open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Viluvere (stacija)

thumb|243px
**Vilivere** () bija dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Pērnavas apriņķa Vendras pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Pērnava. Viluvere atrodas 40,1 km attālumā no Pērnavas pasažieru stacijas, 29,4 km attālumā no Lelles mezgla stacijas un 101,3 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Līdz 2018. gada beigām Viluveres dzelzceļa pieturas punkts apkalpoja vietējo pasažieru vilcienu satiksmi, tajā pieturēja visi Tallinas un Pērnavas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni (2013. gadā 2 vilcienu sastāvu pāri dienā). 

## Vēsture
Viluveres dzelzceļa stacija tika izveidota šaursliežu dzelzceļa iecirkņa Lelle—Papinīdu (Pērnava)) izbūves laikā, periodā no 1925. līdz 1928. gadam, bet Viluveres stacijas ēka pēc Leona Johansona tipveida projekta tika pabeigta 1928. gadā.

Viluvere sākotnēji bija šaursliežu dzelzceļa mezgla stacija, no šejienes austrumu virzienā atzarojās neliels, 10 km garš dzelzceļa iecirknis uz Vendru.

20. gadsimta otrajā pusē, līdz ar šaursliežu dzelzceļa ēras norietu Viluveras—Vendras iecirknis tika slēgts, bet pamatiecirknis Lelle—Papinīdu laika posmā no 1969. gada līdz 1973. gadam tika pāršūts uz  platuma sliedēm. Uzsākot dzelzceļa iecirkņa pārbūvi Viluveres stacijas ēkā tika izvietots padomju armijas celtniecības bataljons. Pēc dzelzceļa būves nodošanas ekspluatācijā stacijas ēka tika atstāta novārtā, vēlāk tā cieta ugunsgrēkā, bet 1994. gadā ēkas drupas tika nojauktas.

Identiskas Leona Johansona staciju ēkas saglabājušās Eidaperes stacijā, kā arī slēgtā šaursliežu dzelzceļa atzara Viluvere—Vendra posmā — Lūri un Vendras staciju ēkas.

Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un Viluveres pietura netiek izmantota.

## Skatīt arī
* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)

## Atsauces
2031. gads

**2031. gads** () būs parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sāksies trešdienā.

## Paredzētie notikumi

### Janvāris — Marts
* Janvāris — NASA plāno šī gada janvārī deorbitēt Starptautisko kosmosa staciju, novirzot visas nesadalītās atliekas Klusā okeāna dienvidu daļā.
** Dānijā, Islandē un Norvēģijā notiks 2031. gada vīriešu pasaules handbola čempionāts.
* 17. marts un 29. oktobris — 2 Veneras tranzīti — 17. martā un 29. oktobrī, kurus varēs redzēt no Urāna
* 31. marts — Rijādā, Saūda Arābijā tiks slēgta 2030. gada Pasaules izstāde World Expo 2030.

### Aprīlis — Maijs
* 5. aprīlis — Zemei pietuvosies Bernardinelli-Bernšteina komēta līdz 10,1 AU (1,5 miljardu km) attālumam.
* 1. maijs — Empire State Building pastāvēšanas 100. gadadiena.

### Jūnijs — Augusts

* Jūnijs — Tiks palaista NASA misija VERITAS, kuras mērķis ir kartēt Veneras virsmu.
* Jūlijs — *[[Jupiter Icy Moons Explorer]]* (JUICE) sasniegs Jupitera pavadoņu sistēmu.
* 1. augusts — Kabeļtelevīzijas kanāla MTV 50. gadadiena.

### Septembris — Decembris
* Septembris — Oktobris — ASV notiks 2031. gada Pasaules kauss regbijā.
* Oktobris — Novembris — Indijā notiks 2031. gada Pasaules kauss kriketā.
* Decembris — Tiks palaista *[[EnVision]]*, ESA orbitālā misija uz Venēru.
* 12. decembris — Jaunavas Gvadalupes 500 gadu jubileja.

### Nezināms datums
* Zemes tranzīts, kuru varēs redzēt no Urāna
* Tiks palaists ATHENA (Advanced Telescope for High Energy Astrophysics) rentgenstaru teleskops.
* Notiks XXII Panamerikas spēles.
* ASV, Meksikā un citās CONCACAF dalībvalstīs notiks 2031. gada sieviešu pasaules kauss.
* Kazahstānā notiks rakstības pāreja no kirilicas uz latīņu alfabētu kazahu valodai.
* Pēc plānošanas apstiprinājumu saņemšanas Apvienotajā karalistē tiks atvērts Universal United Kingdom Resort atrakciju parks.

## Atsauces
Azerspace-1/AFRICASAT-1a

***Azerspace-1/AFRICASAT-1a*** jeb ***AzerSat-1*** ir Azerbaidžānas pirmais pavadonis. To apkalpo Azerbaidžānas Sakaru un informācijas tehnoloģiju ministrija un Nacionālā aerokosmiskā aģentūra. Sakaru pavadonis palaists 2013. gada februārī. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai klientiem Azerbaidžānā, kā arī Centrālāzijā, Eiropā un Āfrikā.

*Azerspace-1/AFRICASAT-1a* tiek izmantots kopā ar Malaizijas uzņēmumu *[[MEASAT Satellite Systems]]*, kuram pieder licence orbitālās pozīcijas 46° austrumu garuma izmantošanai. *MEASAT* lieto 40 % no pavadoņa kanāliem, Azerbaidžānas ministrija — 20 %, bet pārējie pieejami citiem klientiem.

Kosmisko aparātu izgatavojis ASV uzņēmums *[[Orbital Sciences Corporation]]*. Līgums ar to tika noslēgts 2010. gada jūnijā.
*Azerspace* būvēts uz platformas *[[Star-2.4E]]* bāzes. Tam ir 24 C joslas, 12 Ku joslas raidītāji. Izmēri saliktā stāvoklī: 5,6 × 2,5 × 3,2 m.

*Azerspace-1/AFRICASAT-1a* tika palaists  21:36 UTC ar nesējraķeti *[[Ariane 5ECA]]* (lidojums *VA-212*) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar sakaru pavadoni *[[Amazonas 3]]*. No dzinējbloka pirmais atdalījās (27 min 58s pēc starta) *Amazonas 3*; *Azerspace/Africasat-1a* tika atdalīts 36 min 44 s pēc starta.

Ģeostacionāro orbītu 16. februārī tas sasniedza ar saviem dzinējiem. Tas izvietots punktā 46° austrumu garuma. 2. aprīlī pabeigta izmēģinājumu un testēšanas fāze, un tas nodots ekspluatācijā Azerbaidžānas pusei.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Azerspace-1 satellite Azercosmos
* AFRICASAT-1a MEASAT
* Azerspace/Africasat-1a Orbital 
* Flight VA212 Arianespace 
* Azerspace/Africasat 1a Gunter's Space Page,
Radzivila hronika

300px|right|thumb|Radzivila hronikas atvērums

**Radzivila hronika** () jeb tā sauktā **Kēnigsbergas hronika** ir apmēram 13. gadsimta sākumā baznīcslāvu valodā uzrakstīts vairāku senāku Kijivas Krievzemes hroniku apkopojums ar 617 miniatūrām. Tas ir vecākais senkrievu hroniku apkopojums, kurā ietilpst Pagājušo gadu vēsture un sekojošie notikumi līdz 1206. gadam. 15. gadsimtā pārrakstītais rokraksts pirmo reizi iespiests 1767. gadā.

## Tapšana un atrašana
Hronika uzrakstīta 13. gadsimtā, to 15. gadsimtā pārrakstījis kāds Lietuvas dižkunigaitijas mūks, domājams, Navahrudakas vai Smoļenskas apkārtnē. Staņislavs Zenovevičs hronikas norakstu uzdāvināja Viļņas vaivadam Janušam Radzivilam (1612—1655), pēc kura nāves to ieguva viņa brālēns Boguslavs Radzivils (1620—1669). 1671. gadā rokrakstu uzdāvināja Kēnigsbergas bibliotēkai. Septiņgadu kara laikā Krievijas Impērijas karaspēks uz laiku ieņēma Kēnigsbergu un nolaupīja rokrakstu, kurš kopš 1758. gada glabājas Pēterburgas Zinātņu akadēmijas bibliotēkā.

## Saturs
[thumb|right|200px|[Kijivas lielkņazi|Kijivas lielkņaza Volodimira Svjatoslaviča saruna ar grieķu filosofu]]
Radzivila hronika patiesībā ir trīs senāku hroniku norakstu apkopojums:
* Pagājušo gadu vēsture (baznīcslāvu: *Повѣсть времяньныхъ лѣтъ*) jeb Nestora hronika — senkrievu hronika par notikumiem Krievzemē un apkārtējās valstīs no 852. līdz 1110. gadam;
* Hronika par Kijivas lielkņaza troni karojošajiem Rurika dinastijas kņaziem no 1110. līdz 1206. gadam, kas saturēja Vladimiras lielkņaza Vsevoloda Jurjeviča "Lielās Ligzdas" (valdīja 1176. — 1212. gadā) slavinājumu.

Maskavas Garīgajā akadēmijā glabājās rokraksts, kurā Radzivila hronikas tekstam bija pievienots apraksts par tālākajiem notikumiem līdz 1419. gadam.

## Modernie izdevumi
* Радзивилловская, или Кенигсбергская, летопись. — СПб., 1902. I. Фотомеханическое воспроизведение рукописи. II. Статьи о тексте и миниатюрах рукописи.
* Радзивилловская летопись // ПСРЛ. — 1989. т. 38.
* Радзивиловская летопись: Текст. Исследование. Описание миниатюр / Отв. ред. М. В. Кукушкина. СПб.: Глагол; М.: Искусство, 1994. Кн. 1-2.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Летопись Радзивиловская 
* Радзивилловская летопись 
* Радзивилловская летопись. Текст рукописи
Lone

**Lone** ir ciems Jēkabpils novada Saukas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā, valsts reģionālā autoceļa P75 (Jēkabpils—Lietuvas robeža (Nereta)) malā. Ciems iekļaujas kultūrvēsturiskajā Sēlijas novadā, bet tā daļa Saukas dabas parka teritorijā.

thumb|left|150px|Pašvaldības nams
Ciema plānojumā ziemeļos atrodas galvenokārt privātās dzīvojamās mājas, centrā ir kultūras nams, dienvidaustrumos izvietojusies sabiedriskā un administratīvā apbūve, kur atrodas pašvaldības nams,bibliotēka, ambulance, viesu nams, kafejnīca un veikals. Ciemā ir sešas daudzdzīvokļu mājas, kuras arī ir izvietojušās šajā ciema daļā. Dienvidaustrumos galvenokārt ir mehāniskais sektors — mehāniskās darbnīcas un tamlīdzīgas celtnes. Mūsdienās Lone kļuvusi par pakalpojumu centru.

Loni ieskauj lieldārzi ar augļu kokiem, īpaši ābelēm, daļa no tiem ir stādīti kolhozu laikos un ir novecojuši, taču vairākas zemnieku saimniecības arī mūsdienās nodarbojas ar augļkopību. 
Aptuveni 1 km uz austrumiem no ciema atrodas lielākais Zemgales ezers — Saukas ezers, no tā iztek Dūņupe, kas tālāk plūst cauri ciemam. 

thumb|left|150px|Lones stacijas ēka
Lonē atrodas divi kultūrvēsturiski pieminekļi — Viesītes šaursliežu dzelzceļa līnijas Jēkabpils —  Nereta Lones dzelzceļa stacijas ēka un Lones pusmuižas ēka.
Netālu no ciema ir viens valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis — 2 km uz dienvidrietumiem, netālu no Neretas pagasta robežas pie Skosu mājām atrodas Skosu pilskalns ar apmetni (valsts aizs. Nr. 939), kā arī vietējas nozīmes — 1 km uz dienvidaustrumiem, līdzās Saukas ezeram pie Bincānu mājām ir Bincānu viduslaiku kapsēta (valsts aizs. Nr. 935) un  Klūgu upurakmens (valsts aizs. Nr. 937), 1,5 km uz ziemeļaustrumiem pie Klūgu mājām. Pie Bincānu mājām aug valsts nozīmes dižkoks — (5,4 metri) vīksna.

thumb|left|150px|Lones ceļš uz Sauku
Ciema teritoriju šķērso valsts reģionālais autoceļš (P75) Jēkabpils — Lietuvas robeža (Nereta), vietējie autoceļi (V792) Lone — Sauka, (V793) Lone — Zalves mežniecība.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Vēsture
Ciems izveidojies ap Lones pusmuižu, bijis samērā biezi apdzīvots, taču lielākoties iedzīvotāji dzīvoja viensētās vai to grupās. Pašreizējā apbūve izveidota padomju varas gados esošās padomju saimniecības "Lone" laikā, kad 1970. un 1980. gados valsts politikas rezultātā tika likvidētas viensētas, celtniecību atļaujot tikai ciemos. Šajā laikā Lone kļuva par nozīmīgu kolhoza un pašvaldības centru. Salīdzinot ar 1967. gadu, kad ciemā dzīvojuši 150 cilvēki, to skaits līdz mūsdienām palielinājies gandrīz četras reizes. Atgūstot neatkarību, apdzīvojuma struktūra saglabājās.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Saukas pagasta teritorijas plānojums 2008-2020 www.viesite.lv
* Skosu pilskalns
Vilhelms Reihs

**Vilhelms Reihs** (); dzimis , miris ) bija Ukrainā dzimis austriešu/amerikāņu psihoanalītiķis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1897. gadā Dobrjaniču ciemā Austroungārijā, tagad Ukrainā, disfunkcionālā ģimenē. Ģimnāzijā mācījās Čerņivcos. Pirmā pasaules kara laikā cīnījās Austroungārijas armijā Itālijā. Pēc kara studēja Vīnes Universitātē, kur iepazinās ar Freidu. 1922. gadā sāka strādāt Freida klīnikā.

1930. gadā pārcēlās uz Berlīni. Pamatojoties uz ideju par fiziskā ķermeņa saistību ar garu, šeit attīstīja t.s. vegetoterapiju. No 1934. līdz 1939. gadam dzīvoja Oslo, kur attīstīja teoriju par t.s. bioniem, kas esot dzīvības rašanās pamatā. 1939. gadā pārcēlās uz ASV, apmezdamies Meinas štatā. Apgalvoja, ka esot atklājis dzīvības spēka enerģiju orgonu, un konstruēja ierīces tā izmantošanai. Apgalvoja, ka esot radījis mākoņu regulēšanas ierīces (*cloudbuster*), un, ka pasaulei uzbrūkot NLO. Miris ASV cietumā, kur bija ieslodzījumā par necieņas izrādīšanu pret tiesu.

## Profesionālā darbība
Bija viens pirmajiem, kuri centās apvienot freidismu un marksismu. Attīstīja seksuālās revolūcijas jēdzienu, kas ieguva īpašu aktuālitāti rietumos 20. gadsimta sešdesmitajos gados un jauno kreiso uzskatos. Attīstīja vairākas idejas, kuras ir aktuālas mūsdienās — vispārēja dzimumizglītība, abortu legalizācija, šķiršanās liberalizācija, laulības fakta nebūtiska ietekme uz mūsdienu ģimeni.

Vairāku ietekmīgu darbu autors. Par 1933. gada darbu "Fašisma masu psiholoģija" (*Die Massenpsychologie des Faschismus*) tika izslēgts no Vācijas Komunistiskās partijas. Nacistu laikā grāmata tika aizliegta un dedzināta publiskās akcijās. 1956. gadā pēc tiesas lēmuma šī grāmata tika sadedzināta arī ASV.

## Ārējās saites
* Vilhelma Reiha fonds 
* Vilhelms Reihs vietnē ''LSR-Projekt'' 
* Vilhelms Reihs: cilvēks, kurš izgudroja brīvo mīlestību (raksts avīzē ''The Guardian'') 
* Par Vilhelmu Reihu vietnē SKEPTIC
Roberts Lencs

**Roberts Lencs** (, , 1833-1903) bija vācbaltiešu fiziķis un ģeogrāfs.

## Dzīvesgājums
Roberts Lencs ir dzimis 1833. gada 28. novembrī Sanktpēterburgā fiziķa Heinriha Frīdriha Emīla Lenca ģimenē. Mācījās Bērzaines ģimnāzijā pie Cēsīm (1844–1849) un Pēterburgas 2. ģimnāzijā. Studēja Pēterburgas Universitātes Matemātikas un fizikas fakultātē (1851-1855), kur viņa tēvs bija dekāns. Pasniedza fiziku Pēterpils Universitātes Tehnoloģiskajā institūtā. 1857. gadā devās ekspedīcijā uz Horasānu Irānas austrumdaļā, kur pētīja Zemes magnētismu. Par magnētisko anomāliju pētījumiem Somu jūras līcī ieguva maģistra grādu (1862), par pētījumiem metālu siltumvadīšanas izmaiņas temperatūras ietekmē doktora grādu (1869). Bija Pēterburgas Universitātes fiziskās ģeogrāfijas fakultātes ārkārtas profesors (1870-1880), profesors (1887), slepenpadomnieks. 
1887. gadā viņu nozīmēja par valsts vērtspapīru sagatavošanas ekspedīcijas vadītāju.

Miris 1903. gada 2. aprīlī savā muižā Viborgas guberņā.

## Darbi
* Исследование магнитной аномалии в Финском заливе : Дис., напис. для получения учен. степ. магистра физики канд. И. С.-П. ун-та Р. Ленцом Санкт-Петербург : тип. Мор. м-ва, 1862
* Исследования в Восточной Персии и в Хератском владении / [Соч.] Р. Ленца. Ч. 1- Санкт-Петербург : тип. Акад. наук, 1868
* О влиянии температуры на теплопроводность металлов : Рассуждение, представл. в Физ.-мат. фак. для получения степ. д-ра физики Р. Ленцом Санкт-Петербург : тип. Имп. Акад. наук, 1869
* Объемный ртутный вольтаметр / [Соч.] Р. Ленца Санкт-Петербург] : тип. Имп. Акад. наук, [1877]
* О применяемости к жидким проводникам закона Кирхгофа о разветвлении токов Санкт-Петербург] : тип. Имп. Акад. наук, [1877]
* О галваническом сопротивлении водных растворов солей водорода, калия, натрия и аммония Санкт-Петербург : тип. Имп. Акад. наук, ценз. 1878
* Ртутный инверсор Санкт-Петербург] : тип. Имп. Акад. наук, ценз. 1878
* О виде земли и уровня океанов Санкт-Петербург : тип. Имп. Акад. наук, 1879
* Лекции физики, читанные в С.-Петербургском технологическом институте профессором Ленцем Санкт-Петербург : Лит. Ф. Кремер, 1888
* Результаты сельского хозяйства в России за последнее десятилетие в России / Р.Э.Л. Юрьев : тип. К. Маттисена, 1902

## Literatūra
* Ржонсницкий Б. Н. Эмилий Христианович Ленц. (1804-1865). М.–Л. 1952 (соавтор: Лежнева О. П.)
* Ржонсницкий Б. Н. Академик Э. Х. Ленц и физическая география. – Известия АН СССР. № 2. 1954. С. 61
* Hempel, Peer. Deutschsprachige Physiker im alten St. Petersburg. - München: Oldenbourg, 1999

## Atsauces

## Ārējās saites
* Русский биографический словарь Половцова
* Российские немцы
Sauka

**Sauka** (agrāk **Vecsauka**) ir ciems Jēkabpils novada Saukas pagastā. Izvietojies pagasta austrumos, Saukas ezera krastā, valsts vietējo autoceļu (V792) Lone—Sauka, (820) Viesīte—Deši—Cīruļi (Rite) krustojumā. Ciems iekļaujas kultūrvēsturiskajā Sēlijas novadā un Saukas dabas parka teritorijā.

Ciema plānojumā austrumos atrodas ražošanas un saimnieciskās apbūves teritorija, kurā iekļaujas bijušās Saukas arodvidusskolas ēkas, centrā ir daudzdzīvokļu dzīvojamo māju apbūve, rietumos izvietojusies individuālās apbūves teritorija. Dienviddaļā ir sabiedrisko iestāžu apbūve, kurā ir veikals. Ciema ziemeļos atrodas bibliotēka.

Saukā atrodas Saukas luterāņu baznīca un Latvijas fotogrāfijas pamatlicēja Mārtiņa Buclera muzejs.

Ciema austrumu pusē izvietojies Saukas dzirnavu dīķis, kurā ietek un vēlāk iztek Klauce, kas ciema ziemeļos ietek Saukas ezerā. No Klauces, pēc tās iztekas no dīķa attek labajā pusē grāvis, kas plūst ciema dienvidos uz rietumu pusi.
thumb|left|150px|Piemiņas akmens Mārtiņam Bucleram
Ciema dienvidos ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis — Plūmju viduslaiku kapsēta (valsts aizs. nr. 897).
Saukā atrodas vairāki kultūrvēsturiski pieminekļi — Saukas mācītājmuiža, piemineklis stomatologam profesoram Paulam Daugem, piemiņas akmens fotogrāfijas Latvijā pamatlicējam Mārtiņam Bucleram, komponista, profesora Arvīda Žilinska dzimtās mājas "Lejas Arendzāni" un Smiltaines kapi, kas atrodas uz dienvidaustrumiem no ciema. Vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļi ir Saukas pagastnams un Saukas luterāņu baznīca, bet vēstures piemineklis — piemiņas plāksne Saukas draudzes locekļiem baznīcā.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

* Līdz 300 tehnikuma audzēņi.

## Vēsture
Ciems izveidojies ap Vecsaukas un Jaunsaukas muižām, bijis samērā biezi apdzīvots, taču lielākoties iedzīvotāji dzīvoja viensētās vai to grupās. Agrārās reformas rezultātā bijušās Vecsaukas muižas centrā iekārtoja lauksaimniecības skolu, kas vēlāk mainīja nosaukumu, kļūdama par 9. Lauku profesionāli tehnisko skolu, vēlāk Saukas arodvidusskolu, kas mūsdienās ir slēgta. Pašreizējā apbūve izveidota Latvijas PSR laikā kā padomju saimniecības "Lone" ciemats, kad 1970. un 1980. gados valsts politikas rezultātā tika likvidētas viensētas, celtniecību atļaujot tikai ciemos. Šajā laikā Sauka kļuva par nozīmīgu centru, ko ietekmēja esošā skola. Latvijai atgūstot neatkarību, apdzīvojuma struktūra Saukā saglabājās.

Saukas arodvidusskola celta no 1936. gada līdz 1939. gadam, to atklājis Kārlis Ulmanis.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Saukas pagasta teritorijas plānojums 2008-2020 www.viesite.lv
Pilāti (Sēļu pagasts)

**Pilāti** ir ciems Valmieras novada Sēļu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa P21 8 km no pagasta centra Sēļiem,  no novada centra Valmieras un  no Rīgas. Padomju gados Pilāti veidojās kā kolhoza «Ļeņina ceļš» ciemats līdz tā apvienošanai ar kolhozu «Ziemeļi».

## Atsauces
Pilāti

**Pilāti** var būt:
* Pilāti — apdzīvota vieta Sēļu pagastā
* Pilāti — apdzīvota vieta Valmieras pagastā
Jao

**Jao** var būt:
* Jao — tauta Ķīnā un Vjetnamā
* Jao — tauta Austrumāfrikā
* Jao — pilsēta Japānā
* Jao Mins — ķīniešu basketbolists
Dūņupe (Dienvidsusējas pieteka)

**Dūņupe**, saukta arī **Douņupe**, **Douņupīte** vai **Dūņupīte**, ir Dienvidsusējas labā krasta pieteka.

Iztek no Saukas ezera rietumu gala. Tās gultne ir iztaisnota un salīdzinoši straujās upes tecējums atgādina lielu grāvi.
Šķērso 5,5 km Saukas pagastā, tālāk plūst pa Neretas pagasta teritoriju, kur pie Lejas Kupšanu mājām ietek Dienvidsusējā. Visā upes garumā tā tiek regulēta (1931-1934), izņemot pašu tās lejteci. Upe galvenokārt plūst pa plašiem pļavu un purvu masīviem. Krasti aizauguši ar blīvām parastās niedres audzēm, kalmi, ežgalvītēm, purva purenēm, lielajām nātrēm, parastajām vīgriezēm, meža meldriem parasto miežubrāli. Daļa upes teritorijas iekļaujas Saukas dabas parkā.

## Lielākās pietekas
* Skosupīte,  
* Vecupīte (3 km).

## Lielākās apdzīvotās vietas krastos
* Lone

## Atsauces

## Ārējās saites
* Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv
WAIS Divaida

**WAIS Divaida** (, *West Antarctic Ice Sheet Divide* — ‘Rietumantarktīdas ledus vairoga šķirtne’) ir amerikāņu ledus dziļurbuma projekts Mērijas Bērdas Zemē Rietumantarktīdā. Projekts uzsākts 2005./2006. gada vasarā un paredzēts dziļurbumu sērijas veikšanai uz Rietumantarktīdas ledus vairoga ledus plūsmu šķirtnes, lai iegūtu siltumnīcas gāzu saturu atmosfērā pēdējo  gadu periodā.

Urbšanas darbi tika veikti piecu gadu garumā polārajās vasarās. 2012. gada 31. decembrī tika sasniegts plānotais 3405 m dziļums (no ledāja virsmas).

## Atsauces

## Ārējās saites
Bruģupīte

**Bruģupīte** ir upe Jēkabpils novada Elkšņu un Saukas pagastā. Atrodas Saukas dabas parka teritorijā.

Sākas mežā Elkšņu pagasta ziemeļrietumos pie Saukas pagasta robežas, uzņemot ūdeņus no apkārt esošiem strautiem un mitrājiem. Šķērso Saukas pagasta robežu un ietek Saukas ezerā tā ziemeļaustrumu pusē. Upi šķērso valsts autoceļš V820 (Viesīte–Deši–Sauka–Rite).

## Lielākās apdzīvotās vietas krastos
* Sauka

## Atsauces
Klauce (upe)

**Klauce** (arī **Grabažānu upe**, augštecē arī **Raktupīte**) ir ūdenstece — upe Jēkabpils novadā.

Iztek no Sūpes purva Sūpes ezera Viesītes pagastā kā Raktupīte. Tai pietek strauti, kas uzņēmuši ūdeņus no mitrājiem, kļūstot par Klauci. Šķērso Elkšņu pagastu, kur plūst rietumu virzienā, šķērsojot Mazo Klauces ezeru, Lielo Klauces ezeru un Bukūzi. Tālāk tek uz dienvidrietumiem, šķērsojot Saukas pagasta robežu, no kuras līdz ietekai — Saukas ezeram plūst 3,4 km, pirms tās tekot cauri Saukas dzirnavu dīķim. Daļa upes teritorijas iekļaujas Saukas dabas parkā. Vidēji lēni tekoša upe, ar krūmu un koku joslu tās krastos. Dominē
baltalksnis, melnalksnis, parastais osis, kārkli. Upes krastos sastopamas niedres, kalmes, ežgalvītes, purva skalbes, abinieku paķērses, aug arī purva purenes, lielā nātre, parastā vīgrieze, meža meldri, sīkziedu sprigane. Peldlapu joslā dominē dzeltenā lēpe.
 
## Lielākās apdzīvotās vietas krastos
* Klauce,
* Sauka.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv
Tori (stacija)

thumb|250px
**Tori** () bija dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Pērnavas apriņķa Tori pagastā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Pērnava. Tori atrodas 24 km attālumā no Pērnavas pasažieru stacijas, 45,5 km attālumā no Lelles mezgla stacijas un 117,4 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Līdz 2018. gada beigām Tori dzelzceļa pieturas punkts apkalpoja vietējo pasažieru vilcienu satiksmi, tajā pieturēja visi Tallinas un Pērnavas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni (2013. gadā 2 vilcienu sastāvu pāri dienā). 

## Vēsture
Tori dzelzceļa stacija atklāta 1927. gadā. Tori dzelzceļa stacija celta pēc Leona Johansona tipveida projekta. Otrā pasaules kara laikā gājusi bojā. Stacijas teritorijā saglabājušās divas dzīvojamās ēkas.

Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un Tori pietura netiek izmantota.

## Skatīt arī
* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)

## Atsauces
Gibsa

**Gibsa** (, ) ir ar neliela klinšaina sala Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies arhipelāga ziemeļaustrumos Piloto Pardo salu grupā. Izstiepta austrumu—rietumu virzienā. Lopera šaurums salu atdala no ziemeļaustrumos esošās Elefantas salas. Rietumos no Gibsas atrodas trīs nelielu salu grupa — Asplenda, Īdija sala un O'Braiena sala.

Gibsas sala ir atzīta par putniem nozīmīgu vietu — tur ligzdo vairāki tūkstoši pāru dažādu pingvīnu sugu, kā arī vairāk kā 18 000 pāru *Fulmarus glacialoides*.

## Vēsture
Salu ap 1820./1821. gadu atklāja roņu mednieki un kolektīvi visu mazo salu grupu nosauca par **O'Braiena salām**. 1821. gada februārī salu atkārtoti atklāja krievu ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca par **Rožnova salu** () par godu admirālim Pjotram Rožnovam. Tagadējais nosaukums pirmo reizi parādās Džeimsa Vedela kartē 1825. gadā.

## Atsauces
Vilhelms Roberts fon Bulmerinks

**Vilhelms Roberts fon Bulmerinks** (; 1862-1953) bija Rīgas vācbaltiešu namnieks, Rīgas pilsētas galva laikā no 1913. līdz 1915., formāli līdz 1917. gadam. Baltijas hercogistes Reģentu padomes loceklis (1918).

## Dzīvesgājums
[thumb|left|200px|Bijusī ''Villa Bulmerincq'' Ezermalas ielā 49, [Mežaparks (Rīga)|Mežaparkā (attēls pēc 1907. gada).]]
[thumb|270px|[Vidzemes, Igaunijas, Sāmsalas un Rīgas Apvienotā Zemes padome|Vidzemes, Igaunijas, Sāmsalas un Rīgas Apvienotās Zemes padomes delegācija Berlīnē (1918). Sēž: E. Delingshauzens (vidū), H. Štriks, K. Breverns, A. Rehenkampfs, T. Hāns. Stāv:  V. Bulmerinks, A. Krastkalns, E. Dehio, P. Tarasks, J. Valdmanis, G. Nurms, Otass.]]
Dzimis 1862. gada 30. novembrī Reņģes muižā bagātu Rīgas patriciešu ģimenē. Viņa radinieks bija Rīgas birģermeistars Johans Valentīns Bulmerinks (*Bulmerincq*, 1760–1827). Mācījās Cinkša privātskolā (*Zincksche Schule*) un Vidzemes guberņas ģimnāzijā Rīgā (1878-1882). Studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1882-1888), bija studentu korporācijas *[[Curonia]]* biedrs. Pēc studiju beigām dienēja Krievijas Impērijas armijas Ulānu gvardes pulkā Varšavā (1888-1889).
Pēc atgriešanās Rīgā strādāja par juristu (1889-1891), pēc tam bija Rīgas pilsētas muižu pārvaldes sekretārs (1892-1907) un prezidents (1907-1911). Pēc Rīgas Politehniskā institūta docenta arhitekta Eduarda Kupfera projekta 1907. gadā viņam Mežaparkā uzcēla privātmāju *villa v. Bulmerincq*.

Rīgas pilsētas galvas vietnieks (1912-1913) un pilsētas galva (1913-1915). 
Bulmerinks turpināja Georga Armitsteda aizsākto Rīgas attīstības plāna realizāciju. Viņa laikā iekrita Rīgai postošie Pirmā pasaules kara gadi. Karam sākoties Bulmerinks laikus parūpējās par pārtikas rezervju un kurināmā sagādi rīdziniekiem. It kā par atteikšanos pildīt Krievijas armijas vadības pavēli demontēt Pētera I pieminekli viņš 1915. gadā tika izsūtīts uz Irkutsku, bet formāli turpināja būt pilsētas galva, jo jauns netika ievēlēts līdz 1917. gada pašvaldību vēlēšanām. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā viņam atļāva apmesties Somijas lielhercogistes pilsētā Kuopio, 1918. gada sākumā atgriezās Rīgā, bija Rīgas pilsētas pārstāvis Berlīnē.   
1918. gada novembrī tika ievēlēts par Baltijas hercogistes Reģentu padomes locekli.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā emigrēja uz Vāciju, kur strādāja par redaktoru Štetīnes laikrakstos *Baltische Verkehrszeitung*, vēlāk *OstseeHandel* (1919-1944).    
Otrā pasaules kara beigās 1945. gadā devās bēgļu gaitās uz Holšteinu un Bavāriju. Miris veco ļaužu mītnē Ermreitā (*Ermreuth*) Bavārijā 1953. gada 21. augustā.

## Memuāri
* *Lebenserinnerungen des letzten deutschen Stadthauptes (Oberbürgermeister) von Riga*. Wolfenbüttel: E. Fischer; Gr.-Biewende (Börssum): Auslieferung, H.v. Hirschheydt,  1952.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Pantene

**Pantene** ir ciems Valmieras novada Sēļu pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā Rūjas krastā pie autoceļa V171 2,5 km no pagasta centra Sēļiem,  no novada centra Valmieras un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Pantenes muižas *(Panten)*  centru. Muiža sākotnēji piederēja Viganta Šerenberga atraitnei. Karalis Stefans Batorijs to 1585. gadā dāvināja Vidzemes fiskalam Baltazāram Šnelam. Zviedru karalis Gustavs Ādolfs konfiscēja šo muižu un 1630. gadā to uzdāvināja majoram Laijsam.

Pantenes apmetne (ap 700 m uz dienvidrietumiem no ciema) ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Pantenes muižas parks un Pantenes avots ar metru augstu ūdenskritumu ir aizsargājami dabas pieminekļi.

## Atsauces
Pērnavas Preču stacija

thumb|250px
**Pērnavas Preču stacija** () ir dzelzceļa stacija Igaunijā, Pērnavas pilsētas teritorijā, dzelzceļa iecirknī Lelle—Pērnava. Pērnavas Preču stacija atrodas 5,3 km attālumā no Pērnavas pasažieru stacijas, 65,1 km attālumā no Lelles mezgla stacijas un 136,1 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā. Līdz 2018. gada beigām Pērnavas Preču stacija veica dzelzceļa kravu loģistiku un apkalpoja vietējo pasažieru vilcienu satiksmi.

## Vēsture
Pērnavas Preču stacija izveidota 1971. gadā līdz ar šaursliežu dzelzceļa iecirkņa Lelle—Papinīdu rekonstrukciju, kuras laikā 750 mm sliežu ceļš tika pāršūts uz 1520 mm platuma sliežu ceļu.

Vienlaikus Pērnavas pilsētas teritorijā tika izmainīta šaursliežu dzelzceļa trase, likvidējot šaursliežu dzelzceļa vēsturisko šķērsojumu pāri Pernu upei un dzelzceļa trasi caur Sindi pilsētu. 1928. gada 13. februārī atklātais Sindi šķērsojums bija garākais (127 m) šaursliežu dzelzceļa tilts Igaunijas teritorijā. 1944. gadā tilts tika uzspridzināts, taču pēc kara tas tika atkal atjaunots. Mūsdienās bijušās dzelzceļa trases vietā atrodas *Raudtee* iela (Dzelzceļa iela).

Laika posmā no 1971. līdz 1976. gadam Pērnavas Preču stacija bija Lelles—Pērnavas dzelzceļa iecirkņa galapunkts. Līdz ar autotransporta un dzelzceļa pārvada izbūvi pār Pernu upi 1976. gadā dzelzceļa trase tika pagarināta līdz pašreizējai Pērnavas pasažieru stacijai, tā atrodas aptuveni 1 km uz dienvidaustrumiem no vēsturiskās Papinīdu šaursliežu dzelzceļa mezgla stacijas.

Līdz 2018. gadam stacijā pieturēja visi Tallinas un Pērnavas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni (2013. gadā 2 vilcienu sastāvu pāri dienā).

Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un stacija netiek izmantota.

## Skatīt arī
* Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)
* Pērnavas pasažieru stacija

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dzelzceļa un autotransporta pārvads pār Pernu upi. 2010. gads. (attēls)
* Pērnavas Preču stacijas pasažieru platforma. 2011. gads. (attēls)
Saukas dzirnavezers

**Saukas dzirnavezers** jeb **Saukas dzirnavu dīķis** ir mākslīga uzstādināta ūdenstilpe (dīķis) Jēkabpils novada Saukas pagasta Saukā.

Iekļauts Saukas dabas parkā. Atrodas uz Klauces upes, dienvidaustrumos no ciema. Ezera gultne mālaina un dūņaina, slāņa biezums līdz 1,5 metriem. Krasti lēzeni un slīpi. Mākslīgs, uzstādināts uzpludinājums ar zemes aizsprostu un slūžām, kas ir avārijas stāvoklī. Konstatētas 5 zivju sugas — līdaka, asaris, rauda, plicis, līnis.

## Makrofīti
Krastos dominē upes kosa, kalme, platlapu vilkvālīte, vietām ezera meldrs, trejlapu puplaksis, platlapu cemere. Peldaugu joslā redzama dzeltenā lēpe, vietām baltā ūdensroze. Iegrimušo augu joslā dominē iegrimusī raglape, vārpainā daudzlape, spožā glīvene.

## Atsauce

## Ārējās saites
* Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv
Georgs Apinis

**Johans Georgs Apinis** ( — ) bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks. Valmieras pilsētas ārsts un Valmieras pilsētas galva (1906—1910).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1859. gada 16. (4.) jūnijā Rencēnu pagasta zemnieka Jāņa Apiņa un viņa sievas Annas ģimenē. Mācījās Bērzaines ģimnāzijā (1872—1877) un Tērbatas guberņas ģimnāzijā. Studēja Tērbatas universitātes medicīnas fakultātē (1878—1885), pēc kuras beigšanas no 1886. gada strādāja par ārstu Valmierā. 1889. gada 2.–4. oktobrī viņš Valmieras Latviešu biedrības ēkā rīkoja pirmo Vidzemes guberņas ārstu biedrības kongresu, kurā piedalījās 94 delegāti. 

1892. gada G. Apini iecēla par Valmieras pilsētas ārstu. Kad 1906. gadā notikušajās pilsētas domes vēlēšanās pārsvaru guva latvieši (no 24 domniekiem 18 bija latvieši, 5 vācieši un viens krievs), viņu ievēlēja par Valmieras pilsētas galvu. Pēc Apiņa ierosmes līdz 1908. gadam uzbūvēja Valmieras sieviešu ģimnāzijas (tagadējās Valmieras pamatskolas) ēku, tās celtniecībā viņš ieguldīja lielu daļu personisko līdzekļu.

1913. gadā G. Apinis un septiņi citi "Septiņu vecpuišu biedrības" locekļi nopirka pilsētas vidū esošo "Lilijas dārzu", ko pārdēvēja par Vecpuišu parku un tajā uzcēla paviljonu (1914). Atbalstīja latviešu strēlnieku pulku veidošanu. Pirmā pasaules kara laikā paviljona zālē izveidoja lazareti. Bija viens no Latvju neatkarības apvienības dibinātājiem Rīgas sabiedrisko organizāciju pārstāvju sapulces laikā 1917. gada 3. aprīlī.

1915. gadā kopā ar Emīlu Krūzemani iegādājies zemi no baznīcas, uz kuras paredzēts celt skolu. Skolas pamatakmens ielikts 1938. gada 22. oktobrī, bet skolas iesvētīšana notiek 1939. gada 17. decembrī, kad tiek vēlēts, lai jauniešu sirdīs iedegtos skolas karogā rakstītā devīze: "Asu prātu, skaidru sirdi, darbā augsim Latvijai!" Tā iesvētīta Valmieras komercskola, tagad Valmieras 5. vidusskola.

Miris 1920. gada 19. maijā Rīgā, apglabāts Valmierā. Vēlāk viņa izveidoto Vecpuišu parku pārdēvēja par Kultūras parku, Komjauniešu parku un Vidus parku. Georga Apiņa vārdā ir nosaukta iela Valmierā.

## Atsauces
Dienvidamerikas kaķi

**Dienvidamerikas kaķi**, **Dienvidamerikas kaķu ģints** (*Leopardus*) ir viena no kaķu dzimtas (*Felidae*) ģintīm, kas pieder kaķu apakšdzimtai (*Felinae*). Dienvidamerikas kaķu ģintī ietilpst 9 neliela auguma plankumainu kaķu sugas, kuras visas mājo Dienvidamerikā un Centrālamerikā. Dažu sugu izplatības areāls sasniedz ASV dienvidu reģionus.

## Evolūcija
[thumb|200px|left|[Plankumainais kaķis (*Leopardus wiedii*) vislabāk no visiem kaķiem Amerikā piemērojies dzīvei kokos]] 
Šī kaķu ģints ir vecākā kaķu grupa Amerikā, tad tai seko lūši un pumas. Dienvidamerikas kaķi Dienvidamerikā sāka dzīvot pirms 12—10 miljoniem gadu. Šajā ģintī ir divas attīstības līnijas, kur vienā grupā ietilpst ocelots, plankumainais kaķis un Andu kaķis, bet otrā grupā ir visas pārējās ģints sugas.

## Sistemātikas izmaiņas
Pēdējos gados, balstoties uz DNS analīzēm, ir veiktas izmaiņas kaķu apakšdzimtas (*Felinae*) ģintīs. Kādreiz Dienvidamerikas kaķu grupa tika sistematizēta kā kaķu ģints (*Felis*) apakšģints. Ģinti mūsdienās papildina arī jaunas sugas — pantanālas kaķis (*Leopardus braccatus*) un pampu kaķis (*Leopardus pajeros*), kas kādreiz tika uzskatītas par kolokolo (*Leopardus colocolo*) pasugām.

## Izskats un īpašības
Visas Dienvidamerikas kaķu sugas ir samērā neliela auguma un tām visām ir plankumains kažoks, kas atgādina leoparda matojumu. Lielākais ģintī ir ocelots (*Leopardus pardalis*), kura ķermeņa garums, galvu ieskaitot, var sasniegt 101 cm, bet svars 18,6 kg. Mazākais ģintī ir Čīles kaķis (*Leopardus guigna*), kas ir arī mazākais kaķis visā Amerikā. Mazāko indivīdu ķermeņa garums ir 37&nbsp;cm, svars 1,5&nbsp;kg. Toties garastes kaķis (*Leopardus wiedii*) vislabāk piemērojies dzīvei kokos no visiem kaķiem Amerikā. Lai arī lielākā daļa Dienvidamerikas kaķu ir mājas kaķa augumā, tie ir mežonīgi un agresīvi dzīvnieki.

## Sistemātika
* **Dienvidamerikas kaķu ģints** (*Leopardus*)
** Andu kaķis (*Leopardus jacobitus*)
** Čīles kaķis (*Leopardus guigna*)
** Kolokolo (*Leopardus colocolo*)
** Ocelots (*Leopardus pardalis*)
** Pampu kaķis (*Leopardus pajeros*)
** Pantanālas kaķis (*Leopardus braccatus*)
** Garastes kaķis (*Leopardus wiedii*)
** Tīģerkaķis (*Leopardus tigrinus*)
** Žofruā kaķis jeb Žofruā ocelots (*Leopardus geoffroyi*)

## Atsauces

## Ārējās saites

*Leopardus Genus
Matīss

**Matīss** var būt:

* Matīss (personvārds)

## Cilvēki ar šādu vārdu
* Matīss Kaudzīte
* Matīss Ārons
* Matīss Siliņš

## Cilvēki ar šādu uzvārdu

* Anrijs Matīss;
* Didzis Matīss;
* Imants Matīss;
* Vita Matīss.

## Skatīt arī
* Matiss
* Matīsa
Dūņupīte

**Dūņupīte** var būt:
* Bērzkrogupītes nosaukums augštecē
* Dūņupes cits nosaukums
* Dūņupīte — Abavas  pieteka
* Dūņupīte — Cieceres ezera pieteka
* Dūņupīte — Engures pieteka
* Dūņupīte — Padures upes pieteka
* Dūņupīte — Vaidavas  pieteka
Andželo Skola

**Andželo Skola** (; dzimis ) ir itāļu Romas katoļu baznīcas kardināls, filozofs un teologs.

1970. gada jūlijā ticis ordinēts, 1991. gada septembrī — konsekrēts, 2003. gada oktobrī kļuvis par kardinālu. Laikā no 1991. līdz 1995. gadam Skola bijis Groseto bīskaps, pēc tam pildījis Laterānas universitātes rektora pienākumus līdz 2002. gadam, no 2002. līdz 2011. gadam bijis Venēcijas patriarhs. Kopš 2011. gada Skola ir Milānas arhibīskaps.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Lielais Klauces ezers

**Lielais Klauces ezers**, arī **Klauces ezers**, **Klauces I ezers**, ir ezers Jēkabpils novada Elkšņu pagasta ziemeļu daļā, uz dienvidrietumiem no Klauces ciema. Otrs lielākais un dziļākais Saukas dabas parka ezers.

Iekļauts Saukas dabas parkā. Subglaciālās iegultnes ezers, ar rietumu austrumu virzienā izstieptu ezerdobi. Caurteces ezers, atrodas uz Klauces upes. Dibena gultne dūņaina, ūdens brūns, tā caurredzamība 0,8 metri. Krasti stāvi, vietām slīpi, abos galos zemi. Konstatētas 7 zivju sugas:  līdaka, asaris, rauda, plaudis, zutis, vēdzele, līnis. Ezera krastos atrodas pļavas, ganības, krūmu, mežu josla un vairākas dzīvojamās mājas. Koku joslā dominē melnalksnis un baltalksnis.

## Raksturojums
Lielajam Klauces ezeram ir rietumu — austrumu virzienā izstiepta ezerdobe. Ar ezeram cauri tekošo Klauces upi abi Klauces ezeri ir savienoti ar Saukas ezeru. Ezera krasti tā malās ir stāvi — 2 līdz 4, bet vietām pat 10 metrus augsti. Atsevišķās vietās ezera krasti ir slīpi, bet abos tā galos — zemi. Ezera malās krasti pārsvarā ir mālaini. Savukārt tā galos atrodas purvaina paliene.

Lielā Klauces ezera gultne ir viļņaina ar divām dziļām iedobēm. Gultne pārsvarā ir smilšaina un tikai vietām to klāj neliels dūņu slānis. Ezers ir samērā nabadzīgs ar barības vielām un pieder mezotrofajam ezeru tipam. Šāda tipa ezeros ir sastopamas pret skābekli prasīgas augu un dzīvnieku sugas, kuras tiek apdraudētas ezera kvalitātei pasliktinoties. Ezers ir sugām bagāts, bet to indivīdu skaits ir neliels. Mezotrofā tipa ezeru Latvijā ir nedaudz un to aizsardzībai ir pievēršama īpaša uzmanība.

Ezera aizaugums ir ļoti neliels. Tikai 10% no ezera kopējās platības ir klāti ar augstākajiem ūdensaugiem. Ezera piekrastes seklūdens daļā aizaugumu veido niedres — Phragmites australis, ezermeldri — Schoenoplectus lacustris, kalmes — Acorus calamus, abinieku sūrenes — Polygonum amphibium un kosas — Equisetum palustre. Ezera dziļūdens zonā sastopamas galvenokārt spožās glīvenes — Potamogeton lucens.

### Makrofīti
Retas un aizsargājamas augu sugas nav konstatētas. Masveida aļģu savairošanās nav novērota. Gar krastiem atrodas līdz 20 metriem plata helofītu josla, kurā dominē niedres, kalme, slaidais grīslis, citas augu sugas — upes kosa, platlapu cemere, bebrukārkliņš, ežgalvītes, purva skalbe, abinieku paķērsa, garlapu gundega un salīdzinoši reti sastopamais ezera meldrs.

Peldlapu joslā dominē dzeltenā lēpe, peldošā glīvene, retāk baltā ūdensroze. Iegrimušo augu joslā dominē pūslenes, apaļlapu ūdensgundega, iegrimusī raglape, vārpainā daudzlape.

Ezers ir atbilstošs Eiropas savienības aizsargājamam biotopam "Eitrofi ezeri ar iegrimušo
ūdensaugu un peldaugu augāju".

## Atsauces

## Ārējās saites
* Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv
Mazais Klauces ezers

**Mazais Klauces ezers**, arī **Aizkārkļu ezers**, **Klauces 2 ezers**, **Klauces ezers**, ir ezers Jēkabpils novada Elkšņu pagasta ziemeļaustrumu daļā, Klauces ciema dienvidaustrumu pusē.

Caurteces ezers, atrodas uz Klauces upes. Ietek arī divi strauti. Dibena gultne smilšaina un dūņaina. Krasti stāvi, slīpi un zemi. Konstatētas 4 zivju sugas:  līdaka, asaris, rauda, plaudis. Ezera krastos atrodas dzīvojamā māja, pie ezera ierīkota peldvieta.

## Atsauce
Pernu

**Pernu** (; ) ir otra garākā Igaunijas upe, tā tek virzienā no ziemeļaustrumiem uz dienvidrietumiem, šķērsojot Jerves un Pērnavas apriņķi. Tās garums ir 144,5 km. Pernu iztek no Allikjerva () Rosnas-Alliku ciemā Pandiveres augstienē 78 m vjl., tek cauri Vidusigaunijas morēnu līdzenumam, tai skaitā Somā nacionālajam parkam un ietek Pērnavas līcī. Pie ietekas līcī atrodas lielākā pilsēta Pernu upes tecējumā — Pērnava.

## Upes apraksts
Pernu upes vidējā gada caurtece ir 50–65 m³/s. Upes labais krasts pārsvarā lēzens, kreiso krastu vietām veido smilšakmens stāvkrasts.

Augštecē Pernu kā neliels strauts iztek no Rosnas-Alliku ezera. Jerves apriņķī Pernu plūst caur lauksaimnieciski augstvērtīgām aramzemēm. Paides pilsētas tuvumā ainavu strauji nomaina mežu masīvi. Tiri pilsētas apvidū Pernu uzņem kreisā krasta pietekas Esnu, Prandi un Vodju un iegūst vidēji lielas upes apmērus. Pernu upe plūst caur mitro mežu masīviem, īpaši izteikts šo aplūstošo teritoriju raksturs novērojams Hallistes un Raudnas pieteku rajonā. Šeit Pernu tek caur Somā Nacionālo parku.

Lejtecē, sākot no Reiju ieteces, upe ir aptuveni 8 metrus dziļa un 9 km garumā ir kuģojama.

Pernu upē sastopams ap 30 zivju sugu: upes nēģi, varavīksnes foreles, sīgas, līdakas, zuši, raudas, plauži, vēdzeles, asari u.c.

Upes tecējums tiek izmantots hidroenerģētikā: Sindi tekstilfabrikas hidroelektrostacija (1904—1963) ar ražošanas jaunu 560 kW, kā arī Sereveres () hidroelektrostacija (1927—1941) ar ražošanas jaudu 44 kW).

Viduslaikos Pernu upei bija no mūsdienām atšķirīgs vārds — Emajēksa vai Embeke (*Emajõeks*, *Embeke*).

thumb|250px|Laupa muiža Pernu upes krastos
thumb|250px|Pernu upes lejtece Pērnavā ar ieteku Pērnavas līcī
thumb|250px|Zemledus makšķernieki uz Pernu upes ledus Pērnavā

## Pietekas
Augštecē Pernu upes baseinu veido Pandiveres augstienes pietekas, apjomīgu pienesumu upes ūdeņiem veido Sakalas augstienes pietekas. Lejastecē Pernu upe pārsvarā uzņem pavasara lietus un palu ūdeņus.

## Apdzīvotas vietas
* Pērnava
* Sindi
* Tiri
* Paide
* Paikuze

## Atsauces

## Ārējās saites
Sesijas

**"Sesijas"** () ir 2012. gada ASV neatkarīgā kino mākslas filma, traģikomēdija. Filmas režisors un scenārija autors ir Bens Levins. Filmas pirmizrāde norisinājās 2012. gada janvārī Sandensas kinofestivālā, kur tā saņēma dažas balvas. Filma ir žurnālista Marka O'Braiena esejas ekranizācija, kas ir sarakstīta balstoties uz patiesiem notikumiem. Galvenajās lomās Džons Houks un Helēna Hanta.

Filma ieguva vairāku kinokritiķu pozitīvās atsauksmes. Helēna Hanta par lomu šajā filmā tika izvirzīta nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" 85. Kinoakadēmijas balvai.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Dieva kalps

[thumb|right|250px|[Bīskaps Boļeslavs Sloskāns. (No 04.12.2001. **Dieva kalps**, no 20.12.2004 Godināmais)]]
**Dieva kalps** ir Romas katoļu baznīcas kādas mirušas personas godināšanas epitets, ko piemēro tām personām, kurām Svētā Krēsla  Kanonizācijas lietu kongregācija Vatikānā uzsākusi beatifikācijas procesu, izdodot dekrētu. Tas ir beatifikācijas pirmais posms. Austrumu ortodoksālajā baznīcā ar šo jēdzienu tiek apzīmēts jebkurš tās baznīcas kristietis.

Cilvēks, kurš dzīves laikā ar savu piemēru un  garīgiem darbiem ir parādījis izcilību un viņa tikumi ir atdarināšanas vērti, pēc nāves var kļūt beatificēts un vēlāk kanonizēts. Tas norisinās pēc noteiktas procedūras, kas tika izstrādāta  pāvesta Urbāna VIII laikā 1642. gadā.

## Procedūra
Sākumā diecēzes vadībai tiek virzīts priekšlikums beatifikācijas uzsākšanai, visbiežāk tas notiek tajā diecēzē, kur konkrētā persona ir dzīvojusi vai mirusi. Prasītājs procesa uzsākšanai ir kāda reliģiska organizācija. Par procesa uzsākšanu lemj bīskapu konference, kas izanalizē, vai kandidāts atbilstoši Baznīcas likumdošanai ir atbilstīgs to noteikumiem —  savas dzīves laikā veicis varonīgus tikumus un sarakstījis darbus, analizējot darbu iekļaušanos ortodoksijai jeb atbilstībai katoliskās Baznīcas mācībai. Ja iepriekš minētais atbilst prasībām, bīskapu konference dod piekrišanu beatifikācijas procesa uzsākšanai un pilnvaro kādu personu procesa uzsākšanai, vienlaicīgi izveidojot beatifikācijas komisiju. Lūgumu par beatifikācijas uzsākšanu bīskaps iesniedz Vatikāna Kanonizācijas lietu kongregācijai.

Ja kongregācija sniedz labvēlīgu atbildi (*Nihil obstat*), iepriekš bīskapijā izveidotā komisija pilnvarotās personas vadībā uzsāk procesu, kurā ir jāapkopo liecības par kandidātu un jāizpēta kandidāta dzīve. Visi dokumenti tiek apkopoti, izveidojot arhīvu (Copia Publica), kuru apstiprina komisija un bīskapijas vadība un vēlāk nosūtīta uz Vatikānu, Kanonizācijas lietu kongregāciju . Ja dokumenti ir likumīgi, atbilstoši un pietiekami, kongregācija izdod speciālu dekrētu par beatifikācijas procesa uzsākšanu. Pēc dekrēta izdošanas minētajā kongregācijā atsāk iepriekš minēto dokumentu izpēti un rediģēšanu dokumentu iesniegšanai Romas pāvestam. Vienlaicīgi pēc dekrēta izdošanas minētais kandidāts tiek godināts par Dieva kalpu.

Ja procesa turpinājumā tiek pierādīta Dieva kalpa tikumu varonība un  Romas pāvests izdod dekrētu, ar ko tiek atzīta tikumu varonība,  Dieva kalps kļūst par Godināmo, kas vienlaicīgi ir beatifikācijas otrais posms.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Beatifikācijas process www.vatican.va
* Par beatifikāciju un kanonizāciju www.catholic.lv
* Par Bīskapu Boļeslavu Sloskānu www.catholic.lv
* Kas ir beatifikācija un kā tā atšķiras no kanonizācijas  www.kbvestnesis.lv
Viosi Akpedje Madja

**Viosi Akpedje Madja** (*Viossi-Akpedje Madja*; dzimis ) ir Togo distanču slēpotājs. Viņš ir piedalījies 2013. gada Pasaules čempionātā, kur sprinta distancē ieņēma 129. vietu, bet 30 kilometru distancē viņš tika apsteigts par apli.

## Ārējās saites
Unguri (Mazsalacas pagasts)

**Unguri** (agrāk arī **Ungurmuiža**) ir ciems Valmieras novada Mazsalacas pagastā. Izvietojusies pagasta austrumu daļā pie autoceļa P21  no pagasta centra Mazsalacas,  no novada centra Valmieras un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Unguru pusmuižas *(Ungershof)* centru.

## Atsauces
Bukūzis

**Bukūzis**, arī **Buka**, **Bukauzes**, **Bukānes** un **Bukūža ezers** ir ezers Jēkabpils novada Elkšņu pagasta ziemeļrietumu pusē. 

Iekļauts Saukas dabas parkā. Caurteces ezers, atrodas uz Klauces upes. Ietek ezerā arī grāvis un strauts. Krasti slīkšņaini un aizauguši. Tajos atrodas slapju mežu biotopi. Ūdens caurredzamība 0,8 metri.

## Makrofīti
Retas un aizsargājamas augu sugas nav konstatētas. Gar ezera krastiem vietām atrodas parastās niedres josla, bieži sastopama purvāju purvpaparde, parastā bultene, purva vārnkāja. 60% no ezera spoguļa platības pārklāj dzeltenās lēpes audze. Brīvi peldošie augi — parastā mazlēpe, parastā spirodela. Ezers ir atbilstošs Eiropas savienības aizsargājamam biotopam "Eitrofi ezeri ar iegrimušo
ūdensaugu un peldaugu augāju".

## Atsauce

## Ārējās saites
* Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv
Andrejs Inkulis

**Andrejs Inkulis** (dzimis , miris ) bija Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes izpildkomitejas priekšsēdētājs laikā no 1990. līdz 1992. gadam, pēc tam Jūrmalas domes vadītājs no 1994. līdz 1997. gadam (ievēlēts no vēlēšanu saraksta "Labklājība").

1996. gadā A. Inkuli apstiprināja par Rīgas ostas pārvaldnieku. Pēc aiziešanas no darba pašvaldībās A. Inkulis bija padomes priekšsēdētājs Igaunijas uzņēmumam "Fenniger" piederošajā nekustamo īpašumu kompānijā AS "Eldikrija".

Bijis motokluba "Hermejs" biedrs. Miris 2023. gada 17. jūnijā.

## Darbošanās pašvaldībās un uzņēmējdarbībā
A. Inkuļa vadības laikā Rīgas pilsētā norisinājās pāreja no sociālistiskās plānošanas uz tirgus ekonomiku, uzsākta pilsētas uzņēmumu privatizācija, veikta pilsētas īpašumu apzināšana. A. Inkulis bija viens no cilvēkiem, kuri 1994. gada oktobrī parakstīja vēstuli toreizējam Valsts prezidentam Guntim Ulmanim un Ministru prezidentam Mārim Gailim, lūdzot mainīt drošības līdzekli aizdomas par izspiešanu apcietinātajam Ivanam Haritonovam. 1995. gadā Inkulis parakstīja lūguma vēstuli Latvijas Pilsonības un imigrācijas dienestam pagarināt uzturēšanās atļauju uzņēmējam Viktoram Tobengauzam, kura vadītā firma "Kings Motor Oils ASV" bija apsūdzēta par krāpšanu lielos apmēros. Rīgas tiesu apgabala prokuratūra 1999. gadā Inkulim uzrādīja apsūdzību par mantas piesavināšanos lielos apmēros, parakstot Jūrmalas domes galvojumu IU "Dita" īpašniekam Andrim Tiltniekam, lai tas no "Parex bankas" varētu saņemt 150 000 latu lielu kredītu, tomēr 2000. gadā Jūrmalas pilsētas tiesa Inkuli attaisnoja nozieguma sastāva trūkuma dēļ.

Inkuļa vadītā "Eldikrija" būvēja darījumu un dzīvojamo ēku "Centra nams" Republikas laukumā 3 Rīgā. Viņa vadītā sabiedrība un Igaunijas pilsoņa P. Tominga vadītā "NCC Konstrukcija" realizēja arī celtniecības darbus Maskavas ielā Rīgā. 2008. gada martā Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja darbinieki aizturēja A. Inkuli viņa vadītā uzņēmuma telpās. Par kukuļa došanu pēc krimināllikuma 323. panta 1. daļas apsūdzētajam Tomingam, kā arī Inkulim prokurors Leja tiesas debatēs bija lūdzis piemērot naudassodu 120 minimālo mēnešalgu (21 600 latu) apmērā. Viņi abi savu vainu atzina un palīdzēja izmeklēšanā, kas, pēc prokurora domām, mīkstināja apsūdzēto atbildību. Apsūdzētā Inkuļa aizstāvis advokāts Uģis Grūbe lūdza savus aizstāvamos atbrīvot no kriminālatbildības, norādot, ka no šiem apsūdzētajiem kukulis esot ticis izspiests, tāpēc viņiem faktiski nav bijušas citas iespējas, kā samaksāt prasītās naudas summas.

## Piezīmes un atsauces
Linda Villumsena

**Linda Melānija Villumsena Serupa** (; dzimusi  Herningā) ir profesionāla Dānijā dzimusi šosejas riteņbraucēja, kura 2009. gadā kļuva par Jaunzēlandes pilsoni un no 2010. gada pārstāv šo valsti sacensībās.

Villumsena kļuva par Dānijas čempioni gan grupas, gan individuālajā braucienā 2006., 2008. un 2009. gadā.

2008. gada Olimpiskajās spēlēs Pekinā viņa ierindojās 5. vietā sieviešu grupas braucienā. 2009. gada Pasaules čempionātā Mendrīsio trešajā vietā sieviešu individuālajā braucienā un otrajā vietā 2011. gada Pasaules čempionātā individuālajā braucienā Kopenhāgenā.
 
Villumsena 2012. gada Olimpiskajās spēlēs Londonā pārstāvēja Jaunzēlandi. Viņa ierindojās 18. vietā grupas braucienā un ceturtajā vietā individuālajā braucienā, līdz medaļai pietrūkstot mazāk kā divām sekundēm.

2012. gada Pasaules čempionātā Villumsena izcīnīja bronzas medaļu individuālajā braucienā un sudraba medaļu komandu braucienā kopā ar *[[Orica-AIS]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites