa kreisi un Zeme pa labi)
**K2-72e** (arī zināma kā EPIC 206209135.04) ir apstiprināta citplanēta, iespējams akmeņaina (ar cietu virsmu), riņķo apdzīvojamajā zonā ap zvaigzni K2-72, sarkano punduri. Tā ir no savas zvaigznes tālākā planēta, ko atklāja Keplera kosmiskais teleskops savā "Otrā gaisma" misijā. Tā atrodas 217,1 ly attālumā no Zemes Ūdensvīra zvaigznājā. Tās rādiuss ir 1,289 RZ, tā ap savu zvaigzni apriņķo 24,16 dienās un attālums no zvaigznes ir 0,106 AU. Planētu atklāja 2016. gada 18. jūlijā.
Citplanēta tika atrasta ar tranzīta metodi, kad planēta šķērso zvaigzni un tā aptumšojas, un tiek mērīta aptumšojuma pakāpe.

## Raksturlielumi
K2-72e ir Zemei līdzīga lieluma citplanēta, tas nozīmē, ka masa un rādiuss ir līdzīgi Zemei. Tā līdzsvara temperatūra ir 261 K (-12 °C). Masa ir atkarīga no sastāva.

## Apdzīvojamība
Tika paziņots, ka citplanēta kopā ar K2-72c riņķo savas zvaigznes apdzīvojamā zonā, reģionā, kur uz planētas virsmas var pastāvēt šķidrs ūdens. K2-72e rādiuss ir 1,289 RZ, tāpēc tā, visticamāk, būtu ar cietu virsmu. Tās saimniekzvaigzne ir sarkanais punduris, kura masa ir apmēram piektdaļa no Saules masas. Tādas zvaigznes kā K2-72 var spīdēt līdz pat 1 — 2 triljoniem gadu, simtiem reižu ilgāk nekā Saule. Planēta, visticamāk, nerotē un viena tās puslode ir pastāvīgi pavērsta pret zvaigzni, bet otra puse ir ietīta mūžīgā tumsā. Tā saņem par 11% vairāk enerģijas nekā Zeme, tāpēc visi esošie okeāni ir neaizsargāti pret izvārīšanos, samazinot apdzīvojamības iespējamību.

## Atsauces
Greiems Eliots

**Greiems Frānsiss Eliots** (; dzimis , miris ) bija britu paleontologs, fosilo aļģu un pleckāju pētnieks. Publicēja ap 137 publikācijām par dažādām ģeoloģijas un paleontoloģijas tēmām.

## Dzīvesgājums
Greiems Eliots dzimis 1916. gada 11. oktobrī Londonā. No 1935. līdz 1936. gadam Eliots strādāja Angļu-irāņu naftas kompānijā (*Anglo-Iranian Oil Co*) par jaunāko asistentu. 1936. gadā viņš tika nozīmēts par Londonas Dabas vēstures muzeja dežurantu ģeoloģijas nodaļā. Vēlāk preparēšanas nodaļā nodarbojās ar pleckājiem. Izgāja apmācību pie Helēnas Muirvūdas. 1945. gadā Eliots apprecējās ar Mārdžoriju Džārvisu (laulībā viņiem dzima divi dēli). 1946. gadā pēc dienesta Karaliskajā armijas medicīniskajā korpusā (*Royal Army Medical Corps*) atstāja muzeju.

No 1946. līdz 1967. gadam strādāja Irākas naftas kompānijā (*Iraq Petroleum Co*) par ģeoloģiskās nodaļas kuratoru un bibliotekāru, vēlāk par bibliogrāfu un paleontologu. 1967. gadā Redingas Universitātē ieguva filozofijas doktora grādu par fosilo kalcītsaturošo aļģu tēmu. No 1967. līdz 1968. gadam Hathīlda politehnikumā viņš bija vecākais pasniedzējs bibliotekāru kvalifikācijā. 1969. gadā atgriezās Londonas Dabas vēstures muzejā kā vecākais zinātniskais darbinieks. 1971. gadā viņš Redingas Universitātē aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju par aļģēm un pleckājiem. Šajā pat gadā viņš kļuva par paleontoloģiskās nodaļas glabātāja vietnieku. 1981. gadā aizgāja pensijā. Miris 2001. gada 3. jūlijā 84 gadu vecumā.

## Atzinība
1963. gadā ieguva Fulertona asociācijas ģeologa prēmiju. Eliota vārdā nosauktas pleckāju sugas *[[Argyrotheca elliotti]]*, *[[Zeilleria elliotti]]*.

## Atsauces
Tacuja Nakadai

**Tacuja Nakadai** (; dzimis , miris ) bija japāņu aktieris. Viņš tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem aktieriem Japānas kinematogrāfa vēsturē. Savas vairāk nekā septiņdesmit gadu ilgās karjeras laikā ir filmējies vairāk nekā 160 filmās, sadarbojoties ar daudziem pazīstamiem un atzītiem Japānas režisoriem. 1996. gadā apbalvots ar violetas lentes Japānas goda medaļu, 2015. gadā apbalvots ar Japānas Kultūras ordeni.

Dzimis 1932. gada 11. decembrī četru bērnu ģimenē, izauga Čibā. Viņa tēvs strādāja par autobusa vadītāju, un pēc viņa nāves 1941. gadā ģimene pārcēlās uz Aojamu, Tokijā. Jaunībā sāka nodarboties ar aktiermākslu Haijuzas apmācību skolā. Kino mākslā nonāca pateicoties režisoram Masaki Kobajaši. Ieguva atpazīstamību pateicoties dalībai M. Kobajaši pretkara triloģijā *[[The Human Condition]]* (1959—1961). Ieguva Zilās lentes balvu, atveidojot atriebīgā ronina lomu filmā "Harakiri" (1962), šo lomu Nakadai uzskata par labāko savā karjerā. Kopumā filmējās 11 Kobajaši filmās, kuru vidū ir *[[Kwaidan]]* (1964) un *[[Samurai Rebellion]]* (1967). Filmējies arī piecās Akiras Kurosavas filmās, viena no kuram ir darbs filmā *[[Ran]]* (1985), kas atnesa Nakadaiam pasaules atzinību. Citi ievērojami darbi ir filmās "Septiņi samuraji" (1954), *[[Yojimbo]]* (1961), *[[Tengoku to Jigoku]]* (1963), *[[The Sword of Doom]]* (1966), *[[The Face of Another]]* (1966), *[[Kill!]]* (1968), *[[Goyokin]]* (1969), *[[Kagemusha]]* (1980) un "Princeses Kagujas stāsts" (2013).

1975. gadā kopā ar sievu dibināja Mumeidzjuku aktiermākslas skolu, kur apmācīja jaunos aktierus. Visu savu mūžu bija skatuves aktieris, pēdējoreiz uzstājās uz skatuves 2025. gada maijā.

## Nāve
2025. gada 8. novembrī Nakadai nomira Tokijas slimnīcā no pneimonijas 92 gadu vecumā. Par viņa nāvi paziņoja trīs dienas vēlāk, 11. novembrī. Daži avoti kļūdaini apgalvoja, ka viņš miris 11. novembrī, taču saskaņā ar Nakadai aktiermākslas aģentūras informāciju viņš nomira 8. novembrī plkst. 12:25 (Japānas standarta laiks). Divas nedēļas pirms nāves viņš tika hospitalizēts.

Tika paziņots, ka Nakadai bēres un piemiņas ceremonija notiks tuvākajās dienās un tajā varēs piedalīties tikai tuvi radinieki.

## Apbalvojumi
* Mākslas un Literatūras ordenis (1992)
* violetas lentes Japānas goda medaļa (1996)
* Austošās Saules ordeņa 4. pakāpe (2003)
* Kultūras nopelnu persona (2007)
* Asahi balva (2013)
* Kavakita balva (2015)
* Toširo Mifune balva (2015)
* Kultūras ordenis (2015)
* Tokijas Goda pilsonis (2024)

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanma

**Sanma** (*Sanma*) ir viena no Vanuatu provincēm. Tā atrodas valsts ziemeļrietumu daļā un aizņem valsts lielāko salu Espiritu Santo, kā arī mazākās Malo, Aores, Tutubas un citas saliņas. Ziemeļos no Sanmas provinces atrodas Torbas province, austrumos — Penama, bet dienvidos — Malampa. Provinces administratīvais centrs ir valsts otra lielākā pilsēta Liganvila. Administratīvi iedalās 11 pašvaldībās. Lielākā daļa provinces iedzīvotāju ir melanēziešu tauta nivanuatu.

Province tagadējās robežās izveidota 1985. gadā kā **Santo un Malo** reģions, sadalot 1968.—1984. gadā pastāvējušo Ziemeļu distriktu. Kopš 1994. gada Sanmas province; tās nosaukums ir akronīms no tās divām galvenajām salām Espiritu **San**to un **Ma**lo.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hašimīti

**Hašimīti** (arābu: الهاشميون, *al Hāshimiyyūn*) ir mūsdienu Jordānijas Hašimītu Karalistē valdošā dinastija. Vēsturiski no 10. gadsimta līdz 20. gadsimtam valdīja Mekā. Hašimītu ģimenes pārstāvji 20. gadsimta pirmajā pusē valdīja vairākās jaunizveidotajās Tuvo Austrumu valstīs – Hidžāzā (1916-1925), Sīrijas Arābu Karalistē (1920), Britu Irākas mandātteritorijā, kas vēlāk kļuva par Irākas Karalisti (1921-1958) un Britu Palestīnas mandātteritorijas sastāvā izveidotajā Transjordānas emirātā, kas vēlāk kļuva par neatkarīgu Jordāniju.  

Viena no leģendām par Hašimītu dzimtas aizsācēju uzskata pravieša Muhameda vecvectēvu. Pēc citas versijas, dzimtas aizsācējs ir viens no pravieša Muhameda pēctečiem šiītu islāma tradīcijā. Hašimīti ilgus gadsimtus bija zaīdu šiītisma sekotāji, līdz agrīnajā osmaņu varas periodā kļuva par sunnītu islāma sekotājiem. 

Par modernās politiskās dinastijas dibinātāju var uzskatīt Huseinu bin Ali al-Hašimi, kuru 1908. gadā par Mekas lielo šerīfu iecēla Osmaņu impērijas sultāns Abdulhamīds II. 1916. gadā šerīfs Huseins ar dēliem sāka arābu sacelšanos pret osmaņiem. Huseina dēli Abdulla un Feisals kļuva par topošās Jordānijas un Irākas valdniekiem, kamēr vecākais dēls Alī valdīja Hidžāzā. 

Hašimītu reģionālā vara neturpinājās ilgi. Alī kai 1925. gadā no troņa gāza Saūda Arābijas dibinātājs Ibn Saūds. Abdullu nogalināja atentātā 1951. gadā. Feisala mazdēlu Feisalu II nogalināja 1958. gada Irākas apvērsumā, kad monarhija tika gāzta.

## Ārējās saites
Liganvila

**Liganvila** () ir pilsēta Vanuatu, valsts otra lielākā pilsēta un Sanmas provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas valsts lielākās salas Espiritu Santo dienvidaustrumu krastā pie Sarakatas upes ietekas jūrā.

## Vēsture
Pilsēta radusies koloniālajā laikmetā līdz ar kokospalmu plantāciju izveidošanu Espiritu Santo salas piekrastē. Nodēvēta par godu flotes virsniekam, kuģa *Tanaïs* kapteinim bretonim Armānam Liganam (*Armand Lugan*), kas admirāļa Dipetī-Tuāra vadībā 1870. gadā pētīja arhipelāga salas. Pilsēta uzplauka sākot no 1942. gada Otrā pasaules kara laikā, kad tā kļuva par amerikāņu operāciju centru Klusā okeāna rietumos pēc Santopekoas gaisa spēku bāzes uzcelšanas. 

Liganvila bija arhipelāga īstā ekonomiskā galvaspilsēta līdz Vanuatu neatkarības iegūšanai 1980. gadā. Espiritu Santo sala bija opozīcijas centrs jaunajai varai Portvilā; Liganvila pat īslaicīgi kalpoja par pašpasludinātās Vemaranas Republikas galvaspilsētu 1980. gadā. Šajā periodā notika 700 Francijas pilsoņu paniska aizbraukšana, "repatriējot" tos uz Jaunkaledoniju. Lielākā daļa plantāciju tika konfiscētas vai par izdevīgām cenām izpārdotas, un plantāciju ekonomika pakāpeniski tika pamesta par labu naturālajai lauksaimniecībai. Jaunajai valsts varai neizdevās pārliecināt atgriezties tos aizbraukušos kolonistus, kuri nebija iesaistīti Vemaranas lietā, tādējādi Liganvila 1980. gados zaudēja savu nozīmi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Haldiešu katoļu baznīca

[thumb|Asīrijas Haldiešu katoļu baznīca [Bagdāde|Bagdādē]]
**Haldiešu katoļu baznīca** (latīņu: *Ecclesia Catholica Chaldaeorum*, sīriešu: ܥܕܬܐ ܩܬܘܠܝܩܝ ܕܟܠܕܝܐ) ir viena no 23 Austrumu katoļu baznīcām, kas atrodas pilnā kopībā ar Romas Katoļu baznīcu un atzīst pāvesta autoritāti.

Haldiešu katoļu baznīcas saknes meklējamas seno Mezopotāmijas kristiešu kopienās, kuras jau agrīnajos gadsimtos izveidoja neatkarīgu Baznīcu Austrumos (pazīstamu arī kā Nestoriešu baznīcu). 16. gadsimtā daļa no šīs baznīcas garīdzniecības un ticīgo kopienas atjaunoja vienību ar Romu. 1553. gadā pāvests Jūlijs III apstiprināja patriarhu Jūhannu Sulaku (*Yohannan Sulaqa*) kā pirmo haldiešu katoļu patriarhu. No šī brīža izveidojās atsevišķa haldiešu katoļu tradīcija, kas saglabāja sīriešu liturģisko valodu un ritu, vienlaikus uzturot vienotību ar pāvestu.

Vēsturiski haldiešu katoļi bija koncentrēti Irākas ziemeļos (Mosulas apgabalā), kā arī Irānā un Sīrijā. Mūsdienās liela daļa kopienas dzīvo diasporā — ASV, Kanādā, Austrālijā un Eiropā. Kopējais ticīgo skaits tiek lēsts apmēram 400 000–600 000 visā pasaulē.
## Ārējās saites
Epigrāfika

[thumbnail|upright=1.0|[Rozetas akmens, kur viens un tas pats teksts iegravēts divās valodās – sengrieķu valodā un ēģiptiešu valodā hieroglifu un demotiskajā rakstā.]]
**Epigrāfika** (, *epigraphḗ* — ‘uzraksts’) ir vēstures palīgzinātne, kas pēta senos uzrakstus jeb epigrāfus, analizējot to saturu, valodu, rakstību, formu, materiālu, izgatavošanas paņēmienus un atraduma vēsturisko kontekstu. Tā ir nozīmīga disciplīna vēstures, arheoloģijas un valodniecības pētījumos, jo sniedz tiešus pierādījumus no pagātnes — uzrakstus, ko cilvēki radījuši savā laikmetā. Epigrāfi parasti sastopami akmenī, bronzā, mālā, kokā vai uz metāla plāksnēm, un tie var būt piemiņas, likumdošanas, reliģiski, būvniecības vai personiski uzraksti, kā arī stēlu, altāru, kapakmeņu, publisku dekrētu un zīmogu inskripcijas. Šo uzrakstu izpēte palīdz datēt un interpretēt vēsturiskus notikumus, rekonstruēt sabiedrības struktūru, reliģiskās prakses un valodu attīstību, kā arī verificēt rakstītos vēsturiskos avotus.

Epigrāfika ir cieši saistīta ar arheoloģiju, kas nodrošina atradumu kontekstu, ar paleogrāfiju, kas pēta rakstības formu attīstību, kā arī ar numismātiku un filoloģiju, kas palīdz tulkot un interpretēt tekstus, veidojot daudzdisciplināru materiālo un tekstuālo liecību analīzi.

## Ārējās saites
Viljams Kemlers

**Viljams Frānsiss Kemlers** (, dzimis ; miris ) bija amerikāņu slepkava, pirmais cilvēks, kas tika sodīts ar nāvi, izmantojot elektrisko krēslu. Viņš tika notiesāts par savas civilsievas Matildes "Tillijas" Zīgleres slepkavību gadu iepriekš. Lai gan iepriekš elektrotrauma bija veiksmīgi izmantota zirga nogalināšanai, Kemlera nāvessoda izpildes process nenotika bez problēmām.
## Biogrāfija
Viljams Kemlers piedzima Filadelfijā, Pensilvānijas štatā. Viņa vecāki bija emigranti no Vācijas. Viņš pēc reliģiskās piederības bija luterānis. Jau bērnībā viņš kļuva par bāreni, jo viņa vecāki nomira no alkoholisma.

Viljams Kemlers tika notiesāts uz nāvi par savas civilsievas Tillijas Zīgleres slepkavību ar cirvi 1889. gada 29. martā. Viņa nāvessoda izpilde bija paredzēta Obērnas cietumā 1890. gada 6. augustā plkst. 6:00 no rīta. Kemlera advokāti iesniedza apelāciju, apgalvojot, ka tas būtu "nežēlīgs un neparasts sods", ko aizliedz ASV Konstitūcija. Miljonārs Džordžs Vestinghauss, maiņstrāvas atbalstītājs, nolīga vadošos advokātus apelācijas izskatīšanai, taču tā joprojām tika noraidīta, daļēji Tomasa Edisona lobija dēļ, kurš izmantoja elektrisko krēslu, lai pierādītu, ka maiņstrāva ir daudz bīstamāka par līdzstrāvu, ko Edisons atbalstīja.

Pirmais mēģinājums izpildīt Kemleram nāvessodu neizdevās: viņš izdzīvoja pēc 17 sekunžu ilgas elektrotraumas (saskaņā ar dažiem avotiem, ārsts, kas uzraudzīja nāvessodu, lika pārāk ātri izslēgt strāvu). Tad strāvas spriegums tika palielināts līdz 2000 voltiem, bet strāvas avots bija atkal jāuzlādē. Kamēr tas tika darīts, smagi apdegušais Kemlers skaļi vaidēja. Otrais mēģinājums ilga vairāk nekā minūti, un aculiecinieki to raksturoja kā "briesmīgu skatu": telpa piepildījās ar degošas miesas smaku, un no Kemlera galvas cēlās dūmi. Vestinghauss vēlāk teica: "Kaut viņi būtu izmantojuši cirvi." Žurnālists, kas bija klāt nāvessoda izpildē, to raksturoja kā "pretīgu skatu, daudz briesmīgāku nekā pakāršana".

Pēc tam Kemlers tika apglabāts cietuma, kur bija notikusi viņa nāvessoda izpilde, teritorijā.

## Attēlojums mākslā un kino
2017. gada filmā "Strāvas karš" Kemleru atveidoja ziemeļīru aktieris Konors Maknīls.

## Atsauces

## External links

* Newspaper coverage of Kemmler's execution
* John N. Miskell's Executions in Auburn
*People ex. rel. William Kemmler, Appellant. New York Court of Appeals, 1890
* Prison, Auburn, New York
Senaramiešu valoda

**Senaramiešu valoda** bija agrīnā aramiešu valodas forma, kurā runāja un rakstīja Tuvajos Austrumos no 10. līdz 7. gadsimtam p.m.ē. Tā ir viena no semītu valodu saimes senākajām ziemeļsemītu valodām. Senaramiešu valoda ir pirmā pierakstītā aramiešu valodas forma, un tā saglabājusies daudzu valstu un pilsētu uzrakstos.

## Vēsture
Senaramiešu valoda izveidojās ap 11.–10. gadsimtu p.m.ē. Sākotnēji tajā runāja dažādās aramiešu ciltīs Sīrijas un Mezopotāmijas reģionos. Pirmie uzraksti ir atrasti vietās, piemēram, ''Tel Fekhera'', Arpada un Zohara, un datēti ar 10.–9. gadsimtu p.m.ē.  

Valoda pakāpeniski kļuva par starptautisku saziņas līdzekli Tuvajos Austrumos, īpaši pēc tam, kad Asīrijas impērija pieņēma aramiešu valodu administratīvajām vajadzībām. 7. gadsimtā p.m.ē. senaramiešu valodu nomainīja imperiālā aramiešu valoda.

## Rakstība
Senaramiešu valoda tika rakstīta ar īpašu aramiešu alfabētu, kas attīstījās no feniķiešu rakstības. Šis rakstības veids vēlāk kļuva par pamatu daudzām citām alfabētiskām sistēmām, tostarp ebreju un sīriešu rakstībām.

## Atsauces


## Ārējās saites
* ''Omniglot'' par aramiešu rakstību
* Beyer, Klaus. ''The Aramaic Language'' (1986)
* The Comprehensive Aramaic Lexicon
Jūdu Bābeles aramiešu valoda

**Jūdu Bābeles aramiešu valoda** (aramiešu: אַרמית בבלית, *Aramît Bavlît*) ir aramiešu valodas paveids, kas bija lietots Bābelē (mūsdienu Irākā) no aptuveni 3. līdz 11. gadsimtam m.ē. Tā bija Bābeles Talmūda valoda un viena no nozīmīgākajām jūdu literatūras valodām vēsturē.  

Šī valoda attīstījās pēc tam, kad jūdu kopienas pēc Bābeles trimdas (6. gs. p.m.ē.) palika Mezopotāmijā un turpināja attīstīt savas reliģiskās un juridiskās tradīcijas aramiešu valodā.

## Vēsture
Jūdu Bābeles aramiešu valoda veidojās kā īpašs vidusaramiešu dialekts. Tā tika lietota Bābeles akadēmijās — Sūras, Nehardeas un Pumbeditas skolās — kur notika plašas diskusijas un komentāru rakstīšana par Toru un Mišnu. Šie teksti veidoja Bābeles Talmūda pamatu.

No 7. gadsimta m.ē. valodas lietojums sāka mazināties, jo arābu valoda kļuva dominējoša visā reģionā. Tomēr Jūdu Bābeles aramiešu valoda turpināja pastāvēt kā rakstu valoda vēl vairākus gadsimtus.

## Rakstība
Tā tika rakstīta ar ebreju alfabētu, kas nedaudz pielāgots aramiešu izrunai. Rakstu pieminekļi atrodami gan Talmūda manuskriptos, gan agrīno rabīnu komentāros.

## Lingvistiskās īpatnības
Jūdu Bābeles aramiešu valoda atšķiras no citiem aramiešu dialektiem ar savu fonoloģiju un morfoloģiju, kā arī daudziem ebreju valodas aizguvumiem. Tā satur arī īpašus idiomus un gramatiskās konstrukcijas, kas raksturīgas tikai šim dialektam.

## Ārējās saites
* The Comprehensive Aramaic Lexicon – Jewish Babylonian Aramaic
* Jūdu aramiešu valodas apraksts
* Beyer, Klaus. ''The Aramaic Language'' (1986)

## Atsauces
Ziemeļrietumsemītu valodas

**Ziemeļrietumsemītu valodas** ir viens no senākajiem semītu valodu saimes atzariem, kas attīstījās ziemeļrietumu reģionos Mezopotāmijā un mūsdienu Sīrijā.

Pie šī atzara pēc vispārpieņemtās klasifikācijas pieskaita 27 valodas, tostarp senebreju valodu un mūsdienās runātās ivritu, aramiešu valodu un sīriešu valodu.

## Klasifikācija
Vispārpieņemtā klasifikācijas versija:

*Semītu valodas
**Rietumsemītu valodas
***Centrālās semītu valodas 
****Ziemeļrietumsemītu valodas (27)
*****Aramiešu valodas (21)
******Imperiālās vidusmūsdienu aramiešu valodas (20)
*******Imperiālā aramiešu valoda †
*******Vidusmūsdienu aramiešu valodas (19)
********Austrumaramiešu valodas (16)
*********Centrālās austrumaramiešu valodas (13)
*********Sīriešu valoda
*********Mandajiešu valoda ‡
********Vidusaramiešu valodas
*********Jūdu Bābeles aramiešu valoda †
********Rietumaramiešu valodas (2)
******Senaramiešu-samaliešu valoda †
*****Kanaāniešu valodas (6)
******Ebreju valodas (3)
*******Senebreju valoda ‡
*******Ivrits
*******Samariešu valoda ‡
******Ugarītu-feniķiešu valodas (3)
*******Feniķiešu—pūniešu valodas (2)
********Feniķiešu valoda †
********Pūniešu valoda †
*******Ugarītu valoda †

† — mirusi valoda/valodas
‡ — liturģiskā valoda

## Atsauces

## Ārējās saites
Austrumsemītu valodas

**Austrumsemītu valodas** ir viens no diviem galvenajiem semītu valodu saimes atzariem. Tas aptver senās Mezopotāmijas reģiona valodas, kas tiek uzskatītas par senākajām rakstītajām semītu valodām.

Pie austrumsemītu valodām pieder akadiešu valoda, kas ietver babiloniešu un asīriešu dialektus, kā arī ebliešu valoda. Šīs valodas bija plaši lietotas administratīvos un literāros tekstos senajos Tuvajos Austrumos.

Mūsdienās visas austrumsemītu valodas ir izzudušas, taču tām ir liela nozīme semītu valodu vēstures un salīdzināmās valodniecības izpētē

## Atsauces

## Ārējās saites
Lucijs Juniuss Bruts

**Lucijs Juniuss Bruts** (; dzimis ap 540. gadu p.m.ē., miris ap 509. gadu p.m.ē.) bija romiešu politiķis, viens no Romas Republikas dibinātājiem un pirmais konsuls pēc karalistes gāšanas. Viņš bija galvenais iniciators, kas novērsa Tarkiniju karalistes pārvaldību un palīdzēja izveidot Romas Republikas republikas sistēmu.  

## Ārējās saites

*
Malakula

**Malakula** (*Malakula*) ir Vanuatu valstī ietilpstoša sala Klusajā okeānā, valsts pēc platības otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Malampas provincē, lielākā apdzīvotā vieta ir provinces centrs Lakatoro salas austrumu krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir melanēziešu tauta nivanuatu.

## Ģeogrāfija
Sala atrodas Vanuatu arhipelāga ziemeļrietumos, rietumu krastu apskalo Koraļļu jūra, bet Bugenvila šaurums ziemeļos to šķir no Malo un Espiritu Santo salām. Sala vulkāniskas izcelsmes, kalnaina, augstākā virsotne ir Liambele 879 m vjl salas dienvidu daļā. Salas krasti stipri izroboti, piekrastē vairākas mazākas salas un koraļļu rifi. Valda mitrs tropu klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.

## Atsauces

## Ārējās saites
Malampa

**Malampa** (*Malampa*) ir viena no Vanuatu provincēm. Tā atrodas valsts vidusdaļā un aizņem valsts otru lielāko salu Malakulu, kā arī mazākās Ambrimas, Paamas, Lopevi, Maskelinu salas un citas saliņas. Ziemeļos no Malampas provinces atrodas Sanmas un Penamas province, bet dienvidos — Šefa. Provinces administratīvais centrs ir Lakatoro ciems Malakulas saā. Administratīvi iedalās 10 pašvaldībās. Lielākā daļa provinces iedzīvotāju ir melanēziešu tauta nivanuatu.

Province tagadējās robežās izveidota 1994. gadā, apvienojot Ambrimas, Malakulas un Paamas salu reģionus; tās nosaukums ir akronīms no tās triju galveno apdzīvoto salu **Mal**akulas, **Am**brimas un **Pa**amas nosaukumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Penama

**Penama** (*Penama*) ir viena no Vanuatu provincēm. Tā atrodas valsts ziemeļdaļā un aizņem Pentekostas, Aobas un Maevo salas. Ziemeļos no Penamas provinces atrodas Torbas province, rietumos — Sanmas province, bet dienvidos — Malampas province. Provinces administratīvais centrs ir Saratamata pilsētiņa Aobas salā. Administratīvi iedalās 10 pašvaldībās. Lielākā daļa provinces iedzīvotāju ir melanēziešu tauta nivanuatu.

Province tagadējās robežās izveidota 1994. gadā, apvienojot Ambaes un Maevo reģionu ar Pentekostas reģionu; tās nosaukums ir akronīms no triju galveno salu **Pen**tekostas, **A**obas un **Ma**evo nosaukumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Torba

**Torba** (*Torba*) ir viena no Vanuatu provincēm. Tā atrodas valsts ziemeļos un aizņem Torresa salas un Benksa salas. Dienvidos no Torbas provinces atrodas Sanmas un Penamas provinces. Provinces administratīvais centrs ir Solas ciems Vanua Lavas salā. Administratīvi iedalās 9 pašvaldībās. Lielākā daļa provinces iedzīvotāju ir melanēzieši.

Province tagadējās robežās izveidota 1968. gadā, no Ziemeļu distrikta nodalot **Benksu un Torresu** (*Banks & Torres*) salu reģionu. 1994. gadā reorganizēta par provinci; tās nosaukums ir akronīms no divu salu grupu **Tor**resa salu un Benksa salu (**''Ba**nks Islands'') nosaukumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marja Sekaņska

**Marja Sekaņska** (; dzimusi ) ir Polijas FIDE meistare šahā (2023), Eiropas jauniešu šaha čempionāta uzvarētāja (2025).

## Biogrāfija
Polijas meiteņu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās izcīnījusi 8 medaļas: 2 zelta (2019 — G12 vecuma grupā; 2025 — G18 vecuma grupā), 2 sudraba (2020 — G14 vecuma grupā; 2024 — G18 vecuma grupā) un 4 bronzas (2015 — G8 vecuma grupā, 2022 — G16 vecuma grupā, 2023 — G16 vecuma grupā, 2023 — G20 vecuma grupā).
Sekmīgi pārstāvējusi savu valsti Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kurās izcīnījusi 2 medaļas: zelta (2025 — Eiropas jauniešu šaha čempionātā G18 vecuma grupā) un bronzu (2023 — Eiropas jauniešu šaha čempionātā G16 vecuma grupā). Polijas izlases sastāvā divas reizes uzvarējusi Eiropas jauniešu komandu šaha čempionātā: 2019. gadā G12 vecuma grupā un 2024. gadā G18 vecuma grupā.

2024. gadā dalījusi pirmo vietu Polijas sieviešu šaha pusfinālā, un debitējusi Polijas sieviešu šaha čempionāta finālā, kurā ierindojusies 7. vietā un bijusi vienīgā dalībniece, kurai izdevies pieveikt turnīra uzvarētāju Aļinu Kašlinsku.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Maria Siekańska — Szachy w Polsce (poliski)
Šefa

**Šefa** (*Shefa*) ir viena no Vanuatu provincēm. Tā atrodas valsts vidusdaļā un aizņem Efates, Epi un Šeperda salas. Ziemeļos no Šefas provinces atrodas Malampas province, bet dienvidos — Tafeas province. Provinces administratīvais centrs ir valsts galvaspilsēta Vila Efates salā. Administratīvi iedalās 19 pašvaldībās. Lielākā daļa provinces iedzīvotāju ir melanēzieši, bet nelielā Emaes sala pieder Polinēzijas eksklāviem un to apdzīvo polinēzieši.

Province tagadējās robežās izveidota 1994. gadā, apvienojot Efates, Epi un Šeperda salu reģionus; tās nosaukums ir akronīms no **Š**eperda salu, **E**pi un E**fa**tes nosaukumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nizāmī Gendževī

**Nizāmī Gendževī** (, *Niẓāmī Ganjavī*, dzimis ap 1141. gadu, miris 1209. gadā)) bija persiešu dzejnieks, viens no klasiskās persiešu dzejas kanona pieciem lielajiem autoriem un viens no izcilākajiem romantiskās un filozofiskās episkās dzejas meistariem viduslaiku Persijā. Viņš dzimis Gendžē — pilsētā, kas atrodas mūsdienu Azerbaidžānas teritorijā, un lielāko dzīves daļu pavadīja savā dzimtajā reģionā, radot darbus, kas kļuvuši par persiešu literatūras pamatu. Nizāmī vislabāk pazīstams kā monumentālā piecu poēmu cikla “Hamsa” (persiešu:  — “Piecinieks”) autors. Šajā ciklā viņš apvienoja morāles, filozofijas un mīlestības tēmas ar bagātu poētisku simboliku, mitoloģiskiem motīviem un alegorisku struktūru. Starp nozīmīgākajiem darbiem ir “Husravs un Šīrīna”, “Leilā un Madžnūns” un “Iskendera grāmata”, kas kļuva par persiešu un plašākas islāma pasaules literārā mantojuma klasiku.

Nizāmī Gendževī daiļrade dziļi ietekmējusi vēlākos persiešu, turku un indiešu dzejniekus, tostarp Rūmī, Hāfezu, Džāmī un Fizuli, veicinot romantiskās un alegoriskās dzejas tradīciju attīstību visā Irānas kultūras telpā un nostiprinot viņa vietu kā vienam no islāma literatūras klasiķiem.

## Dzīve un izcelsme
Nizāmī Gendževī dzimis ap 1141. gadu Gendžē — pilsētā, kas tolaik atradās Seldžuku impērijas sastāvā (mūsdienu Azerbaidžānas teritorijā). Viņa pilns vārds bija Džamāls Addīns Abū Muhammads Iljāss ibn Jūsufs ibn Zakkī, taču literatūrā viņš pazīstams ar dzejnieka vārdu Nizāmī, kas nozīmē “sakārtotais” vai “harmoniskais”. Par Nizāmī dzīvi ir saglabājušās tikai fragmentāras ziņas, un lielākā daļa informācijas par viņu iegūta no viņa paša dzejas rindām, kurās autors netieši atklāj savas dzīves gaitu, pasaules uzskatus un morālos principus. Tiek uzskatīts, ka viņš bija plaši izglītots teologs un filozofs, ar zināšanām astronomijā, matemātikā, dabaszinātnēs un valodniecībā, kas spilgti atspoguļojas viņa daiļradē.

Atšķirībā no daudziem sava laika dzejniekiem Nizāmī neieņēma galma amatus un nedzīvoja valdnieku tuvumā, izvēloties pieticīgu un neatkarīgu dzīvesveidu, kas ļāva viņam brīvi paust savus intelektuālos un garīgos uzskatus. Dzejnieks, visticamāk, miris 1209. gadā, un viņa kaps atrodas netālu no Gendžes, kur vēlāk tika uzcelts Nizāmī mauzolejs, kas kļuvis par vienu no ievērojamākajiem kultūras pieminekļiem Azerbaidžānā.

## Ārējās saites