open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Earfquake

***Earfquake*** ir amerikāņu producenta un repera *[[Tyler, The Creator]]* dziesma. Tā ir otrā dziesma no viņa piektā studijas albuma *[[IGOR]]* (2019). Tajā piedalās amerikāņu reperis *[[Playboi Carti]]*, kā arī Čārlija Vilsona un Džesijas Vilsones fona vokāls. Tas tika izdots kā albuma vadošais singls ritmiskajam mūsdienu radio 2019. gada 4. jūnijā. Tās oficiālais remikss no *Channel Tres* tika izdots 2019. gada 4. oktobrī. "Earfquake" ir *[[Tyler, The Creator]]* visaugstāko vietu sasniegusī dziesma ASV topā, ierindojoties *[[Billboard Tops|Billboard Hot 100]]* topa 13. vietā. Tā ierindota arī 14. vietā *Billboard* 2019. gada 100 labāko dziesmu sarakstā.
Mentes

**Mentes** (agrāk arī *Riteņmuiža*) ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P434, Tirzas upes krastā.

## Atsauces
Igors Zemļanskihs

**Igors Zemļanskihs** (; dzimis ) ir ukraiņu gleznotājs—animālists, ilustrators un ornitologs.

## Biogrāfija
Dzimis  Luganskas apgabala Oleksandrivskas pilsētā. 1980. gadā pārcēlās uz Voronkovas ciemu, Kijivas apgabala Borispiļas rajonu, uz viņa vectēva dzimto vietu. Tieši vectēvs veicināja topošā mākslinieka mīlestību pret dabu, veda viņu pastaigās pa mežiem un pļavām. Bērnībā sapņoja kļūt par pilotu. Publicēja savus pirmos rakstus par ornitoloģijas tēmām mācoties vidusskolā. No jaunības sāka zīmēt putnus.

No 1992. līdz 1993. gadam dienēja Ukrainas Bruņoto spēku inženieru vienībā. 1990. gadu beigās strādāja Ukrainas Nacionālās Zinātņu akadēmijas Zooloģijas institūtā un piedalījās ekspedīcijās pa Ukrainu kā vecākais laborants, kur kolēģi piedāvāja viņam veidot ilustrācijas dažādām publikācijām. Pirmo plakātu ar ķīvītes zīmējumu Ukrainas putnu aizsardzības biedrība izdeva 1996. gadā. Tālāk sāka sadarboties ar Dabas muzeju, Kijivas zoodārzu, Dabas namu, botāniskajiem dārziem un citām attiecīgās tēmas organizācijam. Laika gaitā, lielā pasūtījumu skaita dēļ, izvēlējās mākslinieka un ilustratora darbu, nepārtraucot ciešās attiecības ar zinātniekiem.

Savas mājās rūpējas par nelaimē nonākušiem putniem: pārsvarā par slimiem un ievainotiem.

Borispoles apgabala goda pilsonis.

## Daiļrade
Zemļanskihs ir daudzu darbu autors par Ukrainas un pasaules putnu faunas tēmu. Viņš darbojas temperā, akrilā, akvarelī, eļļā.

Piedalījies šādu publikāciju ilustrācijā:
* "Червона книга України" ("Ukrainas Sarkanā grāmata") (2009)
* Заповідні куточки Кіровоградської землі" ("Aizsargājamie Kirovogradas zemes stūri"). Andrienko T.L. (1999) ISBN 966-7572-01-3
* "Птахи фауни України" ("Ukrainas faunas putni: lauka ceļvedis"). G. Fesenko, A. Bokotejs. 2002. gads ISBN 966-7710-22-Х
* "Птахи садів та парків Києва" ("Kijivas dārzu un parku putni"). G. V. Fesenko (2010) ISBN 978-966-2311-29-7

Pilnībā ilustrēja grāmatu sēriju, kas tika publicēta projekta "Spalvu draugi" ietvaros:
* "Знайомі незнайомці" ("Pazīstami svešinieki"). A.Pļīga. 2013 (2018) ISBN 978-966-97380-9-7
* "Вартові ночі" ("Stundu naktis"). E.Jacjuks. 2015. gads ISBN 978-966-97380-2-8
* "Володарі неба" ("Debesu kungi"). S.Viters. 2016. gads ISBN 978-966-97380-9-7
* "Крила над водою"("Spārni virs ūdens"). M. Baniks. 2021. gads ISBN 978-617-7565-73-3

Grāmatas "Наші птахи" ("Mūsu putni") ISBN 966-7058-58-1 (2004) — autors un ilustrators.

Daudzu plakātu autors par ornitoloģijas tēmām Ukrainā un kaimiņvalstīs.

## Saite
* 

## Atsauces
Parastā bekmanija

**Parastā bekmanija** () ir augu suga graudzāļu dzimtā, kura savvaļā ir sastopama Eiropas dienvidaustrumu un austrumu daļā, kā arī Rietumāzijā. Suga ir arī ievazāta Latvijā, kur tā ir sastopama ļoti reti.

Augu grupas aug gar dzelzceļiem un mitrās krastmalās, taču augtenē ilgstoši nesaglabājas. Latvijas kaimiņvalstīs bekmaniju mitrās augtenēs dažviet audzē lopbarībai.

## Apraksts
Parastā bekmanija ir daudzgadīgs, 40—100 cm garš lakstaugs, kurš veido irdenu velēnu. Auga stiebrs ir stāvs vai lokveidīgi stāvs, kails, pie pamata vairāk vai mazāk paresnināts, sīpolveida. Lapas ir plakanas, raupjas, 0,2—1 cm platas, izvietotas visā stublāja garumā. Maksts ir kaila un mēlīte ir smaila. Bieži augšējā lapas maksts daļēji skauj saliktās vārpas pamatu. Saliktā vārpa ir 10—25 cm gara, to veido daudzas sēdošas (apakšdaļā var būt īskātainas) un plakanas vārpas, kas parasti visai blīvi piespiestas pie ziedkopas ass; tikai apakšējās otrās pakāpes vārpas no ass dažreiz mazliet atstāv. Vārpiņa ir ar 2 ziediem, tā ir ieapaļa, uzpūsta. Vārpiņas plēksnes ir strupas. Ārējās zieda plēksnes vidējā dzīsla galā pāriet ļoti īsā smailītē vai smailītes nav. Akota nav. Grauds ir aptuveni 0,2 cm garš. Zied jūnija beigās un jūlijā.

## Atsauces
Progress MS-21

***Progress MS-21*** (***Прогресс МС-21***; SKS apzīmējums ***ISS-82P***) bija Krievijas automātisks *[[Progress-MS]]* sērijas kravas kosmosa kuģis, kas Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) nogādāja kravu. Tas orbītā tika palaists 2022. gada 26. oktobrī. *Progress MS-21* darbību beidza 2023. gada 19. februārī.

## Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2520 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (), saspiestas gāzes (slāpeklis) (), ūdens (). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) bija iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

## Lidojuma gaita
*Progress MS-21* tika palaists  00:20:09 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Sojuz-2.1a]]* no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar SKS automātiskā režīmā notika 28. oktobrī 02:49:03 *UTC* pie *[[Poisk (SKS)|Poisk]]* moduļa.

2023. gada 11. februārī tika pamanīts spiediena zudums *Progress MS-21* dzesēšanas sistēmā. Līdzīgs gadījums notika 2022. gada decembrī kosmosa kuģim *[[Sojuz MS-22]]*. *Progress MS-21* bija paredzēts atvienoties no stacijas 18. februārī. Lai apskatītu dzesēšanas sistēmas radiatoru, tika izmantots amerikāņu segmenta manipulators *[[Canadarm2]]*.

Kā plānots, 18. februārī 02:26 *UTC* *Progress MS-21* tika atvienots no SKS. To pagrieza par 180 grādiem, lai kosmonauti varētu nofotografēt iespējamo izplūdes vietu. Sākotnējā attēlu apskate neliecināja par ārēju bojājumu.
19. februārī 03:15 *UTC* tika iedarbināts dzinējs bremzēšanas manevram; kravas kuģis iegāja Zemes atmosfēras blīvajos slāņos un sadega. Nesadegušās daļas aptuveni 03:57 *UTC* iekrita Klusā okeāna dienvidu daļā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Progress MS-21 to re-supply the ISS Anatoly Zak
* Progress-MS 01 — 19 Gunter Dirk Krebs
Magaljanesa

**Magaljanesas un Čīles Antarktikas reģions** () ir viens no Čīles 16 reģioniem. Izvietojies valsts dienvidos. Ziemeļos robežojas ar Aisenas reģionu, bet austrumos — ar Argentīnu. Administratīvi reģions dalās četrās provincēs — Magaljanesa, Čīles Antarktika, Tjerra del Fuego un Ultima Esperansa. Reģions iekļauj arī Čīles pretenziju Antarktīdā Čīles Antarktisko teritoriju, kas formāli veido atsevišķu komūnu Čīles Antarktikas provincē. Reģiona administratīvais centrs ir Puntaarenasas pilsēta. Citas lielākās pilsētas ir Puertonatalesa un Porvenira.

## Ārējās saites
Imulas iela (Rīga)

**Imulas iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņos (Mārupē). Iela sākas krustojumā ar Tēriņu ielu un beidzas strupceļā pie Mārupītes, gājējiem šeit ir iespējams savienojums ar Mārupītes gājēju un velo celiņu. Kopējais ielas garums ir 400 metri, tā klāta ar asfalta segumu, bet Mārupītei tuvākais ielas posms — ar grants segumu. Imulas ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Iela ir nosaukta Imulas — Abavas pietekas — vārdā.

Vēsturiski Imulas iela sastāvējusi no divām daļām, līdz 2022. gada jūlijā ar Rīgas domes lēmumu ielas daļu Mārupītes labajā krastā pārdēvēja par Cīravas ielu.

## Ielu savienojumi
Imulas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Tēriņu iela (T veida krustojums)
* Kalvenes iela (krustojas divreiz)

## Atsauces

## Skatīt arī
* Bieriņi
Boķi (Cesvaines pagasts)

**Boķi** ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā, 5,4 km no pagasta centra Cesvaines, 20 km no novada centra Madonas un 157 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.

## Atsauces
Ūbāni

**Ūbāni** ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P37.

Valsts nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Paukšu senkapi. Vietējās nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Šķilteru senkapi.

## Atsauces
Taureņi (Cesvaines pagasts)

**Taureņi** ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V434, Kujas upes krastā.

## Atsauces
Vecumi (Cesvaines pagasts)

**Vecumi** ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.

Valsts nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Sauliešu senkapi (Kapu kalniņš).

## Atsauces
Djego Alonso

**Djego Martins Alonso Lopess** (; dzimis  Montevideo) ir urugvajiešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Urugvajas futbola izlases spēlētājs.

## Futbolista karjera
Karjeru sāka dzimtās pilsētas Montevideo klubā *[[CA Bella Vista|Bella Vista]]*. 1997. gadā ar to uzvarēja Urugvajas otrajā divīzijā. No 1999. līdz 2000. gadam pārstāvēja Argentīnas klubu Laplatas "Gimnasia". Pēc tam pārcēlās uz Spāniju un spēlēja tādos klubos kā *[[Valencia CF|Valencia]]*, Madrides "Atletico", Santanderas "Racing", *[[Málaga CF|Málaga]]* un *[[Real Murcia|Murcia]]*. 2001.—2002. gada sezonā *Atletico* komandas sastāvā guva 22 vārtus sezonā, palīdzot tai uzvarēt Otrajā divīzijā un atgriezties *[[La Liga]]*. No 2004. līdz 2005. gadam spēlēja Meksikas klubā UNAM. 2004. gadā uzvarēja *Apertura* čempionātā.

2006. gadā atgriezās Urugvajā un pievienojās klubam *[[Club Nacional de Football|Nacional]]*. Pēc tam neilgu laiku uzspēlēja Ķīnā. No 2008. līdz 2009. gadam vēlreiz pārstāvēja Laplatas "Gimnasia", bet karjeru noslēdza Urugvajas klubā *[[Peñarol]]*. 2010. gadā tā sastāvā kļuva par Urugvajas čempionu, bet 2011. gadā spēlēja *[[Copa Libertadores]]* finālā.

Urugvajas izlasē debitēja  draudzības spēlē pret Paragvaju. Tajā pašā gadā piedalījās *[[Copa América]]*, kur komanda izcīnīja otro vietu. Alonso realizēja pēcspēles 11 metru sitienus gan ceturtdaļfinālā, gan pusfinālā. Finālspēlē, kurā Urugvaja ar 0:3 piekāpās Brazīlijai, Alonso nepiedalījās.

## Trenera karjera
2011. gadā kļuva par savas pirmās komandas *Bella Vista* galveno treneri. Vēlāk strādāja ar Paragvajas klubiem *[[Club Guaraní|Guaraní]]* un *[[Club Olimpia|Olimpia]]*, bet pa vidu neilgu laiku bija *[[Peñarol]]* galvenais treneris. 2014. gada decembrī tika apstiprināts par Meksikas kluba *[[C.F. Pachuca|Pachuca]]* galveno treneri. Alonso vadībā komanda kļuva par Meksikas līgas čempioniem, uzvarot 2016. gada *Clausura* čempionātā. 2017. gadā Alonso aizveda klubu līdz uzvarai CONCACAF Čempionu līgā. Tajā pašā gadā spēlēja arī FIFA Klubu Pasaules kausā, ieņemot 3. vietu.

2018. gada maijā kļuva par cita Meksikas kluba *[[CF Monterrey|Monterrey]]* galveno treneri. 2019. gadā arī ar šo klubu uzvarēja CONCACAF Čempionu līgā, kļūstot par pirmo treneri, kas tajā uzvarējis ar divām dažādām komandām. 2019. gada septembrī pēc nesekmīga snieguma Meksikas līgā, komandai atrodoties 12. vietā, Alonso tika atbrīvots no amata. Tā paša gada decembrī Alonso kļuva par MLS kluba Maiami "Inter" galveno treneri.

 Alonso tika iecelts par Urugvajas izlases galveno treneri, aizvietojot Oskaru Tavaresu, kurš šajā amatā bija pavadījis iepriekšējos 15 gadus. 2022. gada martā Alonso vadītā Urugvajas izlase kvalificējās 2022. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Pēc Pasaules kausa, kurā komanda nespēja izkļūt no grupas, izteica vēlmi amatu atstāt. Urugvajas izlasi vadīja līdz 2023. gada februārim.

 Alonso tika apstiprināts par *[[La Liga]]* kluba *[[Sevilla FC|Sevilla]]* galveno treneri.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bekmanijas

**Bekmanijas** () ir neliela ģints graudzāļu dzimtā, kurā ietilpst tikai divas sugas — Eirāzijā sastopamā daudzgadīgā parastā bekmanija (*Beckmannia eruciformis*) un Ziemeļamerikā un Āzijā sastopamā viengadīgā *Beckmannia syzigachne*. Ģints nosaukta par godu vācu zinātniekam Johanam Bekmanim.

## Atsauces
Plūksnainā īskāje

**Plūksnainā īskāje** () ir suga graudzāļu dzimtā, kura ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā.

Augs veido dažāda lieluma grupas auglīgos sausieņu mežos, izcirtumos, kā arī krūmājos.

## Apraksts
Plūksnainā īskāje ir daudzgadīgs, 50-120 cm garš lakstaugs, kuram ir garš, ložņājošs saknenis. Augs ceru neveido, tam ir stāvs stiebrs un stingras, gaišzaļas, 1-1,5 cm platas lapas. Lapas maksts kaila. Ziedkopa ir stāva (retumis tikai galā mazliet nolīkst). Ziedkopu veido 8-15 vārpiņas, kas ir sakopotas uz īsa kātiņa 2 rindās 8-15 cm garā vārpveida ziedkopā. No ziedkopas ass vārpiņas atstāv horizontāli (ziedēšanas sākumā slīpi augšup). Gan vārpiņas, gan zieda plēksnes ir nevienāda garuma. Auglis ir sīks, plakans, plēksnēs ieslēgts grauds. Zied jūnijā, jūlijā.

## Atsauces


## Ārējās saites
Ādams Veide

**Ādams Veide** (, , 1667—1720) bija vācu cilmes Krievijas caristes armijas virsnieks un diplomāts, Pētera I līdzgaitnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1667. gadā Maskavas Vācu sētā (slobodā) virsnieka ģimenē. Dienēja Preobraženskas pulkā, pēc tam, kad 1689. gada 27. augustā Pēteris I veica galma apvērsumu un kļuva par Krievijas valdnieku, viņš kļuva par vienu no cara tuvākajiem līdzgaitniekiem.
Krievu—turku kara (1686—1700) laikā Veide piedalījās abās Azovas kampaņās (1695—1696). 1697. gadā viņš devās uz Rīgu, Liepāju, Kēnigsbergu un tālāk uz Holandi, Angliju un Austriju, lai sagatavotu Krievijas Lielās sūtniecības ierašanos. 1698. gada augustā ieradās Ravas-Ruskas pilsētiņā Ukrainā, kur Pēteris I un Saksijas kūrfirsts Augusts II pārrunāja turpmākās sadarbības plānus par Baltijas jūras austrumu krasta zemju atņemšanu Zviedrijai un savstarpēju sadalīšanu.

Pēc Franča Leforta nāves 1699. gada martā viņu paaugstināja brigādes ģenerāļa pakāpē un pēc Lielā Ziemeļu kara sākuma 1700. gadā ģenerālis Veide pārņēma Leforta pulka vadību un kopā ar dragūnu pulku un astoņiem kājnieku pulkiem izveidoja divīziju. Vadot savu divīziju Narvas kaujā, viņš krita zviedru gūstā un bija Stokholmā līdz 1710. gadam, kad viņu iemainīja pret krievu gūstā kritušo Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru Nilsu Strembergu.
1711. gadā viņš komandēja divīziju Prutas kampaņā, komandēja Krievijas flotiles avangardu Hanko pussalas kaujā (*Sjöslaget vid Hangö udd, Гангу́тское сраже́ние*) 1714. gada 27. jūlijā.

Miris Maskavā 1720. gada 7. jūlijā, cars Pēteris piedalījās viņa bērēs.

## Atsauces
Sašīna Litlfetere

**Marija Luīze Krusa** (; dzimusi , mirusi ), labāk zināma kā **Sašīna Litlfetere** () bija amerikāņu aktrise, modele un aktīviste, Amerikas pamatiedzīvotāju tiesību aizstāve.

Litlfetere pārstāvēja Marlonu Brando 45. Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijā 1973. gadā, kur viņa Brando vārdā atteicās no balvas kategorijā "Labākais aktieris", ko viņš ieguva par tēlojumu filmā "Krusttēvs". Brando boikotēja ceremoniju, protestējot pret to kā Holivuda ataino Amerikas pamatiedzīvotājus un lai pievērstu uzmanību *[[Wounded Knee]]* notikumiem. Viņas runas laikā publikas reakcija uz Brando boikotēšanu dalījās starp izsvilpšanu un aplausiem.

Pēc ASV Kinoakadēmijas balvas runas Litlfetere strādāja hospisa aprūpē. Viņa turpināja aktīvi darboties Amerikas pamatiedzīvotāju jautājumiem, tostarp veselības aprūpi un bezdarbu, un veidoja filmas par tiem. 2022. gada jūnijā Kino mākslas un zinātnes akadēmija nosūtīja Litlfeterei atvainošanās paziņojumu, ko pilnībā nolasīja 17. septembrī pasākumā *An Evening with Sacheen Littlefeather*.

Litlfetere apgalvoja, ka viņas tēvam ir apaču un jaku priekšteči, bet māte ir eiropiešu izcelsmes. Neilgi pēc Litlfeteres nāves navahi rakstniece un aktīviste Žaklīna Kīlere intervēja abas Litlfeteres māsas, kuras pastāstīja, ka viņu ģimene nav Amerikas pirmiedzīvotāji un Litlfetere safabricējusi viņas senču vēsturi. Tāpat viņas teica, ka viņu tēvs, kas dzimis Oksnardā, Kalifornijā, ir Meksikas spāņu izcelsmes un viņam nav nekāda saistība ar pirmiedzīvotāju ciltīm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Raiens Lindgrēns

thumb
**Raiens Lindgrēns** (; dzimis 1998. gada 11. februārī) ir amerikāņu hokejists, aizsargs. Kopš 2025. gada spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Sietlas "Kraken".

## Ārējās saites
Aquaphor

***Aquaphor International OÜ*** ir Igaunijas *POU (point-of-use)* un *POE (point-of-entry)* ūdens filtrēšanas sistēmu ražotājs.

Komerciālie filtri tiek plaši izmantoti rūpniecībā, lauksaimniecībā un medicīnā. Pētniecības un attīstības, ražošanas un mārketinga iekārtas atrodas Eiropā, Izraēlā, Ķīnā un ASV.

*Aquaphor International OÜ* tika dibināts 2006. gadā kā uzņēmums, kura mērķis ir risināt dzeramā ūdens problēmas jaunattīstības valstīs. Pilnībā aprīkotas ražotnes kopumā ir 53 000 m2, no kurām 51 000 m2 darbojas Igaunijā un 2000 m2 Izraēlā.

## Produkti
Produktu klāsts ietver filtru krūzes, jaucējkrānu filtrus, zem izlietnes filtrēšanas sistēmas, priekšfiltrus, visas mājas attīrītājus, ūdens mīkstinātājus, RO (reversās osmozes) sistēmas un UF (ultrafiltrācijas) sistēmas dzīvojamai un komerciālai lietošanai.

## Atsauces

## Ārējās saites
* AQUAPHOR opens new factory" Warsaw business journal, 19. jūlijā 2022
* The 8 best water filter jugs tried and tested" BBC goodfood, 15. februāris 2022
Njuvles reģions

**Njuvles reģions** () ir viens no Čīles 16 reģioniem. Izvietojies valsts vidusdaļā Klusā okeāna krastā, ziemeļos robežojas ar Maules reģionu, dienvidos — ar Biobio reģionu, bet austrumos — ar Argentīnu. Administratīvi reģions dalās trijās provincēs — Digiljina, Itata un Punilja. Reģiona administratīvais centrs ir Čiljanas pilsēta. Citas lielākās pilsētas ir Sankarlosa, Koiveko un Bulnesa. Reģions dibināts 2017. gadā, nodalot to no Biobio reģiona. Nosaukums cēlies no Itatas pietekas Njuvles upes, kuras baseinā tas izvietojies.

## Ārējās saites
Longforda

**Longforda** (, ) ir pilsēta Longfordas grāfistē, Lensteras provincē, Īrijā. Longfordā atrodas Longfordas grāfistes pārvaldes centrs.  pilsētā dzīvoja 10 008 iedzīvotāji.

## Ārējās saites
 

*
Maules reģions

**Maules reģions** () ir viens no Čīles 16 reģioniem. Izvietojies valsts vidusdaļā Klusā okeāna krastā, ziemeļos robežojas ar O'Higinsa reģionu, dienvidos — ar Njuvles reģionu, bet austrumos — ar Argentīnu. Administratīvi reģions dalās četrās provincēs — Kuriko, Talka, Linaresa un Kaukenesa. Reģiona administratīvais centrs ir Talkas pilsēta. Citas lielākās pilsētas ir Kuriko, Linaresa un Konstitusjona. Nosaukums cēlies no Maules upes, kuras baseinā reģions izvietojies.

## Ārējās saites
Serhijs Hlaņs

**Serhijs Hlaņs** (ukraiņu: *Сергій Володимирович Хлань*, dzimis 1972. gada 29. jūnijā Sņihurivkā, Mikolajivas apgabalā Ukrainā) ir ukraiņu politiķis, Hersonas apgabala radas deputāts, apgabala gubernatora padomnieks un bijušais Augstākās Radas deputāts. Petro Porošenko partijas "Eiropas Solidaritāte" (*Європейська солідарність*) biedrs.

## Karjera
No 1993. līdz 2004. gadam viņš strādāja par matemātikas skolotāju Mikolajivas 57. vidusskolā. Kopš 2000. gada viņš sāka nodarboties ar uzņēmējdarbību, nodibināja vairākus lauksaimniecības uzņēmumus, kurus 2010. gadā apvienoja agroindustriālajā kompleksā "ZlatoDar" ar centru Kahovkā, Hersonas apgabalā.

## Darbība politikā
Augstākajā Radā viņš bija Agrārās politikas un zemes attiecību komitejas loceklis, galveno uzmanību pievērš meliorācijas sistēmu attīstībai. Ar pirmo likumprojektu izdevās aizliegt Kahovskas galvenā kanāla privatizāciju.

2015. gadā Kahovkā jaunievēlētās pilsētas domes sēdē Ukrainas tautas deputāts no Petro Porošenko bloka Serhijs Hlaņs ar desas luņķi meta partijas "Opozīcijas bloks" (*Опозиційний блок*) pilsētas domes deputātam Pavlo Fiļipčukam.

Viņš aģitēja pret prezidenta vēlēšanu uzvarētāju Volodimiru Zelenski, solot viņam impīčmentu.

Uzturoties Augstākajā Radā, viņa bagātība pieauga 300 reizes, ko Serhijs Hlaņs skaidroja ar papīra un elektroniskās deklarācijas atšķirību.

## Izglītība
1994. gadā absolvējis Mikolajivas Pedagoģisko institūtu kā matemātikas un fizikas skolotāju, 2012. gadā — Admirāļa Makarova Nacionālo Kuģubūves universitāti ar specialitāti organizāciju vadībā.

## Privātā dzīve
Šķīries, audzina piecus bērnus.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālais Facebook konts
* Oficiālais YouTube konts
Nikolajs Aleksejevs

**Nikolajs Aleksejevs** (; dzimis , miris ) bija Latvijas krievu valsts un sabiedriskais darbinieks. Rūpnīcas VEF direktors no 1958. līdz 1962. gadam.

## Biogrāfija
Dzimis vecticībnieku ģimenē. Tēvs strādāja dzelzceļā par svērāju, māte kartona fabrikā.

1929. gadā absolvēja Rīgas krievu ģimnāzijas reālnodaļu un iestājās Latvijas Universitātes Mehānikas fakultātē. Pēc LU absolvēšanas strādāja lauksaimniecības mašīnu pētnieciskā stacijā un VEF galvenā mehāniķa nodaļā.

Otrā pasaules kara laikā kopā ar rūpnīcu devās evakuācijā uz Padomju Savienības aizmuguri. Brīvprātīgi iestājās 201. latviešu strēlnieku divīzijā. Piedalījās kaujās par Maskavu un pie Staraja Rusas. 1944. gadā guva ievainojumu, vēlāk piedalījās kaujās pie Rīgas un Kurzemes katlā. Kara beigas sagaidīja Berlīnē un tika apbalvots ar medaļu "Par drošsirdību" (*За отвагу*).

Pēc demobilizācijas atgriezās Rīgā, kur strādāja VEF rūpnīcā par galvenā mehāniķa vietnieku. Vēlāk kļuva par galvenā inženiera vietnieku un par rūpnīcas direktora Georgija Gailes vietnieku. No 1955. līdz 1958. gadam bija A. Popova vārdā nosauktās Rīgas Radiorūpnīcas direktors.

1958. gadā iecelts par rūpnīcas VEF direktoru. 1988. gadā laikrakstā "Vefietis" Aleksejevu raksturoja kā kompetentu, izlēmīgu un savos secinājumos pārliecinātu vadītāju, kas pamatīgi zināja ekonomikas un apgādes nianses, piebilstot, ka viņa vadības laikos tika veikti pirmie nopietnie soļi ražošanas modernizācijā un specializācijā, piemēram, tika būvēti jauni cehi, Kultūras un tehnikas pils, sabiedriskās ēdināšanas kombināta pirmā ēka.

Bija arī Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts un Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.

Miris  savā kabinetā. Apbedīts 2. Meža kapos.

## Atsauces
Valdes muiža

**Valdes muiža** (agrāk **Valdas muiža**, **Kulieši**) ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.

## Atsauces
Jokums

**Jokums** ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā, 8 km no pagasta centra Cesvaines, 23 km no novada centra Madonas un 153 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P38, Apiņupītes upes krastā.

## Atsauces
Orests

thumb|210x210px|Orests
**Orests** () ir sengrieķu mitoloģijas tēls no Pelopidas ģimenes, Agamemnona un Klitemnestras dēls, Elektras un Ifigēnijas brālis. Oresta ģimene tika nolādēta. Kad viņš bija bērns, viņa mātes mīļākais Egists nogalināja viņa tēvu; Orests spēja aizbēgt un ieguva izglītību ārzemēs. Pieaugušā vecumā viņš atgriezās Mikēnās un pēc Apollona pavēles nogalināja savu māti un Egistu, lai atriebtu tēvu.

Pēc tam Orestu par viņa mātes slepkavību vajāja erīnijas, taču viņš panāca attaisnošanu Atēnu areopaga priekšā, tika attīrīts un kļuva par Mikēnu karali. Saskaņā ar vienu mīta versiju, pirms pievienošanās Orests devās uz Tauridu, no kurienes viņš atgriezās kopā ar savu māsu Ifigēniju, kas iepriekš tika uzskatīta par mirušu, un Artemīdas statuju. Strīdā par Hermioni Orests nogalināja Neoptolemu. Vēlāk viņš savā valdījumā apvienoja Argosu, Spartu un daļu Arkādijas, un viņa pēcnācēji kļuva par eoliešu un ahajiešu vadītājiem.

## Ārējās saites
Vidusjūras diēta

thumb|Vidusjūras diēta
**Vidusjūras diēta** ir diēta, kuru iedvesmojuši to cilvēku ēšanas paradumi, kuri dzīvo Vidusjūras reģionā. Sākotnēji tas tika izstrādāts 1960. gados, un balstījās uz Grieķijas, Turcijas, Itālijas un Spānijas virtuvēm. Kopš desmitgadēm no tā laika, tajā ir iekļautas arī citas Vidusjūras virtuves, piemēram, Balkānu, Tuvo Austrumu, Ziemeļāfrikas un Portugāles.

Šīs diētas galvenie aspekti ir proporcionāli liels neapstrādātu graudaugu, pākšaugu, olīveļļas, augļu un dārzeņu patēriņš, kā arī mērens zivju, piena produktu (galvenokārt siera un jogurta) un gaļas produktu patēriņš. Olīveļļa ir pētīta kā potenciāls veselības faktors, kas var samazināt visu cēloņu izraisīto mirstību un hronisku slimību risku.

## Uztura sastāvdaļas
thumb|Vidusjūras diētas uztura piramīda, kurā apkopoti ar šo diētu saistītie ēšanas paradumi
Dažādās Vidusjūras reģiona valstīs un starp Vidusjūras baseina iedzīvotāju grupām pastāv Vidusjūras diētas variācijas, ko nosaka etniskās, kultūras, ekonomiskās un reliģiskās atšķirības. "Vidusjūras diēta", kā to definē dietologi, parasti ietver šādas sastāvdaļas, kas var arī nebūt raksturīgas Vidusjūras baseina valstu diētām:

* Liels olīveļļas (kā galvenā tauku avota), dārzeņu (tostarp zaļo lapu dārzeņu, sīpolu, ķiploku, tomātu un paprikas), svaigu augļu (patērē kā desertus vai uzkodas), graudaugu (galvenokārt pilngraudu), riekstu un pākšaugu patēriņš.
* Mērena zivju un citu jūras produktu, mājputnu gaļas, olu, piena produktu (galvenokārt siera un jogurta) un sarkanvīna lietošana.
* Mazs sarkanās gaļas, pārstrādātas gaļas, rafinētu ogļhidrātu un saldumu patēriņš.

Šīs proporcijas dažkārt tiek attēlotas Vidusjūras diētas piramīdā. Aptuveni šāda sastāva uzturā tauku saturs veido 25-35 % no kopējā uzņemto kaloriju daudzuma, bet piesātināto tauku daudzums ir ne vairāk kā 8 % no kaloriju daudzuma.

Atšķirībā no diētas ieteikumiem, olīveļļa lielā daļā Vidusjūras baseina valstu nav galvenais tauku produkts: piemēram Itālijas ziemeļu un centrālajā daļā ēdienu gatavošanā, cepot, parasti izmanto speķi un sviestu, bet olīveļļu izmanto tikai salātu un vārītu dārzeņu pagatavošanai; Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos tradicionālie galvenie tauki ir aitas astes tauki un kausēts sviests (*samna*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Hiperions (koks)

**Hiperions** ir Redvudas Nacionālajā parkā Ziemeļkalifornijā augoša mūžzaļā sekvoja, ko uzskata par pasaulē augstāko zināmo dzīvo koku. Koka garums (bez saknēm) ir 115,92 m un uzskata, ka tas ir aptuveni 700 līdz 800 gadus vecs.

Milzīgo koku 2006. gada 25. augustā atklāja dabaszinātnieki Kriss Atkins un Maikls Teilors. Sakarā ar apmeklētāju izraisīto apkārtnes biotopa postījumu 2022. gada jūlijā Redvudas parkā slēdza pieeju kokam.

## Atsauces

## Ārējās saites
* * National Geographic Video: "World's Tallest Tree Towers Over California"
* M.D. Vaden.com: Information about the Hyperion Coast Redwood Tree
* BBC dokumentālā filma
PubMed

***PubMed*** ir bezmaksas meklētājprogramma, kas galvenokārt piekļūst *MEDLINE* datubāzei ar atsaucēm un kopsavilkumiem par dzīvības zinātņu un biomedicīnas tēmām. Datubāzi uztur Amerikas Savienoto Valstu Nacionālā medicīnas bibliotēka *National Library of Medicine* (NLM), kas ir daļa no informācijas meklēšanas sistēmas *Entrez*.

No 1971. līdz 1997. gadam tiešsaistes piekļuve datubāzei *MEDLINE* galvenokārt bija pieejama institucionālās iestādēs, piemēram, universitāšu bibliotēkās. 1996. gada janvārī pirmo reizi *PubMed* varēja piekļūt privāti, no mājas vai biroja. 1997. gada jūnijā *PubMed* sistēma tika piedāvāta sabiedrībai bez maksas.

## Atsauces
Kivu

**Kivu** var būt:

* Kivu ezers ― ezers Āfrikā.

## Cilvēki ar šādu uzvārdu
* Kristians Kivu (*Cristian Chivu*; 1980) — rumāņu futbolists un futbola treneris.
Īskājes

**Īskājes** () ir ģints graudzāļu dzimtā, kura ir plaši izplatīta lielākajā daļā Āfrikas, Eirāzijas un Latīņamerikas.

## Sugas
Iskāju ģintī ir klasificētas šādas sugas:

* Meža īskāje (*Brachypodium sylvaticum*)
* Plūksnainā īskāje (*Brachypodium pinnatum*)
* *Brachypodium × ambrosii*
* *Brachypodium × apollinaris*
* *Brachypodium arbusculum*
* *Brachypodium bolusii* 
* *Brachypodium × cugnacii*
* *Brachypodium × diazii*
* *Brachypodium distachyon*
* *Brachypodium firmifolium*
* *Brachypodium flexum*
* *Brachypodium humbertianum*
* *Brachypodium kawakamii*
* *Brachypodium kotschyi*
* *Brachypodium madagascariense*
* *Brachypodium mexicanum*
* *Brachypodium perrieri*
* *Brachypodium phoenicoides*
* *Brachypodium pringlei*
* *Brachypodium retusum*

Daudzas sugas, kas kādreiz tika klasificētas šajā ģintī, tagad ir pārvietotas uz kādas no šīm citām ģintīm: *[[Pavārpatas|Agropyron]], Anthosachne, Arundinella, Brachyelytrum, Brachysteleum, Catapodium, Cutandia, Distichlis, [[Elymus|Elymus,]] [[Festuca]], Festucopsis, [[Lolium]], Micropyrum, [[Poa]], Ptychomitrium, Rostraria, [[Triticum]], [[Vulpia]].*

## Atsauces


## Ārējās saites
Meža īskāje

**Meža īskāje** () ir suga graudzāļu dzimtā, kura ir plaši sastopama Eirāzijā un diezgan bieži visā Latvijas teritorijā, kur dažāda lieluma grupas aug auglīgos sausieņu mežos, izcirtumos un krūmājos.

## Apraksts
Meža īskāje ir daudzgadīgs, 50—120 cm garš lakstaugs, kurš veido nelielu ceru. Tam ir īss saknenis, stāvs stiebrs, kurš galotnē ir nolīcis. Lapas ir mīkstas, tumšzaļas, 0,6—1,2 cm platas, mēlīte ieapaļa. Lapas maksts ir apmatota. Ziedkopa ir sirpjveidīga un nokarena. To veido daudzziedu vārpiņas (ar 5—8 ziediem), kas uz īsa kātiņa sakopotas 2 rindās vārpveida, 8—15 cm garā ziedkopā. Gan vārpiņas, gan zieda plēksnes ir nevienāda garuma. Ārējā zieda plēksne ir ar 1 cm garu akotu. Auglis ir sīks, plakans, plēksnēs ieslēgts grauds. Zied jūnijā, jūlijā.

## Atsauces


## Ārējās saites
Karaļa taka

thumb|250px|Karaļa taka mūsdienās
thumb|250px|Gājēju tilts pāri Gaitanesas aizai
**Karaļa taka** () ir dabas taka klinšu kanjonā Spānijas dienvidos, Andalūzijā, Malagas provincē, netālu no Ardalesas. Izveidota ***El Chorro*** kanjonā.

Populārs tūrisma objekts. Gar kanjona malu vairāku kilometru garumā izveidotā taka mūsdienās veidota no tērauda un betona, un ir nostiprināta klintī. Līdz rekonstrukcijai un atkārtotai atvēršanai 2015. gadā tā tika uzskatīta par vienu no bīstamākajiem pārgājienu maršrutiem pasaulē, kas ik pa laikam paņēma apmeklētāju dzīvības.

Oriģinālā taka tika izveidota no 1901. līdz 1905. gadam kā iespēja celtniekiem sasniegt divu hidroelektrostaciju būvniecības vietas. 1921. gadā taku izgāja Spānijas karalis Alfonso XIII, un kopš tā laika taka nosaukta par Karaļa taku.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Krievu—turku karš (1676—1681)

**Krievu-turku karš (1676—1681)** bija karš starp Osmaņu impērijas un Krievijas caristes karaspēkiem Ukrainā. 

## Vēsture
Kara iemesls bija Osmaņu impērijas mēģinājums iejaukties Krievijas—Polijas konfrontācijā un pārņemt kontroli pār labā krasta Ukrainu. 

Kara sākumā Ukrainas kazaku hetmanis Petro Dorošenko ieņēma Bohdana Hmeļnicka galvaspilsētu Čihirinu, taču cieta sakāvi un nokļuva gūstā. Nākamajā gadā Osmaņu armija Ibrahima Pašā vadībā kopā ar kazakiem (jaunā hetmaņa Jurija Hmeļnicka karaspēku) ielenca Čihirinu. Tikai 1678. gada vasarā osmaņu armijai lielvezīra Kara Mustafas Pašā vadībā izdevās ieņemt pilsētu, bet to drīzumā atkal pameta.

Karš beidzās ar Bahčisarajas miera līgumu 1681. gada 13. janvārī, kas paredzēja 20 gadu pamieru. Dņepru noteica kā demarkācijas līniju starp Krievijai un Osmaņu impērijai pakļautajiem ukraiņu kazakiem. Osmaņu impērija saglabāja Podolijas provinci, taču atzina Krievijas dominanci Dņepras Kreisā krasta Ukrainā un Zaporižjas Sečā.


Feodor III of Russia.jpg|Cars Fjodors III
Sultan Mehmed IV (2).jpg|Sultāns Mehmeds IV
Kara Mustafa Pasha.jpg|Lielvezīrs Kara Mustafa Pašā
Petro Doroshenko 19.jpg|Hetmanis Petro Dorošenko 
Yurii Khmelnytsky.png|Hetmanis Jurijs Hmeļnickis
Ivan Sirko (Repin Cossacks).png|Atamans Ivans Sirko
Ilja Jefimowitsch Repin - Reply of the Zaporozhian Cossacks - Yorck.jpg|Zaporižjas kazaki raksta atbildi sultānam Mehmedam IV (no 1880. līdz 1891. gadam gleznojis Iļja Repins


## Ārējās saites
Kvieši

thumbnail|upright=1.2|Kviešu graudi
**Kvieši** ir labība no kviešu ģints graudzāļu sugām, viena no nozīmīgākajām graudaugu kultūrām pasaulē. No kviešiem iegūst miltus, kurus izmanto maizes un dažādu konditorejas izstrādājumu cepšanā. Kviešus izmanto arī lopbarībā. Pārtikas graudus galvenokārt iegūst no mīksto kviešu (*Triticum aestivum*) sugas, bet arī no citām sugām iegūst kviešu graudus, kurus lieto pārtikā, piemēram, no cietajiem kviešiem (*Triticum durum*) iegūst graudus, kurus pēc tam izmanto makaronu miltu malšanā vai mannas gatavošanā.

## Kviešu veidi
Aptuveni 95% no visiem izaudzētajiem kviešu graudiem pasaulē ir iegūti no mīkstajiem kviešiem (*Triticum aestivum*). Tos samaļot, iegūst miltus, kas tiek izmantoti maizes un dažādu citu pārtikas produktu gatavošanā.

No cietajiem kviešiem (*Triticum durum*) iegūst graudus, kurus izmanto makaronu miltu iegūšanā vai mannas gatavošanā.

Kviešu graudus cilvēku vajadzībām iegūst arī no viengraudkviešiem (*Triticum monococcum*), divgraudkviešiem (*Triticum dicoccum*), Horazānas kviešiem (*Triticum turanicum*) un plēkšņu kviešiem (*Triticum spelta*).

## Kviešu audzētājvalstis

2021. gadā vislielākā kviešu audzētājvalsts bija Ķīna (136,9 miljoni tonnu). Nākamās lielākās bija Indija, Krievija, Amerikas Savienotās Valstis, Francija, Ukraina, Austrālija, Pakistāna, Kanāda un Vācija. Kvieši pasaulē veido aptuveni 60% no graudaugu eksporta. Kviešus galvenokārt importē uz Krieviju, Ķīnu, Japānu, Ēģipti, Brazīliju, Poliju, Itāliju, Indiju, Dienvidkoreju, Irāku un Maroku.

## Kviešu vēsture
Kviešu izcelsme ir meklējama "Auglīgajā pusmēnesī", Tuvajos Austrumos. Tā ir viena no vecākajām graudaugu kultūrām pasaulē. Tie Eifratas ielejā ir kultivēti 9000 gadus pirms mūsdienām. Arī Senās Ēģiptes faraoni ir apglabāti kopā ar kviešiem, kuri tika ņemti līdzi aizkapa dzīvē.

Kviešus audzēt iemācījās arī Senajā Grieķijā un Senajā Romā. Tie izplatījās arī uz Centrālāzijas zemēm un Ķīnu. Tiek lēsts, ka šajās zemēs kviešus audzē aptuveni 5000 gadus. Pēc Jaunās pasaules atklāšanas kvieši tika ievesti audzēšanai arī Ziemeļamerikā.

1990. gadā visvairāk kviešu tika izaudzēts Padomju Savienībā, bet mūsdienās, 2021. gadā, visvairāk kviešu izaudzēja Ķīnā (136,9 miljoni tonnu).

## Atsauces

## Ārējās saites
Veclaicene (aizsargājamo ainavu apvidus)

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q29168674"
}


**Aizsargājamo ainavu apvidus "Veclaicene"** atrodas Alūksnes augstienes dabas rajonos — Veclaicenes paugurainē un Vaidavas pazeminājumā, bet pēc administratīvā iedalījuma Alūksnes novada Jaunlaicenes, Veclaicenes un Ziemera pagastos, kā arī Smiltenes novada Apes pagastā un ir viena no deviņām Latvijas īpašajām teritorijām. Aizsargājamo ainavu apvidu “Veclaicene” 20 846 ha platībā nodibināja 1977. gadā Ziemeļvidzemei raksturīgo kultūrainavu un dabas vērtību saglabāšanai un aizsardzībai. Teritorijā ietilpst dabas liegumi — Avotu mežs, Dēliņkalns, Korneti-Peļļi, aizsargājams dabas piemineklis Grūbes dolomīta atsegums un aizsargājama aleja — Ziemeru ozolu aleja.

## Ainava
Veclaicenes ainavu veido pauguri ar ievērojamu relatīvo augstumu, Kornetu-Peļļu subglaciālā iegultne, Vaidavas upes plašais pazeminājums un starppauguru ieplakas. Kultūrainavas būtiska sastāvdaļa ir teritorijā esoši 47 valsts aizsargāti kultūras pieminekļi, tajā skaitā — Opekalna luterāņu baznīca, Veclaicenes pareizticīgo baznīca, Jaunlaicenes un Ziemeru muižu apbūves.
Starp Veclaicenes ainavas skatu punktiem par visaptverošākajiem uzskata Kornetu skatu torni Dzērves kalnā, Drusku kalnu, skatu torni Dēliņkalnā, Saules kalnu, Opekalna baznīcas torni. Teritorijā daudz ainavisku ceļu, kuru klasifikācijai atbilst arī ainaviskie maršruti.

## Aizsargājamās teritorijas izmantošanas veidi
3971 ha no teritorijas tiek izmantoti lauksaimniecībā. Teritorijā esošajās upēs — Vaidavā un Pērļupītē, kā arī ezeros tiek veikta zveja un makšķerēšana. Lielāko daļu no aizsargājamās teritorijas aizņem meži, kuros tiek veiktas mežsaimniecības darbības — ciršana, meža atjaunošana un jaunaudžu kopšana. Tāpat ainavu apvidū notiek medības, kurās galvenokārt medī mežacūkas, aļņus un bebrus. Veclaicenes ainavas, dabas un kultūrvēsturiskie objekti piesaista tūristus. Teritorijā ir marķētas dabas takas un velo maršruti, pie apkārtnes ezeriem iekārtotas vairākas viesu mājas, glempingi un dabas mājas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pelēks ķermenis

**Pelēks ķermenis** ir fizikāls ķermenis, kura elektromagnētiskā starojuma absorbcijas spēja ir mazāka nekā melnam ķermenim un kurš vienādi absorbē visu viļņa garumu starojumu. Īstenībā visi ķermeņi dažādi absorbē atšķirīgu viļņa garumu starojumu (starojumu ar vienu viļņa garumu vairāk nekā starojumu ar citu viļņa garumu). Daļa ķermeņu ir uzskatāmi par pelēkiem ķermeņiem tikai redzamās gaismas spektrā.

Pelēka ķermeņa integrālo emisijas spēju R, pielāgojot Stefana—Bolcmaņa likumu absolūti melnam ķermenim, var izteikt kā

R=a\sigma T^4,

kur a ir integrālā absorbcijas spēja jeb melnuma koeficients, \sigma ir Stefana—Bolcmaņa konstante, T ir absolūtā temperatūra.

## Atsauces
Brauc ar manu auto

**"Brauc ar manu auto"** () ir 2021. gada Japānas drāmas filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Rjūsuke Hamaguti. Filmā galvenās lomas atveido Hidetoši Nišidžima, Toko Miura un Reika Kirišima. Filma ir balstīta uz Haruki Murakami 2014. gada stāstu izlases *[[Men Without Women]]* motīviem.

Filma stāsta par teātra režisoru, kurš pēc sievas nāves iestudē vairāku valodu Antona Čehova lugu "Tēvocis Vaņa".

Filmas "Brauc ar manu auto" pirmizrāde notika  Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Filma festivālā saņēma trīs balvas, tai skaitā par labāko scenāriju. Filma guva ievērojamus panākumus, daudzviet dēvēta par 2021. gada labāko filmu. 94. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijā filma nominēta četrām balvām, saņemot balvu kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma". "Brauc ar manu auto" ir pirmā Japānas filma, kas nominēta Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā filma". Hamaguti kļuva par par trešo japāni, kurš nominēts kategorijā "Labākais režisors" pēc Hiroši Tešigaharas 1965. gadā un Akiras Kurosavas 1985. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Apogi (Indrānu pagasts)

**Apogi** ir ciems Madonas novada Indrānu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Mandaugas upes krastā.

## Atsauces
O'Higinsa reģions

**Atbrīvotāja ģenerāļa Bernardo O'Higinsa reģions** () ir viens no Čīles 16 reģioniem. Izvietojies valsts vidusdaļā Klusā okeāna krastā, ziemeļos robežojas ar Valparaiso un Santjago reģioniem, dienvidos — ar Maules reģionu, bet austrumos — ar Argentīnu. Administratīvi reģions dalās trijās provincēs — Kačapoala, Kolčagva un Kardenalkaro. Reģiona administratīvais centrs ir Rankagvas pilsēta. Citas lielākās pilsētas ir Sanfernando un Rengo. Reģions nosaukts par godu vienam no Čīles valsts dibinātājiem Bernardo O'Higinsam.

## Ārējās saites
Beļģija 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Beļģija olimpiskajās spēlēs|Beļģija]]** bija pārstāvēta **[[1900. gada vasaras olimpiskās spēles|1900. vasaras olimpiskajās spēlēs]]**, kas norisinājās Francijas galvaspilsētā Parīzē no 1900. gada 14. maija līdz 28. oktobrim. Šīs bija pirmās vasaras olimpiskās spēles, kurās tā startēja.

Beļģiju šajās olimpiskajās spēlēs pārstāvēja 78 sportisti, kuri startēja 10 sporta veidos. Visvairāk sportisti, 18 sportisti, bija pārstāvēti loka šaušanā. Beļģijas futbolisti startēja kopā ar Nīderlandes un Lielbritānijas futbolistiem kā Jauktā komanda. Visos sporta veidos Beļģija bija pārstāvēta pirmo reizi.

Šajās olimpiskajās spēlēs Beļģija izcīnīja 17 olimpiskās medaļas (6 zelta, 7 sudraba un 4 bronzas medaļas), piecos olimpiskajos sporta veidos. Medaļu kopvērtējumā ierindojoties 5. vietā. Visvairāk medaļu (3 zelta, 3 sudraba 1 bronzas medaļa) tika izcīnīja loka šaušanā. Beļģija pirmās olimpiskās medaļas izcīnīja airēšanā, jāšanā, loka šaušanā, šaušanā un ūdenspolo. Futbola turnīrā, kur Beļģijas sportisti, startēja kopā ar Nīderlandes un Lielbritānijas sportistiem kā Jauktā komanda un izcīnīja bronzas medaļu. No visiem Beļģijas sportistiem visvairāk medaļu, 4 medaļas, izcīnīja loka šāvējs Hūberts Van Inniss.

## Sportisti
### Sportistu sadalījums pa sporta veidiem
*  — Pirmoreiz valsts pārstāvēta šajā sporta veidā.

## Medaļu ieguvēji
[200px|thumb|[Hūberts Van Inniss šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja 4 olimpiskās medaļas, divas zelta un divas sudraba medaļas.]]
### Medaļnieki

### Sportisti ar vairākām medaļām

### Medaļu sadalījums pa sporta veidiem

*  — Pirmā izcīnītā olimpiskās medaļa šajā sporta veidā
*  — Pirmā izcīnītā zelta medaļa šajā sporta veidā
*  — Pirmā izcīnītā sudraba medaļa šajā sporta veidā
*  — Pirmā izcīnītā bronzas medaļa šajā sporta veidā

### Beļģijas medaļnieki Jauktās komandas sastāvā

## Rezultāti
### Airēšana

### Futbols

### [[Attēls:Equestrian pictogram.svg|20px]] Jāšana

### [[Attēls:Archery pictogram.svg|20px]] Loka šaušana

### [[Attēls:Fencing pictogram.svg|20px]] Paukošana

### [[Attēls:Swimming pictogram.svg|20px]] Peldēšana

### Riteņbraukšana

### [[Attēls:Shooting pictogram.svg|20px]] Šaušana

### Ūdenspolo

### Vingrošana

## Skatīt arī
* Beļģija olimpiskajās spēlēs

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
* Beļģija 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (''Sports Reference'') 
* Beļģija 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (''Olympedia'')
Visagals

**Visagals** ir ciems Madonas novada Indrānu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P82, Aiviekstes upes krastā.

Valsts nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Visagala (Brākaļu) pilskalns. Vietējās nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: kulta vieta Baznīcas kalniņš un soda vieta Karātavu kalns.

## Atsauces
Mežsētas

**Mežsētas** ir ciems Madonas novada Indrānu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem. Ciems ir daļēji izzudis.

## Atsauces
Branti (Indrānu pagasts)

**Branti** ir ciems Madonas novada Indrānu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V842, Aiviekstes un Liedes upes krastā.

## Atsauces
Masiras aizsprosts

**Masiras aizsprosts** () ir 1979. gadā uzbūvēta HES uz Rbijas upes Marokas centrālajā daļā apmēram 70 kilometrus uz dienvidiem no Setātas. Gravitārais aizsprosts ir 82 metrus augsts un 390 metrus garš. HES jauda ir 2 x 64 MW. Ūdenskrātuves ūdens tiek izmantots apmēram 100 000 ha zemju apūdeņošanai. 

Aizsprosta ūdenskrātuve 2005. gadā iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā. Šeit uzturas ievērojams daudzums ūdensputnu, to starpā marmora krīklis. Ūdenskrātuvē ligzdo apmēram 20 pāri lielo ķīru, un tā ir vienīgā šo putnu ligzdošanas vieta Afrikā.

## Ārējās saites
*Masiras aizsprosts Ramsar Sites Information Service
Mohameda V aizsprosts

**Mohameda V aizsprosts** () ir 1967. gadā uzbūvēta HES uz Mulujas upes Marokas ziemeļrietumos apmēram 35 kilometrus uz dienvidiem no Zajo pilsētas. Arku - gravitārais aizsprosts ir 64 metrus augsts un 280 metrus garš. HES jauda ir 1 x 23 MW. Ūdenskrātuves ūdens tiek izmantots apmēram 70 000 ha zemju apūdeņošanai. 

Aizsprosta ūdenskrātuve 2005. gadā iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā. Šeit uzturas ievērojams daudzums putnu. Vasarās šeit ligzdo lauči un rudās dižpīles. Ziemā šeit uzturas apmēram 40 sugu putni, kuru kopskaits sasniedz 25 000. Ūdenskrātuvē dzīvo zivs *Carasobarbus moulouyensis*, kas sastopama tikai Marokā.

## Ārējās saites
*Mohameda V aizsprosts Ramsar Sites Information Service
Krievu—turku karš (1568—1570)

**Krievu-turku karš (1568—1570)** jeb **Astrahaņas karagājiens** bija karš starp Osmaņu impērijas un Krievijas caristes karaspēkiem. Osmaņu un Krimas apvienotā armija mēģināja ieņemt Astrahaņas hanisti un piesegt Volgas-Donas kanāla izveides darbus.

## Priekšvēsture

Krievijas cars Ivans IV 1552. gadā sagrāva Kazaņas hanisti, bet 1556. gadā nosūtīja karaspēku I. Čeremisinova (*Черемисинов*) vadībā, kas okupēja Astrahaņas hanistes teritoriju un 1558. gadā Volgas krastā sāka celt cietoksni mūsdienu Astrahaņas vietā.

## Norise

1569. gada 31. maijā Kasims Pašā ar 15 tūkstošiem janičāru devās karagājienā un pie Azakas cietokšņa apvienojās ar hana Devleta Gireja armiju, kurā ietilpa Krimas tatāri un nogaji. Apvienotajai armijai sekoja 30 tūkstoši Krimas strādnieku, lai raktu Volgas-Donas kanālu.

Redzot Volgas-Donas kanāla izveides neiespējamību, armija nolēma atgriezties, taču Astrahaņas tatāru un nogaju vēstnieki apsolīja nodrošināt kuģus Volgā un Kaspijas jūrā, ja viņi atbrīvos Astrahaņu no krievu varas.

1569. gada vasarā Osmaņu armija pārcēlās no Azakas uz Astrahaņu un pa ceļam pievienojās 40 000 vīru lielajai Krimas un Nogaju ordas karaspēkam. No ieplānotā Donas-Volgas kanāla vietas apvienotais karaspēks devās lejup pa Volgu un aplenca Astrahaņu.

Taču 26. septembrī pēc desmit dienu Astrahaņas aplenkuma apvienotā armija atkāpās no pilsētas un pāri Kabardas stepei mēģināja sasniegt Azakas cietoksni, kurā atgriezās tikai trešdaļa karavīru.

1570. gada pavasarī karojošās puses Konstantinopolē noslēdza neuzbrukšanas līgumu.


Ivan the Terrible (cropped).JPG|Cars Ivans IV
Portrait Of Sultan Selim II.jpg|Sultāns Selims II
Sokullupasa.jpg|Lielvezīrs Sokollu Mehmeds Pašā
Devlet I Giray.jpg|Hans Devlets I Girejs
Donas baseina karte 1645.jpg|Krievu-turku kara norises vieta Donas baseinā (1645)


## Ārējās saites
Kopana

**Kopana** () ir maiju pilsētas atliekas, kas atrodas mūsdienu Hondurasas rietumos, pie robežas ar Gvatemalu.

Kaut arī pilsēta atradās maiju civilizācijas areāla galējos dienvidaustrumos, no 5. līdz 9. gadsimtam tā bija maiju ietekmīgās valsts Šukūpas galvaspilsēta. Pagrimusi, sākot no 9. gadsimta. 1576. gadā spānis Djego Garsija de Palasio bija pirmais eiropietis, kurš aprakstīja pilsētas drupas. Vieta arheoloģiski pētīta kopš 19. gadsimta beigām. 1980. gadā Kopana tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Attēlu galerija

Honduras-0160 (2213588557).jpg
CPN_STR_22_01.jpg
Copán_Ballcourt.jpg
CPN_GREAT_PLAZA_03.jpg
CPN_KINGS_01.jpg
CPN_ST_D_01.jpg


## Ārējās saites
Savīra

**Savīra** (, **'; , ''Taṣṣort''), līdz 20. gadsimta sešdesmitajiem gadiem zināma kā **Mogadora*', ir ostas pilsēta [[Maroka|Marokā]], [[Atlantijas okeāns|Atlantijas okeāna]] krastā. 2001. gadā pilsētas vēsturiskais centrs tika iekļauts [[UNESCO Pasaules mantojums|UNESCO Pasaules mantojuma]] sarakstā.

== Vēsture ==
Kaut arī pilsētas teritorija ir apdzīvota kopš aizvēstures, mūsdienu apdzīvoto vietu 1769. gadā nodibināja [[Alavīti|Anavītu]] dinastijas sultāns [[Mohameds III bin Abdallahs]]. Ostas pilsētu projektēja Eiropas izcelsmes arhitekti, piemērojot to vietējiem apstākļiem. Pilsēta attīstījās kā osta [[Marrākeša]]s vajadzībām. 19. gadsimtā Savīra kalpoja kā galvenā Marokas osta, šeit atradās vairāku Eiropas valstu konsulāti.

Pie Savīras atrodošās salas un kāpas 2005. gadā tika iekļautas [[Rāmsaras konvencija]]s sarakstā. Salas un kāpas ir svarīga migrējošo putnu vieta. Šeit ligzdo 3% līdz 10% no pasaules [[Eleonoras piekūns|Eleonoras piekūna]] (*Falco eleonorae'') populācijas. Salās atrodas sengrieķu, feniķiešu un romiešu, kā arī 17./18. gadsimta portugāļu celtņu atliekas.

## Atsauces


## Ārējās saites
Benekena zaķauza

**Benekena zaķauza** () ir suga graudzāļu dzimtā, kuru daži autori nodala kā zarainās zaķauzas (*Bromopsis ramosa*) pasugu. Tā ir sastopama Eirāzijā, reti gandrīz visā Latvijas teritorijā. Tā ir ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 2. kategorijā.

Nelielas grupas aug gāršas tipa platlapju mežos un krūmājos, upju gravās.

## Apraksts
Benekena zaķauza ir daudzgadīgs, 60—130 cm garš lakstaugs ar skraju ceru. Augam ir stāvs, aplapots, apmatots stiebrs, kurš parasti augšdaļā lokveidīgi nolīkst. Lapu makstis ir ar austiņām, mezgli un lapas ar matiņiem. Maksts ir slēgta. Lapas ir plakanas, 0,6—0,9 cm platas. Ziedu skara ir diezgan blīva, lokveidīgi nolīkusi, 10—20 cm gara. Skaras apakšējie zari pušķos pa 2—4. Lapu makstis ir īsi apmatotas. Lapas mēlīte ir 0,1—0,3 cm īsa. Vārpiņas ir 1,5-3 cm garas ar 3—6 ziediem. Ārējā vārpiņas plēksne ar 1 dzīslu, iekšējā — ar 3 dzīslām. Auglis ir grauds. Zied jūnija beigās un jūlijā.

## Atsauces


## Ārējās saites