open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ņūtonebota

**Ņūtonebota** () ir pilsēta (*town*) un pagasts Anglijā, Devonas ceremoniālajā grāfistē, Tinbridžas nemetropoles distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes dienvidaustrumos Tīnas upes krastā  no grāfistes centra Ekseteras un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 12. gadsimta beigās kā *Nova Villa*, bet 1201. gadā — kā *Nieweton' abbatis* — ‘abata jaunais ciems’. 1220. gadā Ņūtonebotai piešķirtas tirgus tiesības un turpmākos gados pilsētiņa attīstījusies galvenokārt kā tirdzniecības centrs. Viduslaikos Devona galvenokārt bija aitkopības reģions un Ņūtonebotas, tāpat kā vairāku citu grāfistes pilsētu saimniecība balstījās vilnas apstrādē, aušanā, drēbniecībā un ādas apstrādē. 18. gadsimtā pilsēta bija slavena ar savu sarža audumu, ko eksportēja uz kontinentālo Eiropu. 17.—19. gadsimtā Ņūtonebota arī bija viena no galvenajām pilsētām tirdzniecībai ar Ņūfaundlendu.

18. gadsimta beigās pilsētas apkārtnē tika atklātas vairākas augstvērtīga māla iegulas, kas veicināja keramikas un cauruļu industrijas attīstību, kas turpinās mūsdienās. 1846. gadā pilsēta tika savienota ar dzelzceļu. 1847. gadā tika atvērta līnija no Ņūtonebotas uz Torkī, kur ieviesa inovatīvo pneimatisko dzelzceļu, kas spēja sasniegt ātrumu 103 km/h. Tehnoloģisku sarežģījumu dēļ pneimatiskā vilkme tika pēc gada pārtraukta. 1876. gadā pilsētā tika atvērta dzelzceļa sastāvu remonta rūpnīca, kas kļuva par lielāko darba devēju pilsētā. Ņūtonebotā izbūvēja arī plašu šķirošanas staciju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Saulgriežu iela

**Saulgriežu iela** var būt:

* Saulgriežu iela — iela Rīgā;
* Saulgriežu iela — iela Jelgavā;
* Saulgriežu iela — iela Jūrmalā;
* Saulgriežu iela — iela Baldonē;
* Saulgriežu iela — iela Baložos;
* Saulgriežu iela — iela Ikšķilē;
* Saulgriežu iela — iela Lielvārdē;
* Saulgriežu iela — iela Saulkrastos;
* Saulgriežu iela — iela Siguldā;
* Saulgriežu iela — iela Valdemārpilī;
* Saulgriežu iela — iela Garkalnes pagasta Berģos;
* Saulgriežu iela — iela Ķekavas pagasta Katlakalnā;
* Saulgriežu iela — iela Rundāles pagasta Pilsrundālē;
* Saulgriežu iela — iela Carnikavas pagasta Siguļos;
* Saulgriežu iela — iela Klintaines pagasta Stukmaņos;
* Saulgriežu iela — iela Stopiņu pagasta Ulbrokā.
Vaziristānas konflikts

thumb|Bruņotā konflikta karte Pakistānas ziemeļrietumu daļā 2016. gadā
**Vaziristānas konflikts** ir bruņota konfrontācija starp Vaziristānas paštunu klaniem un Pakistānas centrālo valdību Haibarā Pahtūnhvā.

Vaziristānas konflikta pirmsākumi meklējami koloniālajā periodā, kad reģions bija daļa no Britu Indijas. Pēc Indijas sadalīšanas 1947. gadā un Pakistānas izveides Vaziristānā radās daudzas problēmas, kas saistītas ar robežu noteikšanu un etnisko dalījumu. Padomju Savienības iebrukums Afganistānā 1979. gadā izraisīja afgāņu bēgļu pieplūdumu Vaziristānā, kas mainīja reģiona demogrāfisko un sociālo struktūru un veicināja vietējo iedzīvotāju radikalizāciju. Viens no kara iemesliem bija ASV pretterorisma operācija Afganistānā, kā arī *[[Taliban]]* un *[[Al-Qaida]]* līderu pārvietošana uz Pakistānas teritoriju, ko kontrolē apvienotie puštunu klani. Haibara Pahtūnhva ir viena no Pakistānas vismazāk attīstītajām provincēm, līdz ar ko infrastruktūras trūkums, augsts bezdarba līmenis un nabadzība veicina vietējo iedzīvotāju neapmierinātību, radot labvēlīgus apstākļus nemiernieku vervēšanai. Reģionā plaši izplatītā radikālā islāma ideoloģija.

## Zaudējumi
Kopš 2004. gada, kad Pakistānas bruņotie spēki sāka operācijas Vaziristānā, ir nogalināti tūkstošiem kaujinieku. Pakistānas bruņotie spēki, tostarp armija, robežsardze un policija, ir cietuši ievērojamus zaudējumus. Saskaņā ar oficiālajiem datiem kopš 2004. gada ir nogalināti un ievainoti vairāki tūkstoši karavīru un policistu.

Saskaņā ar Apvienotās Karalistes Izpētnieciskās žurnālistikas biroja datiem no 2004. gada jūnija līdz 2012. gada septembrim Pakistānā bezpilota lidaparātu uzbrukumos tika nogalināti līdz 3325 cilvēkiem. No tiem līdz 881 bija civiliedzīvotāji, tostarp 176 bērni. Saskaņā ar *[[Reuters]]* datiem 2008. gadā Afganistānā izvietotie ASV karavīri veica aptuveni 30 raķešu triecienus Pakistānas teritorijā.

Kopš Pakistānas pievienošanās ASV vadītajam karam pret terorismu karš ir noplicinājis cilvēkresursus valstī, un tā sekas ir būtiski ietekmējušas valsts ekonomiku. Saskaņā ar Finanšu ministrijas statistiku un matemātisko datu apkopojumu kopš 2001. gada ekonomika ir cietusi tiešus un netiešus zaudējumus līdz ~67,93 miljardu ASV dolāru apmērā. Saskaņā ar Pakistānas Finanšu ministrijas 2010.-2011. gadā publicēto ekonomikas apsekojumu “Pakistāna nekad nav pieredzējusi tik postošus sociālos un ekonomiskos satricinājumus savā ekonomikā, pat pēc tam, kad 1971. gadā valsts tika sagrauta tiešā karā ar Indiju”.

## Skatīt arī

* Duranda līnija

## Atsauces

## Ārējās saites
Mazā Pils iela (Rīga)

**Mazā Pils iela** ir iela Vecrīgā, Rīgas Centra rajonā. Iela sākas krustojumā ar Pils ielu (pie Pils laukuma) un beidzas krustojumā ar Jēkaba ielu. Ielas garums ir 190 metri, tā ir klāta ar bruģa segumu. 

Mazajā Pils ielā atrodas sena dzīvojamo ēku grupa "Trīs brāļi" (Mazajā Pils ielā 17, 19, 21).

## Vēsture
Iela veidojusies kā ceļš uz Svētā Gara konventu (), kas līdz 14. gadsimtam atradās Daugavmalā tagadējās Rīgas pils vietā. Pēc konventa pārcelšanas uz Konventa sētas vietu iela veda uz ordeņa pili, tomēr vēl 1390. gadā tā dēvēta par "Seno Svētā Gara ceļu" (*antiqua platea St. Spiritus*), bet vēlāk tā ieguva Mazās Pils ielas vārdu. Tā kā iela veda gar Svētās Marijas Magdalēnas klosteri un un Svētā Jēkaba kapsētu, tā dēvēta arī par "ielu pie dziedošajām jaunavām" vai "ielu pie Jēkaba kapiem".

## Ielu savienojumi
Mazā Pils iela ir savienota ar šādām ielām:
* Pils iela
* Klostera iela
* Mazā Miesnieku iela
* Jēkaba iela

## Atsauces

## Skatīt arī
* Vecrīga
Austrumdevona

**Austrumdevonas distrikts** () ir nemetropoles distrikts Devonas grāfistē Anglijā, Apvienotajā Karalistē. Izvietojies grāfistes austrumos, robežojas rietumos ar Ekseteru un Tinbridžu, ziemeļos — ar Vidusdevonu, ziemeļaustrumos — ar Somersetu, bet austrumos — ar Dorsetu. Dienvidos krastus apskalo Lamanša šauruma Laimas līcis. Distrikta administratīvais centrs ir Hanitona, bet lielākā apdzīvotā vieta — Eksmuta. Ievērojamu teritorijas daļu distrikta ziemeļaustrumos aizņem Blekdauna pakalnu nacionālais ainavapvidus, bet dienvidos — Austrumdevonas nacionālais ainavapvidus.

## Vēsture
Distrikts tagadējās robežās izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Hanitonas municipālo boro, Badlīsaltertonas, Eksmutas, Oteri Sentmerī, Sītonas un Sidmutas urbānos distriktus un Hanitonas un Sentomasas (daļu) lauku distriktus. Administratīvi ietilpst astoņas pilsētas — Eksmuta (35 488 iedzīvotāji), Sidmuta (14 377), Hanitona (11 316), Eksminstera  (8118), Oteri Sentmeri (7986), Sītona (7693), Kranbruka (6743), Badlīsaltertona (5240), un 64 pagasti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Senatnes iela

**Senatnes iela** var būt:

* Senatnes iela — iela Jūrmalā;
* Senatnes iela — iela Ikšķilē;
* Senatnes iela — iela Madonā.
Mazā Skolas iela (Rīga)

**Mazā Skolas iela** ir iela Vecrīgā, Rīgas Centra rajonā. Iela atdalās no Palasta ielas netālu no Herdera laukuma līdzās Doma baznīcai un beidzas kā strupceļš. Ielas garums ir 45 metri, tā ir klāta ar bruģa segumu.

Iela veidojusies Reformācijas laikā 16. gadsimtā pie agrākās Rīgas domskolas.

## Skatīt arī
* Vecrīga
Mūku iela

**Mūku iela** ir Vecrīgas iela Rīgas Centra rajonā. Tā sākas pie Herdera laukuma līdzās Doma baznīcai un beidzas krustojumā ar Miesnieku ielu. Iela ir 70 m gara, klāta ar bruģa segumu. Mūku ielā ir vecpilsētai raksturīgā vēsturiskā apbūve.

Ielas nosaukums bija **Mazā Mūku iela**, kas cēlies no netālu esošā Doma baznīcas klostera mūkiem. Līdz 1939. gadam te atradās laikraksta *Rigasche Rundschau* redakcija un tipogrāfija, tagad ēkā iekārtota viesnīca "Gutenbergs".
1940. gadā to pārdēvēja par **Senatnes ielu**, 1989. gadā iela atguva savu vēsturisko nosaukumu.

## Ielu savienojumi
Mūku iela ir savienota ar šādām ielām:
* Herdera laukums
* Mazā Muzeja iela (T veida krustojums)
* Miesnieku iela (T veida krustojums)

## Atsauces

## Skatīt arī
* Vecrīga

## Ārējās saites
Miesnieku iela

**Miesnieku iela** var būt:

* Miesnieku iela — iela Rīgā;
* Miesnieku iela — iela Krāslavā;
* *Miesnieku iela* — Viestura ielas Daugavpilī nosaukums līdz 1934. gadam.

## Skatīt arī
* Mazā Miesnieku iela
Johans Cukerbekers

thumb|250px|Cukerbekera nams (pa labi) Peitavas ielā (2012)

**Johans Cukerbekers** (*Johann Zuckerbecker*, 1727—1775) bija Rīgas vācbaltiešu tirgotājs un mecenāts. Rīgas ložas "Ziemeļzvaigzne" dibinātājs (1750) un *krēsla meistars* (1760—1765). Pēc viņa uzaicinājuma ložā "Pie zobena" 1766. gadā iestājies Johans Gotfrīds Herders.

## Dzīvesgājums
Cukerbekeru dzimta 17. gadsimta beigās no Brabantes pārcēlās uz dzīvi Zviedru Vidzemes galvaspilsētā Rīgā. 18. un 19. gadsimtā Rīgā dzīvoja trīs šīs ģimenes paaudzes. Johans Cukerbekers dzimis 1727. gadā, uzcēla greznu namu Peitavu ielā 9/11 Vecrīgā, kurā notikušas pirmās brīvmūrnieku ložas “Ziemeļzvaigzne” sanāksmes. Ēkas durvju portāla augšējā daļā redzams Cukerbekeru dzimtas ģerbonis.
Viena no Cukerbekera noliktavām ir saglabājušās līdz mūsdienām Arsenāla ielā 5 (arhitekts Kristofs Hāberlands).

Miris 1775. gadā.

## Atsauces
Hanitona

**Hanitona** (; ) ir pilsēta (*town*) un pagasts Anglijā, Devonas ceremoniālajā grāfistē, Austrumdevonas nemetropoles distrikta administratīvais centrs. Atrodas grāfistes austrumos Oteras upes krastā  no grāfistes centra Ekseteras un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Pilsēta izaugusi pie romiešu būvētā Fosas ceļa no Ekseteras uz Linkolnu; ceļa malā atradies karaspēka postenis un apmetne. Pastardienas grāmatā 1086. gadā minēta kā *Honetone*. Izaugusi par nozīmīgu tirgus pilsētu, slavenu ar savām mežģīnēm, kuru ražošanā nodarbināti daudzi pilsētas iedzīvotāji.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sienāžu iela

**Sienāžu iela** var būt:

* Sienāžu iela — iela Jūrmalā;
* Sienāžu iela — iela Ādažu pagasta Garkalnē;
* Sienāžu iela — iela Carnikavas pagasta Siguļos.
Silu iela

**Silu iela** var būt:

* Silu iela — iela Daugavpilī;
* Silu iela — iela Jūrmalā;
* Silu iela — iela Nīgrandes pagasta Kalnos.

## Skatīt arī
* Sila iela
* Sīļu iela
Sīļu iela

**Sīļu iela** var būt:

* Sīļu iela — iela Alūksnē;
* Sīļu iela — iela Cēsīs;
* Sīļu iela — iela Ogrē;
* Sīļu iela — iela Pāvilostā;
* Sīļu iela — iela Saulkrastos;
* Sīļu iela — iela Beļavas pagasta Beļavā;
* Sīļu iela — iela Garkalnes pagasta Bukultos;
* Sīļu iela — iela Carnikavas pagasta Kalngalē;
* Sīļu iela — iela Stopiņu pagasta Sauriešos.

## Skatīt arī
* Silu iela
Tivertona

**Tivertona** (; ) ir pilsēta un pagasts Anglijā, Devonas ceremoniālajā grāfistē, Vidusdevonas nemetropoles distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes austrumos Eksas upes un tās pietekas Laumenas satekā  no grāfistes centra Ekseteras un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Pilsētas nosaukums cēlies no *Twyverton* — ‘divu braslu ciems’. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1066. gadā. Viduslaikos bijusi vilnas tirdzniecības pilsētiņa, ievērojami uzplaukusi 16.—17. gadsimtā. 1596. un 1612. gadā stipri nopostīta ugunsgrēkos. Industriālās revolūcijas laikā sakarā ar mašīnu ieviešanu un kokvilnas importu pilsētā bija vairāki audēju dumpji, bet 19. gadsimta sākumā Tivertona kļuva par vienu no Anglijas dienvidrietumu industriālajiem centriem. 20. gadsimta pirmajā pusē pilsēta panīka, bet atdzīvojās 1980. gados līdz ar automaģistrāles A361 izbūvi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Eksa

**Eksa** (; ) ir upe Anglijā, Somersetas un Devonas grāfistēs, viena no Anglijas dienvidrietumu galvenajām ūdenstecēm. Sākas Eksmūras augstienē Somersetā pie Simonsbātas ciema. Plūst dienvidaustrumu—dienvidu virzienā, ietek Lamanša šauruma Laimas līcī pie Eksmutas. Upes nosaukums cēlies no ķeltu kopējās saknes **uɨsk* — ‘zivīm bagāts’. Lielākās pilsētas krastos ir Eksetera, Eksmuta un Tivertona. Upes izteka un augštece atrodas Eksmūras nacionālajā parkā, bet plūdmaiņu līdzenumos grīvā — Doglišvorenas nacionālais dabas rezervāts un Eksmutas dabas rezervāts.

## Ārējās saites
Rīgas Sarkanā Krusta slimnīca

thumb|Sarkanā Krusta slimnīcas ēkas pēc Pirmā pasaules kara.
**Rīgas Sarkanā Krusta slimnīca** ir privātās medicīnas sabiedrības "ARS" daļa agrākās Latvijas Sarkanā Krusta slimnīcas vēsturiskajās ēkās Jāņa Asara ielā 3 Rīgā. Tajā darbojas stacionārs, diagnostikas klīnika un konsultāciju nodaļa. Slimnīcas ēka ir arhitektūras piemineklis.

## Vēsture
Slimnīcas galvenā ēka celta 1909.—1912. gadā pēc Frīdriha Šefela projekta, bet atklāta tikai pēc Pirmā pasaules kara beigām 1919. gadā kā Latvijas Sarkanā Krusta (LKS) slimnīca ķirurģiskajām operācijām un žēlsirdīgo māsu apmācībai. Kopš 1920. gada slimnīcā notika arī Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes studentu klīniskā apmācība. Slimnīcā sākotnēji bija 100 gultasvietas, 1927. gadā Tallinas ielas otrā pusē uzcēla medicīnas māsu kopmītni un protezēšanas nodaļu Pērnavas ielā 62. 1936. gadā pēc Aleksandra Klinklāva projekta uzcēla LKS Žēlsirdīgo māsu skolas ēku un citus korpusus. 

Pēc Latvijas okupācijas to pārdēvēja par Rīgas 4. slimnīcu. 1974. gadā slimnīcas ēkām veica kapitālo remontu. 1995. gada 10. jūnijā slimnīcu slēdza.

Lai gan Latvijas Sarkanais Krusts mēģināja savu īpašumu atgūt, vēlāk to privatizēja medicīnas sabiedrība "ARS", kas līdz 2024. gada maijam veica atjaunošanas darbus arhitektu biroja "Jaunromāns un Ābele" vadībā.

## Atsauces
Skolotāju iela

**Skolotāju iela** var būt:

* Skolotāju iela — iela Jelgavā;
* Skolotāju iela — iela Jūrmalā;
* Skolotāju iela — iela Ciblas pagasta Ciblā;
* Skolotāju iela — iela Pāles pagasta Pālē.
Vidusdevona

**Vidusdevonas distrikts** () ir nemetropoles distrikts Devonas grāfistē Anglijā, Apvienotajā Karalistē. Izvietojies grāfistes austrumos, robežojas ziemeļaustrumos — ar Somersetu, dienvidos — ar Austrumdevonu un Tinbridžu, rietumos — ar Rietumdevonu un Toridžu, bet ziemeļos — ar Ziemeļdevonu. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Tivertona. Daļu distrikta teritorijas austrumos aizņem Blekdauna pakalnu nacionālais ainavapvidus.

## Vēsture
Distrikts tagadējās robežās izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Tivertonas municipālo boro, Kreditonas urbāno distriktu un Kreditonas un Tivertonas lauku distriktus. Administratīvi ietilpst piecas pilsētas — Tivertona (22 291 iedzīvotājs), Kulamptona (10 492), Kreditona (8125), Bredninča (2170), Bemptona (1841), un 57 pagasti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Eksmuta

**Eksmuta** (; ) ir kūrortpilsēta un pagasts Anglijā, Devonas ceremoniālajā grāfistē, Austrumdevonas nemetropoles distrikta lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes austrumos Eksas upes grīvā  no distrikta centra Hanitonas,  no grāfistes centra Ekseteras un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Nozīmīgs tūrisma un burāšanas centrs.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta zināma no 11. gadsimta kā *Lydwicnaesse* — ‘bretoņu rags’. Mūsdienu nosaukums atvasināts no atrašanās vietas Eksas grīvā. Ilgstoši pastāvēja kā neliela osta netālās Ekseteras ēnā — Eksmutai bija slikta sauszemes ceļu satiksme. Pastāvīga ostas infrastruktūra pirmoreiz tika izbūvēta tikai 1825. gadā. 1868. gadā osta tika savienota ar dzelzceļu.

Kopš 18. gadsimta Eksmuta sāka attīstīties kā kūrorts un tiek uzskatīts par Devonas vecāko kūrortu. Tūristu plūsma ievērojami pieauga pēc dzelzceļa līnijas izbūves 1861. gadā. Mūsdienās tūrisms ir galvenais pilsētas ienākumu avots; attīstīti ir arī ūdenssports un jūras izklaide — burāšana, kaitošana, ūdensslēpošana, vindsērfings u.c.

## Atsauces

## Ārējās saites
Skrundas iela

**Skrundas iela** var būt:

* Skrundas iela — iela Rīgā;
* Skrundas iela — iela Jūrmalā;
* Skrundas iela — iela Liepājā;
* Skrundas iela — iela Ventspilī;
* Skrundas iela — iela Kuldīgā;
* Skrundas iela — iela Saldū;
* Skrundas iela — iela Olaines pagasta Medemciemā.
Svētais Ekspedits

**Svētais Ekspedits** (miris ; ) bija armēņu izcelsmes Romas impērijas centurions, kurš 303. gadā nogalināja, jo viņš pieņēma kristietību. Ekspedits atzīts par Romas katoļu svēto ar piemiņas dienu 19. aprīlī. Uzskatīts par ārkārtas situāciju aizbildni. Tradicionāli attēlots kā romiešu kareivis, kurš vienā rokā tur palmu zaru, bet otrā krustu ar uzrakstu "tagad!", bet ar kāju spiež kraukli ar uzrakstu "rīt".

Svētā Ekspedita kults īpaši attīstījies Francijas Reinjonas salā, kur tas savienojies ar Madagaskaras un Indijas ticējumiem. Visā salā atrodami nelieli, sarkani krāsoti altāri, kas veltīti Sv. Ekspeditam.

## Ārējās saites
Klaipēdas Kristus Karaļa katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12660767"
}

**Klaipēdas Kristus Karaļa katoļu baznīca** () ir 19. gadsimta otrajā pusē uzbūvēts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas rietumos, Klaipēdā. Vietējas nozīmes Lietuvas valsts kultūras piemineklis (unikālais kods — 43723).

Ēka celta ap 1878. gadu. Katoļiem šis dievnams ir no 1945. gada, pirms tam tā bija baptistu baznīca. Klaipēdas Kristus Karaļa katoļu baznīca bija vienīgā katoļu baznīca Klaipēdā līdz 1988. gadam. Baznīca rekonstruēta 20. gadsimta deviņdesmitajos gados.

## Ārējās saites

* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Migrācijas krīze

**Migrācijas krīze** ir situācija, kad valstis vai reģioni saskaras ar strauju migrantu skaita pieaugumu (parasti bēgļu), kas rada būtiskas sociālas, ekonomiskas un politiskas problēmas vai izaicinājumus. Migrācijas krīzes cēloņi var būt dažādi, tostarp karš, konflikti, ekonomiskā nestabilitāte, dabas katastrofas un klimata pārmaiņas.

Migrantu pieplūdums var radīt spriedzi vietējo iedzīvotāju vidū, jo īpaši, ja migranti konkurē ar vietējiem iedzīvotājiem par darbu un sociālajiem pakalpojumiem. Lai nodrošinātu migrantiem mājokli, medicīnisko aprūpi, izglītību un citus pakalpojumus, ir nepieciešami ievērojami uzņemošās valsts finanšu resursi. Migrācijas krīze bieži izraisa politisku šķelšanos gan valstu iekšienē, gan starp valstīm. Iekšpolitiski tas var izraisīt populistisku un nacionālistisku kustību uzplaukumu.

Migrācijas krīžu piemēri ir Eiropas migrācijas krīze, kas sākās 2015. gadā, kad liels skaits cilvēku no Tuvajiem Austrumiem un Ziemeļāfrikas centās iekļūt Eiropā, kā arī krīze uz ASV un Meksikas robežas saistībā ar migrantu pieplūdumu no Centrālamerikas.

## Ārējās saites
Ukraiņu diaspora

**Ukraiņu diaspora** ir ārpus ukraiņu zemēm (ukraiņu etniskās teritorijas) dzīvojošās ukraiņu kopienas, kas izjūt garīgu saikni ar Ukrainu. Kopš 2019. gada ārpus Ukrainas dzīvo no 11 līdz 13 miljoniem ukraiņu (kas nav Ukrainas pilsoņi) un viņu pēcnācēju jeb aptuveni ceturtā daļa nācijas. Saskaņā ar Ukrainas Konstitūcijas 12. pantu valsts rūpējas par to ukraiņu, kas nav Ukrainas pilsoņi, nacionālo, kultūras un valodas vajadzību apmierināšanu.

## Ukraiņi PSRS
PSRS ukraiņu diasporu veidoja vairāk nekā 6 miljoni ukraiņu, kas bija izkaisīti pa visām PSRS republikām. Ja līdz 20. gadsimta 30. gadiem vēl pastāvēja ukraiņu prese un skolas blakus esošajās ukraiņu etnogrāfiskajās zemēs ārpus Ukrainas PSR un Tālajos Austrumos, tad 30. gadu vidū viss tika likvidēts. Pat Maskavā un Ļeņingradā dzīvojošajiem ukraiņiem, kuru skaits bija vairāki simti tūkstoši, nebija ukraiņu klubu, teātru, skolu un radio. Prese un grāmatas no Ukrainas nāca ierobežotā daudzumā, un nebija grāmatnīcu (vienīgā ukraiņu grāmatnīca ārpus Ukrainas atradās Maskavā).

Saskaņā ar padomju socioloģiskajiem pētījumiem Sibīrijā 27% ukraiņu joprojām lasīja no Ukrainas abonēto ukraiņu presi, taču ne ilgi. Reizēm no Ukrainas viesojās mākslinieciskie ansambļi, un dažkārt ukraiņu repertuārs tika iekļauts vietējo amatierkolektīvu programmās. Tas viss tika darīts, lai popularizētu “daudznacionālo padomju kultūru” un “padomju tautas” veidošanu — lai nosegtu pastiprināto pārkrievošanu. Sibīrijā ukraiņu valodu lietoja mazāks iedzīvotāju īpatsvars nekā starp ukraiņu kolonistiem Kanādā vai Brazīlijā. Septiņdesmitajos gados padomju aptaujas liecināja, ka ukraiņu valodā runā 38 % ukraiņu iedzīvotāju. Tomēr joprojām bija saglabājušās dažādas etnogrāfiskās ukraiņu dzīves iezīmes: mājokļu kultūra, apģērbs un tautas ēdieni. Sibīrijas ukraiņu vidū 20. gadsimta 70. gados bija 82 % jauktu laulību, galvenokārt krievu-ukraiņu, lai gan daudzos gadījumos bērni palika ukraiņi. Nacionālās kultūras dzīves trūkums, kā arī jauktās laulības veicināja pakāpenisku asimilāciju, ko sekmēja arī valdības īstenotā pārkrievošanas politika.

## Skatīt arī
* Latvijas ukraiņi
* Ukrainas pārkrievošana
* Krievijas iebrukuma Ukrainā izraisītā migrācijas krīze

## Ārējās saites
Skudru iela

**Skudru iela** var būt:

* Skudru iela — iela Rīgā;
* Skudru iela — iela Jūrmalā;
* Skudru iela — iela Baložos;
* Skudru iela — iela CēsĪs;
* Skudru iela — iela Blontu pagasta Blontos;
* Skudru iela — iela Garkalnes pagasta Bukultos;
* Skudru iela — iela Stopiņu pagasta Dreiliņos;
* Skudru iela — iela Inčukalna pagasta Egļupē;
* Skudru iela — iela Carnikavas pagasta Garciemā;
* Skudru iela — iela Dunikas pagasta Ječos;
* Skudru iela — iela Babītes pagasta Spilvē.
Skuju iela

**Skuju iela** var būt:

* Latvijas pilsētās:
** Skuju iela — iela Rīgā;
** Skuju iela — iela Daugavpilī;
** Skuju iela — iela Jelgavā;
** Skuju iela — iela Jūrmalā;
** Skuju iela — iela Liepājā;
** Skuju iela — iela Ādažos;
** Skuju iela — iela Grobiņā;
** Skuju iela — iela Ikšķilē;
** Skuju iela — iela Kuldīgā;
** Skuju iela — iela Ogrē;
** Skuju iela — iela Saulkrastos;
** Skuju iela — iela Tukumā;
** Skuju iela — iela Valmierā.

* Citās apdzīvotās vietās:
** Skuju iela — iela Stopiņu pagasta Dreiliņos;
** Skuju iela — iela Grobiņas pagasta Jaundubeņos;
** Skuju iela — iela Mārupes pagasta Jaunmārupē;
** Skuju iela — iela Vecsaules pagasta Likvertenos;
** Skuju iela — iela Garkalnes pagasta Priedkalnē;
** Skuju iela — iela Babītes pagasta Priežciemā;
** Skuju iela — iela Rojas pagasta Rojā;
** Skuju iela — iela Carnikavas pagasta Siguļos;
** Skuju iela — iela Ķekavas pagasta Skujniekos;
** Skuju iela — iela Olaines pagasta Stūnīšos;
** Skuju iela — iela Skultes pagasta Vārzās.
Ziedu tilts

**Ziedu tilts** () bija masu demonstrācija, kas notika svētdienā, 1990. gada 6. maijā gar un virs Prutas upes, kas atdalīja Rumāniju un Moldāvijas PSR.

## 1990. gada 6. maijs
Pasākums notika 1990. gada 6. maijā. Šīs akcijas laikā Rumānijas iedzīvotājiem tajā dienā no pulksten 13 līdz 19 tika atļauts šķērsot Prutas upi un iekļūt Moldāvijas Padomju Sociālistiskajā Republikā bez pasēm un vīzām. Gar 700 km garo Rumānijas — Moldovas robežu uz Prutas tika izveidoti astoņi kontrolpunkti: Miorcani—Pererita, Stinka—Kostešti, Jasi—Skuleni, Ungeni—Ungenu tilts, Albica—Leušeni, Felču—Ciganka, Oančea—Kahula un Galaca—Džurdžulesti.

Katrā krastā sapulcējās iedzīvotāji no abām robežas pusēm, kas bija piespiedu kārtā atdalīti kopš Otrā pasaules kara (pirms tam divus gadu desmitus liela daļa Moldovas bija daļa no Rumānijas Karalistes), un daudzi šķērsoja to, kas tika raksturots kā no ūdens veidots Berlīnes mūris, lai redzētu ģimenes locekļus, ko jau sen bija nošķīrusi robeža.

Tiek lēsts, ka dalībnieku skaits bija 1,2 miljoni cilvēku. Ungenos robežu šķērsoja aptuveni 250 000 cilvēku. Demonstrācija, ko organizēja Kultūras līga par rumāņu vienotību visur, sadarbībā ar Bukarestes—Kišiņevas kultūras biedrību un Moldāvijas Tautas fronti, sākās agri no rīta, kad rumāņu pusē ieradās tūkstošiem cilvēku ar ziediem. Dalībnieki sāka mest ziedus ūdenī, kas drīz vien pārklāja upes virsmu, simboliski izveidojot tiltu starp abām pusēm. Pusdienlaikā garīdznieku grupa abu krastu baznīcās novadīja ceremoniju, pēc kuras abās pusēs ilgu laiku skanēja baznīcu zvani. Pēc tam upē tika iemesti jauni ziedi un sākās tikšanās uz tilta. Rumāņi atnesa grāmatu kaudzi, ko viņi nodeva moldāvu bērniem. Skaļruņi Prutas kreisajā pusē nepārtraukti raidīja Georges Copa dziesmu, kas bija ierakstīta vien divus vai trīs mēnešus pirms notikuma. Tā saucās "Ļaujiet Besarābijas ļaudīm šķērsot Prutu", un to sarakstīja Olegs Curkanu pēc Pāvela Beketa vārdiem. Runu nebija. Sekoja mūzika un spēles, svētku mielasts un līdzīgas aktivitātes, pasākumi noslēdzās ap plkst.18.

Pēc šīs darbības Rumānijas un Padomju Savienības robežas šķērsošanas procedūras tika ievērojami vienkāršotas.

## 1991. gada 16. jūnijs
Otrais Ziedu tilts notika 1991. gada 16. jūnijā. Šoreiz Moldovas iedzīvotāji Rumānijā varēja šķērsot robežu bez dokumentiem. Saskaņā ar *Rompres* publicēto ziņojumu vairāk nekā 150 000 cilvēku no Besarābijas šķērsoja robežu pie Skuleniem uz Jasu apriņķi. Viņu vidū bija arī Moldovas Republikas parlamenta deputātu delegācija, kuru vadīja Kišiņevas mērs Nikolajs Kostins.

Galacā, Prečistas baznīcas priekšā, tika uzcelts krucifikss, kas simbolizē savienību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Skultes iela

**Skultes iela** var būt:

* Skultes iela — iela Jūrmalā;
* Skultes iela — iela Rīgā;
* Skultes iela — iela Saulkrastos;
* Skultes iela — iela Carnikavas pagasta Gaujā;
* Skultes iela — iela Mārupes pagasta Skultē;
* Skultes iela — iela Skultes pagasta Ziemeļblāzmā.
Sīķeles luterāņu baznīca

**Sīķeles evaņģēliski luteriskā baznīca** ir 1819. gadā (pēc citām ziņām 1823. gadā) uzcelts Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Sēlijā, Augšdaugavas novada Vecsalienas pagastā Daugavas kreisajā krastā, dabas parka Daugavas loki teritorijā.

Pirms pašreizējās baznīcas uzcelšanas šeit atradās koka baznīca, kura vairākkārt degusi, tomēr atjaunota. Iesākumā tā piederēja katoļiem, bet 18. gadsimta otrajā pusē piešķirta luterāņiem, pretim saņemot Elernes baznīcu. 1879. gadā baznīca pārbūvēta. 

## Ārējās saites
Krupajas avots

**Krupajas avots** () ir ūdens avots Serbijas austrumos, Pomoravļes apgabalā lejpus Beļanicas rietumu kaļķakmens masīva, Krupajas upes labajā pusē, 220 metru augstumā vjl. Tas atrodas netālu no Milanovacas ciema. Atzīts par dabas pieminekli.

## Apraksts
Krupajas avots pieder pie karsta avotiem, ar temperatūru 9—11 °C. Avotam ir amfiteātra forma ar trauslām, galvenokārt vertikālām malām. Avota straume 435 metru garumā vispirms plūst uz ziemeļiem un pēc 130 metriem maina virzienu uz rietumiem, lai turpinātu vēl 300 metrus, pirms saplūst ar Krupajas upi. Pēc 3 m augsta dambja uzcelšanas Krupajas avots ieguva jaunu izskatu kā ovāls ezers ar 40 m garumu un 17 m platumu. Tā ūdens izplūst no ezera, veidojot ūdenskritumu.

Speleoloģiskie pētījumi 1998. gadā atklāja vairāk nekā 70 m dziļu alas sifona zaru, kas ved pie kaļķakmens šķīdināšanas vietas Beļanicas kaļķakmens masīvā. No dambja līdz dzirnavām ūdens straume plūst cauri kaļķakmenim, lecot no stāvajām kāplēm un ūdenskritumiem. Avota hidroloģiskais režīms un tā notece vēl nav pietiekami pārbaudīti. Kā lielākajai daļai karsta avotu, Krupajas avotam ir ļoti mainīgs ūdens daudzums cauru gadu. Blakus dzirnavu ēkai atrodas termālā ūdens avots, kura temperatūra ir 26 °C un plūsma 6—10 litri sekundē. Šis ūdens nāk no dabiska termiskā avota. Pārdesmit metru attālumā no tā atrodas cits avots miniatūra ūdenskrituma formā.

Krupajas avots un apkārtējā teritorija 9 ha plašumā ir aizsargāta kā valsts nozīmes dabas piemineklis Serbijas Republikā. Dabas piemineklis "Krupajsko Vrelo" tika izveidots ar Serbijas Republikas valdības dekrētu (Serbijas Republikas Oficiālais Vēstnesis, Nr. 9/95), un pamatojoties uz Vides aizsardzības likumu, īpaši nozīmīga aizsargājamā dabas mantojuma dēļ tas ir viens no ievērojamākajiem karsta resursiem Serbijā.

## Attēli

Attēls:Лепоте Крупајског врела.jpg
Attēls:Крупајско врело у пролеће.jpg
Attēls:Крупајско врело шумска стаза.jpg
Attēls:Крупајска река.jpg
Attēls:Споменик природе Крупајско врело 002.JPG
Attēls:Споменик природе Крупајско врело 001.JPG
Attēls:Споменик природе Крупајско врело - водопад.JPG
Attēls:Крупајско врело нестварне боје.jpg


## Atsauces

## Ārējās saites
Eksmūra

**Eksmūra** () ir paugurains dabas apgabals Anglijas dienvidrietumos, Kornvolas pussalā. Administratīvi ietilpst Devonas un Somersetas grāfistēs. Šaurākā nozīmē par Eksmūru uzskata seno karaļa medību mežu ziemeļrietumos no Simonsbātas ciema, bet plašākā nozīmē par Eksmūru uzskata 1954. gadā dibināto Eksmūras nacionālo parku 693 km² platībā, kas ietver ne tikai Eksmūras augstieni bet arī plašas teritorijas līdz Bristoles līča krastam. Apvidus nodēvēts pēc Eksas upes, kas sākas Eksmūras pakalnos.

Augstiene veidota no devona un karbona laikmeta nogulumiežiem. Devona ģeoloģiskais periods nodēvēts pēc Devonas grāfistes un šī perioda rakstūrīgie ieži sākotnēji pētīti Eksmūrā. Augstākā virsotne ir Dankeribīkons . Ainavā dominē tīreļi un virsāji, zemākajās vietās — meži un lauksaimniecības zemes. Tradicionālais Eksmūras centrs ir Simonsbātas ciems Eksas ielejā, bet lielākās apdzīvotās vietas nacionālā parka teritorijā ir Lintona un Porloka ziemeļu piekrastē un Dalvertona dienvidos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kotora (Bosnija un Hercegovina)

**Kotora**, arī **Kotorgrada** un **Hrvojevgrada** () ir viduslaiku cietoksnis virs pašreizējās pilsētiņas Kotorvarošas, Bosnijas un Hercegovinas Serbu Republikā. Viduslaiku Bosnijas karalistes laikā cietoksnis tika izveidots kā apkaimes kunga Hrvojes Vukčiča galvenā un iecienītākā rezidence.

## Vēsture
Agrākais Kotoras pilsētiņas, mūsdienās Kotorvarošas, pieminējums ir viduslaiku sākums, noteikti krietni pirms 9. gadsimta, jo, pēc drošiem avotiem, pirms tam tā "vairākkārt izpostīta".

Sākotnēji kalnā atradās tornis (kura drupas joprojām pastāv), nedaudz uz augšu pa grēdu virs Jakotinas upes, un pazemes nocietinājums (tieši virs ūdenskrituma). Tornis un nocietinājums bija savienoti ar akmens kāpnēm, kuru salauztās atliekas joprojām ir redzamas. Tornī līdz 1945. gadam atradās iespaidīga izmēra zvans. Tā liktenis nav zināms.

Pirmo reizi Kotora kā īpašs nocietinājums minēta 1382. gadā. Tā piederēja hercogam Hrvojem Vukčičam Hrvatiničam (1350—1416). Kotora palika Hrvojes mīļākais īpašums, kur viņš arī nomira.

Vēlāk Kotora kļuva par Jajces banata daļu, kuru osmaņi iekaroja 1519. gadā, 52 gadus pēc Bosnijas oficiālās krišanas. Osmaņu spēki virzījās lejā pa Vrbaņas ieleju, un spēcīgāko pretestību to tālākai infiltrācijai deva Kotoras aizsardzība Večičko laukā, tomēr pēc tam drīz osmaņi pārņēma apkārtējo teritoriju.

Līdz 1838. gadam Kotorā bija savs garnizons. Austrijai okupējot Savas labo krastu, uz Kotoru pārvietoja Kobaškas kapitānijas administrāciju, kas atradās Jajces kapitānijas jurisdikcijā. Tika atzīmēts, ka 1833. gadā Kotorā atradās tikai viens lielgabals. Cietoksnis ticis lietots vismaz līdz 1858. gadam.

## Stāvoklis
Pašreizējais torņa un nocietinājuma izskats ir nolaists, lai arī Kotoras — Hrvojes cietokšņa paliekas ir iekļautas Bosnijas un Hercegovinas nacionālo pieminekļu pagaidu sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Slocenes iela

**Slocenes iela** var būt:

* Slocenes iela — iela Jūrmalā;
* Slocenes iela — iela Tukumā;
* Slocenes iela — iela Lapmežciema pagasta Bigauņciemā.
Lučkas ūdenskritums

**Lučkas ūdenskritums** () ir valsts dabas piemineklis Tatru Tautas parkā, Slovākijas Žilinas apgabala Ružomberokas apriņķī, Lučkas ciematā.

Teritorija deklarēta kā aizsargājama 1974. gadā. Aizsargjosla netika noteikta. Pie ūdenskrituma atrodas autostāvvieta.

Aizsardzības priekšmets ir dabiski atsegts salīdzinoši bieza travertīna slāņa iezis, kas deva retus paleontoloģiskus un arheoloģiskus atradumus, un no karstajiem avotiem izplūstošs strauts ar tajā izveidojušos ūdenskritumu. Augstas ainaviskas, dabas un estētiskas vērtības objekts.

Ūdenskrituma relatīvais augstums ir 12 m, un tā iezīme ir gandrīz pilnīga nepārvietošanās augšup pa straumi. Intensīva putu veidošanās sadala laukumu ar plūstošo ūdeni posmos, kas veido kaskādes. Strauta ūdeņainība rada arī eroziju, piemēram, klinšu bluķus, kas nogrūst un pārvietojas vairākus metrus. Taču plaisas ir piepildītas ar dreifējošiem iežu un koka fragmentiem un pamazām tiek savienotas ar putām. Tālāk ūdens tek uz Raztočnes upi, kas pieder Vāhas baseinam.

## Attēli

Wodospad w Łączkach MF1.jpg
Lučanský vodopád (květen 2024).jpg
Lúčanský vodopád.jpg|Pirms pieejas labiekārtošanas 2004. gadā
Lúčanský vodopád 2 MF1.jpg|Pēc labiekārtošanas 2013. gadā


## Atsauces
An-24

***An-24*** (, NATO terminoloģijā: *Coke*) ir Oļega Antonova konstruktoru birojā radīta maza attāluma pasažieru un kravas lidmašīna ar diviem turbopropelleru dzinējiem, ko PSRS ražoja no 1962. līdz 1979. gadam.

Kopumā Irkutskas, Ulanudes un Kijivas rūpnīcās saražoja vairāk nekā 1300 šī modeļa lidmašīnu. No 1977. gada pēc Padomju Savienības licences tās ražoja arī Ķīnā kā *Xian Y-7*.

## Tehniskie dati
thumb|250px|left|''An-24'' rasējums
* Apkalpe: 3
* Pasažieri: 50
* Garums: 23,53 metri
* Spārnu platums: 29,20 metri
* Augstums: 8,32 metri
* Spārnu laukums: 74,98 m2
* Tukšas lidmašīnas svars: 13 300 kilogrami
* Pilnas lidmašīnas svars: 21 000 kilogrami
* Maksimālais ātrums: 258 km/h
* Kruīza ātrums: 450 km/h
* Maksimālais nolidojums: 2400 kilometri
* Maksimālais lidošanas augstums: 8400 metri

## Atsauces
Mārtiņš Gulbis

**Mārtiņš Gulbis** (dzimis  Rīgā) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlēja uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. Pēc karjeras beigām kļuvis par treneri. 2025. gadā vada Latvijas vadošo basketbola klubu Rīgas VEF, ar kuru jau pirmajā sezonā kļuva gan par Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas čempionu, gan par Latvijas Basketbola līgas čempionu un uzvarēja Latvijas kausā. Iepriekš vairākas sezonas vadījis Baltijas Sieviešu basketbola līgas un Latvijas Sieviešu basketbola līgas klubu Rīgas TTT, kā arī bijis Latvijas sieviešu izlases galvenais treneris. Kā TTT komandas vadītājs M. Gulbis ir trīskārtējs Baltijas un Latvijas čempions.

Basketbolists ir arī Mārtiņa Gulbja vecākais brālis Māris Gulbis. Sportisti ir arī abu brāļu vecāki: tēvs spēlējis basketbolu, bet māte Anita Gulbe bijusi volejboliste, pārstāvējusi PSRS izlasi.

Mārtiņa Gulbja spēlētāja karjera bija īsa, pieaugušo basketbolā pārstāvējis VEF junioru komandu un Rīgas VEF, kura sastāvā bija 2011. gadā, kad VEF pirmo reizi kļuva par Latvijas Basketbola līgas (LBL) čempionu. Profesionālā sporta karjeru pārtrauca nopietna trauma.

## Trenera karjera
Jau 20 gadu vecumā 2011. gadā M. Gulbis veselības problēmu dēļ pārtrauca spēlētāja karjeru un sāka trenera darbu, kļūdams par jaunāko treneri Latvijas Basketbola līgas vēsturē. Sākotnēji strādājis ar vīriešu komandām, trenējot "Baronu", BK Jelgava un BK Jūrmala. Ar "Baronu" 2017. gadā izcīnīja LBL bronzas medaļu. Strādājis ar Latvijas jaunatnes izlasēm. 2019. gadā M. Gulbis pirmo reizi tika apstiprināts par Latvijas sieviešu basketbola izlases galveno treneri. Lielākos panākumus guvis ar sieviešu komandu Rīgas TTT, ar ko strādāja no 2020. līdz 2024. gadam, bet 2023. gadā viņš vēlreiz atgriezās sieviešu izlases vadībā. 2022. gadā M. Gulbja vadītā TTT iekļuva starp Eirolīgas astoņām labākajām komandām.

2024. gada jūnijā tika paziņots, ka M. Gulbis pārtrauc darbu kā TTT galvenais treneris. Nedaudz vēlāk viņš ieņēma Jāņa Gailīša vietu Latvijas vadošā vīriešu basketbola kluba Rīgas VEF galvenā trenera amatā.

Pēc Latvijas izlases nekvalificēšanās 2025. gada Eiropas čempionāta finālturnīram M. Gulbis atkāpās no Latvijas sieviešu basketbolas izlases galvenā trenera amata.

Kopā Rīgas VEF M. Gulbis jau pirmajā trenera sezonā kļuva gan par Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas čempionu, gan par Latvijas Basketbola līgas čempionu un uzvarēja Latvijas kausa finālā, kā arī tika atzīts par sezonas labāko treneri.

2026. gadā iecelts par vienu no Latvijas basketbola izlases galvenā trenera Jāņa Gailīša trenera asistentiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Smiltenes iela

**Smiltenes iela** var būt:

* Smiltenes iela — iela Daugavpilī;
* Smiltenes iela — iela Jūrmalā;
* Smiltenes iela — iela Rūjienā;
* Smiltenes iela — iela Salacgrīvā;
* Smiltenes iela — iela Valmierā;
* Smiltenes iela — iela Liepas pagasta Liepā;
* Smiltenes iela — iela Raunas pagasta Raunā.
Ziemeļdevona

**Ziemeļdevonas distrikts** () ir nemetropoles distrikts Devonas grāfistē Anglijā, Apvienotajā Karalistē. Izvietojies grāfistes ziemeļos, robežojas austrumos — ar Somersetu, dienvidaustrumos — ar Vidusdevonu, dienvidrietumos — ar Toridžu. Rietumos un ziemeļos krastus apskalo Bristoles līcis. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Bārnstapla. Daļu distrikta teritorijas ziemeļaustrumos aizņem Eksmūras nacionālais parks, bet ziemeļrietumos — Ziemeļdevonas nacionālais ainavapvidus.

## Vēsture
Distrikts tagadējās robežās izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Bārnstaplas municipālo boro, Ilfrakomas un Lintonas urbānos distriktus un Bārnstaplas un Sautmoltonas lauku distriktus. Administratīvi ietilpst četras pilsētas — Bārnstapla (23 976 iedzīvotāji), Ilfrakoma (11 042), Sautmoltona (6354), Lintona (1157), un 58 pagasti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Harkivas Nacionālā Pedagoģiskā Universitāte

thumb|Harkivas Nacionālā Pedagoģiskā Universitātes ēka
**Harkivas Nacionālā Pedagoģiskā Universitāte** (ukraiņu: *Харківський національний педагогічний університет імені Григорія Сковороди*) ir augstākās izglītības iestāde Harkivā, viena no vecākajām pedagoģiskajām universitātēm Ukrainā (dibināta 1933. gadā). Universitātē studē aptuveni 15 tūkstoši studentu.

2004. gadā universitātei tika piešķirts nacionālās universitātes statuss.
[thumb|Universitātes korpuss pēc Krievijas apšaudes naktī 2022. gadā [Krievijas uzbrukums Ukrainai (kopš 2022. gada)|Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā]]
2022. gada jūlijā Krievijas apšaudes rezultātā tika iznīcināta viena no universitātes ēkām.

## Ārējās saites
Blokes plato

**Blokes plato** () ir plaša bļodveida karsta plakankalne Slovēnijas dienvidrietumos, kas ir daļa no tradicionālā Iekšējās Karniolas reģiona.

## Ģeogrāfija
Blokes plato ir aptuveni 15 kilometrus garš un 10 kilometrus plats. Tā augstums svārstās no 700 līdz 800 metriem. Kopā ar Rakitnas tektonisko bloku plato iezīmē divi atšķirīgi Dināru lūzumi. Pēc ģeogrāfa Antona Melika domām, Blokes plato ir pliocēna paliekas jaunāka reljefa vidū. Slikti ūdenscaurlaidīgs karsta kaļķakmens un triasa dolomīts (plato ziemeļu daļā) noteica tipisku virszemes ūdensteču veidošanos, kuras norobežo slapji zālāji un mineralotrofi purvi. Netālu no Volčjes ciema atrodas ūdenskrātuve Blokes ezers (). Ūdens caur pazemi aizplūst no Blokes plato uz Cerknicas ezeru. Plato daudzie pakalni to iedala Bloščicas ielejā un Ločicas ielejā (vai Farovščicas ielejā), kas savienojas, veidojot Blokes—Faras karsta lauku (). Plato atrodas 45 ciemi, kas administratīvi pieder pie Blokes pašvaldības.

Blokes plato ir pieejams no vairākiem virzieniem, jo īpaši no Ļubļanas un piejūras virzieniem pa automaģistrāli A1. Ģeogrāfiski Blokes plato sniedzas arī līdz Snežnikas reģionālajam parkam.

## Vēsture
Blokes plato pirmo reizi rakstveida dokumentos minēts 1260. gadā, bet tā centrālā apmetne Novavasa — 1341. gadā. Teritoriju pirmajā tūkstošgadē pirms mūsu ēras apdzīvoja japīdi (ilīriešu cilts). Romas laikmetā ceļš veda pāri Blokes plato no Akvilejas un Kvarnera līča uz Panonijas baseinu. Par šo vēsturi liecina aizsargmūra paliekas un romiešu tornis pie Benetes ciema.

## Kultūras nozīme
Kultūras ziņā Blokes plato ir pazīstama kā vieta, kur Slovēnijā radusies slēpošana, un tur katru gadu tiek rīkotas distanču slēpošanas sacensības. Blokes plato jau sen ir bijis krustojums tirdzniecības ceļiem, kas savienoja Karniolu ar Horvātiju.

## Attēli

BloskaPlanotaVelikeBloke1.jpg
Na Blokah 1939.jpg|Ēka ziemā 1939. gadā
Lake Bloke.jpg|Blokes ezers
Bloška planota (12861885535).jpg


## Atsauces

## Ārējās saites
Spāru iela

**Spāru iela** var būt:

* Spāru iela — iela Jelgavā;
* Spāru iela — iela Jūrmalā;
* Spāru iela — iela Tukumā;
* Spāru iela — iela Garkalnes pagasta Bukultos;
* Spāru iela — iela Engures pagasta Ķesterciemā;
* Spāru iela — iela Babītes pagasta Piņķos;
* Spāru iela — iela Garkalnes pagasta Upesciemā.

## Skatīt arī
* Spāres iela
* Spāre
2024. gada Copa América

**2024. gada ''Copa América*** bija 48. *Copa América* turnīrs, kas notika no 2024. gada 20. jūnija līdz 14. jūlijam [[Amerikas Savienotās Valstis|Amerikas Savienotajās Valstīs]]. Turnīru organizēja [[Dienvidamerikas Futbola konfederācija]] (CONMEBOL), sadarbojoties ar [[Ziemeļamerikas, Centrālamerikas un Karību reģiona futbola asociāciju konfederācija|Ziemeļamerikas, Centrālamerikas un Karību reģiona futbola asociāciju konfederāciju]] (CONCACAF). Tajā piedalījās visas 10 CONMEBOL ietilpstošās vīriešu [[futbols|futbola]] izlases un sešas CONCACAF izlases.

Tā bija otrā reize, kad turnīru rīkoja ASV, iepriekš tur notika arī [[2016. gada Copa América|2016. gada jeb simtgades *Copa América*]]. Fināls notika *Hard Rock Stadium* [[Maiamigārdensa|Maiamigārdensā]], [[Florida|Floridā]].

Par *Copa América* čempioniem kļuva [[Argentīnas futbola izlase|Argentīnas izlases]] futbolisti, kas finālā papildlaikā ar 1:0 pieveica [[Kolumbijas futbola izlase|Kolumbijas izlasi]]. Argentīnai šis bija 16. tituls un otrais pēc kārtas. Par turnīra vērtīgāko spēlētāju tika atzīts kolumbietis [[Hamess Rodrigess]]. Visvairāk vārtu guva Argentīnas futbolists [[Lautaro Martiness]] — piecus. Par labāko vārtsargu tika atzīts [[Emiljano Martiness]].

== Komandas ==
Turnīrā piedalījās sešpadsmit komandas — desmit no CONMEBOL un sešas no CONCACAF. Visas desmit CONMEBOL izlases bija tiesīgas piedalīties. CONCACAF komandas tika noskaidrotas 2023.—2024. gada [[CONCACAF Nāciju līga]]s ietvaros. *Copa América* turnīram kvalificējās četras A līgas ceturtdaļfinālu uzvarētājas, bet vēl divas komandas tika noskaidrotas izslēgšanas kārtā starp ceturtdaļfinālu zaudētājām. Atšķirībā no [[2016. gada Copa América|2016. gada *Copa América'']], ASV izlase automātiski nebija nodrošinājusi vietu kā mājiniece, taču kvalificējās pēc uzvaras pret Trinidādu un Tobāgo ar 4:2.

## Stadioni




## Grupu turnīrs
Visi spēļu laiki norādīti pēc vietējā laika (UTC−4, UTC−5 vai UTC−7). Iekavās norādīts Latvijas (Austrumeiropas vasaras) laiks.

### A grupa

----

----

----

----

----

### B grupa

----

----

----

----

----

### C grupa

----

----

----

----

----

### D grupa

----

----

----

----

----

## Izslēgšanas spēles

### Ceturtdaļfināli

----

----

----

### Pusfināli

----

### Spēle par 3. vietu

### Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Turānas mednieki

**Turānas mednieki** () bija ungāru fašistiska paramilitāra organizācija, kuru pēc Austroungārijas sakāves un sabrukuma Pirmajā pasaules karā 1927. gadā dibināja Ģula Gembešs. Organizācija vēlējās paplašināt Ungārijai Trianonas līgumā noteiktās robežas, iestājās par rasismu (ungāru turānisma formā), antikomunismu un antisemītismu. Tiek lēsts, ka organizācijai 1944. gadā bija aptuveni 43 000 biedru aptuveni 1200 apdzīvotās vietās.

Okupētajā Dienvidslāvijas Bačkā šīs organizācijas nodaļas tika dibinātas īpaši pēc ungāru policijas veiktā asiņainā 1942. gada Novi Sadas reida.

Turānistu organizācijas iebilda pret vācu nacionālsociālismu, uzskatot āriešu rasi par zemāku. Kad nacistiskā Vācija 1944. gadā operācijā ''Margarethe'' okupēja Ungāriju, lai neļautu Ungārijai pievienoties Rietumu sabiedroto pusei, notika sadursmes starp ungāriem un vācu iedzīvotājiem. Kad "Turānas mednieki" apbruņojās, lai aizstāvētu ungārismu, Vērmahts viņus uzreiz atbruņoja. Jaunieceltais iekšlietu ministrs Andors Jarošs nolēma organizāciju likvidēt. Tomēr oficiāli tā tika slēgta tikai 1949. gadā.

Pēc tam, kad Dienvidslāvijas partizāni un Sarkanā armija atbrīvoja Ungārijas kara laikā okupētās kaimiņu teritorijas, daži bijušie "Turānas mednieku" locekļi tika sodīti ar nāvi.

## Turānisms Ungārijā
Turānisms ir daudzveidīgu uzskatu kopums, kas ir saistīts ar cilvēku identifikāciju vai asociāciju ar Vidusāzijas, Iekšējās Āzijas vai Urālu reģiona vēsturi un tautām. Tas ietver daudz dažādu koncepciju un kalpoja par daudzu politisko kustību vadmotīvu. Ungārijā visdzīvākais tas bija 19. gadsimta otrajā pusē un 20. gadsimta pirmajā pusē. Kā zinātniska kustība turānisms Ungārijā bija saistīts ar Āzijas kultūru izpēti Ungārijas vēstures un kultūras kontekstā.

Pēc Pirmā pasaules kara politiskajam turānismam bija nozīme Ungārijas galēji labējo ideoloģiju veidošanā tā etniski nacionālistiskā rakstura dēļ. Tas sāka nest antisemītisma noskaņojumu un mēģināja pierādīt "vienotas ungāru rases esamību un pārākumu", tādējādi kļūstot piemērots tādām organizācijām kā "Turānas mednieki".

## Atsauces
Bārnstapla

**Bārnstapla** (; ) ir pilsēta un pagasts Anglijā, Devonas ceremoniālajā grāfistē, Ziemeļdevonas nemetropoles distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes ziemeļos To upes un tās pietekas Jeo satekā  no grāfistes centra Ekseteras un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Senākā zināmā apdzīvotā vieta mūsdienu pilsētas teritorijā ir ap 917. gadu minētā Piltona, kas bija viena no Alfrēda Lielā izveidotās nocietināto boro sistēmas apmetnēm. Jau 10. gadsimta beigās aizsardzības funkcijas pārņēma Bārnstapla, kas attīstījās kā ostas un tirgus pilsētiņa. Pastardienas grāmatā 1086. gadā Bārnstapla jau minēta kā boro. Tirgus tiesības pirmoreiz minētas 1274. gadā. Pilsētas uzplaukums viduslaikos saistīts ar vilnas eksportu. 14. gadsimtā tā bija Devonas trešā bagātākā pilsēta pēc Ekseteras un Plimutas un otrs lielākais tekstilindustrijas centrs pēc Ekseteras līdz pat 1600. gadam. 16. un 17. gadsimtā pilsēta plauka no tirdzniecības ar Ameriku.

18. gadsimtā Bārnstapla vairs nebija vilnas izstrādājumu ražošanas pilsēta. Tās produkcija tika aizstāta ar vilnu no Īrijas, kurai Bārnstapla bija galvenā izkraušanas vieta; izejvielas pēc tam tika nogādātas pa sauszemi uz audumu ražošanas pilsētām Devonas vidus un austrumu daļā, piemēram, Tivertonu un Hanitonu.

Mūsdienās lielākais darba devējs Bārnstaplā ir Čivenoras Karaliskā jūras kājnieku bāze 5 km uz rietumiem no pilsētas. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Krievijas ilzīte

**Krievijas ilzīte** (*Anthemis ruthenica*) ir augu suga ilzīšu ģintī. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eiropas dienvidaustrumos, taču ir ievazāts arī citviet pasaulē, tostarp Latvijā, kur tas ir sastopams ļoti reti uz dzelzceļiem. Augs ir ļoti tuvi radniecīgs lauka ilzītei (*Anthemis arvensis*), tādēļ daži autori to nodala tikai kā lauka ilzītes pasugu.

## Apraksts
Krievijas ilzīte ir viengadīgs, 10—35 cm garš lakstaugs, kuram ir stāvs vai pacils, stīvs, zarains, kails vai īsi apmatots stublājs. Lapas ir 2—4 cm garas, vairākkārt dalītas lancetiskās plūksnās ar zobainu malu; tās uz stublāja ir izvietotas pamīšus. Ziedu kurvīši pa vienam izvietoti zaru (ziedkātu) galā. Vīkala lapas ir strupas, izvietotas vairākās rindās. Plēkšņlapiņas (nelielas pieziedlapas kurvīša gultnē) ir smailas, galā zobainas, beidzas ar smailīti, visplatākās augšdaļā, novietotas visā kurvīša gultnē. Kurvīša ārmalā ir balti sievišķie mēlziedi, kas galā trīszobaini, bet kurvīša centrā — dzelteni divdzimumu stobrziedi. Auglis ir rievains, otrādi konusveidīgs sēklenis. Zied no jūnija līdz augustam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tamula

**Tamula** ir ezers Igaunijas dienvidaustrumos, kas atrodas Veru pilsētas dienvidrietumu daļā. Ezera platība ir 2,313 km2, vidējais dziļums 4,2 m un maksimālais dziļums 7,5 m. Pirms simts gadiem ezers bija lielāks un dienvidaustrumos sniedzās līdz tagadējai Veru dzelzceļa stacijai, ziemeļos līdz Kirumpē cietokšņa drupām, pusgredzenā ieskaujot tagadējās Veru atrašanās vietu. Pussala, kas iestiepjas ezerā no ziemeļrietumiem — Rosisāre, — acīmredzot, agrāk bija sala. 1933.—1934. gadā, izrokot t.s. Itālijas kanālu, ezera ūdens līmenis pazeminājās par aptuveni 1 m. Krasti sekli, pārsvarā dubļaini. Tikai pie Veru pilsētas ir smilšains, dienvidos dažkārt māla krasts. Ezera dibenu pārsvarā klāj bieza (ezera ziemeļrietumu daļā vairāk nekā 2 m) dūņu kārta ar sērūdeņraža smaku. Paretam dibenā ir arī grants-akmeņainas vietas. Ezerā ietek Kubijas un daži citi strauti, iztek Vehajegi, kas pēc dažus kilometrus tālāk esošā Vagulas ezera maina nosaukumu uz Vehandu un ir Igaunijas garākā upe.

Ezera ziemeļaustrumos pāri tā atzaram uz Rosisāri ved iekārtais gājēju Rosisāres tilts.

Ik gadus pavasarī no ezera sākas airēšanas maratons. Maratons katru gadu notiek aprīļa trešajā sestdienā, kopstarts tiek dots septiņos no rīta pie Tamulas ezera. Maratona maršruts ved pa no Tamulas iztekošo Vehandu (sākumā — Vehajegi) upi Veru un Pelvas apriņķī, tā garums līdz Repinai ir gandrīz 100 kilometri. Maratonā ik gadu startē ap 1000 laivu.

2010. gada 11. septembrī Igaunijas lodes grūdējs Tāvi Pētre makšķerēšanas laikā noslīka Tamulas ezerā.

## Attēli

Tamula.jpg
Voru from bridge.JPG|Skats uz ezeru un Veru no iekārtā tilta
Voru Tamula järv rippsild.JPG|Iekārtais tilts
14.VM.2019.Sven.Zacek.Ekstreempark.private.collection 200419 065603 004.jpg|Vehandu maratona starts
Tamula järv 2023 04 01.jpg|Tamulas pārplūdums pavasarī


## Atsauces

## Ārējās saites