open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Edgars Priedītis

**Edgars Priedītis**, skatuves vārds **Eds Monro**, ir latviešu basģitārists, dziesmu autors. Muzikālās grupas Monro dalībnieks.

## Biogrāfija
Muzikālo darbību sāka 1977. gadā, nodibinot rokgrupu kopā ar Uģi Tirzīti un Andri Černovu. Karadienesta laikā 1979. gadā Narofominskā Krievijā viņš nodibināja savu otro rokgrupu "Krusa"  (*Град*). 1980. gadā darbojās kā dīdžejs Maskavā. 

Pēc atgriešanās Latvijā viņš 1984. gadā nodibināja grupu "Krasts", kuru pameta 1987. gadā iekšējo nesaskaņu dēļ, vēlēdamies spēlēt izteikti vīrišķīgāku rokmūziku. 1988. gadā nodibināja rokgrupu "Monro". 1994. gadā laikraksta "Rīgas Balss" veidotajā mūziķu aptaujā viņu atzina par labāko nominācijā "Labākais *hard and heavy* basģitārists".
Kādu laiku bija grupas "Salamandra" basģitārists. Nodibināja grupu "MELNAIS EKSPRESIS", kura eksistēja neilgu laiku, bet paspēja ieņemt augstas vietas dažās radio aptaujās. Pašlaik spēlē paša atjaunotajā grupā "Monro".

Darbojās dīdžeju rezidentu klubos "Tonuss" Jelgavā, "Slepenais eksperiments", "Kabata", "Četri balti krekli" Rīgā.
Daudzu dziesmu un dziesmu tekstu autors ("To piedodu es Tev", "Lūgšana", "Pēdējais rokenrols" u.c.).
2013. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

**Latvijas futbola 1. līgas 2013. gada sezona** bija 22. Pirmās līgas sezona, kas sākās , bet noslēdzās . Tajā piedalījās 16 komandas, kas aizvadīja divu riņķu turnīru.

## Dalībnieki
* FB Gulbene
* SK Liepājas metalurgs-2
* FK Ventspils-2
* Skonto FC-2
* FK Jelgava-2
* FS METTA/Latvijas Universitāte-2
* FK Jēkabpils/JSC
* Rīgas Futbola skola
* FK Auda
* Rēzeknes BJSS
* BFC Daugava
* FK Tukums 2000
* SFK Varavīksne
* Valmieras FK
* FC Jūrmala-2
* FK Daugava Rīga-2/Šitika FS

## Ārējās saites
* Latvijas Futbola federācija
Sklandrausis

thumb|250px|Sklandrauši
**Sklandrausis** (lībiskajā dialektā: *sklandrouš*, no kuršu: sklanda — 'žoga kārts, zedeņu žogs, nogāze, nokalne'; , daudzskaitlī: *sūr kakūd*), **žograusis** (*žogrouš*) jeb **dižrausis** (*dižrouš*) ir tradicionāls lībiešu ēdiens, kas vēlāk aizgūts Kurzemes latviešu virtuvē. Tas ir no neraudzētas rudzu mīklas gatavots un ar ķimenēm apbērts saldais rausis ar kārtainu kartupeļu un burkānu pildījumu. Sklandrausi parasti ēd aukstu ar tēju vai pienu.

Sklandraušiem līdzīgi rauši sastopami arī karēļiem, somiem (*karjalanpiirakka*) un udmurtiem (*перепеч*), kam tie pildīti ar kāpostiem un gaļu.

## Vēsture

Sklandrauša priekštecis bijis ugunskura oglēs cepts neraudzētas rudzu mīklas plācenis. Pēc tam, kad 16. gadsimtā Kurzemes hercogistē ievesti un sākti audzēti burkāni, bet pēc 17. gadsimta — arī kartupeļi, plāceņus papildināja burkānu un kartupeļu pildījums. Lai pildījums neiztecētu, rausim sāka uzlocīt malas, no kā arī tas ieguva savu nosaukumu. Sklandrauši tradicionāli bijuši apjumību ēdiens, bet tie cepti arī uz citiem godiem, piemēram, Lieldienām un Ziemassvētkiem.

2015. gada 21. jūlijā Dundagā notika Sklandraušu festivāls „Pie galda, pie goda, pie labiem ļaudīm”.

## Raksturojums
thumb|250px|Uz pannas cepšanai salikti skandrauši
Sklandrausis ir apaļš rausis, kura diametrs ir 8—14 cm. Sklandraušu apakšas (pamatnes) gatavo no stingras rudzu miltu mīklas, kas izveltnēta 2—3 mm biezumā. Pēc mīklas izveltnēšanas no tās izgriež vai izspiež apļus — raušu apakšas, kuru malas uzloka uz augšu. Sklandraušu pamatnes pilda kārtās ar vārītu kartupeļu un burkānu pildījumu attiecībā 1:2—1:1. Kartupeļu masa tiek klāta apakšā, burkānu — pa virsu. Gatavs sklandrausis ir 1,5—2,5 cm biezs. Pēc izskata tam raksturīga burkānu dzeltenīgi oranžā krāsa. Virspusē var būt uzziesta arī krējuma kārta, uzkaisīts kanēlis vai ķimenes. Sklandraušu garšas diapazons var būt no saldenas līdz ļoti saldai. Ēdot izteikti jūtama maizes izstrādājuma garša, ko dod mīklas pamatne, bet garšu buķetē dominē burkānu garša.

Vērtējumi par sklandraušu garšu ir dažādi — kādā *TasteAtlas* aptaujā tas nosaukts par 5. negaršīgāko ēdienu pasaulē, tomēr citā *TasteAtlas* aptaujā tas slavēts par tradicionālo garšas sajūtu.

## Eiropas Savienības politika

Sklandrausis bija pirmais no Eiropas Savienības shēmās iekļautajiem Latvijas pārtikas produktiem. 2011. gada 13. decembrī 6 Kurzemes saimnieču biedrība „Zaļais novads” sagatavoja un Eiropas Komisijai nosūtīja pieteikumu sklandrauša iekļaušanai pārtikas kvalitātes shēmā „Produkti ar garantētām tradicionālām īpatnībām”, kurā atrodas jau vairāk nekā 1100 citu produktu no visas Eiropas, ko aizsargā tiesību akti par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem un garantētām tradicionālām īpatnībām. 2013. gada 11. oktobrī ar regulu Nr. 978/2013 Eiropas Komisija šo pieteikumu apstiprināja, Eiropas Savienības līmenī atzīstot sklandrausi par produktu ar garantētām tradicionālām īpatnībām.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Sklandrauša cepšana 
* Raidījums „Te” (2013. gada 26. septembris). Kolkas "Ūšos". *[[YouTube]]*. Skatīts: 2016. gada 30. augustā.
Svētmeitas akmens

**"Svētmeitas" akmens** ir dižakmens Kurzemē, Talsu novada Mērsraga pagastā. Līdz dižakmenim var tikt braucot pa Mērsrags — Stende ceļu 2,5 km, tad nogriežoties pa labi līdz likvidētajai "Aizsilnieku" izgāztuvei. Turpinot ceļu mežā aptuveni 1 km garumā uz ziemeļiem no izgāztuves, akmeņkalvas ziemeļu galā.

Akmens augstums ir 2,3 m, garums — 6,7 m, platums — 4,2 m un apkārtmērs ir 17,5 m. Pēc uzbūves šis akmens ir no sarkanīga, graudaina granīta.
Meba (pavadonis)

**Meba**, arī **Urāns XXVI**, ir Urāna pavadonis. Tas ir trīspadsmitais pavadonis pēc kārtas, skaitot no Urāna.
## Atklāšana un nosaukums
Pavadonis tika atklāts 2003. gada 25. augustā ar Habla kosmisko teleskopu uzņemtajos attēlos. Pavadoni atklāja astronoms Marks Šovalters un NASA Eimsa pētniecības centra zinātnieks Džeks Lisauers (*Jack J. Lissauer*). Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2003 U1.
Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Meba. Meba ir tēls Viljama Šekspīra traģēdijā „Romeo un Džuljeta”. 
## Orbīta un fizikālie parametri
Meba ir neliels pavadonis, tā diametrs ir apmēram 24 ± 2 km. Nelielais izmērs un tumšā virsma, visticamāk, bija par iemeslu tam, ka to neatklāja jau 1986. gadā, kad Urāna sistēmu pētīja starpplanētu zonde „Voyager 2”. Meba tomēr ir gaišāks nekā Perita, kuru atklāja 1997. gadā, pārskatot Voyager 2 uzņemtos attēlus. Zinātnieki vēlreiz pārbaudīja šos attēlus un izrādījās, ka Meba jau tolaik bija redzams, bet palika neatklāts. Mebas orbīta ir pakļauta stiprām perturbācijām, kuru iemesls pagaidām nav īsti skaidrs. Domājams, ka tās izraisa viens vai vairāki tuvākie pavadoņi.
Mebas orbīta sakrīt ar Urāna μ gredzenu. Pavadonim ir optimālais izmērs, lai veidotu putekļu gredzenu, jo lielāka izmēra pavadoņu gravitācija putekļus pievilks, bet mazāka izmēra pavadoņu virsma ir nepietiekama gredzena uzturēšanai. Peritai un Kupidonam šādi gredzeni nav konstatēti, jo Belinda, visticamāk, pievelk to radītos putekļus.
## Atsauces

## Ārējās saites

*Meba
271. Valmieras policijas bataljons

**271. Valmieras policijas bataljons** () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza Kurzemes cietoksnī ar iekļaušanu 19. ieroču SS grenadieru divīzijas 43. ieroču SS grenadieru pulkā 1944. gada 19. oktobrī.

## Izveidošana
271. Valmieras policijas bataljonu saformēja kapteinis Jānis Avotiņš 1943. gada 15. janvārī Hanševicē, Baltkrievijā no sevis komandētās 266-E. Rēzeknes bataljona 1. rotas, kā arī kadriem no 271. Aizputes bataljona, sastāvā izveidošanas brīdī bija 11 virsnieki, 73 instruktori un 432 kareivji.

## Dienesta gaitas
Pēc izveides bataljons tika izmantots partizānu apkarošanai un sardžu pienākumiem Sluckas-Minskas rajonā, tostarp izpelnoties augstākstāvošo vācu virsnieku atzinību - 1943. gada 23. decembrī 11 bataljona vīri tika apbalvoti ar Dzelzs krustu, 1944. gada 10. februārī šo apbalvojumu izpelnījās vēl 5 bataljona karavīri. Lai arī leģiona ģenerālinspektors Rūdolfs Bangerskis pieprasīja bataljona atgriešanos Latvijas teritorijā jau 1943. gada 28. decembrī, bataljons turpināja dienestu Baltkrievijā un atgriezās tikai 1944. gada 14. jūlijā, novietojoties Bolderājā.

12./13. augusta naktī divas bataljona rotas izbrauca uz Siguldas-Cēsu dzelzceļa apsardzību, to vietā bataljonam pievienoja 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulka IV bataljonu 4. rotu - iepriekš tā sastāvēja 276. Kuldīgas bataljonā. 13. augustā arī pārējais bataljons jaunieceltā komandiera pulkvežleitnanta Jāņa Birzuļa vadībā devās uz Vidzemi, kur piedalījās atvaires kaujās Apes-Cēsu-Siguldas rajonā. Pēc šīm kaujām bataljons VI SS korpusa sastāvā atkāpās uz Kurzemi, kur piedalījās pirmā Kurzemes cietokšņa lieluzbrukuma atvairīšanā 15. oktobrī.

Pēc šīs kaujas 271. Valmieras bataljonu 19. oktobrī  ieskaitīja 19. ieroču SS grenadieru divīzijas 43. ieroču SS grenadieru pulkā.

## Piezīmes
Nejaukt ar 271. Aizputes policijas bataljonu, kas arī vāciski pazīstams kā *271. Schutzmannschaft Bataillon*.

## Atsauces
266-E. Rēzeknes policijas bataljons

**266-E. Rēzeknes policijas bataljons** () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza Posendorfā, Vācijā ar iekļaušanu 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā 1944. gada 19. oktobra beigās.

## Izveidošana
266-E. Rēzeknes policijas bataljonu kā 16-E. rezerves un apmācību bataljonu visām latviešu vienībām saformēja pulkvežleitnants  Osvalds Meija 1942. gada 21. martā Rīgā, bataljona sākotnējā vadības struktūra bija šāda:

Bataljona komandieris - pulkvežleitnants Osvalds Meija

*1. rotas komandieris - kapteinis Erihs Ezernieks
*2. rotas komandieris - kapteinis Rūdolfs Jenkēvičs
*3. rotas komandieris - virsleitnants Kārlis Kronis
*ložmetēju rotas komandieris - kapteinis Eduards Pērkonis

1942. gada 18. maijā bataljonu pārdēvēja par 266-E. bataljonu, kā arī saformēja pirmo veselības atgūšanas rotu, 1943. gada februārī izveidoja vēl vienu šādu rotu. 1942. gada 1. jūlijā bataljonam pievienoja arī leitnanta Bandera izveidoto pūtēju orķestri.

## Dienesta gaitas
Visā savas pastāvēšanas laikā 266-E. bataljons tika izmantots kā rezerves vienība pārējo policijas bataljonu vajadzībām. 1942. gada 1. augustā 1. un 2. rotu nosūtīja uz Minsku, kur no 2. rotas kodola tika izveidots 271. Valmieras bataljons. 13. augustā bataljonu pārcēla uz Bolderāju, kur 14. augustā par komandieri iecēla kapteini Alfonu Skrauju, viņu amatā 9. februārī nomainīja kapteinis Oskars Tiltiņš. 

Visā kara gaitā 266-E. bataljonā kopsummā dienējuši ap 3000 latviešu karavīru, kas skaidrojams ar augsto kadru maiņas tempu un tā funkciju kā rezerves vienībai. 1942. gada augusta beigās 2 bataljona rotas atradās rezervē partizānu apkarošanas operācijā *Sumpffieber*. 1943. gada 4. augustā bataljonā bija 76 virsnieki, 307 instruktori un 779 kareivji. Ierindas mācība notika pēc latviski tulkota vācu reglamenta, taču iespēju robežās tika izmantotas Latvijas armijas uniformas.

1944. gada 3. oktobrī pienāca pavēle pamest Latviju un 5. oktobra plkst. 20 bataljons ar kuģi devās uz Dancigu, to sasniedzot 7. oktobrī. Līdz 13. oktobrim bataljons tika izmantots kartupeļu novākšanas darbos Dameravas muižā. Bija paredzēts 13. oktobra naktī doties uz Sofienvaldi, kur bataljonu iekļautu 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā, taču nezināmu iemeslu dēļ tas nenotika un bataljons palika Sofienvaldē līdz oktobra beigām.

1944. gada oktobra beigās bataljonu iekļāva 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā.

## Atsauces
Čupakabra

thumb|Pēc Puertoriko iedzīvotāju aprakstiem veidots čupakabras zīmējums

**Čupakabra** ( — 'kazu [asins] sūcējs', no *chupar* — 'sūkt' un *cabra* — 'kaza') ir teiksmains, metru garš, lapsai vai sunim līdzīgs radījums, kas pārvietojas uz pakaļkājām un naktīs ielavoties mājlopu audzētavās, lai mielotos ar to asinīm.

## Izskats
Čupakabrai ir lieli ilkņi, gandrīz nemaz nav spalvu, un reizēm dzelkšņu rinda rotā tā mugurkaulu.

## Izcelsme un izplatība
Nostāsti par noslēpumainu radību, kas naktīs nogalina lopus, izsūcot to asinis, ir tikpat seni kā mājlopu audzēšana Puertoriko. Radījuma nosaukums *chupacabra* esot cēlies, lopkopjiem no rīta atrodot nekustīgi guļošas kazas ar šķietami izsūktām asinīm, un burtiskā tulkojumā no spāņu valodas nozīmē "kazu [asins] sūcējs". Citur pasaulē par čupakabrām uzzināja tikai 20. gadsimta 90. gados. Nav ziņas, ka čupakabras būtu uzbrukuši cilvēkiem, taču, vakarā izejot no kūts, Puertoriko iedzīvotājiem bijusi paraža pārmest krustu, lūdzot Dieva aizsardzību. Par savādiem gadījumiem pamazām sāka ziņot arī citur pasaulē, un par čupakabrām arvien biežāk sāka rakstīt laikrakstos Dienvidamerikā un ASV, bet vēlāk arī Krievijā, Ukrainā, Āzijā un Urālu kalnu apvidū.

### Čupakabras muzejs
Sumu apgabala muzejā Ukrainā bioloģijas skolotājs Vladimirs Litovaks 2012. gadā atvēra speciālu izstādi, kas veltīta dažādiem iespējamiem pierādījumiem un liecībām par čupakabru. Ekspedīcijas pētnieks savācis materiālus un priekšmetus, kam, viņaprāt, varētu būt saistība ar čupakabru. Muzejā atrodami gan fotoattēli, gan grāmatas, taču tā galvenais eksponāts ir zeme no vietas, kur sastopams čupakabra.

## Esamība
Zoologi un pētnieki pret stāstiem par čupakabrām izturas skeptiski, un lielākā daļa to uzskata par mūsdienu teiku, kas radusies no teikām par vampīriem. Retumis izteikta arī teorija, ka čupakabras varētu būt līdz šim nezināma, jauna plēsēju suga, kas radusies pēdējos 30 gados notikušo klimata pārmaiņu dēļ, bet vēl marginālāka ir versija, ka čupakabras varētu būt citplanētiešu ievesti radījumi vai ģenētiskos eksperimentos radītas būtnes. Līdz šim nav iegūti neapstrīdami pierādījumi par čupakabru esamību.

## Atsauces
281-A. latviešu policijas bataljons

**281-A. latviešu policijas bataljons** () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā 1943. gada 11. augustā.

## Izveidošana
281-A. latviešu policijas bataljonu saformēja kapteinis Kārlis Mihelsons 1943. gada 15. maijā Daugavpilī no apriņķa policijas darbiniekiem un aizsargiem. Pēc bataljona izveides tajā bija 15 virsnieki, 68 instruktori un 405 kareivji.

## Dienesta gaitas
15. maijā, bez nekādas apmācības, 281-A. bataljons izbrauca uz Viļņu, tur no 16. maija uzņēmās Viļņas dzelzceļa apsardzību līdz 2. jūlijam, 4. jūlijā atgriežoties Latvijā ar novietojumu Viļakā. 29. jūlijā bataljona nosaukumu nomainīja uz 312-W. latviešu policijas (sardzes) bataljonu, taču jau 12. augustā to kā III bataljonu iekļāva 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā.

## Atsauces
Plašsaziņa

**Plašsaziņa** jeb **masu komunikācija** ir process, kurā ar tehniskiem līdzekļiem (iespiestu līdzekļu, radio, kinematogrāfu, televīziju u.c.) skaitliski lielām un izkliedētām auditorijām tiek nodota informācija ar mērķi ietekmēt cilvēku vērtējumu, viedokli un rīcību. Saziņas elementi ir sūtītājs, kanāls (informācijas pārraides līdzeklis, ziņojums, informācija un saņēmējs). Plašsaziņas līdzekļi saziņā iesaista lielu daudzumu cilvēku, tie aptver visas saziņas formas ar masu auditoriju (televīzija, prese, radio, internets, kinozāles, grāmatas). Saziņa tomēr pārsvarā ir vienvirziena — informācijas saņēmējiem ir mazas iespējas atbildēt tieši, tāpēc plašsaziņas līdzekļu īpašnieki ir lielākās varas pozīcijās. Taču auditorijai ir iespēja atstāt negatīvu ietekmi — nepirkt laikrakstus, neskatīties TV utml. Mūsdienās mediji attīstījušies tik ļoti, ka atgriezenisko saikni un informācijas saņēmējiem ir iespējams iegūt pietiekami ātri, piemēram, zvanīt vai rakstīt uz radio, kā arī televīziju pārraides laikā, veidot forumus viedokļu apmaiņai interneta vidē.

## Mediju ideoloģijas
Mediju ideoloģijas nosaka, ka mediji darbojas un kā to darbību uztver sabiedrība.

### Autoritārā ideoloģija
Mediji kā ideoloģiskās uzraudzības, apstrādes un kontroles līdzeklis, kā politiskās varas nodrošinājuma instruments (īpaši 17.—18. gadsimtā)

### Brīvības ideoloģija
Tirgus ekonomikas apstākļos valsts iejaukšanās mediju funkcionēšanā nav nepieciešama.

### Marksisma ideoloģija
Masu mediji pieder valstij, šī ideoloģija ir līdzīga autoritārajai ideoloģijai.

### Sociālās atbildības ideoloģija
Uzsvērta pašu mediju sociālā atbildība un politiskā atbildība demokrātijas apstākļos.

## Atsauces
317-F. latviešu policijas bataljons

**317-F. latviešu policijas bataljons** () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulkā 1944. gada 14. februārī.

## Izveidošana
317-F. latviešu policijas bataljonu saformēja kapteinis Žanis Krūmiņš 1943. gada 18. oktobrī Bolderājā no 266-E. bataljona kadriem kā frontes rotu. Pēc bataljona izveides tajā bija 5 virsnieki, 26 instruktori un 150 kareivji.

## Dienesta gaitas
Jau 27. oktobrī bataljonu nosūtīja uz Zilupi sardžu dienesta izpildei, šos pienākumus bataljons izpildīja līdz 1944. gada februārim, kad tika pārvietots uz Olaini. Olainē bataljonu papildināja līdz pilnam personālsastāvam ar aptuveni 500 jauniesauktajiem un 14. februārī iekļāva 3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā I bataljonu.

## Atsauces
Latvijas Sporta deju federācija

**Latvijas Sporta deju federācija** ir bezpeļņas organizācija, kas ir atbildīga par sporta deju attīstību Latvijā.

Latvijas Sporta deju federācija (LSDF) ir dibināta 1989. gadā. Kopš tā laika LSDF ir kļuvusi par pasaules sporta deju federācijas (WDSF) locekli.

## Amatpersonas

## Biedri
Latvijā ir reģistrēti: 
* 62 tiesneši, 
* 85 sporta deju klubi, 
* 168 treneri.

## Atsauces
Čehu vista

**Čehu vista** ir sena mājas vistu šķirne, kas izveidota Bohēmijā. Pirmo reizi tā minēta 1205. gadā, kad čehu vistu ganāmpulks tika uzdāvināts Dānijas karalim Valdemāram II, kā dāvana viņa kāzu dienā ar princesi Margareti no Bohēmijas. 

## Raksturojums
Čehu zeltaini raibā vista ļoti temperamentīga, piesardzīga, pieticīga attiecībā uz barošanu un audzēšanu, noturīga, izturīga un ļoti aktīva pārtikas meklēšanā rokot. Šīs īpašības to padara piemērotu audzēšanai pusbrīvē, kā arī audzēšanai lielos aplokos, kuros vistas var atrast pietiekami pārtikas. 

Olas: 150-190 gadā, dzeltenīgas līdz bāli brūnas

Svars: gailis 2,3-2,8 kg, vista 2-2,5 kg

## Atsauces
320-W. latviešu policijas (sardzes) bataljons

**320-W. latviešu policijas (sardzes) bataljons** () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar izformēšanu 1944. gada 20. septembrī, tā 3. rotu pilnā sastāvā iekļaujot 20-E. Rīgas bataljonā.

## Izveidošana
320-W. policijas bataljonu saformēja pulkvežleitnants Osvalds Meija 1943. gada 1. decembrī Rīgā no 20-E. bataljona 5., 6., 7., un 8. rotas sastāva, par komandieri tika iecelts kapteinis Aleksandrs Lēvings.

## Dienesta gaitas
Bataljons pildīja sardžu dienestu galvenokārt Rīgā, bet arī Ķegumā, Jelgavā un Liepājā. Bataljonu izformēja 1944. gada 20. septembrī, 3. rotu pilnā sastāvā iekļaujot 20-E. Rīgas bataljonā kā 5. rotu.

## Atsauces
280-A. latviešu policijas bataljons

**280-A. latviešu policijas bataljons** () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar izformēšanu 1943. gada 2. augustā.

## Izveidošana
280-A. latviešu policijas bataljonu saformēja kapteinis Kārlis Deksnis 1943. gada 5. maijā Valmierā no lauku kārtības sargiem. Pēc bataljona izveides tajā bija 24 virsnieki un 608 karavīri, sākotnējā vadības struktūra bija šāda:

Bataljona komandieris — kapteinis Kārlis Deksnis

*1. rotas komandieris — virsleitnants Pēteris Miķelsons
*2. rotas komandieris — kapteinis Jānis Mihailovskis
*3. rotas komandieris — kapteinis Krišs Blitte
*4. rotas komandieris — kapteinis Žanis Helmuts
*5. rotas komandieris — virsleitnants Grigorijs Stūrmanis

Bataljona 5. rotu atkal izformēja jau 19. maijā.

## Dienesta gaitas
No 14. maija bataljona vadību uzņēmās pulkvežleitnants Eduards Hermanis Ozoliņš, un bataljonu norīkoja dzelzceļa apsardzei posmā Valka—Meitene. 1. jūlijā bataljonu atkal pārformēja, 29. jūlijā to pārdēvēja par 311-W. latviešu policijas (sardzes) bataljonu. 2. augustā bataljonu izformēja.

## Atsauces
318-F. latviešu policijas bataljons

**318-F. latviešu policijas bataljons** () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulkā 1944. gada 14. februārī.

## Izveidošana
318-F. latviešu policijas bataljonu saformēja pulkvežleitnants Augusts Dzenītis 1943. gada 25. oktobrī Bolderājā. Pēc bataljona izveides tajā bija 26 virsnieki, 141 instruktori un 488 kareivji, vadošais sastāvs bija šāds:

Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Augusts Dzenītis

*1. rotas komandieris — virsleitnants Juris Serģis
*2. rotas komandieris — virsleitnants Jānis Prauliņš
*3. rotas komandieris — virsleitnants Smilga
*4. rotas komandieris — virsleitnants Arnolds Vilks

## Dienesta gaitas
5. novembrī bataljons izbrauca uz Latvijas pierobežu pie Vecslabadas, kur izvietojās starp Zilupi un Šķauni. Šajā novietojumā bataljons piedalījās partizānu apkarošanas operācijās abpus Krievijas robežai, tostarp ap Idricu un Polocku, ap 50—60 km dziļumā no robežas. 

14. februārī 318-F. bataljonu iekļāva 3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā II bataljonu.

## Atsauces
Autoceļš 2 (Polija)

|}
|}
Autoceļš **2** ir viens no galvenajiem Polijas autoceļiem. Tas ir 672 kilometrus garš  un savieno Vācijas pierobežu valsts rietumos ar Terespoli valsts austrumos. Autoceļš 2 ir arī daļa no Starptautiskā E-ceļu tīkla, autoceļa E30, un ved cauri piecām Polijas vojevodistēm: Lubušas, Lielpolijas, Lodzas, Mazovijas un Ļubļinas vojevodistei. Vairākos posmos autoceļu dublē Automaģistrāle A2, bezmaksas alternatīva šim ceļam ir Autoceļš 92. Posmā no Vācijas robežas līdz Kalušinai, viss autoceļš ir maksas automaģistrāle A2, taču nelielā posmā no Varšavas līdz Miņskas Mazoveckai pastāv Autoceļa 2 posms. Varšavas apvedceļa posmā Autoceļš 2 un Automaģistrāle A2 pārtop par zemākās klases, bezmaksas automaģistrāli S2.

## Lielākās pilsētas Autoceļa 2 maršrutā
* Šviecko (29)
* A2: Žepina (apvedceļš, 92)
* A2: Svebodzina (S3)
* A2: Novi Tomisla (apvedceļš)
* A2/S5/S11: Poznaņa (apvedceļš, S11, 5, 11 un S5)
* A2: Vžesņa (apvedceļš, 92 un 15)
* A2: Koņina (apvedceļš, 25 un 72)
* A2: Ozorkova (91) 
* A2: Strikova (apvedceļš, A1, 14 un 71)
* A2: Skerņevice (apvedceļš, 70)
* A2: Loviča (apvedceļš)
* A2: Žiradova (apvedceļš, 50)
* A2: Grodziska Mazovecka (apvedceļš)
* S2: Varšava (S8, 7, S79, 79, 61 un 17)
* A2: Miņska Mazovecka (apvedceļš, 92 un 50)
* Kalušina
* Sedlce (apvedceļš, 63)
* Meņdzižeca Podlaska (apvedceļš, 19)
* Bjala Podlaska (apvedceļš)
* Volka Dobriņska (68)
* Terespole (apvedceļš)

## Skatīt arī
* Automaģistrāle A2
* Automaģistrāle S2
* Autoceļš 92
* Eiropas autoceļš E30
Katerīna Sforca

**Katerīna Sforca** (; dzimusi  Milānā, mirusi  Florencē) bija itāļu muižniece, vēlāk Forli grāfiene. Viņas tēvs bija Milānas hercogs Galeaco Maria Sforca, bet māte Lukrēcija Landriani. Kad Katerīna bija pieaugusi, viņa ieguva Imolas lēdijas titulu un, apprecējusies ar Girolamo Riārio, kļuva par Forli grāfieni. 

Katerīna piedalījās dažādās aktivitātēs, daudzas no tām bija saistītas ar alķīmiju, dejām un medībām. Viņai bija astoņi bērni, no kuriem tikai pats jaunākais Džovanni dalle Bande Nere mantoja mātes spēcīgo un kaujiniecisko raksturu.

 Valentinoā hercogs Čezarē Bordža iekaroja Forli cietoksni, bet Katerīnu ieslodzīja. Romas pāvests Aleksandrs VI apgalvoja, ka Katerīna ir mēģinājusi viņu noindēt ar saindētām vēstulēm, tomēr vēsturnieku viedoklis par šo apgalvojumu atšķiras. Viņa palika ieslodzījumā līdz .

1509. gada aprīlī Katerīna saslima ar pneimoniju. Viņa mira  četrdesmit sešu gadu vecumā. Viņa ir iemantojusi iesauku "Forli Tīģeris, kas iebiedēja visu Itāliju".

## Atsauces

## Ārējās saites
Dipoldisvalde

**Dipoldisvalde** () ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Saksijas Šveices - Austrumu Rūdu kalnu apriņķī.

## Vēsture
Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos 1218. gadā. Pilsēta atrodas pie Veisericas dzelzceļa — šaursliežu dzelzceļa, ko darbina tvaika lokomotīves.

## Izglītība, kultūra, tūrisms un sports
Dipoldisvalde atrodas uz ar tvaika lokomotīvēm darbināmas šaursliežu t.s. Veisericas ielejas dzelzceļa (*Weißeritztalbahn*) līnijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ļeskova sala

**Ļeskova sala** var būt:
* Ļeskova sala — ledus pacēlums Antarktīdā
* Ļeskova sala — sala Dienvidsendviču salās
321-F. latviešu policijas bataljons

**321-F. latviešu policijas bataljons** () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza 1944. gada 14. februārī ar iekļaušanu 3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā III bataljons.

## Izveidošana
321-F. policijas bataljonu saformēja pulkvežleitnants Pēteris Penčuks ar kapteini Gothardsonu un virsleitnantu Zuiku 1943. gada 22. decembrī Daugavpils apriņķī no apriņķa aizsargiem.

## Dienesta gaitas
[thumb|left|350px|321-F. policijas bataljona vīri [Asvejas ezers|Osvejas rajonā.]]
Neapmācītu, nepilnīgi bruņotu un apgādātu 321-F. bataljonu jau 30. decembrī nosūtīja uz Abrenes apvidu, vēlāk tas saņēma pavēli pāriet robežu Krievijas teritorijā, kur Svoļnas rajonā tika nodarbināts partizānu apkarošanā. 1944. gada 14. februārī bataljonu iekļāva 3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā III bataljonu.

## Atsauces
Dogmatisms

**Dogmatisms** (no  — uzskats, mācība, lēmums) ir domāšanas veids un darbības princips, kam raksturīga sekošana nemainīgām dogmām (uzskatiem un tradīcijām), neņemot vērā jauno un progresīvo. Dogmatisma pamatā ir domāšana sastingušās, nemainīgās formulās, neievērojot konkrētos apstākļus, vietu un laiku. Cilvēkam, kam ir nosliece uz dogmatismu, parasti neatzīst visu, kas neatbilst viņa dzīvesveidam un priekšstatiem. Dogmatisms ģimenē, izglītības sistēmā un citās dzīves svērās sakņojas sabiedrisko attiecību konservatīvismā, pauž to sociālo grupu intereses, kuras baidās zaudēt savu priviliģēto stāvokli. Indivīda līmenī dogmatisms biežāk novērojams flegmatiķiem un melanholiķiem, tāpēc, regulējot savstarpējās attiecības, jāņem vērā ģimenes locekļu nosliece uz dogmatismu - atkarībā no vecuma, dzīves pieredzes, temperamenta tipa un citiem faktoriem. Tas dod iespēju izvairīties no konfliktiem darbā un sadzīvē, pārkārtot uzvedību un domāšanu atbilstoši mūsdienu prasībām.

## Atsauces
Rīgas Valsts klasiskā ģimnāzija

**Rīgas Valsts klasiskā ģimnāzija** ir vispārizglītojošā Rīgas skola, kas atrodas Purvciemā: galvenā ēka Purvciema ielā 38, un Vaidavas ielā 6, kur mācās sākumskolas klases. Skolēnu izglītošanā tā izmanto plurilingvālo mācīšanas metodi.

## Izglītības programmas
* Pamatizglītības humanitārā un sociālā virziena programma (izglītības programmas kods 21012121)
* Pamatizglītības otrā posma (7. — 9. klase) matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (23013121)
* Vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena programma 
* Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (31013011)
** A modulis (inženierzinātnes)
** B modulis (matemātika un fizika)
** C modulis (veselības mācība)

## Vēsture
Skolu atvēra 1983. gada 1. septembrī kā **Rīgas 87. vidusskolu** ar krievu mācību valodu, tā bija paredzēta 1604 skolēniem no 1. līdz 10. klasei.
1997. gadā skolu pārdēvēja par **Klasisko ģimnāziju**, kuru saskaņā ar savu Radošā universuma koncepciju izveidoja pedagoģijas zinātņu doktors un ilgadējais direktors Romans Alijevs. Multikulturālā vidē tajā mācījās gan krievi un latvieši, gan ukraiņi, ebreji, poļi, azerbaidžāņi, gruzīni, baltkrievi, čečeni, ķīnieši, spāņi, armēņi.

Par godu ģimnāzijas 20 gadu jubilejai tā 2017. gadā izdeva grāmatu "Rīgas Klasiskās ģimnāzijas radošais universums".
Ata Kronvalda fonda Latvijas skolu reitingā Rīgas Klasiskā ģimnāzija lielo skolu grupā 2019. gadā ieņēma 2. vietu.
Latvijas skolu reformas gaitā 2019. gadā Rīgas Klasiskajai ģimnāzijai pievienoja Rīgas 60. vidusskolu, kas atrodas Vaidavas ielā 6. Tur atrodas skolas sākumskola (1. —3. klase).

2020. gada vasarā skola ieguva visaugstāko statusu un kļuva par valsts ģimnāziju.
2024. gadā Rīgas dome apstiprināja apkures un ventilācijas sistēmu izbūvi Rīgas Valsts klasiskās ģimnāzijas sākumskolas ēkā Vaidavas ielā 6 par kopējo projekta summu 919 000 eiro, no kuriem valsts budžeta aizdevuma apmērs ir 827 100 eiro, bet Rīgas pašvaldības budžeta līdzfinansējums – līdz 91 900 eiro.

## Ārējās saites
* Pašnovērtējuma ziņojums (2017)
* RKG Twitter lapa

## Atsauces
Rīgas Hanzas vidusskola

**Rīgas Hanzas vidusskola** ir Hanzas savienības vārdā nosaukta Rīgas vidusskola Grostonas ielā 5, Skanstē.

Skolas mērķis ir veidot izglītības vidi, organizēt un īstenot izglītības procesu, kas nodrošina Valsts pamatizglītības standartā un Valsts vispārējās vidējās izglītības standartā noteikto mērķu sasniegšanu.

## Vēsture
Rīgas Hanzas vidusskolas vēsture sākās , kad Latvijas Republikas Rīgas Vidzemes priekšpilsētas Tautas deputātu padomes lēmumu Skolu valde atļāva pārprofilēt bērnudārzu Grostonas ielā par skolu. 1993. gadā skolā uzņēma 108 pirmklasniekus un mācības sākās pagaidu telpās Rīgas 66. bērnudārzā. 1994. gadā skolai piešķīra Rīgas Hanzas vidusskolas nosaukumu un 1994. gada 1. septembrī tika atvērts pirmais mācību korpuss — tagadējais sākumskolas korpuss, kur mācības uzsāka 1.—10. klašu skolēni (četras 1. klases, pa divām — trim 2.—8. klasēm, viena 9. klase un trīs 10. klases).

1994. gada rudenī tika nodoti ekspluatācijā vēl divi mācību korpusi, un visi skolēni (800) mācības turpina trijos korpusos. 1995. gadā skolas celtniecība tika pabeigta, un 1995. gada 1. septembrī notika oficiāla atklāšana, kurā piedalījās toreizējais Valsts Prezidents Guntis Ulmanis. Skolu iesvētīja arhibīskaps Jānis Vanags.

## Ēka
Skolai ir četri ar galerijām savienoti korpusi: sākumskolas, pamatskolas, vidusskolas un centrālais korpuss, kurā atrodas administrācijas telpas, medicīniskais bloks, bibliotēka, datorklase, peldbaseins. Katram korpusam bija sava ieeja un katrai klasei sava ģērbtuve. No  skolai ir viena kopēja skolēnu ieeja un ģērbtuve centrālā vestibila pagraba stāvā. 2000. gadā skolai tika piebūvēta sporta halle, kurā atrodas sporta zāle, aerobikas zāle, trenažieru zāle, treneru un skolotāju darbistabas, četras mācību klases.

## Nosaukuma izcelsme
1994. gadā skolas direktors Lapiņš izteica ideju, ka jaunajai skolai varētu dot Hanzas nosaukumu, jo Hanzas savienība bija pilsētu savienība, kurai bija vajadzīgi gudri cilvēki, kas prata matemātiku, cienīja kultūru un tradīcijas, un, protams, zināja svešvalodas. Tāpēc skolā padziļināti tiek apgūtas komerczinības, svešvalodas, matemātika, tiek piešķirta liela nozīme kultūrai un tradīciju noturībai.

## Mācību programmas
Līdztekus vispārējās pamatizglītības programmai 1. — 9. klasei skolas 10.—12. klasēs tiek realizētas divu programmas:

* Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (kods 31011011);
* Vispārējās vidējās izglītības profesionālā virziena programma (kods 31014011). http://www.rhv.edu.lv/par-skolu/macibu-programmas

## Mācību sasniegumi
Vidējās izglītības centralizēto eksāmenu vērtējumā Rīgas Hanzas vidusskola 2012. gadā Draudzīgā aicinājuma fonda skolu reitinga lielo pilsētu vidusskolu kategorijā ieguva 20. vietu Latvijā.

## Skolas absolventi

* Evija Gulbe, dzejniece un rakstniece
* Vilnis Ķirsis, ekonomists, uzņēmējs un politiķis
* Anna Zankovska (''Katō''), dziedātāja

## Atsauces
Straikbols

[thumb|Straikbola spēlētāji [Latvija|Latvijā, Mazsalacā]]
**Straikbols** (), saukts arī par **airsoftu** (*airsoft*), ir peintbolam līdzīgs komandu sporta veids jeb militārās simulācijas sports, kurā lieto ar elektrodzinēja, atsperes vai gāzes spiediena spēku darbināmus priekšmetus, kas izskatās kā šaujamieroči un paredzēti šaušanai ar plastmasas bumbiņām, kuru sākumenerģija nepārsniedz četrus džoulus, kas tiek pildīti ar baltām, cietām, plastmasas bumbiņām, kuru diametrs ir 6—8 mm. No straikbola šauteņu lodītēm neizdalās nekāda krāsa, tādēļ airsofts ir spēle uz godīgumu un katram tās dalībniekam ir pašam jākonstatē trāpījums. Straikbola ieroču lodīšu masa var būt 0,20 grami, vājākiem ieročiem 0,23 grami, vidēja stipruma ieročiem 0,25 grami, šautenēm 0,28 grami, spēcīgām bises un snaiperu šautenēm 0,30 grami un snaiperu šautenēm 0,43 grami, kas ir vissmagākās.

## Attīstība
Straikbols radās 20. gadsimta 70. gados, kad interesentiem, kuriem bija liegta pieeja īstiem kaujas ieročiem, radās ideja izveidot ieroču replikas jeb kopijas. Šobrīd lielākie straikbola ieroču ražotāji ir Japāna, Ķīna, Taivāna un ASV.

## Peintbola un straikbola būtiskākās atšķirības
* Straikbola pistoles ir smagākas,
* Munīcija atrodas tvertnē un nav ārējo gāzes balonu,
* Straikbola šautenes lodes lidojuma attālums ir lielāks nekā peintbola šautenei, aptuveni 50 metri,
* Straikbola šautenes ir precīzākas,
* Papildu gāzi straikbola šautene iegūst no elektriskajām baterijām,
* Straikbola ieroči ir lētāki par peintbola ieročiem,
* Straikbola spēlētājiem nepieciešamas tikai aizsargbrilles.

## Ieroču replikas
Oriģinālo ieroču atdarinājumi parasti tiek sadalīts pēc tā munīcijas:
* Replikas — militārās bises, snaipera šautenes un dažas pistoles, kas izmanto saspiestu gaisu ar kura palīdzību tiek izšauta bumbiņa.
* Gāzes ieroču kopijas — parasti pistoles, retāk šautenes. Vilces degviela, ko sauc par "zaļo gāzi" un oglekļa dioksīdu.
* Elektrisko ieroču kopijas — (AEG — *Airsoft Electric Gun*, galvenokārt automātiskas šautenes) izmanto saspiestu gaisu, ko iegūst ar elektrodzinēja palīdzību.

## Aizsardzība
Pamata aizsargaprīkojums ir brilles, ieteicamas ir arī maskas, kas aizsargā visu seju, tās var papildināt arī ar militāro jaku un ķiveri. Noderīgi ir arī ceļgalu un elkoņu aizsargi, kā arī militārā maskēšanās (tā piederas pie maskēšanās, aizsardzības un autentiskuma).

## Populāri straikbola aprīkojuma ražotāji
* *HUDSON*
* *SUNPROJECT*
* *GAMMA*
* *G & P*
* *INOKATSU*

## Atsauces

## Ārējās saites
* Latvijas airsofta asociācijas mājaslapa
Kantele

**Kantele** () ir sens somu tautas mūzikas strinkšķināmais stīgu instruments, kas kopā ar latviešu koklēm, lietuviešu kanklēm, lībiešu kāndlu, igauņu kanneli, un ziemeļrietumu krievu spārnveida gusļiem ietilpst Baltijas apgabalam raksturīgu un radniecīgu instrumentu saimē — tā saucamajā Baltijas psaltērijā.

Vissenākās kanteles tika grebtas no viena koka gabala, un tām bija 5—6 stīgas, veidotas no zirgu krēpēm vai astes sariem. Mūsdienās sastopamajām kantelēm ir vairākas metāla stīgas un tautas instrumenta korpusu līmē kopā no vairākiem koka dēļiem, nevis grebj no viena koka gabala.

## Veidi
300px|left|thumb|38-stīgu koncertkantele
Mūsdienās izšķir mazās kanteles un koncertkanteles. Mazās kanteles tiek veidotas pēc seno instrumentu paraugiem, un tām ir ne vairāk kā 15 stīgas, bet koncertkantelēs stīgu skaits spēj sasniegt pat 40 stīgas, līdz ar to sniedzot daudz lielākas iespējas muzicēt. Koncertkantelei, atšķirībā no mazās kanteles, pie tapām, kuras nospriego stīgas, ir slēdži, kuri ļauj dziesmas laikā mainīt stīgas skanējumu par pustoni uz augšu vai leju, tādējādi ir iespējams dziesmas vidū mainīt skaņdarba tonalitāti un spēlēt skaņdarbus ar hromatiskās gammas elementiem. Mazajai un koncertkantelei atšķiras arī stīgu izvietojums — mazajai kantelei zemākos toņos skaņotās stīgas atrodas tālāk no izpildītāja, bet koncertkantelei tālāk no muzikanta atrodas augstāka toņa stīgas. Spēlēšanas tehnikas abiem kanteļu veidiem ir līdzīgas — abas tiek spēlētas ar pirkstiem vai ādas gabaliņiem — plektriem. Skaņa, kura veidojas, vibrējot stīgām un rezonējot izgrebtajā kanteles korpusā, atgādina zvanus un pielīdzināma arfas skanējumam.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kas ir kantele?
Žuans Miro

**Žuans Miro i Ferra** (, dzimis , miris ) bija katalāņu gleznotājs, kurš galvenokārt pārstāvēja reālismu, ekspresionismu, kubismu un vēlāk arī sirreālismu.

## Biogrāfija
Žuans Miro piedzima Barselonā. Skolā Žuans Miro mācījās vāji un no visiem mācību priekšmetiem atzina tikai zīmēšanu. Žuana tēvs, veiksmīgs pulksteņmeistars un juvelieris, cerēja, ka viņa dēls būs grāmatvedis, un bija ļoti neapmierināts, kad 1907. gadā Žuans pieteicās uz lekcijām Daiļo mākslu skolā. Mācībās Žuans īpašus rezultātus neguva, un tādēļ 1910. gadā viņam nācās pabeigt komercskolu un iestāties darbā par grāmatveža palīgu aptiekā. Taču tur viņš ilgi nenostrādāja, jo smagi saslima. Tas vecākus pārliecināja, ka Žuans nav radīts grāmatveža darbam, un viņi atļāva dēlam mācīties glezniecību.

1912. gadā Ž. Miro iestājās avangarda mākslas skolā. Pēc trim gadiem viņš sāka meklēt savu personisko māksliniecisko manieri — no reālisma līdz ekspresionismam un kubismam. Sākot ar 1920. gadu, Žuans Miro ziemās dzīvoja Parīzē, bet vasarās uzturējās Montroigā. Ciemats un tā apkārtne bija galvenie mākslinieka tēlu ierosinātāji: fermā salasītie zāļu paraugi un zariņi kļuva par viņa gleznu "prototipiem". Sava slavenā novadnieka Pablo Pikaso ietekmē Žuans Miro uzgleznoja dažas klusās dabas, ainavas un plikņus kubistiskā manierē, bet jau to gadu darbos ir jūtamas sirreālisma iezīmes. 1921. gada aprīlī un maijā notika pirmā Miro personālā izstāde Parīzē, ko atbalstīja arī Pikaso, nopirkdams gleznu "Spāņu dejotāja" (1921).

No 1926. gada mākslinieks gleznoja savā stilā, kas skatītāju ieved pusfantastiskā sirreālā pasaulē. 1925. gadā Miro savus darbus eksponēja sirreālistu pirmajā izstādē.

1929. gadā Žuans Miro apprecēja savu māsīcu Pilaru un 1931. gada jūnijā kļuva par mazās Doloresas tēvu.

Miro drosmīgi eksperimentēja ar dažādiem materiāliem, radīdams "gleznas-objektus", kurās līdzās krāsām tika izmantots papīrs, auklas, metāls un koks. No 1932. līdz 1938. gadam Miro darbu izstādes notika Parīzē, Ņujorkā, Kopenhāgenā, Londonā, Tokijā un citās pasaules pilsētās.

## Literatūra
* Edvīns Spriņģis "100 Ievērojamākie mākslinieki"

## Ārējās saites

* ''Joan Miró Art'' Oficiālā mājaslapa
BMW M3

[thumb|200px|[Baltā krāsa|Balts BMW M3 (E90) sedans.]]
[thumb|BMW M3 [automobilis no aizmugures.]]
thumb|BMW M3 GTR auto sacīkstēm.
**BMW M3** ir sporta versija parastajiem BMW 3-sērijas modeļiem. BMW „M” modeļi tiek pārtaisīti BMW uzņēmuma atsevišķā nodaļā sauktā par ‘’Motorsports’’. M3 modeļi ir cēlušies no mūsdienu kulta auto BMW E30, E36, E46, E90, E92 un E93. BMW 3 sērijas modeļi tika pārdoti, kā kupejas, četrdurvju un kabrioleta virsbūves versijās. Trešās sērijas uzlabotajām versijām ir vairāk jaudas, atsaucīgāki motori, uzlabota vadība, amortizācija, bremžu sistēmas, aerodinamika, virsbūves uzlabojumi un salons tiek papildināts ar emblēmu, kura sastāv no trīs krāsu svītrām un „M” burta, kas apzīmē "BMW Motorsportu". Ar gadiem M3 un M5 ir kļuvuši par transporta etalonu pret tādiem sedaniem, kā Mercedes AMG un Audi Quattro GmbH (Audi RS). Pēdējā M3 kupeja no konveijera noripoja 2013. gada 5. jūlijā, Vācijā. M3 vairs netiks ražots, kā kupeja, bet būs pieejams tikai, kā sedans. Kupejas modeli aizstāja M4 2014. gada sākumā.
Perito Moreno ledājs

**Perito Moreno** ir ledājs, kas atrodas Andu kalnos, Argentīnas dienvidos, Patagonijas reģionā. Tas ir viens no svarīgākajiem tūrisma apskates objektiem Patagonijā.

250 km2 lielais un 30 km garais ledus veidojums ir viens no 48 ledājiem, kas ir daļa no Dienvidpatagonijas ledus lauka, kurš atrodas Andu kalnu sistēmā. Šis ledus lauks ir pasaulē trešā lielākā saldūdens rezerve.

Perito Moreno ledājs atrodas 78 km attālumā no Kalafetes pilsētas. Ledājs tika nosaukts pētnieka Francisko Moreno vārdā.

## Statuss
Ledājs Perito Moreno ir viens no trim Patagonijas ledājiem, kas turpina augt. Izplešanās iemeslu glaciologi vēl nav noskaidrojuši.

Ledāja galējais punkts ir 5 km plats, tā vidējais augstums ir 74 m virs Arhentino ezera. Ledāja ledus biezums sasniedz 170 m. 

## Nogruvumi
 
Ledus masas radītais spiediens virza ledāja dienvidu pusi ("Brazo Rico") uz Arhentino ezera dienvidu pusi, tādējādi norobežojot daļu no ledāja un atdalot to no pārējā ezera. Ūdens līmenis ledāja "Brazo Rico" daļā var palielināties līdz pat 30 metriem. Periodiski, spiediens, ko rada ledāja nosprostotais ūdens daudzums izraisa ievērojumus pārrāvumus, kas liek ūdenim satecēt atpakaļ Arhentino ezerā. Šo pārrāvumu rezultātā ledājā izveidojas "arka" jeb tilts, līdz brīdim kad tas sabrūk. Šī dabas parādība var tikt novērota vairākas reizes gadā, taču ir gadījumi, kad tas notiek reizi desmitgadē. 
Pēdējais ledēja nogruvums bija vērojams 2013. gada 19. Janvārī. Iepriekšējie nogruvumi fiksēti 2012, 2008, 2006, 2004, 1988, 1986, 1980, 1977, 1975, 1972, 1970, 1966, 1963, 1960, 1956, 1953, 1952, 1947, 1940, 1934 un 1917 gadā. Vidēji, ledus arka izveidojās katru ceturto vai piekto gadu. Zinātnieki, kas regulāri novēro ledājus, ir pārliecināti, ka tas, kas katru reizi notiek ar Perito Moreno, ļauj izdarīt dziļi zinātnisku pieņēmumu. Šis ledājs pierāda, ka apledojums pasaulē turpina pastāvēt un nenotiek ledāju katastrofāla samazināšanās, neskatoties uz globālo sasilšanu, par kuru tik daudz pēdējos gados tiek runāts.  

## Tūrisms

Neskatoties uz nelielajiem apmēriem un pieejamību, Perito Moreno ir viens no ievērojamākajiem tūrisma objektiem dienvidu Patagonijā. Tas atrodas mazāk nekā divu stundu braucienā no Kalafate pilsētas ar autobusu un vairākas tūroperatoru firmas piedāvā braucienus katru dienu. Pie ledāja ir izveidots liels apmeklētāju centrs, kas piedāvā tūristiem pastaigu plānu, kas ļauj apskatīt Perito Moreno dienvidu un austrumu malas. Pēdējos gados, ceļotāju īpaši iecienīts ir trekinga pārgājiens pa pašu ledāju. 

## Atsauces
Dialektiskā uzvedības terapija

**Dialektiskā uzvedības terapija (DUT)** () ir psihoterapijas forma, kuras autore ir Mārša Linehana (*Marsha M. Linehan*), psiholoģijas pētniece Vašingtonas universitātē. Ar šīs teorijas palīdzību tiek ārstēti personības garastāvokļa svārstību traucējumi.

DUT apvieno standarta kognitīvi biheiviorālās terapijas metodes, kuras ir paredzētas emociju regulēšanai un realitātes izprašanai, ar distresa toleranci un pieņemšanu, un apzinātību, kas lielā mērā izriet no meditatīvas prakses. DUT ir pirmā terapija, kura eksperimentāli nodemonstrēja tās efektivitāti personības garastāvokļa svārstību traucējumu ārstēšanā. Pirmais randomizētais DUT klīniskais pētījums parādīja samazinātu pašnāvības risku, psihiatrisko hospitalizāciju skaitu un ārstēšanas pārtraukšanas līmeni, salīdzinot ar citām ārstēšanas metodēm. Pētījumu meta-analīzē tika atklāts, ka DUT sniedz mērenu iedarbību indivīdiem ar robežstāvokļa personības traucējumiem. Šī terapija palīdz arī izvarošanas gadījumos cietušajiem un cilvēkiem, kuri ir atkarīgi no narkotiskajām vielām.

## Atsauces
Chang'e 3

***Chang'e 3*** ( *Cháng'é Sānhào*) ir Ķīnas kosmiskā misija, kuras mērķis ir uz Mēness nogādāt nolaižamo aparātu un mobili. Zonde palaista 2013. gada 1. decembrī un 14. decembrī tā nolaidās uz Mēness virsmas. *Yutu* ir Ķīnas pirmais mobilis uz Mēness un šī ir pirmā mīkstā nolaišanās uz Mēness virsmas pēdējos 37 gados pēc padomju *[[Luna-24]]* lidojuma 1976. gadā.

## Lidojuma gaita
*Chang'e 3* tika palaista  17:30 UTC ar nesējraķeti *[[Chang Zheng 3B]]* no Sičanas kosmodroma.

2. decembrī 07:50 UTC tika veikts pirmais lidojuma trajektorijas korekcijas manevrs. Veikts arī otrs manevrs, bet trešais plānotais nebija vajadzīgs, jo kosmiskais aparāts bija precīzi ievadīts nepieciešamajā trajektorijā.
6. decembrī 09:53 UTC *Chang'e 3* iegāja Mēness orbītā.

10. decembrī veikts orbītas korekcijas manevrs, mainot apļveida orbītu ar augstumu aptuveni 100 km uz eliptisku orbītu ar periselēniju 15 km.

## Uz Mēness virsmas
Nolaišanās uz Mēness virsmas notika 14. decembrī 13:11:18 UTC. *Chang'e 3* nosēdās Varavīksnes līcī punktā ar koordinātām 44,12° ziemeļu platuma un 19,51° austrumu garuma. 14. decembrī 20:35 UTC no nolaižamā aparāta uz Mēness virsmas nobrauca mobilis *Yutu*.

Mobilis pārtrauca raidīt 2015. gada martā. 
Nolaižamais aparāts 2018. gada jūnijā vēl joprojām darbojās.

## Konstrukcija
### Nolaižamais aparāts
[thumb|[Mare Imbrium]]
*Chang'e 3* nolaižamais aparāts ir apgādāts ar nepieciešamajām sistēmām lidojumam uz Mēnesi. Tā masa bez degvielas ir 1200 kg; pilna masa — 3780 kg. Nolaižamais aparāts izveidots astoņstūra formā ar četrām atbalsta kājām.

Elektroenerģijas ražošanai paredzētas saules baterijas un radioizotopiskais termoelektroģenerators (RTG), kas nodrošinās ar enerģiju Mēness nakts laikā.

*Chang'e 3* paredzēts ne tikai mobiļa transportēšanai, bet tam arī ir zinātniskā pakete ar septiņiem instrumentiem un kamerām.
Nolaižamajā aparātā uzstādīts ultravioletais teleskops. Tā būs pirmā ilgtermiņa astronomiskā observatorija uz Mēness. 
Ir arī kamera Zemes plazmasfēras novērošanai ekstrēmi ultravioletā starojumā. 
Bez primārajiem instrumentiem *Chang'e 3* nolaižamajā aparātā iemontētas vairākas redzamās gaismas kameras. Trīs panorāmas kameras nodrošinās nolaišanās vietas apskati no dažādām pusēm. Bez tam ir arī kamera, kura paredzēta attēlu uzņemšanai nolaišanās laikā. 

Nolaižamajā aparātā ir arī grunts paraugu analizators.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Chang'e 3 - Mission Overview spaceflight101.com - Patrick Blau
* Chang'e 3, 4 (CE 3, 4) / Yutu Gunter Dirk Krebs
Enrike Mekings

**Enrike Mekings** (; dzimis , Santakrusa du Sula) ir pirmais Brazīlijas starptautiskais lielmeistars šahā (1972).

## Šahista karjera
Šahu iemācījies spēlēt 6 gadu vecumā. 11 gadu vecumā uzvarējis Brazīlijas štata Riugrandi du Sula čempionātā. 1965. gadā, 13 gadu vecumā uzvarējis Brazīlijas šaha čempionātā, par 2,5 punktiem apsteidzot otrās vietas ieguvēju. Pēc šīs uzvaras par Mekingu sākuši runāt kā par jaunu Robertu Fišeru. 1966. gadā dalījis 1.-4. vietu Dienvidamerikas zonas turnīrā un pārspēlēs ieguvis tiesības startēt starpzonu turnīrā. 1967. gadā otru reizi uzvarējis Brazīlijas šaha čempionātā. 1967. gadā piedalījies starpzonu turnīrā Susā (Tunisija), dalot 11.-12. vietu un uzvarot vairākus spēcīgus šahistus, tostarp arī Aivaru Gipsli. Par šiem panākumiem FIDE 1967. gadā piešķīra Mekingam starptautiskā meistara nosaukumu (IM). 1969. gada Dienvidamerikas zonas turnīrā dalījis 3.-4. vietu un tikai pēc uzvaras papildmačā izcīnījis tiesības piedalīties starpzonu turnīrā. Starpzonu turnīrā 1970. gadā Palma de Maļorkā (Spānija) dalījis 11.-12. vietu. 1971. gadā uzvarējis Vršacas turnīrā (Dienvidslāvija, tagad Serbija)  un bijis trešais spēcīgajā Hastingsas (Anglija) turnīrā. 1972. gadā FIDE piešķīra Mekingam starptautiskā lielmeistara nosaukumu (GM), kas bija pirmais tāds tituls Brazīlijas šaha vēsturē. 1972. gadā pārliecinoši uzvarējis Dienvidamerikas zonas turnīrā, par 2,5 punktiem apsteidzot tuvākos sekotājus. 1973. gadā Petropolisā (Brazīlija) pārliecinoši, nezaudējot nevienā partijā, uzvarējis starpzonu turnīrā un iekļuvis pretendentu mačos. Pēc uzvaras turnīrā, kurā spēlēja tādi lielmeistari kā Vasilijs Smislovs, Dāvids Bronšteins, Pauls Keress, Ļevs Polugajevskis, Jefims Hellers, Mekingu sāka uzskatīt par vienu no galvenajiem pretendentiem uz Pasaules šaha čempiona nosaukumu. Taču jau pirmais pretendentu turnīra ceturtdaļfināla mačs ar Viktoru Korčnoju bija Mekingam neveiksmīgs. Maču, kurš tika spēlēts līdz trim uzvarām, neņemot vērā neizšķirtus, Mekings zaudēja ar 1:3. Tomēr brazīlietis neatmeta savus godkārīgos plānus un 1976. gadā Manilā vēlreiz uzvarēja starpzonu turnīrā, iekļūstot pretendentu mačos. 1977. gada FIDE reitingu tabulā Mekings ieņēma 3. vietu, atpaliekot tikai no Anatolija Karpova un Viktora Korčnoja, tomēr tajā pašā gadā Šveices pilsētā Lucernā vēsture atkārtojās vēlreiz, jo Mekings zaudēja ceturdaļfināla maču Ļevam Polugajevskim ar 5½:6½. Vienīgā rezultatīvā partija mačā izrādījās otrā, kurā uzvarēja Polugajevskis, bet Mekings visās atlikušajās tā arī nespēja izlīdzināt rezultātu.

1979. gadā Mekings vēlreiz startēja starpzonu turnīrā Riodežaneiro, taču pēc diviem neizšķirtiem izstājās no turnīra. Iemesls bija samērā reti sastopama slimība - miastēnija (myasthenia gravis). Smagās slimības dēļ Mekings 12 gadus nespēlēja šaha turnīros. 1990. gados viņš atsāka savas šahista gaitas, tomēr savu iepriekšējo spēles līmeni nespēja sasniegt. Mekings ir četras reizes pārstāvējis Brazīlijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (1968, 1974, 2002, 2004).

## Atsauces

## Ārējās saites
Dona (Saksija)

**Dona** () ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Saksijas Šveices - Austrumu Rūdu kalnu apriņķī.

## Vēsture
Viena no Saksijas vecākajam pilsētām. Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos 960. gadā. Burgrāfistes centrs, līdz 1460. gadā, tas tika pārcelts uz Zonnenšteinas pilī Pirnā. Napoleona karu laikā (1813. gadā) Donas pilsētu izpostīja franču un krievu karaspēks. Pamatskola un vidusskola tika atvērtas 1891. gadā. 1969. gadā tā tika nosaukta Marijas Kirī vārdā.

## Atsauces

## Ārējās saites