NATO

[thumb|260px|Stāvoklis pēc [Krievijas uzbrukums Ukrainai (kopš 2022. gada)|Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā: NATO dalībvalstis (tumši zilā krāsā), valstis, ar kurām notiek iestāšanās sarunas (gaišāk zilā), valstis, kuras solīts uzaicināt sākt sarunas (zaļā) un valstis, kuras nav plānots uzaicināt piedalīties NATO (sarkanā)]]
thumb|260px|NATO samita dalībnieki Vašingtonā 2024. gada 9. jūlijā
**Ziemeļatlantijas Līguma organizācija** (latviski biežāk lietots tās angliskā nosaukuma akronīms **NATO**, ; oficiāli arī **OTAN**, ) ir militāra savienība, kas apvieno 32 valstis (30 Eiropas un divas Ziemeļamerikas valstis) ar mērķi "saglabāt un attīstīt savas aizsardzības spējas gan individuāli, gan kopējiem spēkiem, nodrošinot kopīgas aizsardzības plānošanas pamatu".

NATO dibināja pēc Otrā pasaules kara, , kā pretsparu PSRS. Organizāciju izveidoja 10 Eiropas valstis, ASV un Kanāda, lai aukstā kara apstākļos aizsargātu Eiropu no komunistiskajām valstīm, bet mūsdienās NATO ir iesaistījusies visas pasaules drošības sistēmās. Organizācija ir bāzēta Briselē, kur atrodas NATO mītne. NATO nav savas armijas, bet ir kopīgs štābs, kas plāno dalībvalstu aizsardzības politiku. Latvija pievienojās NATO . Ziemeļatlantijas līguma galveno jēgu izsaka tā 5. panta pirmais teikums:
 
"Puses vienojas, ka bruņotu uzbrukumu vienai vai vairākām no tām Eiropā vai Ziemeļamerikā uzskatīs par uzbrukumu visām dalībvalstīm, un tādēļ tās apņemas, ka šāda uzbrukuma gadījumā katra no tām, izmantojot individuālās un kopējās pašaizsardzības tiesības, kas paredzētas Apvienoto Nāciju Organizācijas Hartas 51. pantā, sniegs palīdzību Pusei vai Pusēm, kas pakļautas uzbrukumam, individuāli un kopā ar citām Pusēm, veicot pasākumus, kurus tās uzskata par nepieciešamiem, ieskaitot bruņota spēka pielietošanu, lai atjaunotu un saglabātu Ziemeļatlantijas reģiona drošību."

## Struktūra

* *Alianses transformācijas pavēlniecība* (ACT) ar speciālo štābu ASV Norfolkā.

### Samiti

## NATO dalībvalstis
thumb|260px|Eiropas valstu pievienošanās NATO (1949—2024)
### Dibinātājvalstis ([[1949]])

### Vēlāk pievienojušās dalībvalstis

## Kandidātvalstis
### Ar dalības rīcības plānu
*  Bosnija un Hercegovinas Dalības rīcības plānu (MAP) aktivizēja 2018. gadā, bet sarunas kavē Bosnijas-Hercegovinas sastāvā esošās Serbu Republikas valdība.

### Paudušas vēlmi dalībai
*  Ukrainas dalību sāka apspriest 2008. gada NATO samitā, tomēr pārtrauca 2010. gadā pēc Janukoviča ievēlēšanas par Ukrainas prezidentu. Pēc Eiromaidana uzņemšanas sarunu atsākšanu kavēja Krievijas—Ukrainas karš. 2019. gada februārī Ukrainas Augstākā Rada nobalsoja par izmaiņām valsts konstitūcijas ievaddaļā, nosakot tās Eiropas un Eiroatlantiskā kursa nenovēršamību, bet konstitūcijas pamattekstā Augstākās Radas pilnvaras noteikt valsts iekšpolitikas un ārpolitikas principus, realizēt valsts stratēģisko kursu uz Ukrainas pilnvērtīgas dalības iegūšanu Eiropas Savienībā un NATO. 2022. gada 30. septembrī Ukraina iesniedza pieteikumu uzņemšanai NATO.
*  Gruzijas dalību arī sāka apspriest 2008. gada NATO samitā, tomēr sarunas pārtrauca pēc Krievijas—Gruzijas kara. 2014. gadā premjerministrs Iraklijs Garibašvili no jauna paziņoja, ka viņa valsts cer saņemt Dalības rīcības plānu. Uzņemšanas sākšanu kavē neatrisinātais Abhāzijas un Dienvidosetijas jautājums.
*  Kosovas valdība paudusi vēlēšanos sākt sarunas par dalību NATO, tomēr tās neatkarību no Serbijas nav atzinušas visas NATO dalībvalstis.
*  paudusi vēlēšanos sākt sarunas par dalību NATO, tomēr tās būs atkarīgs no progresa Kipras atkalapvienošanās jautājumā, kā arī no Kipras Republikas un Turcijas spējas uzlabot divpusējās attiecības.

## Partnerības valstis
"Partnerattiecības mieram" (*Partnership for Peace*) dalībnieces ir Armēnija, Austrija, Azerbaidžāna, Bosnija un Hercegovina, Gruzija, Īrija, Kazahstāna, Kirgizstāna, Malta, Moldova, Serbija, Šveice, Tadžikistāna, Turkmenistāna, Uzbekistāna un Ukraina.

Bijušās partnerības dalībvalstis — Baltkrievija un Krievija.

Vidusjūras dialoga (*Mediterranean Dialogue*) partneres ir Alžīrija, Ēģipte, Izraēla, Jordānija, Maroka, Mauritānija un Tunisija.

## NATO ģenerālsekretāri
NATO ģenerālsekretārs ir NATO galvenā amatpersona, kurš ir atbildīgs par alianses vispārējo koordināciju un ir arī Ziemeļatlantijas padomes vadītājs.
* Hestingss Ismejs (*Hastings Ismay*, 1952–1957) 
* Pols-Anrī Spāks (*Paul-Henri Spaak*, 1957–1961) 
* Dirks Stikers (*Dirk Stikker*, 1961–1964) 
* Manlio Brozio (*Manlio Brosio*, 1964–1971) 
* Jozefs Lunss (*Joseph Luns*, 1971–1984) 
* Pīters Keringtons (*Peter Carington*, 1984–1988) 
* Manfreds Vērners (*Manfred Wörner*, 1988–1994) 
* Serdžo Balancino (*Sergio Balanzino*, 1994)  (pienākumu izpildītājs)
* Villijs Klass (*Willy Claes*, 1994–1995) 
* Serdžo Balancino (*Sergio Balanzino*, 1995)  (pienākumu izpildītājs)
* Havjers Solana (*Javier Solana*, 1995–1999) 
* Džordžs Robertsons (*George Robertson*, 1999–2003) 
* Alesandro Minuto-Rico (*Alessandro Minuto-Rizzo*, 2003–2004)  (pienākumu izpildītājs)
* Jāps de Hops Shefers (*Jaap de Hoop Scheffer*, 2004–2009) 
* Anderss Fogs Rasmusens (*Anders Fogh Rasmussen*, 2009–2014) 
* Jenss Stoltenbergs (*Jens Stoltenberg*, 2014–2024) 
* Marks Rite (*Mark Rutte*, 2024–) 

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa ///
* NATO rokasgrāmata latviski