Baruni (Pļusu ciema padome)

**Baruni** (, ) ir ciems Baltkrievijas Vitebskas apgabala Braslavas rajona Pļusu ciema padomē, kas izvietojies starp Belajes, Kamenkas un Zabornes ezeru, 4 km uz austrumiem no Latvijas robežas, 11 km no ciema padomes centra Pļusiem un 15 km no rajona centra Braslavas.

## Vēsture

### Viduslaiki
Saskaņā ar Livonijas un Lietuvas lielkņazistes pēdējo, 1545. gada, robežlīgumu, teritorija, kurā atrodas mūsdienu Baruni, ietilpa Livonijas ordeņvalsts Daugavpils komturejā. Līdz ar Viļņas ūnijas noslēgšanu 1561. gadā arī šī teritorija *de jure* nonāca Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā.

Livonijas karš veicināja vardarbību lielkņazistes pierobežā, kā rezultātā Lietuvas muižniecība patvaļīgi pārbīdīja robežu un piesavinājās daļu Aizlauces draudzes novada zemju. Vairākkārt plānotā robežu pārskatīšanas komisija karadarbības un citu ārēju apstākļu dēļ nekad tā arī nesanāca. Hercogistes dienvidu robeža uz austrumiem no Kurcuma palika nepārskatīta līdz pat Trešajai Polijas dalīšanai 1795. gadā, kad faktiski pastāvošā Kurzemes hercogistes robeža kļuva par oficiālo Kurzemes guberņas robežu Krievijas Impērijas sastāvā, un secīgi kļuva par pamatu mūsdienu Latvijas valsts robežu izveidē.

Pēc 1566. gada teritorija faktiski nonāca Polijas—Lietuvas Viļņas vaivadijas Braslavas apriņķa pārvaldībā.

### Jaunie laiki
Līdz ar Trešo Polijas dalīšanu 1795. gadā Baruni nonāca Krievijas Impērijas Viļņas guberņas Braslavas apriņķī, bet 1843. gadā apriņķa centru pārcēla uz Novoaleksandrovsku, un apriņķi pievienoja Kauņas guberņai.

### 20. gadsimts
Pirmā pasaules kara laikā, no 1915. gada beigām līdz 1918. gada februārim frontes līnija atradās ciema tiešā tuvumā. 1918. gada februārī Barunus ieņēma Vācijas Impērijas karaspēks. Pēc Brestļitovskas miera līguma parakstīšanas Vācijas okupētajās teritorijās  pasludināja Baltkrievijas Tautas Republiku, kas par savu teritoriju uzskatīja zemes līdz Daugavpilij, ieskaitot, un secīgi arī Barunus. Savukārt pēc Vācijas kapitulācijas teritoriju 1918. gada decembrī atguva Padomju Krievija, kas  pasludināja tās sastāvā ietilpstošas Baltkrievijas Sociālistiskās Padomju Republikas izveidi, taču jau  tā apvienojās ar Lietuvas Padomju Republiku, izveidojot Lietuvas—Baltkrievijas PSR.

Poļu—padomju kara laikā 1919. gada augusta beigās teritoriju ieņēma Polijas armija. Kad  sākās Sarkanās armijas uzbrukums, Polijas armijas apakšgrupa *Dzwina* 5. jūlijā atkāpās. Okupētajās teritorijās  no jauna izveidoja Baltkrievijas SPR. Pēc Rīgas miera līguma parakstīšanas  Baruni galīgi nonāca Polijas Republikas sastāvā, kur tie ietilpa Navahrudakas vaivadijas, bet no 1926. gada Viļņas vaivadijas Braslavas apriņķa Slabodkas gminā. 1921. gadā Barunos 39 sētās dzīvoja 181 iedzīvotājs, no kuriem 92 bija Romas katoļi, 74 vecticīgie un 15 pareizticīgie. Pēc etniskā sastāva 95 no tiem poļi un 86 — baltkrievi. 1931. gadā 27 sētās dzīvoja 139 iedzīvotāji. Ticīgie bija piederīgi Pļusu Romas katoļu draudzei. Pastāvēja mežsarga postenis, kur mita 4 iedzīvotāji.

Otrā pasaules kara Polijas kampaņas gaitā 1939. gada septembrī Baruni nonāca Padomju Savienības Baltkrievijas PSR sastāvā.  to iekļāva jaunizveidotajā Viļejkas apgabala Braslavas rajona Pļusu ciema padomē. No 1941. gada jūnija līdz 1944. gadam Baruni atradās Trešā reiha okupācijā un ietilpa Ostlandes Glubokojes apriņķī, kad to atkal okupēja padomju armija un iekļāva Baltkrievijas PSR sastāvā.

 Padomju Savienības ieceltā Polijas marionešu valdība ratificēja līgumu par Polijas un Padomju Savienības republiku robežu grozīšanu, ar ko Polija atteicās no savām teritorijām uz austrumiem no Kerzona līnijas, tai skaitā Baruniem.

Kopš 1991. gada Baruni ir daļa no neatkarīgās Baltkrievijas.

## Iedzīvotāji

## Atsauces