Jekaterina Ērenpreisa

**Jekaterina Ērenpreisa** (1945) ir Latvijas medicīnas zinātniece, Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenā locekle (2003), vēža pētniece.

## Dzīvesgājums

Dzimusi 1945. gada 13. februārī Dņepropetrovskā Ārona Libmana un viņa sievas, ārstes Zinaīdas (Ziselas) Sokolas ģimenē. 1946. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Latvijas PSR, kur viņas tēvs sāka strādāt rūpnīcā "Sarkanā Zvaigzne" par galvaniskā ceha inženieri.

1968. gadā Jekaterina absolvēja studijas Rīgas medicīnas institūtā un studēja aspirantūrā Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā Jāņa Ērenpreisa vadībā un 1971. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidātes disertāciju par audzēju šūnu citoķīmiju. 1972. gadā apprecējās ar Jāni Ērenpreisu.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā Ērenpreisa Kijivas Universitātē aizstāvēja zinātņu doktora grādu.

1993. gadā viņa kopā ar vīru un zinātnisko vadītāju pārgāja strādāt LZA Mikrobioloģijas un virusoloģijas institūtā, laboratorija pārcēlās uz Kleistiem.

1999. gadā viņu ievēlēja par LZA korespondētājlocekli, 2003. gadā par LZA īsteno locekli.

Jekaterina Ērenpreisa ir starp pasaulē pazīstamākajiem Latvijas zinātniekiem: viņas Hirša indekss ir 40-44.

## Zinātniskais darbs
J. Ērenpreisa turpināja sava vīra, akadēmiķa Jāņa Ērenpreisa mūža darbu, kurā tiek aizstāvēta embrionālā vēža hipotēze, kas sakņojas deviņpadsmitā gadsimta patologu uzskatos, sākot no Davida Hansemana. Ērenpreisu laboratorijā pētīja lielo šūnu atjaunošanos, konstatējot, ka šis process ir līdzīgs mejozei un embrioģenēzei.

J. Ērenpreisa kopā ar britu kolēģi Marku Kregu bija pirmie, kas eksperimentāli pierādīja cilvēka vēža poliploīdu šūnu lomu rezistencei uz radio-ķīmijterapiju. Ērenpreisas un Krega pirmā publikācija tapa jau 2000. gadā, ko daudzi uzskata par prioritāru. Vēlāk apstiprināta vairākās vēža laboratorijās pasaulē, šobrīd šī pieeja tiek uzskatīta par nopietnu atklājumu vēža dabas un izcelsmes noskaidrošanā.

2026. gadā zinātniskā žurnālā *Cancer Letters* tika publicēts Latvijas zinātnieku raksts par melanomas ārstēšanas īpatnībam, kas apliecināja cilvēka vēža embrionālo teoriju un to, ka efektīva ārstēšana nav iespējama bez sapratnes par onkoģenēzi, kā arī par to, ka vēzis ir gandrīz tikpat sens, cik dzīvība uz Zemes. Ontoģenēze apvēršas un producē migrējošus vai snaudošus multikodolu rozetēm līdzīgus “embrijus”, līdzīgus cilvēka blastulai.

## Publikācijas

* Эренпрейса, Екатерина Ароновна. Организация хроматина в ядре интерфазной клетки. Латв. НИИ эксперим. и клинич. медицины. Рига: Зинатне, 1990. — 115 с. / ISBN 5-7966-0386-8.
* Jekaterina Ērenpreisa. Jāņa Ērenpreisa skola. Acta Medico-Historica Rigensia, Riga, 1997, Vol.III, p. 257-266.
* Jekaterina Erenpreisa, Aina Dalmane, Juris Erenpreiss. Jānis Oļģerds Ērenpreiss and his theory of carcinogenesis. Acta Medico-Historica Rigensia, Riga, 2000, Vol.V, p.281-285.
* *J.Erenpreisa, Mark Cragg*, Cancer: A matter of life-cycle?.
* *J.Erenpreisa, Mark Cragg*, Three steps to the immortality of cancer cells: Senescence, polyploidy and self-renewal.
* *Jekaterina Erenpreisa, Alessandro Giuliani, Kenichi Yoshikawa, Martin Falk, Michael Hausmann*, Spatial-Temporal Genome Regulation in Stress-Response and Cell-Fate Change.

## Atsauces