Turki Vācijā

[thumb|Vācijas turku karogs Neiķelnes (Neukölln) rajonā [Berlīne|Berlīnē.]][thumb|[Turki (tautība)|Turku kapi Berlīnē pie osmaņu laika mošejas (1863).]][thumb|[Osmaņu dinastija|Sultāna Selima I Bargā mošeja Manheimā ir lielākā mošeja Vācijā.]] [thumb|[Turcijas un Kipras Turku Republikas bērni uzstājas ar Mehtera orķestra priekšnesumu Iterzenē.]]**Turki Vācijā** (arī **Vācijas turki**, ) ir turku tautības iedzīvotāji, kas dzīvo Vācijā un veido lielāko mazākumtautības grupu valstī.

## Vēsture
### Sākotnējie iedzīvotāji
Ģermāņu tautas ar turkiem saskārās jau 17. un 18. gadsimtā, kad Osmaņu impērija uzsāka Balkānu teritoriju pakļaušanu. 1529. un 1683. gados osmaņi centās ieņemt Vīni, to aplencot. Pēc pēdējā aplenkuma osmaņi atkāpās un pēc viņiem palika liels daudzums turku, kas palika Vācijas teritorijā uz dzīvi kā dezertieri vai gūstekņi.

Nākamais posms sākās ar Prūsijas paplašināšanos 18. gadsimta vidū. 1731. gadā Kurzemes hercogs Ferdinands Ketlers esot Prūsijas karalim Frīdriham Vilhelmam I uzdāvinājis 20 turku miesassargus, bet Prūsijas kavalērijā kādreiz esot dienējuši 1.000 turku kareivji. Prūsijas karaļa prieks par dāvinājumu esot atspoguļojies viņa iecietīgajā attieksmē pret islāmticīgajiem kareivjiem paša armijā.

1740. gadā Frīdrihs Lielais, lai stiprinātu katoļticīgo iecietību, paziņojis: „Visas ticības ir vienādi labas, ja to piekritēji ir godprātīgi un, ja turki vai pagāni nāktu dzīvot mūsu valstī, mēs viņiem būvētu mošejas un tempļus.”

Pirmajiem turku izcelsmes kareivjiem tika atļauts svētdienās lūgšanām izmantot arī lūgšanu telpas. Berlīnē radās nepieciešamība pēc turku kapiem, kas tika izveidoti 1866. gadā.

Berlīnes un Konstantinopoles (tagad Stambula) starpā 18. gadsimtā tika nodibinātas diplomātiskās attiecības un abas pilsētas jau 19. gadsimtā bija noslēgušas tirdzniecības līgumus. Līgumu ietekmē abu pilsētu starpā notika aktīva iedzīvotāju apmaiņa starp osmaņu un ģermāņu valstīm. Līdz ar to turku kopiena Berlīnē kļuva arvien lielāka līdz pat Pirmajam pasaules karam.

### Emigrācija uz Vāciju
Ievērojamākā iedzīvotāju migrācija uz Vāciju 1960. gados bija sekas straujajam dabiskajam iedzīvotāju skaita pieaugumam pašā Turcijā, kā arī darbaspēka trūkumam ziemeļrietumu Eiropā. 1950. gadu vidū visās Rietumeiropas valstīs, tai skaitā Rietumvācijā, tika piedzīvots ievērojams darbaspēka trūkums. Kā viens no labākajiem risinājumiem tika izraudzīta darbaspēka piesaistīšana no Vidusjūras valstīm. Sakarā ar Berlīnes mūra celtniecību 1961. gadā, darbaspēka krīze tika vēl vairāk saasināta un Vācija noslēdza ar Turciju pirmo darbaspēka ievešanas līgumu. Vācijas darba devēju iespaidā 1962. un 1963. gadā iebraukušajiem strādniekiem tika noteikts divu gadu uzturēšanās termiņš.

Saskaņā ar līgumu, 1961. gadā turku viesstrādnieku skaits valstī bija 7.116. Līgums Vāciju padarīja par līderi viesstrādnieku uzņemšanas ziņā un jau 1973. gadā Vācijā bija 80% no visiem Eiropā esošajiem turku viesstrādniekiem, bet šis īpatsvars līdz 1990. gadam samazinājās līdz 70%, kas tāpat Vāciju padarīja par līderi turku imigrantu skaita ziņā. Lielākā daļa turku bija pārliecināti, ka Vācijā viņi dzīvos tikai uz laiku un vēlāk atgriezīsies Turcijā, lai sāktu jaunu dzīvi ar nopelnīto naudu. 1966.–1967. gada recesijas laikā un sakarā ar naftas krīzi pēc 1973. gada bija novērojama straujākā turku viesstrādnieku izceļošana no Vācijas. Pēdējais lielākais turku izbraukšanas vilnis notika 1981.–1984. gadā, kad Vācija pieredzēja bezdarba krīzi. Tomēr izceļojušo turku skaits bija samērā mazs un turku minoritāte turpināja pieaugt.

### Ģimeņu veidošana
1970. gados Turcijā atgriezās aptuveni 400.000 turku, bet citi no Turcijas brauca uz Vāciju, izmantojot tiesības ciemoties pie ģimenes locekļiem. Tā rezultātā 1974.–1988. gadā turku skaits Vācijā dubultojās un izlīdzinājās dzimumu līdzsvars, kā arī vidējais turku iedzīvotāju vecums bija kļuvis daudz jaunāks par vāciešu iedzīvotāju vidējo vecumu. 1987. gadā tikai 21% no vāciešiem bija jaunāki par 21 gadu, bet turku iedzīvotāju vidū šis īpatsvars bija 42%. 1967. gada recesijas laikā turku viesstrādnieku ievešana apstājās, bet pēc tam *BfA* (*Bundesversicherungsanstalt für Angestellte*) mainīja nosacījumus darba vīzu iegūšanai un ieveda pārsvarā sievietes. Politikas maiņa tika veikta tādēļ, ka darbaspēks bija nepieciešams tādās nozarēs kā apkalpojošā sfēra, elektronika, tekstilrūpniecība un apģērbu ražošana. Turklāt, bija nepieciešams sekmēt etnisku turku ģimeņu veidošanos. Bija paredzēts, ka tā tiks novērsti iespējamie draudi vietējai sabiedrībai. Vairums sievu brauca uz Vāciju pie saviem vīriem, kā arī daļa sieviešu cerēja tā panākt, ka viņu vīri un bērni varēs doties uz Vāciju kopā ar viņām. 1974. gadā tika veiktas izmaiņas viesstrādnieku ģimeņu veidošanas noteikumos un turku strādnieki to izmantoja, aizbraucot uz Turciju, apprecot sievas un, atgriežoties kopā ar viņām Vācijā. 1976. gadā turku viesstrādnieku vidū sieviešu īpatsvars jau sasniedza 27%.

### Berlīnes mūra nojaukšana
[thumb|[1993. gada 29. maijs, vāciešu un turku demonstrācija Zolingenē pie ēkas, kurā dedzināšanas uzbrukumā nogalināti 5 turki.]]Pēc Berlīnes mūra nojaukšanas 1989. gadā sākās intensīvas diskusijas par nacionālā sastāva un pilsonības jautājumiem, kā arī par turku minoritātes vietu apvienotās Vācijas valstī. Publiskās debates pārauga ksenofobiskā attieksmē un vardarbīgā rīcībā pret turku tautības iedzīvotājiem. Visspēcīgākā pretestība turku minoritātei bija Vācijas austrumu pavalstīs, kur apvienošanās ietvaros tika īstenotas plašas sociālas un ekonomiskas reformas. Turku minoritāte jutās apdraudēta visā Vācijā un sākotnējais 1.500 policijai ziņoto vardarbīgu uzbrukumu skaits gada laikā pieauga līdz 2.000. Politikā parādījās aicinājumi veidot „zonas bez ārzemniekiem” (*Ausländer-freie Zonen*) un attīstījās neonacistu grupējumi, izraisot lielāku sabiedrības interesi par integrācijas jautājumiem un liberāļu pausto „multikulturālas sabiedrības” veidošanas ideju. Ļoti lēni tika virzīti grozījumi pilsonības likumā, aizstājot izcelsmes principu ar dzimšanas vietas principu pilsonības iegūšanā. Problemātisks jautājums joprojām ir dubultpilsonība. Neskatoties uz šiem kavējošajiem faktoriem, arvien vairāk otrās turku iedzīvotāju paaudzes pārstāvji iesaistās politikā.

## Iedzīvotāju skaits

2008. gadā Vācijā bija 1.688.370 Turcijas pilsoņi (889.003 vīrieši un 799.367 sievietes), kas ir 25,1% no visiem Vācijas cittautiešiem un veido lielāko etnisko minoritāti. Oficiāli turku minoritāte Vācija samazinās, jo arvien vairāk turku pāriet Vācijas pilsonībā un kopš 2000. gada visi turku bērni, kas dzimuši Vācijā tiek uzņemti pilsonībā kopš dzimšanas.

## Politiskā darbība
thumb|Turku izcelsmes Vācijas Zaļo partijas vadītājs Džems Ezdemirs.Vācijas politikā turki bijuši samērā inerti, jo sākotnējie turku imigranti domāja, ka ieradušies Vācijā tikai uz laiku. Tikai daži turki ir ieguvuši Vācijas pilsonību un lielākā daļa Vācijas turku interesējas par Turcijas, nevis Vācijas politiku. Politiskā aktivitāte no turku puses pieaugusi pēdējo gadu laikā, pat nepilsoņu vidū. Vairākums turku ir Vācijas Sociāldemokrātiskās partijas (*SPD*) atbalstītāji dēļ šīs partijas nostājas imigrācijas un naturalizācijas jautājumos. Sociālajā aptaujā pēc 2005. gada Vācijas federālajām vēlēšanām atklājās, ka 90% turku balsojuši par Gerharda Šrēdera Sociāldemokrātu un Zaļo apvienību. Šobrīd gan federācijas, gan pavalstu līmenī ir daudzi turku izcelsmes deputāti. 2008. gadā Džems Ezdemirs () kļuva par Vācijas Zaļās partijas vadītāju.

### Vācijas turki Bundestāgā
 notika Bundestāga (parlamenta) 17. sasaukuma vēlēšanas, kurās ievēlēti četri (no visiem 622) turku izcelsmes locekļi:
* Sevima Dagdelena (turku: *Sevim Dağdelen*); 
* Ekina Deligeza (turku: *Ekin Deligöz*);
* Memets Kiličs (turku: *Memet Kılıç*);
* Ajdans Ezoguzs (turku: *Aydan Özoğuz*).

### Vācijas turki Eiropas Parlamentā
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta (EP) oficiālo informāciju, kopš 3. sasaukuma no Vācijas bijuši pieci turku izcelsmes deputāti. Šobrīd, 7. sasaukumā Vācijas turkus pārstāv viens EP deputāts — Ismails Ertugs ().

Vācijas turku EP deputāti:
* Ismails Ertugs (turku: *İsmail Ertuğ*, pašlaik);
* Vurals Egers (turku: *Vural Öğer*, 6. sasaukums);
* Džems Ezdemirs (turku: *Cem Özdemir*, 6. sasaukums);
* Ozans Džejhuns (turku: *Ozan Ceyhun*, 4. un 5. sasaukumi);
* Lejla Onura (turku: *Leyla Onur*, 3. sasaukums).

## Hronoloģija

## Skatīt arī
* Turki
* Turki Apvienotajā Karalistē
* Turki Latvijā

## Piezīmes

## Atsauces

## Literatūra

* .
* .
* .
* 
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* 
* .
* 
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* 
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* 
* .
* .
* .
* .
* 
* .
* .
* 
* 
* 
* 
* 

## Ārējās saites
* Vācijas - Turcijas attiecības 
* "Viesstrādniekiem Vācijā - 40 gadi", Robs Brūmbijs, BBC
* Berlīnes turku klubs (Berlin Türk Kulübü)