open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Diolks

thumb|200px|Diolka rietumu gals
**Diolks** (sengr. *Δίολκος*) bija velkamais ceļš, kas šķērsoja Korintas zemesšaurumu, un pa kuru antīkajos laikos pārvilka vieglos karakuģus un nelielus tirdzniecības kuģus starp Korintas līci un Saroniku, tādējādi nodrošinot kuģu īsāko satiksmi starp Korintas ostām Lehaju un Kenhreju. Ceļš bija 6 kilometrus garš un 3—4 metrus plats. Tas bija bruģēts ar akmens plāksnēm ar dziļām iedobēm, kurās tika ievietotas koka slieces, kas tika smērētas ar taukiem. Kuģu saturs un pārvadājamās preces tika transportētas atsevišķos ratos, kurus vilka vergi. Šis ceļš bija uzbūvēts 6. gadsimtā pr.Kr. un tika izmantots kuģu transportēšanai līdz pat 9. gadsimtam.

Diolku būtiski pilnveidoja Periandra tirānijas laikā 7—6. gadsimtā pr.Kr., kas ļāva Korintas pilsētvalstij gūt lielus ienākumus un pilnībā atcelt nodokļus saviem pilsoņiem.

Antīkajos laikos (1. gadu tūkstotis pr.Kr.) grieķu polisu (pilsētu) starpā izveidojās intensīva jūras tirdzniecība un daudz preču vajadzēja vest no Feniķijas, Ēģiptes, kā arī Melnās jūras baseina, Jonijas (Turcijas rietumu piekraste), Itālijas, Sicīlijas, Āfrikas (Kirēne) u.c. grieķu kolonijām, kas bija izveidojušās 8—6. gadsimtos pr.Kr. praktiski pa visu Vidusjūras reģionu, grieķu metropoļu pārapdzīvotības dēļ.

Visa kuģošana notika krastu tuvumā un nokļūt no austrumiem uz rietumiem (vai atpakaļ) pa jūru varēja tikai caur Grieķiju pa diviem ceļiem — gar Maleja ragu vai pāri Korintas zemesšaurumam, pārvelkot kuģus tam pāri pa Diolku. Maleja rags atrodas Peloponēsas dienvidu galā un no seniem laikiem tam bija ļauna slava spēcīgo vēju un lielo viļņu dēļ. Tas skaidrojams ar to, ka šajā punktā saiet kopā vairākas Atlantijas ciklonu kustības līnijas, kā rezultātā varbūtība satikties ar ciklonisko vētru ir ļoti liela. Senie kuģi nespēja pretoties spēcīgiem vējiem, un tas draudēja iepūst tos jūrā vai sadauzīt pret klintīm, bet augstie viļņi varēja tos apgāzt vai appludināt ar ūdeni.

Tādēļ Diolkam kā dabiskam, drošam ceļam starp Egejas un Jonijas jūrām nebija alternatīvu. Periandrs padziļināja, paplašināja un uzlaboja velkamo ceļu, pārklāja to ar marmoru un no abām pusēm izveidoja ostas, padarot Diolku par ļoti ienesīgu būvi, uzliekot nodokļus par kuģu transportēšanu.

Mūsdienās blakus Diolkam ir uzbūvēts Korintas kanāls. Arheoloģisko pētījumu rezultātā, ko veica Arheoloģiskais dienests 1952.-1956. gadā N. Verdelisa vadībā, tika atklāti Diolka fragmenti. Mūsdienu kanāla dienvidrietumu daļā ir saglabājies 10 m plats Diolka savienojums ar Korintas zemesšaurumu, kas ir saskatāms ūdenī blakus senajai kuģu piestātnei. Tālāk tas vienmērīgi ceļas augšā austrumu virzienā, un vēl tālāk tas redzams virs ūdens kanāla dienvidu malā. Paralēlas vagas (olkas) ir redzamas 1,5 m attālumā vienai no otras. Tās ir izkaltas uz akmens ceļa 3,5 m platumā. Vēl var redzēt perpendikulārus iegriezumus — virvju pēdas, ar kurām vilka ratus. Diolka maršruts nebija taisns, par ko liecina cits fragments, kas atrasts kanāla ziemeļu malā. Tātad maršruts gāja pa zemes līdzeno virsmu, apejot stāvas nogāzes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kromiona

**Kromiona** (sengr. *Κρομμυων*) jeb **Kromija** bija pilsēta senajā Grieķijā Korintas zemesšauruma austrumu malā pie Saronika. Ir uzskats, ka pilsēta ir nosaukta mitoloģiskā varoņa, Poseidona dēla, Kroma vārdā. Nosaukums ir atvasināts no grieķu vārda "sīpols", kas norāda uz to, ka sīpoli šeit varētu būt audzēti vēl no senatnes. Saskaņā ar mītu Tēzejs šeit nokāva Kromionas cūku Faiju.

Ir uzskats, ka senā Kromiona atrodas Agi-Teodori teritorijā, 26 kilometri no senās Korintas. Šeit 8. automaģistrāles abās malās tika atrasti seni pamati. Atradumu vecums variē no ģeometriskā perioda līdz Bizantijas laikam. Sākotnēji Kromiona bija Megāras daļa. 6. gadsimtā pr.Kr. to iekaroja Korinta. 425. gadā pr.Kr. Peloponēsas kara laikā Nikijs izpostīja pilsētu. 393. gadā pr.Kr. Korintas kara laikā spartiešu karavadonis Praksits ieņēma pilsētu un izmantoja to kā militāro bāzi. Romas impērijas un Bizantijas laikā pilsēta tika pārcelta tuvāk Kromionas ostai. 6. gadsimtā šī vieta joprojām figurēja Jerokla pilsētu sarakstā.

Arheoloģisko izrakumu vieta ir ap 110 metrus gara un 30 metrus plata, un tagad atrodas starp 8 autostrādi un dzelzceļa līniju, apmēram 100 metrus uz rietumiem no Agi-Teodori dzelzceļa stacijas. Šeit tika atrasti ģeometriskā perioda kapi, vēlā arhaiskā perioda teātris un podnieku darbnīca (4-2. gadsimts pr.Kr.). Apaļais teātris ir ap 13 metriem diametrā un ar 11 sēdvietu rindām. Teātra centrālā daļa bija bruģēta ar akmens plāksnēm un tās diametrs bija ap 7,4 metri. Ir uzskats, ka teātris kalpoja par populāru sanāksmju vietu (buleiteriju).

## Pausānija apraksts
Antīkais ģeogrāfs Pausānijs Kromionu aprakstīja šādi: 

## Atsauces
Dziediet, meitas, vokorā

thumb|Albuma vāks 
**Dziediet, meitas, vokorā** ir Latvijas Kultūras akadēmijas tradicionālās dziedāšanas grupas "Saucējas" otrais mūzikas albums. Izdots 2012. gadā Mūzikas izdevniecībā “Lauska”.

## Novērtējums
Albums "Dziediet, meitas, vokorā"  2012. gadā ir saņēmis balvu Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais tautas vai pasaules mūzikas albums.

## Saturs
Albumā ir atspoguļota grupas "Saucējas" Sēlpils un Vārnavas folkloras izpēte. Izpēte veikta, izmantojot Andreja Jurjāna tautas dziesmu pierakstus. Lai precīzāk izrunātu Sēlpilī un Vārnavā runāto un dziedāto sēļu izloksni, "Saucējas" sadarbojās ar valodnieci un sēļu izlokšņu speciālisti Maiju Poišu. Lai saprastu seno dziedāšanas veidu, "Saucējas" vairāku gadu garumā sēļu rotāšanās un gavilēšanās dziedāja to vēsturiskajās vietās, Sēlpilij raksturīgajos mazajos pakalnos.
Alans Silvestri

**Alans Entonijs Silvestri** (; dzimis ) ir amerikāņu komponists un diriģents. Veido filmu oriģinālmūziku. Veidojis mūziku tādām filmām kā "Atpakaļ nākotnē" filmu sērijām, "Forests Gamps", "Lilo un Stičs", "Polārais ekspresis", kā arī vairākām *[[Marvel Cinematic Universe]]* filmām, ieskaitot "Atriebēji" filmām (izņemot "Atriebēji: Ultrona laikmets"). Ieguvis divas Emmy balvas (2014. gadā, par mūziku dokumentālajam seriālam **) un 2006. gadā Grammy balvu.

## Ārējās saites
*  

* AllMusic profils
Lībagu iela

**Lībagu iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē starp Kārļa Ulmaņa gatvi (daļā ielas garuma ved tieši tai blakus) un dzelzceļa līniju Rīga—Tukums. Lībagu iela sākas krustojumā ar Liepājas ielu un beidzas pārejot Lauteres ielā. Ielas kopējais garums ir 350 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Lībagu ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Iela nosaukta Lībagu — ciema Talsu novadā — vārdā.

## Ielu savienojumi
Lībagu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Liepājas iela (T veida krustojums)
* Laidzes iela (T veida krustojums)
* Lauteres iela

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
Rašs Limbo

**Rašs Limbo** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu radio sarunu šovu vadītājs un konservatīvais politiskais komentētājs, plašāk pazīstams ar savu konservatīvo sarunu radio šovu *The Rush Limbaugh Show*.

Limbo sāka gūt ievērību 1980. gados par saviem uzskatiem, kurus viņš sludināja savos radio šovos. 1990. gados viņa popularitāte pieauga, un viņš bija dzirdams aptuveni 650 radiostacijās ASV. 2020. gadā Limbo saņēma prezidenta brīvības medaļu. 2021. gadā nomiris no plaušu vēža.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lauteres iela

**Lauteres iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē starp Kārļa Ulmaņa gatvi un dzelzceļa līniju Rīga—Tukums. Lauteres iela sākas pārejot no Lībagu ielas un beidzas pārejot Cīruļu ielā. Ielas kopējais garums ir 160 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Lauteres ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Iela nosaukta Lauteres — ciema Madonas novadā — vārdā.

## Ielu savienojumi
Lauteres iela ir savienota ar šādām ielām:
* Lībagu iela
* Cīruļu iela

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
Asine

**Asine** () ir sena pilsēta augstā kraujā Argolīdas līča ziemeļu piekrastē, Grieķijā. Atrodas mazāk par kilometru uz austrumiem no Tolo ciemata (10 km uz dienvidaustrumiem no Nauplijas). Līdz mūsdienām ir saglabājušās dažādu laika periodu drupas, no bronzas laikmeta līdz viduslaikiem.

Pirmās apmetnes pilsētas apkārtnē ir attiecināmas uz 2600—1900 gadiem pr. Kr. Pilsētu piemin sengrieķu autori Strabons un Pausanijs, aprakstot Peloponēsu. Pēc Pausanija teiktā, senie Asines iedzīvotāji sevi saukuši par driopiem, jo uzskatījuši, ka ir cēlušies no Driopa (pēc viņu domām, Apollona dēla). Iepriekš tie dzīvojuši netālu no Parnasa, taču, kad bija zaudējuši cīņu ar Hēraklu, pārcēlušies ar kuģiem uz Peloponēsu un vērsušies pēc palīdzības pie valdnieka Euristeja. Viņš, neieredzēdams Hēraklu, devis tiem iespēju dzīvot Asinē Argolidā.

Mikēnu uzplaukuma laikā Asine bija ostas pilsēta. Šī perioda kameru kapeņu kapi, kas tika atrasti Barbuna paugura austrumu nogāzē, liecina, ka šeit tika apglabāti augstas kārtas pārstāvji.

Pausanijs un Strabons atsaucas uz Asines pieminēšanu Iliādā, pilsētu sarakstā, kas deva kuģus Trojas karam.

8. gadsimta pr. Kr. sākumā Asine pievienojās spartiešu valdnieka Nikandra karagājienam uz Argolidu. Kopā ar to viņi izpostīja Argosas zemes. Pēc tam, kad spartieši atgriezās mājās, argosieši kopā ar savu valdnieku Eratu aplenca Asini. Asines iedzīvotāji vīrišķīgi aizstāvējās, taču tad, kad argosieši ieņēma cietokšņa mūri, tie iesēdināja sievas un bērnus kuģos un pameta pilsētu, dodoties spartiešu zemju virzienā.

Spartieši piešķīra izraidītajiem dzīvošanai zemi Mesēnijā. Tur tika dibināta jauna pilsēta ar tādu pašu nosaukumu — Asine (mūsdienās Koroni).

Taču argosieši, izpostot līdz pamatiem Asini un viņu zemes pievienojot savējai, atstāja neskartu vienīgi Apollona pītiju templi. Pamestā pilsēta stāvēja tukša apmēram 400 gadus (līdz 300. gadam pr. Kr.). Hellēniskajā periodā pilsēta atkal tika apdzīvota un sasniedza ziedu laikus.

2. gadsimta otrajā pusē pilsētu atkal pameta tās iedzīvotāji, atstājot drupas, starp kurām redzams saglabājies Apollona templis, par ko liecina Pausanijs.

Nocietinājumus apkārt pilsētai uzcēla bizantieši 6.—7. gadsimtā un venēcieši (1690.—1715. gadā).

## Izrakumi
1922.—1930. gadā Zviedrijas Arheolģijas institūts veica pirmos izrakumus pilsētas teritorijā. Pie hellēnisma perioda atradumiem pieskaita namu paliekas, olīvu spiedes, kas atrastas gan akropolē (augšējā pilsētā), gan pilsētas apakšējā daļā. No romiešu laikiem ir palikušas termas apakšējā pilsētā (5.—7. gadsimts).

## Asine mūsdienu literatūrā
Asines pilsētai un tās valdniekam ir veltīts viens no pazīstamākajiem grieķu dzejnieka Jorga Seferisa dzejoļiem "Asines valdnieks".

## Atsauces
Treila sala

**Treila sala** () ir neapdzīvota sala Grenlandes austrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. No austrumiem to apskalo Grenlandes jūra, uz dienvidrietumiem atrodas Karaļa Oskara fjords, bet uz ziemeļiem — Ģeogrāfiskās biedrības sala. Sala nosaukta britu zinātnieka Tomasa Stjurata Treila (1781—1862) vārdā Viljama Skorsbija ekspedīcijas laikā 1822. gadā. Salas augstākais kalns ir 1884 metrus augsts.

## Ārējās saites
Hovards Šterns

**Hovards Alans Šterns** (; dzimis ) ir amerikāņu radio un televīzijas personība un autors. Vislabāk pazīstams ar savu radio šovu *The Howard Stern Show*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Īmira sala

**Īmira sala** () ir neapdzīvota sala Grenlandes austrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. No austrumiem to apskalo Grenlandes jūra, uz ziemeļiem atrodas Ķeizara Franča Jozefa fjords, bet uz dienvidiem — Ģeogrāfiskās biedrības sala. Sala nosaukta senskandināvu mitoloģijas milža Īmira vārdā. Salas augstākais kalns ir 1900 metrus augsts.

## Ārējās saites
Ģeogrāfiskās biedrības sala

**Ģeogrāfiskās biedrības sala** () ir neapdzīvota sala Grenlandes austrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. No austrumiem to apskalo Grenlandes jūra, uz ziemeļiem atrodas Īmira sala, uz dienvidiem — Treila sala, bet rietumos — Ellas sala. Salu 1899. gadā šādi nosauca zviedru polārpētnieks Alfrēds Nadhorsts par godu britu Karaliskajai Ģeogrāfiskajai biedrībai. Salas augstākais kalns ir 1730 metrus augsts.

## Ārējās saites
Ellas sala

**Ellas sala** () ir neapdzīvota sala Grenlandes austrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā, Karaļa Oskara fjorda ziemeļu galā. Uz austrumiem atrodas lielākās Ģeogrāfiskās biedrības un Treila salas. Salu 1899. gadā šādi nosauca zviedru polārpētnieks Alfrēds Nadhorsts par godu savai sievai. Salā no 1931. līdz 1935. gadam pētījumus veica dāņu botāniķis Torvalds Sērensens. Otrā pasaules kara laikā salā bija ierīkota neliela ASV karabāze.

## Ārējās saites
Ammasalika

**Ammasalika** () ir sala Grenlandes dienvidaustrumos, Sermersokas pašvaldības teritorijā, pie Sermilika fjorda (rietumos) un Ammasilakas fjorda (austrumos) ieejām. Salas dienvidu piekrastē atrodas Tasīlakas pilsēta, bet rietumu piekrastē Sermilikas glacioloģiskā stacija.

## Ārējās saites
Ješilirmaka

**Ješilirmaka** var būt:
* Ješilirmaka — upe Turcijā
* Elifa Žale Ješilirmaka — turku brīvā stila cīkstone
Henrietas sala

**Henrietas sala** (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā. Vistālāk ziemeļos izvietotā Jaunsibīrijas salu arhipelāga un Austrumsibīrijas jūras sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

## Vēsture
Salu 1881. gada maijā, dreifējot ar ledū iesalušo kuģi *Jeannette*, atklāja amerikāņa Džordža Delonga ekspedīcija. Kuģa inženieris Džordžs Melvils ar suņu pajūgiem apmeklēja salu, izkāpa tās krastā, pacēla ASV karogu un pasludināja salu par ASV īpašumu. Sala nosaukta par godu ekspedīcijas sponsora, avīzes *New York Herald* izdevēja Džeimsa Benneta mātei Henrietai (*Henrietta Island*).

1937. gadā salas ziemeļos tika izveidota Ostrovgenrieti polārstacija, kas darbojās līdz 1940. gadam un vēlāk no 1954. līdz 1956. gadam.

1951. gada aprīlī no vairāk kā 700 km attālās Četirjohstolbovojas polārstacijas Kolimas līcī hidroloģisko mērījumu laikā uz ledus gabala jūrā tika aiznesti trīs polārstacijas darbinieki ar suņu pajūgu. Pēc divu mēnešu ilga dreifa ledus gabals sasniedza Henrietas salu, kur šie cilvēki patvērās bijušās polārstacijas telpās, kur bija atstāts kurināmais un pārtika. Divas reizes salu pārlidoja lidmašīnas, nometot kravu, kas diemžēl nenonāca izdzīvojušo rīcībā. 1952. gada aprīlī izdzīvojušie pameta salu un pa ledu devās kontinenta virzienā. Ceļā izcēlās vētra un ledus gabalu, uz kā viņi tobrīd atradās, atkal aiznesa jūrā. 23. jūlijā viņus pamanīja un izglāba zvejas kuģis.

Henrietas sala vairākkārt ir bijusi ceļā dereifējošajām polārstacijām Severnij Poļus. 1957. gadā SP-6 dreifēja tikai 40 km attālumā no salas, bet 1966. gada janvārī pret salu atdūrās ledus gabals ar SP-14. Stacijas personālu polārās nakts laikā nācās evakuēt ar helikopteriem, veicot 12 reisus. 1970. gada janvārī netālu no salas uzdūrās sēklim un izira ledus gabals ar SP-19 un tikai martā staciju izdevās no ledus lauka atlūzas ar helikopteri pārvietot uz noturīgu ledus lauku.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Delonga salu ziemeļaustrumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 47 km attālā Žanetes sala dienvidaustrumos. Sala veidota galvenokārt no bazalta ar kaļķakmens piejaukumu. Reljefs kalnains, salas dienvidaustrumu daļu aizņem ledājs ar salas augstāko punktu 312 m vjl. Krasti stāvi, kraujas 40-50 m augstas. Dominē arktiskais tuksnesis. Klinšainajos krastos putnu tirgi (kairas, alki, kaijas, lielās polārkaijas).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Белые пятна Арктики 
* Кузнецов А.И. Полярный дневник
Kleiveringa sala

**Kleiveringa sala** () ir neapdzīvota sala Grenlandes austrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā, Gēla Hamkesa līcī (*Gael Hamkes Bugt*). Salu 1869. gadā šādi nosauca vācu polārā ekspedīcija par godu britu polārpētniekam Duglasam Kleiveringam (1794–1827), kurš 1823. gadā apceļoja šo rajonu un sastapa inuītu kopienu. 1869. gadā vācu ekspedīcija šeit atrada vairs tikai apmetņu paliekas, toties salā bija atgriezušies muskusvērši. Otrā pasaules kara laikā salā darbojās dāņu meteo, radio un telegrāfa stacija, kuras galveno ēku 1943. gada 25. martā nodedzināja vācu patruļa, bet 14. maijā bombardēja ASV.

## Ārējās saites
Odāka

**Odāka** (, ) ir 15 x 18 metrus liela sala vai sēklis Grenlandes galējos ziemeļos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Atrodas Vandela jūrā, mazāk nekā 2 kilometrus uz ziemeļiem no Kafeklubenas salas. Tā kā Odāka atrodas 705 kilometrus uz dienvidiem no Ziemeļpola, tā pretendē uz vistālāk uz ziemeļiem novietotās sauszemes nosaukumu. 

Sala tika atklāta 1978. gadā un nosaukta inuīta, Roberta Pīrija ekspedīcijas locekļa vārdā. 2008. gadā, apsekojot ar helikopteru, sala netika konstatēta.

## Skat. arī
*ATOW1996
*Kafeklubena

## Ārējās saites
ATOW1996

**ATOW1996** ir 108 metrus gara un metru augsta saliņa Grenlandes galējos ziemeļos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Atrodas Vandela jūrā, uz ziemeļiem no Kafeklubenas salas. Atklāta 1996. gadā un pretendē uz pasaulē vistālāk uz ziemeļiem novietotās sauszemes nosaukumu.

## Skat. arī
*Kafeklubena
*Odāka

## Ārējās saites
Storekoldeveja

**Storekoldeveja** jeb **Lielā Koldeveja sala** () ir neapdzīvota sala Grenlandes ziemeļaustrumos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Salu atklāja 1869. gada vācu polārā ekspedīcija Kārļa Koldeveja vadībā; nosaukta viņa vārdā.  lielā sala stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā  garumā.

## Ārējās saites
Kafeklubena

**Kafeklubena**, **Kafijas kluba sala** () jeb **Inuitkekertāta** () ir neliela, neapdzīvota sala Grenlandes galējos ziemeļos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Atrodas Vandela jūrā, uz austrumiem no Morisa Džesepa raga. 

Sala pamanīta 1900. gada Roberta Pīrija ekspedīcijas laikā. 1921. gadā Lauge Kohs izkāpa uz salas un nosauca to Kopenhāgenas Universitātes Ģeoloģijas muzeja kafijas kluba vārdā. 1969. gadā kanādiešu ekspedīcija izmērīja, ka sala atrodas 750 metrus tālāk uz ziemeļiem, nekā Morisa Džesepa rags. Tā ir 713,5 kilometrus uz dienvidiem no Ziemeļpola un pretendē uz pasaulē vistālāk uz ziemeļiem novietotās sauszemes nosaukumu.

## Skat. arī
*ATOW1996
*Odāka

## Ārējās saites
Hendrika sala

**Hendrika sala** () ir neapdzīvota sala Grenlandes ziemeļos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā, Linkolna jūras piekrastē. Sala nosaukta Knuda Rasmusena 1916. gada ekspedīcijas locekļa inuita Hendrika Olsena vārdā.

## Ārējās saites
Franklina sala

**Franklina sala** () ir neapdzīvota sala Grenlandes ziemeļos, Kāsuitsupas pašvaldībā. Atrodas Kenedija šaurumā starp Kanādas Elsmīra salu un Grenlandi, uz dienvidiem no Hansa salas, kas ir teritoriāla strīda objekts starp Kanādu un Dāniju. Salu britu polārpētnieka Džona Franklina vārdā nosauca amerikāņu pētnieks Eliša Kents Keins.

## Ārējās saites
Mantineja

**Mantineja** (sengr. *Μαντίνεια*) pirms tam bija zināma kā **Antigonija** (sengr. *Ἀντιγόνεια*) bija sengrieķu pilsēta Arkādijā, Peloponēsas centrālajā daļā. Mūsdienās Mantinejas drupas atrodas netālu no Nestani ciema Tripoles apgabalā, Arkādijas nomē. Antīkajos laikos pie pilsētas ir notikušas vairākas kaujas, no kurām pazīstamākā ir Mantinejas kauja 362. gadā pr.Kr. starp spartiešiem un tēbiešiem, kuras gaitā gāja bojā pazīstamais Tēbu karavadonis Epaminonds.

## Vēsture
Mantineja radās saplūstot kopā vairākiem blakus esošiem ciemiem ap 500 gadu pr.Kr. Pilsētas aizgādnis skaitījās jūras dievs Poseidons. Šī bija liela pilsēta ar daudziem tempļiem, un sākotnēji tās nocietinājumi bija taisnstūra formā. Par Artemīdas Himnijas templi, kas atradās pilsētas ziemeļu daļā, minēja sengrieķu ģeogrāfs Pausānijs. Diotima, kas atstāja iespaidu uz Sokrātu, sākotnēji kalpoja tur par priesterieni. Netālu no pilsētas atradās Mantinejas dambis, viens no izcilākajiem seno tehnoloģiju paraugiem.

Pilsētas tuvumā 418. gadā pr.Kr. notika pirmā Mantinejas kauja, lielākā sauszemes kauja Peloponēsas karā. Spartai ar sabiedrotajiem pretī stājās Atēnas un tās sabiedrotie, kā arī pret spartiešiem sacēlušās pilsētas. Pēc Atēnu karavadoņa Lahesa bojāejas kauja beidzās ar atēniešu un to sabiedroto armijas sakāvi.

Mantineja bija Peloponēsas līgas loceklis, taču Peloponēsas kara laikā pārgāja Atēnu pusē. Pēc kara tā bija spiesta atgriezties Peloponēsas līgā. Vēlāk Sparta izmantoja Antalkidas miera līgumu (387. g.pr.Kr.) par ieganstu, lai sadalītu Mantineju to veidojošajos ciemos. Atbildot uz to mantinejieši izdzina spartiešus no savas pilsētas, taču tika sakauti pilsētas aplenkumā 385. gadā pr.Kr., kā rezultātā Mantineja tika sadalīta un izpostīta. Pēc spartiešu sakāves Korintas kara beigās Mantineja atkal kļuva par vienotu pilsētu. Nocietinājumi tajā laikā ieguva savu gandrīz apaļo formu, saglabājot dažas seno mūru daļas.

Otrā Mantinejas kauja, kas notika 362. gadā pr.Kr., izbeidza Tēbu hegemoniju Grieķijā. Šajā kaujā Atēnas un Sparta bija sabiedrotie. Tēbas izcīnīja uzvaru, taču to lielais karavadonis Epaminonds šajā kaujā gāja bojā.

Kleomenas kara gaitā maķedoniešu valdnieks Antigons III Dosons 223. gadā pr.Kr., ieņemot un izlaupot pilsētu, nodeva to ahajiešu pārvaldei, kuri to pārdēvēja par Antigoniju.

Romas imperators Adriāns atdeva pilsētai tās iepriekšējo nosaukumu. 130. gadā viņš apmeklēja Mantineju un uzcēla templi, savam favorītam Antinojam.

Pēc vairākiem gadu desmitiem, domājams, dažus gadus pirms 166. gada, Pausānijs apmeklēja Mantinejas apkārtni un aprakstīja tā laika drupas un pilsētas atliekas savā astotajā grāmatā "Hellādas apraksts".

Mantinejas marmorā, kas datējams ar 4. gadsimtu pr.Kr. un mūsdienās ir eksponēts Atēnu Nacionālajā arheoloģijas muzejā, ir attēlota mitoloģiska aina par Apollona un Marsija sacensību ar sengrieķu panduru, uz kuras spēlē uz klints sēdoša mūza.

## Atsauces
Edgars Tavars

**Edgars Tavars** (dzimis ) ir latviešu politiķis. Šobrīd ir 14. Saeimas deputāts, pārstāv Latvijas Zaļo partiju un partiju apvienību "Apvienotais saraksts". Bijis arī 13. Saeimas deputāts.

## Biogrāfija
2002. gadā E. Tavars pabeidzis Rīgas Celtniecības koledžu. Augstāko izglītību ieguvis RPIVA (bakalaurs ekonomikā, "uzņēmumu un iestāžu vadība") un Banku augstskolā (2012. gadā iegūts maģistra grāds "inovācijas ekonomikā").

## Politiskā darbība
2011. gadā E. Tavars kļuva par Latvijas Zaļās partijas priekšsēdētāju. Par partijas vadītāju pārliecinoši pārvēlēts arī 2013., 2015., 2017., 2019., 2021. un 2025. gadā. Viņa vadīšanas laikā Zaļā partija piedzīvojusi būtisku biedru skaitu pieaugumu un nostiprinājusi savu lomu valsts reģionos. Kopš 2019. gada jūlija vadīja arī Zaļo un Zemnieku savienību (ZZS) kurā piedalījās Latvijas Zaļā partjia. 2014. gadā kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no ZZS un netika ievēlēts, taču kļuva par Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas parlamentāro sekretāru. 2016. gadā mainoties valdībai, mainīja darba vietu, kļūstot par Satiksmes ministrijas parlamentāro sekretāru. 2018. gadā E. Tavars kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, netika ievēlēts, ieņemot ceturto vietu sarakstā (ievēlētas tika divas tā laika ministres). Tāpat pietiekošu vēlētāju atbalstu nesaņēma 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās un 2020. gada Rīgas domes ārkārtas vēlēšanās. E. Tavars nekad nav mainījis vēlēšanu apgabalu, kandidējot Rīgas vēlēšanu apgabalā, kur Zaļo un Zemnieku savienībai tradicionāli bija mazāks atbalsts. Startu vēlēšanās E. Tavars uzskata par savu kā politiķa pienākumu, neraugoties uz iespējām sarakstam pārvarēt 5% vai paša izredzēm tikt ievēlētam.

2021. gada sākumā, pēc tam, kad deputāte Dana Reizniece-Ozola nolika Saeimas deputāta mandātu, E. Tavars pirmo reizi kļuva par 13. Saeimas deputātu.

2022. gada 10. maijā Latvijas Zaļā partija paziņoja par lēmumu izstāties no ZZS, lai kopā ar Latvijas Reģionu apvienību, Liepājas partiju un Ulda Pīlēna veidoto biedrību startētu 14. Saeimas vēlēšanās. Saistībā ar jaunās apvienības veidošanu 2022. gada jūnijā E. Tavars kopā ar Raimondu Bergmani un Māri Kučinski atstāja ZZS Saeimas frakciju, kļūstot par pie frakcijām nepiederošu deputātu. Rudenī ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Apvienotais saraksts" un kļuva par "Apvienotā saraksta" frakcijas vadītāju.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Nika Melia

thumb|Nika Melia
**Nika Melia** (; dzimis ) ir Gruzijas politiķis, Apvienotās nacionālās kustības partijas priekšsēdētājs un bijušais Gruzijas parlamenta loceklis.

## Politiskā darbība
No 2016. līdz 2019. gadam un no 2020. līdz 2021. gadam viņš bija Gruzijas parlamenta deputāts no Apvienotās nacionālās kustības. Viņam ir Oksfordas Brūkas universitātes maģistra grāds starptautiskajās attiecībās.

Melia bija viens no 2019. gada Gruzijas protestu organizētājiem. Protests izvērsās par mēģinājumu iebrukt parlamenta ēkā, ko apturēja specvienības. Rezultātā Melia tika apsūdzēts pēc panta par vardarbības organizēšanu grupā, grupas vadīšanu vai piedalīšanos tajā. 2019. gada jūnijā tiesa noraidīja apsūdzības prasību par pirmstiesas apcietinājumu un lika Meliam iemaksāt drošības naudu, valkāt uzraudzības rokassprādzi un izmeklēšanas laikā arī nodot savu pasi.

2020. gada 1. novembrī Melia bija viens no līderiem opozīcijas mītiņā, kas pieprasīja atkārtotas parlamenta vēlēšanas. 2020. gada 21. decembrī Melia ar 64.9% balsīm tika ievēlēts par Apvienotās nacionālās kustības partijas priekšsēdētāju.

Pēc Melias atteikuma maksāt drošības naudu Tbilisi pilsētas tiesa viņam piesprieda pirmstiesas apcietinājumu. 2021. gada 23. februārī specvienības un policija iebruka Apvienotās nacionālās kustības birojā un arestēja Meliu. Eiropas Savienība sagādāja drošības naudu, kā arī 2021. gada 19. aprīlī panāca līguma noslēgšanu starp politiskajām partijām. Melia tika atbrīvots 2021. gada 10. maijā.

2021. gada 5. oktobrī Gruzijas parlaments apstiprināja Melias lūgumu izbeigt viņa parlamenta mandātu. Melias lēmums bija reakcija uz partijas "Gruzijas sapnis" izstāšanos no līguma ar opozīciju.

## Atsauces

## Ārējās saites

* parliament.ge
Situatīvā apziņa

**Situatīvā apziņa** ir apkārtējās vides un tajā esošo notikumu uztvere un interpretācija.

Situatīvā apziņa tiek uzskatīta par kritisku, bet bieži vien nenovērtētu pamatu veiksmīgai lēmumu pieņemšanai nestandarta situācijās, no kurām daudzas ir saistītas ar pašaizsardzību, izdzīvošanas prasmēm, īpašuma aizsardzību, aviāciju, gaisa satiksmes kontroli, kuģu navigāciju, veselības aprūpi, militārās vadības un kontroles operācijām.

Situatīvo apziņu mēdz iedalīt trīs segmentos: vides elementu uztvere, situācijas izpratne un nākotnes prognozēšana.

## Atsauces
Lindsijs Greiems

**Lindsijs Olins Greiems** (*Lindsey Olin Graham*, dzimis ), ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv Republikānisko partiju. Kopš 2003. gada ir ASV senators pārstāvot Dienvidkarolīnas štatu.

Greiems 1981. gadā saņēma doktora grādu Dienvidkarolīnas Universitātes juridiskajā fakultātē. No 1982. gada līdz 1988. gadam Greiems bija ASV Gaisa spēku biedrs. Pirms kļūšanas par ASV pārstāvju palātas deputātu Greiems strādāja par juristu. 2003. gadā Greiems tika ievēlēts par ASV senatoru, pārņemot amatu no Stroma Tērmonda. Greiems Senātā pazīstams ar stipro atbalstu valsts aizsardzības nozares budžeta palielināšanai. 2015. gadā Greiems kandidēja ASV prezidenta amatam, bet 2015. gada decembrī izstājās no cīņas. Sākotnēji Greiems kritizēja Republikāņu partijas kandidātu Donaldu Trampu, bet vēlāk kļuvis par vienu no lielākajiem Donalda Trampa atbalstītājiem ASV senātā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šteire

**Šteire** (, ) ir pilsēta Austrijas ziemeļos pie Ennsas upes. Atrodas Augšaustrijas federālajā zemē. Šteire ir divpadsmitā apdzīvotākā pilsēta Austrijā un trešā apdzīvotākā Augšaustrijas federālajā zemē.

## Ārējās saites
Lavīzes iela

**Lavīzes iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Āgenskalnā. Lavīzes iela sākas krustojumā ar Olgas ielu un, krustojot Viļa Plūdoņa ielu, beidzas kā strupceļš dzīvojamajā apbūvē. Kopējais ielas garums ir 160 metri, tā ir klāta ar bruģa un asfalta segumu. Lavīzes ielā ir īres namu un savrupmāju apbūve, kā arī šeit atrodas Āgenskalna Valsts ģimnāzijas ēku komplekss (Lavīzes ielā 2a).

Lavīzes iela pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās atrodama 1861. gadā kā **Luīzes iela**, vēlāk pārsaukta tagadējā nosaukumā.

## Ielu savienojumi
Lavīzes iela ir savienota ar šādām ielām:
* Olgas iela (T veida krustojums)
* Viļa Plūdoņa iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Āgenskalns

## Atsauces
Līdera iela

**Līdera iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, kas, izbūvējot Kārļa Ulmaņa gatvi, sadalīta divās savstarpēji nesavienotās daļās. Posms uz dienvidiem no K. Ulmaņa gatves ir savienots ar Līdaku ielu un Spirgus ielu, bet otra daļa — ar Cīruļu ielu, nolaižoties Mārupītes upes ielejā. Savienojumi ar K. Ulmaņa gatvi pieejami tikai gājējiem. Ielas kopējais garums ir 135 metri, tā klāta ar grants segumu. Līdera ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Iela nosaukta Līdera — ezera Madonas novadā — vārdā.

## Ielu savienojumi
Līdera iela ir savienota ar šādām ielām:
* Līdaku iela
* Spirgus iela
* Kārļa Ulmaņa gatve (savienojums gājējiem)
* Cīruļu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
Villembarenca

**Bioloģiskā stacija «Villembarenca»** () ir Krievijas sezonālā pētnieciskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Jeņisejas līča ziemeļaustrumos Medūzas līča krastā Taimiras pussalas rietumu piekrastē  uz dienvidiem no Diksonas. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā. Stacija pieder Taimiras rezervāta administrācijai un izvietojusies rezervāta Medūzas līča iecirknī. Nosaukta par godu holandiešu Arktikas pētniekam un jūrasbraucējam Vilemam Barencam.

## Vēsture
Stacija izveidota 1995. gadā ar Nīderlandes Lauksaimniecības, dabas pārvaldes un zvejniecības ministrijas finansiālo atbalstu. Stacijas ēku kopējā platība ir ap 200 m² un tā vienlaicīgi var uzņemt 10-15 pētnieku. Stacijā nav stacionāro laboratoriju, elektroenerģija tiek nodrošināta ar dīzeļģeneratoru. Staciju izmanto vasaras periodā no maija līdz augustam, bet būvēta tā, lai varētu izmantot arī ziemā.

Krievijas Zinātņu akadēmijas iniciētie pētniecības darbi stacijas apvidū notiek kopš 1994. gada un kopš tā laika turpinās, tajā skaitā dažādu starptautisko programmu ietvaros. Galvenās pētniecības jomas ir ornitoloģija, bioloģija, zooloģija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Дальновидный голландец Баренц
* ЗАПОВЕДНИК «БОЛЬШОЙ АРКТИЧЕСКИЙ». АДМИНИСТРАТИВНОЕ ПОЛОЖЕНИЕ И РЕЖИМ ОХРАНЫ ЗАПОВЕДНИКА
Showtime

***Showtime***, pazīstams arī kā ***Paramount+ with Showtime***, ir ASV televīzijas tīkls, kas pieder *[[Paramount Media Networks]]*. *Showtime* televīzijas kanāli pamatā satur filmas, televīzijas orģinālseriālus, boksa un jauktās cīņas mākslas pārraides, un *[[stand-up]]* komēdiju radījumus.

*Showtime* galvenais birojs atrodas Ņujorkā. *Showtime* nodrošina astoņus televīzijas kanālus, kā arī interneta straumēšanas servisu. Kanāla vispazīstamākās pārraides ir "Deksters" (2006—2013), "Svešais starp savējiem" (2011—2020) un "Tvinpīkas" (2017) trešā sezona.

## ''Showtime'' televīzijas kanāli

* *Paramount+ with Showtime* (No 1976. līdz 2024. gadam ― *Showtime*)
* *Showtime 2*
* *Showtime Showcase*
* *SHO×BET*
* *Showtime Extreme*
* *Showtime Family Zone*
* *Showtime Next*
* *Showtime Women*

## Atsauces
Pjasina (polārstacija)

**Polārā stacija «Pjasina»** (), ir slēgta PSRS vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Pjasinas upes lejtecē Taimiras pussalas ziemeļrietumu daļā, 80 km no upes ietekas Karas jūrā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

## Vēsture
Stacija atvērta 1976. gada jūlijā kā hidroloģiskā stacija Slucka ragā upes labajā krastā. 1979. gada jūlijā pārcelta 9 km pa straumi augšup uz upes kreiso krastu. 1984. gada jūlijā stacijā noorganizēti meteoroloģiskie novērojumi. 1991. gada augustā stacija iekonservēta.

## Atsauces
Putorana

**Putorana** () ir kalnu masīvs (plato) Krievijas ziemeļos, Vidussibīrijas plakankalnes augstākā daļa tās ziemeļrietumos. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu-Ņencu rajonā un Evenku rajonā. Nosaukums, domājams, cēlies no evenku valodas vārda *пэтэроми* — ‘dūmojošs’ (mākoņu ieskauts). Putoranas kalnu vidusdaļā izveidotais Putoranas rezervāts ir UNESCO Pasaules mantojuma vieta. Putoranā atrodas Krievijas ģeogrāfiskais centrs — Vivi ezers.

## Daba
Plato stiepjas ap 700 km garumā gar Vidussibīrijas plakankalnes ziemeļu daļu, dienvidos par plato robežu tiek uzskatīts Ziemeļu polārais loks. Ziemeļos plato paceļas virs Ziemeļsibīrijas zemienes ar līdz 500 m augstu nogāzi. Putoranas augstākais kalns ir Kameņs (1701 m).

Putorana veidota no bazalta lavas straumēm, tā saucamajiem «Sibīrijas trapiem». Tie sastopami visā Vidussibīrijas plakankalnē, bet Putorana ir vienīgais lielais reģions, kas pilnībā veidots no bazaltiem. Putorana otrs lielākais trapu plato pēc Dekānas plato Indijā. Reljefa ziņā Putorana ir relatīvi līdzens plato ar lielām aizām un ielejām, kuru dibeni bieži aizpildīti ar ezeriem. Putoranā atrodas Kureikas, Pjasinas, Hetas, Kotujas, kā arī Ņižņaja Tunguskas labās puses pieteku augšteces. Upes nereti veido krāces un ūsenskritumus, tajā skaitā Eirāzijas augstāko ūdenskritumu Taļņikoviju (482 m; pēc citiem datiem — ap 700 m).

Plato atrodas subarktiskā klimata joslā uz taigas un tundras robežas. Novērojams izteikts augstuma joslojums — zemākās vietās (līdz 350 m augstuma ziemeļos un 500 m dienvidos) izplatīti lapegļu skrajmeži un egļu meži, augstāk un tālāk ziemeļos — kalnu tundra un arktiskais akmeņainais tuksnesis ar nelieliem ledājiem.

Dažādīga dzīvnieku valsts: mīt lūsis, ziemeļbriedis, sabulis, lidvāvere, alnis, lācis, āmrija u.c. Upes bagātas ar zivīm.

Plato reti apdzīvots, lielākā apdzīvotā vieta ir Noriļska un tās pavadoņpilsētas Putoranas rietumu pakājē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džons Deivids Vašingtons

**Džons Deivids Vašingtons** (, dzimis ) ir ASV aktieris un bijušais amerikāņu futbolists. Spēlējis amerikāņu futbolu jauniešu līmenī, bet vēlāk, kā viņa tēvs Denzels Vašingtons, sācis aktiera karjeru.

Savu aktiera karjeru sācis jau 1992. gadā, kad septiņu gadu vecumā parādījies filmā *[[Malcolm X (filma)|Malcolm X]]*, kurā galvenā loma bija viņa tēvam. No 2015. gada līdz 2019. gadam piedalījies HBO seriālā *[[Ballers]]*. Spēlējis galveno lomu Spaika Lī kriminālfilmā "Melnais KKKlanmens" (2018). Par to nominēts gan Zelta globusa balvai, gan Ekrāna aktieru ģildes balvai. Turpinājis iemantot atpazīstamību ar lomām filmās "Tenet" (2020), *[[Malcolm & Marie]]* (2021), ''Beckett'' (2021), "Amsterdama" (2022) un "Radītājs" (2023).

## Atsauces

## Ārējās saites
Patriks Leihijs

**Patriks Džozefs Leihijs** (; dzimis )  ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv Demokrātisko partiju. No 1975. gada līdz 2023. gadam bija ASV senators, pārstāvot Vērmontas štatu.

Leihijs piedzima Montepeljē, Vērmontā, Albas un Hovarda Leihiju ģimenē. Kopš dzimšanas viņa kreisā acs ir akla. 1964. gadā Leihijs saņēma doktora gādu jurisprudencē Džordžtaunas Univeristātē. 1974. gadā Leihijs nolēma kandidēt uz ASV Senātu. Leihijs kandidēja uz Senātu tieši pēc Votergeitas skandāla, kas beidzās ar toreizējā ASV prezidenta Ričarda Niksona atkāpšanos no amata. Viņš vēlēšanās uzvarēja, kļūstot par pirmo Vērmontas senatoru, kurš pārstāvēja Demokrātisko partiju.

2022. gadā Leihijs paziņoja par nekandidēšanu uz 9. termiņu ASV Senātā.  Leihiju amatā nomainīja Pīters Velčs no Demokrātiskās partijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kolins Henkss

**Kolins Lūiss Henkss** (, dzimis ) ir ASV aktieris, kinoproducents un režisors. Henkss ir spēlējis galveno lomu tādās filmās kā "Orindžas apgabals" (2002), "Kingkongs" (*King Kong*, 2005), "Kā kļūt par perfektu zaķi" (2008), "Lieliskais Baks Hovards" (*The Great Buck Howard*, 2008), "Elviss un Niksons" (2016), "Džumandži: Laipni lūgti džungļos" (2017), "Džumandži: Nākamais līmenis" (2019) un "Neviens 2" (2025). Piedalījies arī tādos televīzijas seriālos kā "Rozvela" (*Rosewell*, 1999–2001), "Deksters" (2011), "Fārgo" (2014–2015). Par lomu seriālā "Fārgo" Henkss ir ticis nominēts gan Zelta globusa balvai, gan ''Emmy'' balvai.

Kolins ir Toma Henksa vecākais dēls.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kara (upe)

**Kara** () ir upe Krievijas Federācijas ziemeļos, plūst pa Jamalas Ņencu autonomā apvidus robežu ar Komi Republiku un Ņencu autonomo apvidu. Pēc Karas upes, kuras ietekas tuvumā 1736. gadā ziemoja Stepana Maligina un Alekseja Skuratova Lielās Ziemeļu ekspedīcijas rietumu grupa, nodēvēta Karas jūra.

Upe sākas Polāro Urālu priekškalnē, saplūstot Mazajai Karai un Lielajai Karai. Plūst ziemeļu virzienā gar Pajhoja grēdu, vietām pa šauriem kanjoniem. Vairāki ūdenskritumi, ievērojamākais no kuriem ir 10 m augstais Buredans. Lejtecē veido plašu grīvlīci, ieplūst Karas jūras Baidaratas līcī. Aizsalst oktobrī, ledus iziet jūnijā. Lejtecē kuģojama. Rietumos no upes atrodas  diametra Karas meteorīta krāteris.

Krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta ir Ustjkara pie upes ietekas jūrā.

## Atsauces
Ustjkara

**Ustjkara** (, ) ir ciemats Krievijas ziemeļos, Ņencu autonomajā apvidū. Izvietojies Jugras pussalas austrumos pie Karas upes 5 km no tās ietekas Karas jūras Baidaratas līcī. Veido Zapoļarnija rajona Ustjkaras ciema padomi un ir tā vienīgā apdzīvotā vieta.

## Vēsture
Ciemats vēstures avotos pirmoreiz minēta 1932. gadā kā nomado ņencu apmetne **Karaguba** (*Кара-Губа*). 1934. gadā Ustjkarā izveidota Ustjkaras polārstacija, kas funkcionē joprojām. 1951. gadā apvienoja trīs nelielus briežkopju kolhozus, izveidojot vienu saimniecību *Krasnij Oktjabrj* un Ustjakara attīstījās kā tā centrālais ciemats. 

Mūsdienās ciematā ir vidusskola, bērnudārzs, feldšeru punkts, kultūras nams, veikals, elektrostacija.

## Atsauces
OODA cilpa

**OODA cilpa** (angļu: *OODA loop*) ir lēmumu pieņemšanas process (Vēro, Izproti, Pieņem lēmumu, Rīkojies*)*, kuru izstrādājis militārais stratēģis un Amerikas Savienoto Valstu gaisa spēku pulkvedis Džons Boids. Boids šo koncepciju pielietoja militāru kaujas operāciju procesā un militāro kampaņu laikā. Tagad to bieži izmanto arī, lai izprastu komerciālās darbības un mācību procesus. OODA cilpa skaidro, ka veiklība var pārvarēt spēku saskarsmē ar cilvēku pretiniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Zemessargs - Taktiskais Lēmumu pieņemšanas process
Ostrovgenrieti

**Polārā stacija «Ostrovgenrieti»** () ir slēgta PSRS polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Jaunsibīrijas salu arhipelāga Delonga salu grupā, Henrietas sala ziemeļrietumu piekrastē. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

## Vēsture
Stacija izveidota 1937. gada augustā Rūdolfa Samoiloviča vadītās ledlauža *Sadko* ekspedīcijas laikā. Par stacijas vietu tika izvēlēta vienīgā iespējamā vieta, kur bija iespējams piestāt krastā — salas ziemeļrietumos pie nokarena ledāja. Kravas nācās pārvietot 36 metrus augstāk uz būvniecības vietu. 5. septembrī stacijas būvniecība bija pabeigta, par pirmo stacijas priekšnieku norīkoja L. Muhanovu.

Nākamās maiņas laikā, kas ilga divus termiņus viena vietā, 1940. gada jūnijā stacijas hidrometeorologam Katalovam notika nervu sabrukums. Ar cirvi savainojis divus darbiniekus, Katalovs ieslēdzās stacijas noliktavā un apšaudīja no karabīnes galveno stacijas ēku. Pārējiem atšaudoties, Katalovs tika nogalināts. Nākamajā dienā personāls tika evakuēts ar lidmašīnu, bet stacija iekonservēta.

1951. gada aprīlī no vairāk kā  attālās Četirjohstolbovijas polārstacijas Kolimas līcī hidroloģisko mērījumu laikā uz ledus gabala jūrā tika aiznesti trīs polārstacijas darbinieki ar suņu pajūgu. Pēc divu mēnešu ilga dreifa ledus gabals sasniedza Henrietas salu, kur šie cilvēki patvērās bijušās polārstacijas telpās, kur bija atstāts kurināmais un pārtika. Divas reizes salu pārlidoja lidmašīnas, nometot kravu, kas diemžēl nenonāca izdzīvojušo rīcībā. 1952. gada aprīlī izdzīvojušie pameta salu un pa ledu devās kontinenta virzienā. Ceļā izcēlās vētra un ledus gabalu, uz kā viņi tobrīd atradās, atkal aiznesa jūrā. 23. jūlijā viņus pamanīja un izglāba zvejas kuģis.

1954. gada maijā stacijas darbība tika atjaunota, bet 1956. gada jūnijā tā slēgta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Кузнецов А.И. Полярный дневник
Korijs Bukers

**Korijs Entonijs Bukers** (; dzimis )  ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv Demokrātisko partiju. Kopš 2013. gada ir ASV senators pārstāvot Ņūdžersijas štatu. Pirms senatora amata Bukers no 2006. gada līdz 2013. gadam bija Ņuarkas pilsētas mērs.

Bukers piedzima Vašingtonā, bet uzauga Haringtonparkā, Ņudžersijā. 1991. gadā Bukers saņēma bakalaura grādu Stenforda Universitātē. Vēlāk Bukers mācījās gan Oksfordas Universitātē, gan Jeila Universitātē. 1998. gadā Bukers tika ievēlēts Ņuarkas pilsētas domē, bet 2006. gadā tika ievēlēts par Ņuarkas mēru. 2013. gadā viņš tika ievēlēts ASV Senātā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Žanetes sala

**Žanetes sala** (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā. Vistālāk austrumos izvietotā Jaunsibīrijas salu arhipelāga sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

## Vēsture
Salu 1881. gada maijā, dreifējot ar ledū iesalušo kuģi *Jeannette*, atklāja amerikāņa Džordža Delonga ekspedīcija. Kuģa inženieris Džordžs Melvils ar suņu pajūgiem 2. vai 3. jūnijā apmeklēja salu, izkāpa tās krastā, pacēla ASV karogu un pasludināja salu par ASV īpašumu. Sala nosaukta par godu ekspedīcijas kuģim (*Jeannette Island*).

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Delonga salu austrumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 47 km attālā Henrietas sala ziemeļrietumos. Sala veidota galvenokārt no kaļķakmens. Reljefs kalnains, salas vidusdaļā neliels ledājs ar salas augstāko punktu 351 m vjl. Krasti stāvi. Dominē arktiskais tuksnesis. Klinšainajos krastos putnu tirgi (kairas, alki, kaijas, lielās polārkaijas).

## Atsauces

## Ārējās saites
* The Mysterious Disappearance of Jeannette Island (on Google Maps)
* Freemaps.ru
Identitātes politika

**Identitātes politika** ir politiska pieeja, kurā cilvēki ar noteiktu tautību, rasi, valstspiederību, religiju, konfesiju, dzimumu, dzimti, seksuālo orientāciju, kastu, sabiedrības slāni vai citu identificējošu faktoru izstrādā un īsteno politisko darba kārtību, kas balstīta uz attiecīgās grupas esošu vai iedomātu apspiestību un pretošanos tai.

## Skatīt arī
* *[[Black Lives Matter]]*
* Feminisms

## Atsauces
Viļkicka sala (Austrumsibīrijas jūra)

**Viļkicka sala** (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā, tā mazākā sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

## Vēsture
Salu 1913. gada 20. augustā atklāja krievu ekspedīcija Borisa Viļkicka vadībā ar kuģiem *Taimir* un *Vaigač*. Nosaukta par godu Viļkicka tēvam, hidrogrāfam Andrejam Viļkickim.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Delonga salu dienvidrietumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 40 km attālā Žohova sala ziemeļrietumos. Sala veidota galvenokārt no erodētas bazalta lavas. Ziemeļu daļā tās augstākais punkts 82 m vjl.

## Atsauces
Katō

***Katō***, īstajā vārdā **Anna Zankovska** (dzimusi ) ir latviešu dziedātāja, vokālā pedagoģe, dziesmu autore un televīzijas raidījumu vadītāja. No 2019. gada pazīstama ar skatuves vārdu *Katō*.

## Biogrāfija

Anna Zankovska nāk no Skrundas. Tēvs dziedājis un spēlējis ģitāru, kas mudinājis dziedāt pašai. Pēc tam dziedājusi Skrundas bērnu vokālajā ansamblī, četru gadu vecumā debitējot konkursā "Cālis". Apguvusi klavierspēli un iesaistījusies Saldus vokālajā grupā *Andante*, vēlāk apmeklējusi meistarklases pie Maijas Lūsēnas. Pēdējos vidusskolas gadus Anna mācījusies Rīgā, Hanzas vidusskolā, un vienlaikus dziedājusi korī "Kamēr...". Papildus trenējusi balsi pie dažādiem vokālajiem pedagogiem, kā Jolanta Gulbe-Paškeviča, Ginta Krievkalna, Ieva Kerēvica u.c. Studējusi Rīgas 1. medicīnas koledžā, ko nav pabeigusi. Džeza vokālās pedagoģes izglītību ieguvusi Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā, kur ieguvusi bakalaura grādu. Par vokālo pedagoģi strādā bērnudārzā un kā arī pasniedz individuālās nodarbības bērniem un jauniešiem.

Ilgstoši bijusi fona vokāliste citiem latviešu izpildītājiem. Šajā statusā piedalījusies arī Eirovīzijas finālā kopā ar Aminatu (2015. gadā) un Justu (2016. gadā). 2017. gadā ar dalību dziesmu konkursā "Supernova" ieguva plašāku atpazīstamību kā solo māksliniece — pirms tam Anna bažījusies, vai var dziedāt ne tikai fona vokālu. Tāpat gada otrajā pusē piedalījās mūzikas šovā "X faktors".

Kāda no braucieniem kā fona dziedātājai viņa iepazinusies ar mūzikas producentu Kasparu Ansonu, kuram parādījusi savas dziesmas — viņš novērtējis tās atzinīgi. Abi izlēmuši sadarboties. Anna nolēma savu solo dziedātājas karjeru veidot kā ***Katō***. Pseidonīms radies no angļu valodas vārda *cut* (latviešu val. — griezt), ar to iezīmējot jaunu ceļa sākumu mūzikā. Debijas singls "Es gāju par tālu", kas bija radies abu sadarbībā, iznāca 2019. gada februārī. Astoņos mēnešos ierakstīts debijas minialbums "Ko mani putni ēd", kas iznāca tā paša gada novembrī.

No 2024. gada septembra ir viena LTV erudīcijas raidījuma "Gudrs, vēl gudrāks" vadītājiem.

## Diskogrāfija

### Albumi

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* 
*
FK Valka

**FK Valka** ir Latvijas futbola klubs, kurš spēlē Latvijas futbola 3. līgā. Tas dibināts 2006. gadā.

## Sasniegumi Latvijas kausa izcīņā
* 2007 — 1. posms 1. kārta
* 2008 — 1. posms 2. kārta
* 2009/10 — astotdaļfināli
* 2010/11 — 2. posms 1. kārta
* 2018 — 1. posms 1. kārta
* 2020 — 2. posms 1. kārta
* 2021 — 2. posms 1. kārta

## Komandas sastāvs

## Atsauces

## Ārējās saites
* Facebook konts
* Twitter konts
* Latvijas Futbola federācija
Līdaku iela (Rīga)

**Līdaku iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, kas stiepjas paralēli Kārļa Ulmaņa gatvei. Līdaku iela sākas krustojumā ar Spirgus ielu un Līdera ielu un beidzas krustojumā ar Liepājas ielu, Lutriņu ielu un Raudas ielu. Ielas kopējais garums ir 370 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Līdaku ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

## Ielu savienojumi
Līdaku iela ir savienota ar šādām ielām:
* Spirgus iela
* Līdera iela
* Laidzes iela
* Liepājas iela
* Lutriņu iela
* Raudas iela

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
Bulunas uluss

**Bulunas uluss** (, ) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais rajons tās ziemeļu daļā Ļenas lejtecē. Administratīvais centrs ir Tiksi pilsētciemats Laptevu jūras krastā. Nosaukums aizgūts no kādreizējā Bulunas apriņķa centra, 1957. gadā likvidētā Bulunas ciema.

## Ģeogrāfija
Robežojas ar Ustjanas un Verhojanskas ulusiem austrumos, Evenu Bitantajas un Žiganskas ulusiem dienvidos un Oļeņokas un Anabaras ulusiem rietumos. Ziemeļos ulusa teritoriju apskalo Ziemeļu Ledus okeāna Laptevu jūra. Ulusam pieder Jaunsibīrijas salas.

Ulusa teritorija izvietojusies Ļenas, Oļeņokas un Omolojas upju lejtecē. Ulusa rietumu daļa Ļenas kreisajā krastā izvietojusies Ziemeļsibīrijas zemienē, kur paceļas Čehanovska un Prončiščeva skrausti. Austrumu daļā Ļenas labajā krastā dominē Verhojanskas grēdāja kalni. Ulusa ziemeļu daļu aizņem plašā Ļenas delta. Deltā un Laptevu jūras piekrastē dominē arktiskās tundras ainava, bet vairāk uz dienvidiem — taigas skrajmeži.

Rajona teritorijā izvietojies Ustjļenas dabas rezervāts, kā arī dabas liegums «Jaunsibīrijas salas».

## Vēsture
Uluss izveidots 1930. gada 10. decembrī, likvidējot Bulunas apriņķi un izveidojot četrus nacionālos rajonus. Ulusa centrs sākotnēji bija Kjusjuras ciemā Ļenas krastā iepretī vēsturiskajai Bulunai, bet 1957. gadā centru pārcēla uz Tiksi.

## Iedzīvotāji
2020. gadā ulusā dzīvo 8513 iedzīvotāji, no kuriem 53 % ulusa centrā Tiksi. Pēc nacionālā satāva 36% ir krievi, 24% evenki, 23% jakuti, 7% ukraiņi, 6% eveni. Administratīvi uluss iedalās Tiksi pilsētciematā un sešos naslegos (pagastos), no kuriem trīs ir evenku nacionālie naslegi, bet viens — evenu nacionālais naslegs.

Rajona lielākā apdzīvotā vieta ir tā centrs Tiksi ar 4793 iedzīvotājiem. Citas lielākās apdzīvotās vietas ir bijušais centrs Kjusjura (1345), Taimilira (757), Bikovska (527), Nami (503), Naiba (469), Siktjaha (289) un Ustjoļeņoka (27).

## Atsauces