open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zemgales tilts

**Zemgales tilts** jeb **Dzelzs tilts** bija tilts Rīgā pār Daugavu. Atradās līdzās Dzelzceļa tiltam, nedaudz lejāk pa straumi. Līdz mūsdienām ir saglabājušies tilta balsti. Zemgales tilts efektīvi risināja Rīgas centra satiksmes problēmas, pateicoties tam, ka Vecrīgas pusē uz tiltu pāri Daugavas krastmalai veda estakāde.

## Vēsture
Dzelzs tiltu pār Daugavu uzbūvēja 1872. gadā. Tiltu būvēja Rīgas—Bolderājas dzelzceļa biedrība sakarā ar Bolderājas dzelzceļa celtniecību. Tilts bija paredzēts ne tikai dzelzceļa satiksmei, bet arī gājējiem. Tādēļ dzelzceļa sliedes atradās tilta vidū, bet malās bija platas joslas gājējiem. Par maksu tiltu varēja izmantot arī zirgu transports. Pirmā pasaules kara laikā, krievu armijai atkāpjoties, tilts tika nopostīts, vēlāk vāciešu atjaunots. Bermontiādes laikā 1919. gada 15. oktobrī 8. Daugavpils pulks kopā ar igauņu bruņuvilcienu pāri Dzelzs tiltam nesekmīgi uzbruka pretinieka pozīcijām Torņakalnā.

1920. gadā vāciešu ar koka sijām atjaunotā tilta daļa nodega, 1924. gadā to sāka atjaunot, taču jau pirmie pavasara pali tai pašā gadā darbu sagrāva.

Pēc tilta kapitālā remonta 1938. gadā tilts tika pielāgots pajūgu transportam un atklāts satiksmei 1938. gada 5. novembrī. Otrā pasaules kara laikā 1941. gada 29. jūnija kaujā un atkārtoti 1944. gada naktī no 12. uz 13. oktobri tilts tika uzspridzināts, un to vairs neatjaunoja.

## Tilta uzbūve
Tilts sastāvēja no režģotas metāla kopnes (kopējā masa 360 000 pudu), kas novietota uz 8 balstiem upē un 3 balstiem krastā, divi no desmit laidumiem bija izgriežami kuģu satiksmei. Tilta platums bija 9,08 metri, garums 689,4 metri un vērtība 1,8 miljoni rubļu. Projekta autors bija H. Besārs, RPI Inženieru nodaļas dekāns, kurš gāja bojā, nokrītot no tilta tā pārbaudes laikā. Tilta metāla kopnes 4720 tonnu kopsvarā bija izgatavotas Anglijā no zemas kvalitātes metāla, kaļķakmens balstu materiālu ieguva Kalnciema un Jumpravas akmeņlauztuvēs, bet granīta plāksnes to apdarei ieveda no Zviedrijas.

## Foto galerija

Rīgas dzelzs tilts un pontonu tilts pirms 1914.jpg|Rīgas dzelzs tilts un pontonu tilts (pirms 1914)
Attēls:Rīgas dzelzs tilts 1872.jpg|Vilcienu un kājāmgājēju kustība pa 1872. gadā būvēto Rīgas dzelzs tiltu
Attēls:Riga1900EiserneBruecke.jpg|Dzelzs tilts 1900. gadā mākslinieka skatījumā
Attēls:Zemgales un Dzelzceļa tilts 1914.jpg|Zemgales un Dzelzceļa tilts, 1914. gads
Attēls:Saspridzinātais Dzelzs tilts 1917.jpg|Saspridzinātais Dzelzs tilts, 1917. gads
Attēls:Zemgales tila balsti 4mar05.JPG|Zemgales tilta balsti mūsdienās. 2005. gads


## Skatīt arī
* Rīga
* Zaķusala
* Zemgales priekšpilsēta, Latgales priekšpilsēta
* Sabiedriskais transports Rīgā
* Tipveida dzīvojamā apbūve Rīgā

## Literatūra
* 

## Piezīmes un atsauces
Basanīts

**Basanīts** var būt:

* **[[Basanīts (iezis)]]** - rets, sārmains ekstruzīvais iezis ar afanītisku līdz porfīra tekstūru.

* **Basanīts** (**lidīts**) - melna, kramam līdzīga jašma, kuru izmanto, lai noteiktu dārgmetālu tīrību. Berzējot, piemēram, pret zeltu, uz basanīta paliek tikai piejaukumu pēdas, kamēr zelts pēdas neatstāj. Atrod ASV - Masačūsetsa, Ņūdžersija, Ņujorka, Rodailenda
Liepājas Valsts tehnikums

**Profesionālās izglītības kompetences centrs "Liepājas Valsts tehnikums"** ir Liepājas profesionālās izglītības mācību iestāde, kas atrodas Ventspils ielā 51 Liepājā.

## Vēsture

Valsts Liepājas tehnikumu atklāja 1920. gadā agrākās Liepājas Nikolaja ģimnāzijas ēkā Vilhelmīnes ielā (tagad K. Valdemāra ielā 4), tā pirmais direktors bija inženieris J. Jansons. 
Latvijas PSR laikā to 1951. gadā pārdēvēja par Friča Roziņa vārdā nosaukto **Liepājas politehnikumu**, kurā no 1961. gada darbojās Rīgas Politehniskā institūta (RPI) Liepājas Vispārtehniskā fakultāte.
Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gadā to pārdēvēja par Rīgas Tehniskās universitātes (RTU) Liepājas Mācību zinātniski tehnisko kompleksu, bet 2002. gadā par RTU Liepājas filiāles profesionālo vidusskolu.

## Atsauces
50 Cent

**Kērtis Džeimss Džeksons III** (*Curtis James Jackson III*, dzimis , Ņujorkā, ASV) ir reperis, kas zināms ar skatuves vārdu **50 Cent**, jeb latviski **50 centi**. Sākumā gan viņa skatuves vārds bija **Fiddy Cent**. Viņš kļuva slavens ar albumiem "Get Rich or Die Tryin'" un "The Massacre". Ar šiem albumiem 50 Cent ieguva multi-platīna panākumus, pārdodot tos vairāk kā 22 miljonu tirāžā pasaulē. Viņš ir zināms ar savu gangstera tēlu, un lepojas ar to, ka ir vairākas reizes sašauts. 2007. gadā iznāca jauns 50 Cent disks - "Curtis". Īsi pirms 50 Cent jaunā albuma iznākšanas cits reperis, Kanjē Vests, paziņoja, ka pārspēs 50 Cent albuma pārdošanas ziņā ar savu albumu "Graduation", kurš iznāca vienā dienā ar Curtis.

## Diskogrāfija

* *[[Get Rich or Die Tryin']]* (2003)
* *[[The Massacre]]* (2005)
* *[[Curtis (50 Cent albums)|Curtis]]* (2007)
* *[[Before I Self Destruct]]* (2009)
* *[[Black Magic]]* (2011)

## Ārējās saites
thumb|right|50 Cent
* Oficiālā mājaslapa
Basanīts (iezis)

**Basanīts (iezis)** ir ekstruzīvais iezis ar afanītisku līdz porfīra tekstūru.

Sastāv no feldšpatoīdiem (nefelīns vai leicīts) un no ar kalciju bagāta plagioklāza (labradorīts vai bitovnīts), retāk - sārmainajiem laukšpatiem. Kvarcs šai iezī nav sastopams.

Ķīmiski basanīti kopā ar nefelinītiem pieder pie iežiem, kas satur maz silīcija (42 līdz 45% SiO2) un daudz sārmu (3 līdz 5.5% Na2O un K2O).

Basanīti veidojas okeānisko bazalta provinču agrīnā veidošanās stadijā - tie atrodami Havaju un Komoru salu izvirdumiežos un saistāmi ar karsto punktu vulkānismu.

Basanīti atrodami arī Francijā, Spānijā, Ungārijā, Jaunzēlandē, ASV dienvidrietumos, Beļģijā, Namībijā, Antarktīdā un citur.

Basanīts ir gandrīz melns, plātņains. Ieža nosaukums ieviests 1813. gadā.

## Atsauces
Bēta kvarcs

**Bēta** jeb **augstais kvarcs** ir kvarca paveids, kas radies augstā temperatūrā un sākotnēji ir bijis ar nedaudz atšķirīgu kristālisko struktūru.

Ja pie parastas temperatūras un spiediena parastais kvarcs (alfa kvarcs) ir stabilākā silīcija dioksīda forma, tad, mainoties temperatūrai un spiedienam, mainās arī silīcija dioksīda forma un struktūra. Alfa kvarcs saglabā stabilitāti līdz 573 °C temperatūrai un 1 kilobāra spiedienam. Ja temperatūra pārsniedz 1300 °C un spiediens — 35 kilobārus — vienīgā stabilā kvarca forma ir bēta kvarcs.

Pāreja no viena paveida otrā notiek ātri, tā ir atgriezeniska un to pavada neliels enerģijas zudums. Vienu un to pašu kristālu atkārtoti var pārvērst no alfa kvarca par bēta kvarcu un atgriezt sākotnējā stāvoklī.

Bēta kvarca īpašības nedaudz atšķiras no parastā kvarca īpašībām — tā blīvums ir mazāks (2,53) (attālums starp atomiem ir nedaudz lielāks). Bēta kvarcam ir cita singonija — heksagonālā (alfa kvarcam — trigonālā).

Dabā neatrod īstu bēta kvarcu, taču var atrast kristālus (parasti — riolīta lavā), kas sākotnēji veidojušies kā bēta kvarca kristāli un, iezim strauji atdziestot, ir saglabājuši šāda kvarca ārējo formu, kaut arī kristālam ir alfa kvarca kristāliskā struktūra. Bēta kvarca kristālu habituss — heksagonālas bipiramīdas — ar pamatnēm kopā saliktas piramīdas, katra ar sešām šķautnēm.

Labas kvalitātes izteiksmīgi bēta kvarca kristāli ir iekārots kolekciju materiāls.

## Atradnes
* Japāna — Honsju, Kusukidani
* Portugāle — Kastelobranko rajons, Argimelas raktuves
* Krievija — Piejūras novads, 1. Sovetskij raktuves
* Slovākija — Baņskobistricas apgabals, Šjatorska Bukovinka
* Taivāna — Taibejas rajons, Penšana
* ASV — Konektikuta un Oklahoma
un citur.
Dūmu kvarcs

thumb|250px|Tumši dūmu kvarca kristāli
**Dūmu kvarcs**, agrāk **rauhtopāzs** (no  — 'dūmi'), ir brūns-tumši brūns kvarca paveids. Pēdējā laikā šo terminu apvieno ar citu kvarca paveidu — morionu, jo abu paveidu izcelsme ir līdzīga un morions būtībā ir tumšāks dūmu kvarcs. Gan morions, gan dūmu kvarcs radušies, pakļaujot kvarcu radioaktīvajam starojumam.
2000. gada Eiropas čempionāts futbolā

**2000. gada Eiropas čempionāts futbolā** notika Beļģijā un Nīderlandē no 10. jūnija līdz 2. jūlijam. Tas bija pēc skaita 11. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Pirmoreiz finālturnīrs norisinājās divās valstīs. Par Eiropas čempioniem kļuva Francijas izlase, kas pagarinājumā ar 2:1 pārspēja Itāliju.

## Komandas
Šīs 16 komandas piedalījās 2000. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Beļģijas un Nīderlandes izlases.

## Stadioni



## Turnīra gaita
282px|right
Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. Katras grupas 2 spēcīgākās izlases iekļuva ceturtdaļfinālā.

Vispārsteidzošākie notikumi risinājās A grupā: abas grupas favorītes Anglija un Vācija piedzīvoja izgāšanos, neizkļūstot no grupas, tādēļ ceturtdaļfinālā iekļuva portugāļi un rumāņi. B grupā visās 3 spēlēs uzvarēja Itālija, ieņemot pirmo vietu grupā; kā otrie ceturtdaļfinālām kvalificējās Turcijas izlase. C grupā uzvarēja Spānija, savukārt otro vietu, tikai pateicoties vairāk gūtajiem vārtiem nekā Norvēģijai, ieguva Dienvidslāvija. D grupā ļoti pārliecinoši uzvarēja Nīderlande un Francija.

Ceturtdaļfinālā ļoti pārliecinoši turpināja spēlēt Nīderlandes izlase, kas ar 6-1 sagrāva dienvidslāvus, Portugāle un Itālija ar 2-0 uzvarēja attiecīgi Turciju un Rumāniju, savukārt visaizraujošākajā ceturtdaļfinālā Francija ar 2-1 pārspēja Spāniju.

Pusfināli aizritēja ļoti saspringtās cīņās: Francija tikai spēles papildlaikā, pateicoties Zinedina Zidāna realizētajam soda sitienam, pārspēja Portugāli, savukārt Itālijas izlase, pateicoties lieliskajai vārtsarga Frančesko Toldo lieliskajam sniegumam, pēcspēles 11 m sitienu sērijā uzvarēja Nīderlandi.

Finālā tikās divas mūžsenās sāncenses Francijas un Itālijas izlases. 55. minūtē Marko Delvečio izvirzīja vadībā itāļus, un jau likās, ka spēles liktenis izšķirts, taču pamatlaika pēdējā minūtē neizšķirtu panāca Silvēns Viltors. Spēles papildlaikā "zelta vārtus" ar lielisku sitienu guva Dāvids Trezegē, un palīdzēja tābrīža Pasaules čempionei Francijas izlasei iegūt arī Eiropas čempionu titulu.

## Grupu turnīrs

### A grupa

----

----

----

----

----

### B grupa

----

----

----

----

----

### C grupa

----

----

----

----

----

### D grupa

----

----

----

----

----

## Izslēgšanas turnīrs

### Ceturtdaļfināli

----

----

----

### Pusfināli

----

### Fināls

## Statistika
### Vārtu guvēji

### UEFA turnīra simboliskā izlase

### Čempionāta labākais spēlētājs
*  Zinedins Zidāns

## Skatīt arī
* 2000. gada Eiropas čempionāta futbolā dalībvalstu sastāvi

## Ārējās saites
* Oficiālā UEFA mājaslapa
Ernests Rirdāns

thumb|200px |Ernesta Rirdāna karikatūra laikrakstā "Tēvija" 1941. gada 4. augustā
**Ernests Rirdancis** (pseidonīms **Rirdāns**; dzimis 1901. gada 28. maijā, miris 1954. gada 14. augustā) bija latviešu mākslinieks, karikatūrists un feļetonists. 

## Dzīvesgājums
Dzimis Bukaišu pagastā. Studēja Mākslas akadēmijā, no 1923. gada publicēja karikatūras. Kopš 1936. gada piedalījās izstādēs. Darbojās laikrakstos Svari, Vecais Sikspārnis, Tēvija. 

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās. Anglijā publicēja karikatūru krājumu *Good Uncle Joe* ("Tētiņš Josifs zīmējumos") (1949, 1952), "Dievputniņš" (1950) ar Drūmā (Konstantīna Salma-Salmiņa) tekstu, "35 ielāpi" (1951) ar saviem zīmējumiem un paša, Ačuka un Drūmā feļetoniem. Miris Londonā, Anglijā.

No Rirdāna iedvesmojies Gunārs Bērziņš.

## Atsauces
Tēvija (laikraksts)

**“Tēvija”** bija latviešu valodā izdots laikraksts nacionālsociālistiskās Vācijas okupācijas laikā (1941 — 1945), kas no 1941. gada 1. jūlija iznāca Rīgā, no 1944. gada 17. oktobra līdz 1945. gada 29. aprīlim Liepājā.

## Vēsture

“Tēvija” sāka iznākt 1941. gada 1. (faktiski 2.) jūlijā, dienā, kad vācu karaspēka daļas ienāca Rīgā, un kļuva par nacistiskās Vācijas okupācijas režīma tribīni latviešu valodā faktiski līdz pat kara beigām — pēdējais “Tēvijas” numurs iznāca 1945. gada 29. aprīlī. Laikraksts iznāca Rīgā, bet no 1944. gada 17. oktobra ar nosaukumu “Tēvija un Kurzemes Vārds” (ar šādu nosaukumu laikraksts iznāca līdz 1944. gada 29. oktobrim, tad atgriezās pie vecā nosaukuma “Tēvija”) sāka iznākt Liepājā. Laikraksts iznāca ikdienu, izņemot svētdienas un ar pārtraukumu no 1944. gada 11. līdz 16. oktobrim, kad redakcija no Rīgas evakuējās uz Liepāju.

Par laikraksta izdevēju kļuva Ernests Kreišmanis (1890—1965), bet faktiski “Tēvijas” izdošana bija Ostlandes reihskomisariāta Propagandas nodaļas pārziņā. Par “Tēvijas” pirmo redaktoru kļuva Arturs Kroders (1892—1973), kuru no redaktora pienākumu izpildes 1941. gada 24. jūlijā atcēla. No 1941. gada 25. jūlija līdz 23. septembrim redaktora pienākumus pildīja Andrejs Rudzis (1905—1984), tad par redaktoru tika iecelts rakstnieks Pauls Kovaļevskis (Klāns) (1912—1979)
No 1944. gada 26. novembra laikraksta redaktors bija Jānis Vītols (1911—1990).

Laikraksta apjoms bija svārstīgs; sākotnēji tas iznāca uz 4 lpp., tad ikdienas numurs sasniedza 4—6 lpp. apjomu (sestdienu numuri bija apjomīgāki — līdz 16.lpp.) īpašos gadījumos laikraksta apjoms tika palielināts līdz 16 lpp., ar 1944. gada otro pusi un 1945. gada sākumu laikraksta apjoms, ar dažiem izņēmumiem tika samazināts uz 2 lpp., pazeminoties arī papīra un drukas kvalitātei.

"Tēvija" faktiski bija vienīgais laikraksts Latvijas ģenerālapgabalā, kas bija pakļauts rakstu cenzēšanai pirms iespiešanas visu okupācijas laiku. “Tēvijas” cenzūra tika nodota bijušā vācbaltiešu laikraksta *[[Rigasche Rundschau]]* pronacistiski noskaņotā redaktora Ernesta Eduarda fon Menzenkampfa (*Mensenkampff*) (1895—1945) pārraudzībā.

## Ārējās saites

* Latvijas Nacionālās digitālās bibliotēkas laikraksta "Tēvija" kolekcija
Viktors Blūmenaus

**Viktors Blūmenaus**, pseidonīms - **Vitamīns**, latviešu humorists un karikatūrists, kurš darbojās vācu okupācijas laikā (1941-1945). Strādājis Rīgas radiofonā, "Daugavas Vanagu" redakcijā. Viņa karikatūras bieži publicēja žurnāls "Laikmets", "Humorists" un "Tēvija". Par viņa dzīvi maz zināms.
Kukšu muiža

thumb|250px|Kukšu muižas kungu mājas zāle, 2018
**Kukšu muižas pils** ir muižas kungu māja Tukuma novada Jaunsātu pagasta Kukšās. 
Muiža rakstos minēta jau 1530. gadā, bet tās kungu māja būvēta 1725. gadā. Atrodas pie Vēdzeles jeb Kukšupes 22 km attālumā no Tukuma un 10 km attālumā no Kandavas.

Kukšu muiža tiek izmantota arī kā viesu nams atpūtai un dažādu svinīgu pasākumu rīkošanai. Kopš 2006. gada maija Kukšu muiža ir Latvijas Piļu un Muižu associācijas locekle.

## Vēsture

Muižas nosaukums esot cēlies no brāļu Pētera, Jēkaba un Klāva Kukšu (Kuku) vārdiem. 1530. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs trīs Kandavas draudzes novadā esošās zemnieku saimniecības, kurās saimniekoja trīs brāļi Kukši, izlēņoja bruņiniekam Berndtam Tidvicam (Tīdevicam). Vēlāk, 1534. gadā, apmainot vairākus zemes gabalus un vēl piepērkot klāt, Tīdevics izveidoja Kukšu muižu.

1695. gadā Vilhelms fon Tīdevics muižu pārdeva Kurzemes hercogistes kancleram Frīdriham fon Brakelam, muižas kungu māja celta 1725. gadā. 1746. gadā muiža nonāca Oto fon Heikinga īpašumā, kura dēls to pārdeva tālāk Filipam fon Goram. Vēlāk par muižas īpašniekiem kļuva Pauls Reinholds fon Rennenkampfs, mācītājs Biterlings, Kristofs Stenders un 1821. gadā – Johans Kristofs Ernsts fon Bētihers (1793-1855), 1856. gadā muiža pilnībā renovēta un modernizēta.  
1882. gadā Kukšu muižas īpašnieku Rūdolfu fon Bētiheru (1842–1914) uzņēma Kurzemes bruņniecības matrikulā.
Kukšu muižā dzimusi vācbaltu rakstnieka Vernera Bergengrīna māte Helēne Anna Matilde fon Bētihere. Pēc 1920. gada zemes reformas tās pēdējais īpašnieks Hugo fon Bētihers (1864-1943) saglabāja savā īpašumā Kukšu muižas kungu māju līdz Otrā pasaules kara sākumam, kad 1940. gadā pārcēlās uz dzīvi Vācijas okupētajā Polijas daļā. Pēc Otrā pasaules kara vecajā mūra ēkā iekārtoja kolhoza kantori. 

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas muižas kungu māju privatizēja. 2005. gadā SIA „Kukšu Muiža” veica tai piederošās Kukšu muižas ēkas atjaunošanu, investējot 400 000 Ls.

Johans Kristofs Ernsts fon Bētihers (1793-1855).jpg|Johans Kristofs Ernsts fon Bētihers (1793-1855)
Rūdolfs fon Bētihers ap 1900.jpg|Kukšu muižas īpašnieks Rūdolfs fon Bētihers (1842–1914)


## Apraksts
Ēkai ir apmestas laukakmens sienas, velvēts pagrabs, koka pārsegumi, jumts iesegts ar dakstiņiem. 
Muižas kungu māju uzskata par izcilu Latvijas muižu arhitektūras paraugu, kur pakāpeniskas evolūcijas gaitā notikusi stilistiska sintēze starp baroku un vēlīno klasicismu. Muižā saglabājušās 18. gadsimta vidus melni glazētas podiņu krāsnis un durvis, kā arī vairāki 18. gadsimta sienu gleznojumi. 

Kukšu muiža mūsdienās ir iecienīta ceļotāju apskates vieta, kur iespējams doties ekskursijā gan pa kungu māju, gan pa apkārtni. Kungu mājā ir iespējams palikt un tajā ir iekārtotas 10 istabas vēsturiskā stilā ar autentiskām mēbelēm.

Palu laikā tuvējā Vēdzeles upe reizēm applūdina muižas teritoriju un tās pagrabus.

## Ārējās saites
* Jaunsātu pagasta vēsture - "Zelta skudra"
* Kukšu muiža - Piļu un muižu asociācija
* Kukšu muiža - Vietas.lv

## Atsauces
Sojuz-U

***Sojuz-U*** bija PSRS, vēlāk Krievijas nesējraķetes *[[Sojuz (nesējraķetes)|Sojuz]]* modifikācija. Pirmais starts veikts 1973. gadā. Pēdējais lidojums notika 2017. gadā.

*Sojuz-U*, kas nomainīja nesējraķetes *[[Voshod (nesējraķete)|Voshod]]*, kļuva par bāzes nesējraķeti dažādu funkciju kosmisko aparātu palaišanai (Zemes zondēšanas pavadoņi, kosmiskie kuģi *[[Sojuz (kosmosa kuģis)|Sojuz]]* un *[[Progress (kosmosa kuģis)|Progress]]*). *Sojuz-U* nesējraķešu pirmās un otrās pakāpes dzinējiem tika paaugstināta jauda, salīdzinot ar iepriekšējiem modeļiem.

Pirmais starts notika 1973. gada 18. maijā. Līdz 2017. gada 22. februārim, kad palaists pēdējais raķetes eksemplārs, veikti 786 starti, no tiem 765 veiksmīgi un 22 avārijas.
Uzņēmējdarbība

**Uzņēmējdarbība** ir saimnieciska darbība — ražošana vai pakalpojumu sniegšana, ko veic uzņēmējs ar noteiktu mērķi — parasti peļņas gūšanu. Latvijas likumdošanas aktos uzņēmējdarbības vietā oficiāli tiek lietots termins — komercdarbība, bet uzņēmēja vietā — komersants. Uzņēmējdarbības veikšanai uzņēmēji veido uzņēmumus kā organizatoriski saimnieciskas vienības.

Uzņēmējdarbība ir viena no galvenajām Eiropas Komisijas politikas jomām. Šīs politikas pamatā ir trīs galvenās prioritātes: uzņēmumu konkurētspēja, enerģētika un apkārtējā vide. Komisijas mērķis ir panākt ciešāku integrētību starp šīm prioritātēm, vienlaicīgi nodrošinot uzņēmējdarbības regulēšanas stabilitāti un prognozējamību.

Uzņēmējdarbība tiek regulēta ne tikai Latvijā un citās atsevišķās Eiropas Savienības valstīs, bet Eiropas Savienībā kopumā kā vienots process. To nosaka virkne likumu un citi nacionālie un starptautiskie normatīvie dokumenti, tai skaitā "Eiropas komercsabiedrību likums".

## Uzņēmējdarbības vide
Uzņēmējdarbības vidi pamatā nosaka vairāki savstarpēji saistīti faktori:
* makroekonomiskā stabilitāte,
* birokrātiskais slogs uzņēmējdarbībai,
* īpaši — tiesību normu piemērošana un nodokļu administrēšana,
* finanšu institūciju stabilitāte,
* tiesiskums un likuma vara,
* korupcijas līmenis,
* personiskā un īpašuma drošība,
* infrastruktūras pieejamība un kvalitāte,
* valsts sektora efektivitāte, izveidojot regulējošo ietvaru, it īpaši konkurences jomā.

### Uzņēmējdarbības vides iedalījums
Uzņēmējdarbības vidi iedala ārējā un iekšējā vidē.

Iekšējā vidē rodas problēmas, kuras spēj izmainīt tās stāvokli. Savukārt ārējai organizācijas videi ir raksturīga augsta dinamika un nepārtrauktas, bieži maz paredzamas ekonomiskās un sociālās izmaiņas.

Organizācijas stāvokli ietekmē attiecības ar pasūtītājiem un klientiem, akciju vērtība fondu tirgū, tirgus cenu izmaiņas, procesi kreditēšanas jomā, produkcijas realizācijas apstākļu pasliktināšanās vai uzlabošanās. Vienā gadījumā tiek radīti labvēlīgi apstākļi, citos — papildu ierobežojumi un grūtības.

Uzņēmuma attīstība konkrētā periodā ir atkarīga no tā ārējās un iekšējas vides īpatnībām. Ja uzņēmumu uzskata par atvērtu sistēmu, kura saņem no ārējās vides resursus, enerģiju, personālu un patērētājus, tad, lai vērtētu savas nākotnes iespējas, ir jāņem vērā tās izmaiņas, kuras notiek un kuras var notikt nākotnē šajā ārējā vidē.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Biznesa inkubators
* Biznesa izlūkošana
* Audits
Sojuz-FG

**Sojuz-FG** () ir Krievijas nesējraķetes Sojuz modifikācija.

*Sojuz-FG* izstrādāta uz raķetes Sojuz-U bāzes, lai paaugstinātu nesēja kravnesību. Pirmajā un otrajā pakāpē izmantoti modernizēti dzinēji ar jaunām sprauslu galviņām (no tām arī veidots nosaukums *FG*: ) un nedaudz modificēta vadības sistēma. Šie dzinēji sākotnēji tika izstrādāti jaunām nesējraķetēm Sojuz-2.

Ar *Sojuz-FG* tiek palaisti galvenokārt kosmosa kuģi Sojuz, kā arī komerckravas ar papildu dzinējbloku Fregat.

Pirmais starts notika , palaižot kravas kuģi Progress M1-6. Līdz 2012. gada jūlijam veikti 38 starti. Visi starti bijuši veiksmīgi.

## Ārējās saites
* Ракета-носитель "Союз-ФГ" ГНПРКЦ "ЦСКБ-Прогресс"
Rožu kvarcs

thumb|300px|Neapstrādāts, masīvs rožu kvarcs.
**Rožu kvarcs** () — maigs sārts kvarca paveids. Rožu kvarca krāsa var būt no bāli sārtas līdz sarkanīgi rozā. Visbiežāk rožu kvarcu atrod masīvā veidā — no ļoti sīkiem kristāliņiem sastāvošu — tāpēc tas ir daļēji caurspīdīgs. Visbiežāk atrod pegmatītos.

Rožu kvarca krāsa ir unikāla, jo nevienam citam minerālam šāda toņa krāsas nav. Rožu kvarca krāsu saista ar titāna, dzelzs, mangāna piejaukumiem. Dažreiz rožu kvarcs satur rutila adatveida kristāliņu piejaukumu, kas piešķir akmenim asterisma efektu. Neseni pētījumi rāda, ka rožu kvarca krāsu izraisa arī mikroskopiski citu minerālu (piemēram, djumortjerīta) ieslēgumi.

1959. gadā Brazīlijā, Minasžeraisas štatā, Sapukaijas pegmatītā tika atklāts lielāks daudzums caurspīdīgu rožu krāsas kvarca kristālu — ilgāku laiku mineralogi uzskatīja šos akmeņus par viltojumiem. Jau agrāk šādi kristāli tika atrasti ASV, Meinas štatā, Ramsfordā. Šo unikālo kristālu krāsu visdrīzāk rada fosfātu vai alumīnija piejaukumi. Gaismas ietekmē šo kristālu skaistā krāsa pamazām zūd. Arī citu rožu kvarca paraugu krāsa var zust saules gaismā, visi rožu kvarci zaudē krāsu, tos karsējot.

Skaistā rožu kvarca krāsa padara šo akmeni piemērotu juvelierizstrādājumiem. Visbiežāk un tūkstošiem gadu ilgi no rožu kvarca tiek darināti piekariņi, pērlītes. Šķautņainus akmeņus no rožu kvarca neizgatavo — tas nav caurspīdīgs un bieži tam ir ieslēgumi vai plaisas.

## Atradnes
* ASV — Dienviddakota (štata minerāls — simbols), Kalifornija, Meina, Montāna
* Austrija
* Brazīlija
* Francija
* Indija
* Japāna
* Krievija
* Madagaskara
* Namībija
* Polija
* Šveice
* Vācija
un citur

## Ticējumi
Rožu kvarcu (acīmredzot krāsu simbolikas dēļ) uzskata par mīlestības un auglības simbolu un līdzekli, kas ārstē jūtu vēsumu un seksualitātes problēmas. Citi ezotērikas piekritēji tic, ka rožu kvarcs pasargā no starojuma (piem. ūdens āderes, datoru starojums) kaitīgās ietekmes.

Ar ezotēriku saistīti rožu kvarca izstrādājumi (piem. "kristāla" bumbas) ir viena no izplatītākajām formām, kādā šo akmeni pārdod.

## Ārējās saites
* Minerālu galerijas 
* Dienviddakotas rožu kvarca izcelsmes un ieguves apraksts
Jokohama

thumb|Muzejkuģis "Hikawa Maru" Jokohamā
**Jokohama** (, *Yokohama-shi*) ir pilsēta Japānas centrālajā daļā, Honsju salā pie Klusā okeāna Tokijas līča uz dienvidiem no Tokijas. Jokohama ir Kanagavas prefektūras administratīvais centrs. 2018. gadā Jokohamā dzīvoja 3,73 miljoni iedzīvotāju. Jokohama ir otra lielākā pilsēta Japānā. Tā ietilpst Tokijas aglomerācijā.

Jokohama ir liela ostas pilsēta. Biotehnoloģijas un elektroniskās rūpniecības centrs. Šeit atrodas autoražotāja *[[Nissan]]* galvenais birojs.

## Vēsture
Līdz 1859. gadam Jokohama bija neliels zvejnieku ciematiņš. Kad 1853. gadā amerikānis Metjū Perijs piespieda Tokugavas sjogunātu atvērt ostas ārvalstu tirgotājiem. 1859. gadā tika nodibināta Jokohamas osta. Jokohama kļuva par galveno ārzemju tirdzniecības centru Japānā.

1923. gada 1. septembrī lielu daļu no pilsētas izpostīja Lielā Kanto zemestrīce, nonāvējot ap 23 000 iedzīvotāju.

Otrā pasaules kara laikā pilsētu smagi nopostīja ASV aviācija, kas veica ap 30 uzlidojumus pilsētai. Amerikāņu okupācijas laikā Jokohama bija galvenais ASV armijas apgādes centrs.

1983. gadā sākās *[[Minato Mirai 21]]* rajona izbūve jūrai atņemtā teritorijā. 1993. gadā šeit tika uzcelta augstākā celtne Japānā.

2010. gadā *[[Nissan]]* no Tokijas uz Jokohamu pārcēla uzņēmuma galveno biroju.

## Cilvēki
Jokohamā dzimuši:
* Masaru Emoto (*Masaru Emoto*, 1943-) — ūdens pētnieks
* Soiči Noguči (野口聡一/*Noguchi Sōichi*, 1965-) — astronauts
* Ai Sugijama (杉山愛/*Sugiyama Ai*, 1975-) — tenisiste

## Atsauces

## Ārējās saites
Kecalitctli

thumb|Kecalitctli
**Kecalitctli** (no acteku: *Quetzalitztli* — 'kecala putna zaļās spalvas';  vai *Quetzalobsidian*) ir puscaurspīdīgs-caurspīdīgs un smaragdzaļs jašmas paveids no Gvatemalas, vērtīgs seno acteku kultūras dārgakmens. Raksturīgo akmens krāsu rada hromu saturoša muskovīta ieslēgumi.

Akmens ir minēts acteku kultūras pētnieka — franciskāņu misionāra Bernardino de Saaguna 16. gadsimta beigās sarakstītajā darbā "Vispārēja informācija par lietām Jaunspānijā" (*Historia general de las cosas de Nueva Espana*). Sāguna acteku informatori stāsta, ka actekiem ir pieci vērtīgi dārgakmeņi:
* Kecalitctli (*Quetzalitztli*) — smaragdzaļa jašma;
* Kecalčalčivitls (*Quetzalchalchihuitl*) — smalkgraudains zaļš žadeīts;
* Čalčivitls (*Chalchiuitl*) — neidentificēts zaļš akmens;
* Ksivitls (*Xihuitl*) — tirkīzs;
* Teuksiudžtls (*Teuxiujtl*) — augstas kvalitātes tirkīzs.
Raksturīgi, ka konkistadori, pieprasot vērtslietas, sagaidīja, ka indiāņi nesīs dārgmetālus, bet tā vietā saņēma zaļus akmeņus, kurus acteki (un citas indiāņu kultūras) vērtēja augstāk nekā zeltu.

Par kecalitctli Saaguns raksta: "...akmens ir caurspīdīgs un blīvs kā obsidiāns. Tas ir vērtīgs, cienīts, dārgs; to ir vērts godināt; to ir vērts rūpīgi glabāt; tas ir iekārots, skaudības vērts..."

Acteku rīcībā nebija metālu, ar kuru apstrādāt šo salīdzinoši cieto akmeni. Tomēr ar citu cietu akmeņu, bambusa, ūdens un smilšu palīdzību acteki prata izgatavot lieliskus mākslas priekšmetus, kurus nereti atrod arheoloģiskajos izrakumos.
Audi Quattro

***Audi Quattro*** ir automobilis, ko no 1980. līdz 1991. gadam ražoja *[[Audi (auto)|Audi]]*, kas ir daļa no *[[Volkswagen (uzņēmums)|Volkswagen]]* grupas. Tas pirmoreiz tika atrādīts 1980. gada Ženēvas auto izstādē 3. martā. *Audi Quattro* ražošana turpinājās līdz 1991. gadam.

*Audi Quattro* ir pirmais *Audi* pilnpiedziņas auto. *Audi* ir pirmais auto ražotājs, kas sērijveidā veiksmīgi uzstādīja pilnpiedziņas (4X4) sistēmu vieglajos auto.

Vārds *quattro* iegūts no itāļu vārda "četri". *Audi* šo apzīmējumu izmanto arī, lai atsauktos uz *quattro* četrriteņu piedziņas sistēmu (4x4) vai jebkura modeļa četrriteņu piedziņas versiju. Oriģinālo *Quattro* modeli dēvē arī par "*Ur-Quattro*", kur "*Ur-*" (vācu valodā apzīmē "sākotnējais" vai "oriģinālais") ir prefikss.

*Audi Quattro* bija pirmais rallija automobilis, kas izmantoja tolaik nesen grozītos noteikums, kas ļāva izmantot četrriteņu piedziņu sacensību sacīkstēs. *Quattro* uzvarēja sekojošās sacensības nākamajos divos gados.

## Atsauces

## Ārējās saites

* *Audi Quattro* modeļu attīstība, 1980-1991: angļu valodā
Latvijas futbola izlase 2004. gada Eiropas čempionātā

**[[Latvijas futbola izlase]]** piedalījās 2004. gada Eiropas čempionātā. Tiesības spēlēt finālturnīrā izlase ieguva kvalifikācijas turnīrā. Šī bija pirmā un pagaidām vienīgā reize, kad Latvijas izlase piedalījās Eiropas čempionāta finālturnīrā.

Finālturnīrā Latvijas izlase tika ielozēta D grupā kopā ar Čehijas, Vācijas un Nīderlandes izlasēm.

## Spēles
### Čehija - Latvija
2004. gada 15. jūnijs, otrdiena
*Estádio Municipal de Aveiro*, Aveiru; skatītāji: 21 744; tiesnesis - Vesjērs (Francija)

30px|Latvija Latvija: Koliņko - Isakovs, Zemļinskis, Stepanovs, Blagonadeždins - Bleidelis, Lobaņovs (Rimkus 90'), Astafjevs, Rubins - Verpakovskis (Pahars 81'), Prohorenkovs (Laizāns 71').

Latvijas izlases spēle pret Čehiju bija pirmā izlases spēle Eiropas čempionātos. Pašās pirmā puslaika beigās Māris Verpakovskis, pēc Andreja Prohorenkova centrējuma no kreisās malas, no vārtu priekšas guva vārtus, izvirzot Latviju vadībā ar 1-0. Spēles otrajā puslaikā Čehija palielināja spiedienu uz Latvijas izlases vārtiem un 73. minūtē visa čempionāta rezultatīvākais futbolists Milans Barošs izlīdzināja rezultātu. Vēl pēc 12 minūtēm Čehijas izlasei uzvaru panāca Mareka Hainca gūtie vārti. Par spīti zaudējumam, Latvijas izlase atzīstami cīnījās pret vienu no Eiropas spēcīgākajām futbola izlasēm.

### Latvija - Vācija
2004. gada 19. jūnijs, sestdiena
*Estádio do Bessa Século XXI*, Portu; skatītāji: 22 334; tiesnesis - Reilijs (Anglija)

30px|Latvija Latvija: Koliņko - Isakovs, Zemļinskis, Stepanovs, Blagonadeždins - Bleidelis, Lobaņovs (Laizāns 70'), Astafjevs, Rubins - Verpakovskis (Zirnis 89'), Prohorenkovs (Pahars 67').

Spēlē pret Vācijas izlasi Latvija izcīnīja savu pirmo punktu Eiropas čempionātos. Vācijas izlasei bija vairākas labas vārtu gūšanas iespējas, taču viņi tās nespēja realizēt. Divas reizes pretinieku soda laukumā tika nogāzts Māris Verpakovskis, un vismaz vienā reizē tiesnesis varēja arī piešķirt 11 m soda sitienu.

### Nīderlande - Latvija
2004. gada 23. jūnijs, trešdiena
*Estádio Municipal de Braga*, Braga; skatītāji: 27 904; tiesnesis - Nīlsens (Dānija)

30px|Latvija Latvija: Koliņko - Isakovs, Zemļinskis, Stepanovs, Blagonadeždins - Bleidelis (Štolcers 83'), Lobaņovs, Astafjevs, Rubins - Verpakovskis (Pahars 62'), Prohorenkovs (Laizāns 74').

thumb|Latvija pret Nīderlandi
Līgo vakarā Latvijas izlase pēdējā grupu turnīra spēlē tikās ar Nīderlandes izlasi. Uzvaras gadījumā Latvijai būtu iespējas iekļūt ceturtdaļfinālā. Taču Nīderlande izrādījās spēcīgāka un jau pirmajā puslaikā 2 vārtus guva Rūds van Nistelrojs. Spēles 84. minūtē Rojs Makājs panāca 3-0, un Nīderlande iekļuva ceturtdaļfinālā.

## Turnīra tabula

## Latvijas izlases sastāvs

## Skatīt arī
* Latvijas futbola izlase
* 2004. gada Eiropas čempionāts futbolā
* Latvijas futbola izlase 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā
Austrālijas pilsētu uzskaitījums

Visas Austrālijas pilsētas ar iedzīvotāju skaitu virs 300 000 iedzīvotājiem 2019.gadā (dati — http://www.world-gazetteer.com ).

## Atsauces
Krajova

**Krajova** () ir pilsēta Rumānijas dienvidos Oltēnijas apgabalā pie Žiu upes apmēram pusceļā starp Dienvidkarpatiem un Donavu. Dolžas žudeca centrs. Vēsturiskā Oltēnijas gavaspilsēta.

## Vēsture

Pirms Krajovas šajā vietā atradās daku un romiešu pilsēta Pelendava (*Pelendava*).

Viduslaikos Krajova bija Oltēnijas galvaspilsēta un vietējo banu rezidence. 1395. gadā šeit, iespējams, notika Rovines kauja starp rumāņu un osmaņu karaspeku.

Pēc 1718. gadā, kad Oltēniju ieņēma Hābsburgu impērija, Krajovas nozīme mazinājās. 1761. gadā, Konstantīna Mavrokordāta valdīšanas laikā, bana rezidence tika pārcelta uz Bukaresti. 1800. gadā pilsētu izpostīja Osmans Pazvantoglu.

1821. gada Valahijas sacelšanās laikā Krajova un tās apkārtne bija viena no galvenajiem sacelšanās centriem.

## Cilvēki

Krajovā dzimuši:

* Mihajs Drosmīgais (*Mihai Viteazul*, 1558—1601) — Valahijas princis

## Atsauces

## Ārējās saites
Hītrovas lidosta

**Hītrovas lidosta** (), reizēm saukta **Londonas Hītrovas lidosta** (*London Heathrow*), ir Apvienotās Karalistes galvaspilsētas Londonas galvenā starptautiskā lidosta, pēc pasažieru plūsmas Eiropas lielākā lidosta un otrā lielākā pasaulē. Lidosta izvietojusies Lielās Londonas Hilingdonas boro 23 kilometrus uz rietumiem no pilsētas centra. Lidostai ir divi skrejceļi un 5 termināli. Tā ir bāzes lidosta aviosabiedrībām BMED, bmi, British Airways, GB Airways un Virgin Atlantic.

## Vēsture
Hītrovas lidosta tika izveidota 1929. gadā kā neliels lidlauks uz dienvidaustrumiem no Hītrovas ciemata, no kura cēlies lidostas nosaukums. 

## Atsauces

## Ārējās saites

* Hītrovas lidostas oficiālā mājaslapa  
* Hītrovas lidostas apmeklētāju centrs
Svari (laikraksts)

thumb|"Svaru" titullapa 1922. gada 21. jūlijā.
**"Svari"** bija latviešu satīrisks mākslas žurnāls, kurš iznāca no 1920. līdz 1931. gadam. 

## Vēsture
Žurnālu Pēterburgā no 1906. līdz 1907. gadam to izdeva Jānis Roberts Tilbergs. Pēc Pirmā pasaules kara žurnāls no 1920. līdz 1931. gadam iznāca reizi nedēļā Rīgā. Redaktora pienākumus pildīja Jānis Roberts Tilbergs (1880—1972), Alfrēds Purītis (pseidonīms — Purvics, 1878—1936), Arnolds Ruberts (pseidonīms — Ačuks, 1893—1960), Ernests Blanks (1894—1972), Ernests Rirdancis (pseidonīms — Rirdāns, 1901—1954) u.c.

Žurnāls bija politiski satīrisks, tomēr ieturēja tolerantu un korektu līniju. Žurnālā darbojās daudzi latviešu satīriķi un humoristi — piemēram, Ludvigs Šanteklērs (īstajā vārdā — Mārtiņš Gailis), Kuri-Beri (Arvīds Valdmanis), Dr. Pigors (Kārlis Mellups) un citi. Kā ilustratori darbojās vairāki pazīstami mākslinieki — Jānis Roberts Tilbergs, Rihards Zariņš, Vilhelms Krūmiņš, Kārlis Padegs, Indriķis Zeberiņš, Jēkabs Bīne, Jānis Dreslers, Ernests Rirdāns u.c.

Žurnāls pārstāja iznākt līdzekļu trūkuma dēļ 1931. gadā.

## Atsauces
Vecais Sikspārnis

thumb|270px|Laikraksta "Sikspārnis" redakcijas darbinieki kopīgā iedzeršanā (1923).
**„Vecais Sikspārnis”** bija no 1929. līdz 1940. gadam Latvijā izdots humoristiski satīrisks nedēļas žurnāls.

Par savu priekšteci uzskatīja no 1922. līdz 1926. gadam iznākušo satīrisko laikrakstu "Sikspārnis", kas sevi pieteica kā "lielākā un vecākā smieklu un izsmieklu avīze".

1929. gadā žurnāla iznākšanu atjaunoja ar nosaukumu "Vecais Sikspārnis".
Redaktori — Alfrēds Veinbergs (pseidonīms Klenders; 1884—1962), Voldemārs Dragūns (pseidonīms — Navaha; 1902—?), Arnolds Ruberts (pseidonīms — Ačuks; 1893—1960) un Mārtiņš Gailis (pseidonīms — L. Šanteklērs).
Vienīgais latviešu satīriskais izdevums, kas darbojās Ulmaņa diktatūras laikā (1934—1940). 

Pēdējais laikraksta numurs iznāca pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 12. jūlijā.
## Atsauces
Bārija hidroksīds

**Bārija hidroksīds** (Ba(OH)2) ir balta, kristāliska viela. Tas parasti ir sastopams monohidrāta veidā (Ba(OH)2·H2O). Bārija hidroksīds ir stiprs sārms, tas ir kodīgs un toksisks (tāpat, kā visi šķīstošie bārija savienojumi). Tas veidojas, bārija oksīdam reaģējot ar ūdeni. Bārija hidroksīda šķīdumu sauc arī par **barīta ūdeni**. Bārija hidroksīda dzidru šķīdumu lieto analītiskajā ķīmijā vāju skābju titrēšanai, jo tas garantēti nesatur karbonātjonus — bārija karbonāts, kas rodas, bārija hidroksīdam reaģējot ar CO2 vai šķīstošajiem karbonātiem, ir ļoti mazšķīstoša viela un izgulsnējas.
Ačuks

**Arnolds Ruberts** (pseidonīms **Ačuks**; dzimis , Vaidavas pagastā, miris , Ainažos) bija latviešu publicists, satīriķis.

Uzskatāms par vienu no talantīgākajiem latviešu satīriķiem. Bieži viņa darbus ilustrēja karikatūrists Ernests Rirdāns.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gadā galdnieka ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc kara atgriezās Rubenē, strādāja Valmierā kā kantorists, tad — mantzinis Ainažos. Apprecējies 1922. gadā, dzīvoja Valmierā, apmēram pēc gada pārcēlās uz Cēsīm, strādāja par rēķinvedi armijas daļā. 

Bija redaktors un redakcijas kolēģijas loceklis humoristiski satīriskajos izdevumos: laikrakstā "Sprigulis" (1925), "Joku ziņas" (1926), žurnālā "Svari" (1928, 1930-1931), "Vecais Sikspārnis" (1931—1940), "Tēvija" (1941—1945).

Pēc Otrā pasaules kara strādāja kolhozā par grāmatvedi, ar literāro darbību nenodarbojās. Apbedīts Rubenes kapos pie Valmieras.

## Atsauces
Panzerkampfwagen I Ausf. C (VK601)

**Panzerkampfwagen I Ausf.C (VK601)** bija Vācijas vieglais tanks.

## Vēsture
1942. gada rudenī uzņēmuma Krauss-Maffei izgatavoja pavisam jaunu tanku tipu VK601, jeb Panzerkampfwagen I Ausf.C, kas konstruktīvi ļoti stipri atšķīrās no pārējās Panzerkampfwagen I tanku sērijas. Tas bija paredzēts izmantošanai izlūkošanas misijās. Pavisam tika izgatavoti 40 tanki.

## Pielietojums
Tanki tika izmantoti arī desanta vienībās. Vajadzības gadījumos tos pārvadāja ar transporta planieri Me.321 vai lidmašīnu Me.323. Divi no izgatavotajiem tankiem tika izmēģināti 1943. gadā Austrumu frontē, citi atradās rezerves daļu bruņojumā un kaujās praktiski nepiedalījās.
Zilais kvarcs

**Zilais** jeb **Safīra kvarcs** ir necaurspīdīgs līdz caurspīdīgs kvarca paveids zilā krāsā. Akmens zilo krāsu rada magnezioribekīta vai krokidolīta ieslēgumi.

Kvarca kristāli ar zilu krāsojumu sastopami pirmskembrija iežos — granītos, granodiorītos, riolītos, čarnokītos.
Skaistu zilo kvarcu (*ljanīts*) iegūst ASV, Teksasā, Ljano riolītos. Šeit zilais kvarcs ir caurspīdīgs, debeszils centrā un tumšāk zils malās — akmeni iekrāso ilmenīta ieslēgumi.

## Zilā kvarca viltojums
Pēdējā laikā populārs kļūst mākslīgi iegūts zilais kvarcs — ar ļoti plānu zelta kārtiņu klāti kalnu kristāli.

## Ticējumi
Ezotērikā zilo kvarcu uzskata par akmeni, kas nomierina, veicina organizatoriskās spējas, pašdisciplīnu.

## Atradnes
* ASV — Džordžija, Montāna, Pensilvānija, Tenesī, Teksasa — Ljano grāfiste, Vērmonta, Virdžīnija, Ziemeļkarolīna
* Austrālija — Dienvidaustrālija, Olari province, Radiumhilas raktuves
* Austrija — Zalcburga, Štīrija
* Dienvidāfrika
* Brazīlija — Minasžeraisa, Jenipapo
* Indija
* Kanāda — Kvebeka, Pudretas karjers
* Kazahstāna
* Kongo — Šaba, Kambove
* Krievija — Piejūras apgabals, Nikolajevskij raktuves
* Spānija — Andalūzija, Valensija
* Zviedrija — Hārjedālena un Vesterbotena
un citur
Tumšie viduslaiki

**Tumšo viduslaiku** jeb **tumšā laikmeta** apzīmējumu ieviesa Frančesko Petrarka 14. gadsimtā, salīdzinot "tumšos" kristietības uzplaukuma gadsimtus Eiropā ar pirms tiem bijušajiem, viņaprāt, "gaišajiem" antīkajiem laikiem. Sākotnēji termins apzīmēja rakstīto avotu deficītu par šo periodu. Vēlāk Rietumeiropas apgaismotāji 18. gadsimtā, lai apzīmētu laiku pirms apgaismības laikmeta, kurš pēc viņu domām bijis "tumšs", jo kultūra atradās Baznīcas pārraudzībā, savukārt sabiedrību pārvaldīja aristokrātija. 19. gadsimtā šo apzīmējumu pārņēma vēstures literatūra, apzīmējot laikmetu, kas Eiropā iestājās pēc Rietumromas impērijas krišanas. Plaši šo apzīmējumu lietoja 18. gadsimta angļu vēsturnieks Edvards Gibons savā darbā "Romas Impērijas pagrimums un krišana". Šodienas historiogrāfija šādu terminu noraida tā politnekorektuma dēļ. 

## Atsauces
Sojuz-2.1a

***Sojuz-2.1a*** () ir Krievijas nesējraķešu saimes *[[Sojuz-2 (nesējraķešu saime)|Sojuz-2]]* modifikācija. To ražo uzņēmums "Raķešu kosmiskais centrs *Progress*" Samarā. Pirmais *Sojuz-2.1a* starts notika 2004. gada 8. novembrī.

*Sojuz-2.1a* veidota uz *[[Sojuz-FG]]* bāzes, aizstājot divas analogās vadības sistēmas ar vienotu ciparu sistēmu. Ja analogās sistēmas *Sojuz* raķetes bija jāuzstāda startā noteiktā leņķī, lai derīgo kravu ievadītu vajadzīgajā trajektorijā, tad modernizētā vadības sistēma ļauj koriģēt raķeti lidojuma laikā.
Palielināts derīgās kravas plūsmvirzis.

Pirmajā pakāpē izmantots raķešdzinējs *RD-107A*. Otrajā pakāpē — *RD-108A*, trešajā pakāpē — *RD-0110*.

Raķeti var apgādāt ar ceturto pakāpi (dzinējbloku) *[[Fregat]]* augstāku orbītu sasniegšanai.
Uz *Sojuz-2.1a* pamata izveidota modifikācija *[[Sojuz ST-A]]*, kas adaptēta tropiskam klimatam un tiek palaista no Gviānas kosmiskā centra Franču Gviānā.

## Skatīt arī
* *[[Sojuz-2.1b]]*

## Ārējās saites
* Ракета-носитель «Союз-2» АО "РКЦ ПРОГРЕСС"
Molnija-M

***Molņija-M*** (*Молния-М*) bija PSRS, vēlāk Krievijas nesējraķešu saime. Kopš izstrādes 1960. gadu sākumā raķetei ir bijusi sešās konfigurācijās, kas atšķīrās ar augšējās pakāpes veidu.

Pirmais *Molņija-M* starts notika 1964. gadā. Līdz 2010. gadam veikti 297 starti, no kuriem 21 beidzās ar avāriju.

## Ārējās saites
* Molniya and Soyuz with upper stages Gunter Dirk Krebs
Atlas V/401

**Atlas V/401** ir ASV nesējraķetes Atlas V konfigurācija. Tajā izmantots standarta centrālais bloks ar Krievijā ražotu dzinēju RD-180. Otrajā pakāpē izmantota viena dzinēja versija Centaur SEC. Šajā konfigurācijā nav neviena cietās degvielas starta paātrinātāja. Derīgās kravas nosegšanai izmanto plūsmvirzi ar 4 m diametru.

*Atlas V/401* zemā orbītā spēj nogādāt 9800 kg kravas. Ģeostacionārajā pārejas orbītā var pacelt 4750 kg kravas.

Nesējraķetes izgatavošanu un palaišanu nodrošina United Launch Alliance (Lockheed Martin un Boeing kopuzņēmums); līdz 2006. gadam — *Lockheed Martin*.

Līdz 2012. gada oktobrim *Atlas V/401* veikusi 14 startus, no kuriem viens bijis daļēji veiksmīgs. 

 tika palaista ASV Nacionālās izmeklēšanas biroja (NRO) derīgā krava USA-194 (divi pavadoņi). Augšējās pakāpes *Centaur* dzinēja priekšlaicīgas apstāšanās dēļ otrajā manevrā derīgo kravu sākotnēji nevarēja ievadīt paredzētajā orbītā. Plānoto orbītu pavadoņi sasniedza ar savu dzinēju palīdzību.

NRO pavadoņu USA-238 palaišanas reizei (startēja 2012. gada septembrī) speciāli tika modificētas *Centaur* raķešpakāpes hēlija tvertnes, lai pakāpes apakšējā daļā ievietotu iekārtu *OUTsat* (*Operationally Unique Technologies Satellite*) ar astoņām pavadoņu palaišanas ierīcēm *P-POD*, kurās ievietoti 11 CubeSat pavadoņi. Pēc *USA-238* izlaišanas orbītā *Centaur* veica divus manevrus, lai samazinātu orbītu un izlaistu nanopavadoņus.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Atlas-5(401) Günter Dirk Krebs
Panzerkampfwagen I Ausf. B (Sd.Kfz 101)

**Panzerkampfwagen I Ausf.B (Sd.Kfz 101)** bija Vācijas vieglais tanks, kuru uzsāka ražot 1935. gadā uzņēmumos *Henkell*, *MAN* un *Vegmann*. Ražošana turpinājās līdz 1939. gadam.
*MAN* laikaposmā no 1936. līdz 1937. gadam izgatavoja 75 tankus. *Vegmann* ražoja tanku no 1936. līdz 1939. gadam, bet *Henkell* — no 1935. līdz 1939. gadam.
Kopumā izgatavoja 1016 tankus Panzerkampfwagen I Ausf. B (Sd.Kfz 101).
Salīdzinot ar Panzerkampfwagen I Ausf.A, šim tankam bija uzstādīts jaudīgāks dzinējs *Maybach NL38TR* un pielikts viens atbalsta ritenis un vadošo (pakaļējo) riteni pacēla augstāk no zemes. Uz šī tanka šasijas bāzes tika izveidota arī 150 mm haubice **sIG 33 auf PzKpfw 1 Ausf В**.
Atlas V

[thumb|right|150px|[Atlas V/551 startē ar Plutona zondi New Horizons]]
**Atlas V** jeb **Atlas 5** ir ASV nesējraķešus saime Gaisa spēku programmas EELV ietvaros. Tās sākotnēji izgatavoja Lockheed Martin, bet kopš 2006. gada — *Lockheed Martin* un Boeing kopuzņēmums United Launch Alliance.

*Atlas V* centrālajā blokā uzstādīts Krievijā ražots divkameru dzinējs RD-180, kas darbojas ar petroleju un sašķidrināto skābekli. *RD-180* tika izstrādāts uz četrkameru RD-170 bāzes, kuru 1980. gados radīja supernesēja Energija sānblokiem, un kuru vēl tagad izmanto Zenit pirmajā pakāpē. 

*Atlas V* otrā pakāpe ir šķidrā ūdeņraža/skābekļa, kas izveidota uz augšējās pakāpes Centaur bāzes ar forsētu dzinēju RL-10 un pagarinātām degvielas tvertnēm. Šī modificētā Centaur SEC tika izmēģināta raķetē Atlas 3. Ir arī divu dzinēju versija Centaur DEC. Smagāku kravu nogādāšanai orbītā tiek izmantoti cietās degvielas starta paātrinātāji. *Atlas V* ir paredzēta *Heavy* versija lielu kravu nogādāšanai orbītā.

thumb|left|250px|''Atlas V'' modifikācijas

Raķete tiek samontēta, pārbaudīta vertikālās montāžas objektā, un uz starta laukumu tiek izvesta tikai 8 stundas pirms starta. Šāda starta sagatavošanas shēma samazina atkarību no laika apstākļiem un samazina nesējraķetes sagatavošanas laiku palaišanai. Salīdzinājumā — vecākiem *Atlas* bija jāatrodas starta laukumā 30—40 diennaktis. 

Lai izmēģinātu *RD-180*, *Centaur SEC*, kā arī citus jaunos komponentus, uz Atlas 2 bāzes tika izveidota nesējraķete Atlas 3.

## Modifikācijas
Konfigurācijas atšifrējums:
# cipars rāda derīgās kravas aizsargapvalka diametru (4 m vai 5 m),
# cipars — cietās degvielas paātrinātāju skaitu (0 līdz 5),
# cipars — Centaur pakāpes dzinēju skaitu (1 vai 2).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Atlas V ULA
Subaru

***Subaru*** ir Japānas autobūves kompānija, koncerna *[[Fuji Heavy Industries]]* meitas kompānija.

*Subaru* auto kompānija nodibināta 1946. gadā, pirmais automobilis saražots 1954. gadā.

**Modeļi**
* *[[Subaru B9 Tribeca]]*
* *[[Subaru Forester]]*
* *[[Subaru Legacy]]*
* *[[Subaru Outback]]*
* *[[Subaru Impreza]]*
* *[[Subaru Impreza WRX]]*
* *[[Subaru Impreza WRX STI]]*

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Mitsubishi Motors

***Mitsubishi Motors Corporation*** ir viens no lielākajiem automobiļu ražotājiem Japānā, kas dibināts 1970. gadā 22. aprīlī. Tā galvenais birojs atrodas Japānā, Tokijā. Uzņēmums gadā kopumā saražo ap 1 000 0000 automobiļu, un tam ir 160 pārstāvniecības visā pasaulē.  Auto ražotājs ir konkurētspējīgs tieši pikapu un apvidus automobiļu segmentā. Jau 2009. gadā uzņēmums uzsāka pirmo masveida elektrisko automobiļu ražošanu, kam 2013. gadā sekoja *PHEV* jeb ar elektrību uzlādējams hibrīda krosovers. MMC kopumā nodarbina 30 000 darbinieku un tā ražotnes atrodas Japānā, Taizemē, Ķīnā, Flipīnās un Krievijā.

*Mitsubishi* tulkojumā no japāņu valodas nozīmē MITSU – trīs, HISI– briljanti, kas arī atspoguļoti uzņēmuma logotipā. Galvenie uzņēmuma vadmotīvi - godīgums, sociālā atbildība un sadarbība.   

2016. gada 2. maijā paziņots, ka *[[Nissan]]* iegādāsies trešdaļu *Mitsubishi Motors* akciju.

2016. gada 20. oktobrī *Mitsubishi Motors* pievienojas *Renault-Nissan* aliansei, kļūstot par lielāko autobūves grupu pasaulē, sasniedzot 10 miljonu pārdotu vienību gadā. 

Pēc apvienošanās *Renault-Nissan-Mitsubishi* alianse izstrādā attīstības statēģiju "Alliance 2022", kas paredz noteiktu mērķu un uzdevumu sasniegšanu turpmāko sešu gadu laikā.

2017. gada nogalē Mitsubishi Motors izstrādā trīs gadu stratēģisko plānu “Drive for Growth” ilgtspējīgas un rentablas izaugsmes nodrošināšanai, kura mērķis ir par vairāk nekā 30% palielināt pārdoto vienību apjomu līdz 1,3 miljoniem transportlīdzekļu un ieņēmumus līdz 2,5 triljoniem jenu. Mitsubishi Motors jaunais investīciju plāns paredz arī pilnveidot esošos pilnpiedziņas apvidus auto un pikapus, kā arī uzsākt 11 jaunu modeļu izstrādi, ieskaitot *Eclipse Cross* un *XPANDER*. Produktu atjaunošanas programma sakrīt ar plānoto tirgus paplašināšanu *ASEAN* reģionā, Okeānijā, Amerikas Savienotajās Valstīs, Ķīnā un Japānā. 

2017. gada decembrī *Mitsubishi Motors* uzsāk jaunā krosovera *Eclipse Cross* tirdzniecību Eiropā, tostarp Latvijā. 

## Automašīnu modeļi
* Colt
* Grandis
* Outlander
* Outlander PHEV
* L200
* Pajero
* Lancer
* Lancer Evolution
* Eclipse Cross

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Prizrena

**Prizrena** (, ) ir pilsēta Kosovā, 14. gadsimta Serbijas galvaspilsēta. Mūsdienās pilsētu apdzīvo galvenokārt albāņi. Ir bosniešu, turku un čigānu (romu) minoritātes.

## Vēsture

Pilsēta pazīstama no Bizantijas laikiem. 1019. gadā, sabrūkot Pirmajai Bulgāru valstij, bizantieši nodibināja bulgāru bīskapiju ar centru Prizrenā. 1072. gadā bulgāri sacēlās un Prizrenā tika kronēts Bulgārijas cars Petars III, tomēr jau 1073. gadā bizantieši sacelšanos apspieda.

1198. gadā Krusta karu laikā serbu valdnieks Stefans Nemanja ieņēma pilsētu, tomēr 1191. gadā atdeva to atpakaļ bizantiešiem. 1204. gadā to ieņēma bulgāri, bet 1208. gadā - serbu valdnieks Stefans II Nemanja iekaroja pilsētu.

Prizrena kļuva par serbu bīskapijas centru. Serbijas ietekmīgā valdnieka Stefana Dušana laikā 14. gadsimtā Prizrena bija galma rezidence un faktiskā valsts galvaspilsēta.

Osmaņu impērijas valdīšanas laikā Prizrena bija Rumēlijas provinces Kosovas vilajeta sandžaka centrs. Pilsētā pieauga musulmaņu un albāņu iedzīvotāju skaits.

19. gadsimta otrajā pusē Prizrena kļuva par albāņu kultūras un politisko centru. 1878. gadā šeit nodibinājās Prizrenas līga - pirmā albāņu politiskā organizācija, kura centās apvienot albāņu apdzīvotās zemes.

Pirmā Balkānu kara laikā Prizrenu ieņēma serbu karaspēks un tā tika iekļauta Serbijas valstī.

Pirmā pasaules kara laikā to ieņēma Austroungārija, bet Otrā pasaules kara laikā - Itālija un iekļāva to Albānijā. Pēc kara, kad Prizrena tika iekļauta Dienvidslāvijā, pilsēta kļuva par albāņu nacionālisma centru.

Kosovas kara laikā (1996-1999) vispirms no pilsētas tika padzīti albāņu iedzīvotāji un tika nodedzināta Prizrenas līgas māja, pēc kara tā nonāca ANO administratīvā (t.s. UNMIK) un NATO militārā (t.s. KFOR) pārziņā.
2004. gada nemieru laikā pilsētā tika nodedzinātas gandrīz visas serbu pareizticīgo baznīcas (arī UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļautā Ljeviškas Dievmātes baznīca (*Богородица Љевишка*)).

## Sports
* KF Liria (futbola klubs).
* Përparim Thaçi stadions (ietilpība: 5000)

## Atsauces

## Ārējās saites
Ciparsignālu procesors

**Ciparsignālu procesors** (angļu: *digital signal processor*) ir specializēts mikroprocesors, kas izstrādāts ciparsignālu apstrādei reālā laikā. Šos plaši lieto arī analogo (digitalizētu) signālu apstrādei datu pārraides sistēmās. Ciparsignālu procesoriem parasti lieto vienkāršākas un īsākas programmas nekā vispārējas nozīmes procesoriem. Šiem procesoriem bieži vien lieto ļoti ātru atmiņu (kas šī iemesla dēļ ir dārga (un tāpēc mazietilpīga)).