open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hanzas Parlaments

thumb|ES komisārs Johaness Hāns gadskārtējā Hanzas Parlamenta sanāksmē 2012. gadā

**Hanzas Parlaments** ir biedrība, kas apvieno vairāk nekā 50 tirdzniecības un rūpniecības, un amatniecības kameras un līdzīgas organizācijas visā Baltijas jūras reģionā. Kopīgais mērķis ir stiprināt mazos un vidējos uzņēmumus (MVU). Centrālais birojs sākotnēji atradās Kopenhāgenā, bet nu jau vairākus gadus darbojas Hamburgā, kur biedrība ir arī reģistrēta kā bezpeļņas organizācija. Hanzas Parlamenta darbība aizsākās 1990. gadu sākumā, un kopš 1994. gada tās ietvaros tiek veikti konkrēti Eiropas Savienības (ES) struktūrfondu finansēti projekti. Eiropas Savienības paplašināšanās 2004. gadā ievērojami pastiprināja sadarbību ar valstīm Eiropas austrumu reģionos un šobrīd Hanzas Parlamentu pārstāv biedri no 11 valstīm: Norvēģijas, Zviedrijas, Somijas, Krievijas, Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Baltkrievijas, Polijas, Dānijas un Vācijas. Hanzas-Parlamenta priekšsēdētājs ir Dr. Jirgens Hogeforsters (Dr. Jürgen Hogeforster).

Hanzas-Parlaments tika nodēvēts vēsturiskās Hanzas savienības vārdā — starptautiskas un veiksmīgas organizācijas viduslaikos. Tomēr tas salīdzinājumā ar "seno" Hanzu, kas bija aktīva arī tālos rietumos, piemēram, Brigē (Beļģija) vai Anglija, apvieno valstis ap Baltijas jūru (Dānija, Vācija, Polija, Latvija, Lietuva, Igaunija, Krievija, Baltkrievija, Somija, Zviedrija un Norvēģija).

Lai panāktu ciešāku sadarbību starp MVU sektoru un akadēmiskajām institūcijām, kvalifikāciju pilnveidošanai MVU un pētniecības jomā, Hanzas Parlaments nodibināja Baltijas Jūras akadēmiju (*Baltic Sea Academy*), kas uzsāka savu darbību 2010. gadā, apvienojot nu jau 17 augstskolas un universitātes no 9 valstīm.

## Hanzas konferences
Kaut gan Hanzas Parlamenta darbība ir galvenokārt vērsta uz MVU ekonomikas attīstības veicināšanu, tā atbalsta arī sadarbību starptautiskā līmenī kultūras jomā un makro-reģionālo attīstību Baltijas jūras reģionā kopumā. Šim nolūkam ik gadu tiek organizēta divu dienu Hanzas konference, kuras laikā kopīgam dialogam sapulcējas uzņēmumu pārstāvji, zinātnieki un politiķi. Tā, piemēram, konferencē "Atjaunojamie enerģijas resursi un MVU Baltijas jūras reģionā" 2011. gadā uzstājās ES komisārs Ginters Etingers (*Günther Oettinger*), kā arī 2012. gadā ES komisārs Johaness Hāns (*Johannes Hahn*), runājot par "Inovāciju un reģionālo attīstību". Pēc prezentāciju sniegšanas konferences dalībnieki piedalās diskusijās pie apaļajiem galdiem. Diskusiju un pārrunu rezultāti, kā arī referāti, tiek publicēti pēc konferences *Baltic Sea Academy* grāmatu sērijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Leonīds Andrejevs

**Leonīds Andrejevs** (; dzimis , miris ) bija sudraba laikmeta krievu rakstnieks, tiek uzskatīts par ekspresionisma pamatlicēju krievu literatūrā. Apmeklējis Jūrmalu un Siguldu. Andrejeva pazīstamā darba "Stāsts par septiņiem pakārtajiem" varoņu prototipi ir latviešu esera Alberta Trauberga grupas teroristi.

Dzimis Orlā mērnieka ģimenē. Ģimnāziju apmeklēja Orlā, vēlāk studēja tieslietas Sanktpēterburgas universitātē. Jau Pēterburgā mēģināja literāro darbību, tomēr Andrejeva darbus publicēšanai nepieņēma. Pēc tēva nāves un ģimenes finansiālās situācijas pasliktināšanās pārcēlās studēt uz Maskavas universitāti, kuru absolvēja 1897. gadā. 1898. gadā tika publicēts pirmais Andrejeva stāsts, to pamanīja Maksims Gorkijs, un iepazīstināja Andrejevu ar tā laika literārajām aprindām. Pēc stāsta *Жили-Были* publikācijas 1901. gadā kļuva par pazīstamu literātu.

1905. gada revolūcijas laikā atbalstīja KSDSP, tika arestēts. 1906. gadā devās emigrāciju uz Vāciju, kādu laiku dzīvoja Kapri pie Gorkija. Pēc 1907. gada, vīlies revolūcijas idejās, atgriezās Krievijā. Apsveica Februāra revolūciju Krievijā, bet bija krasi naidīgs boļševikiem un Oktobra revolūcijai. Miris Sanktpēterburgas pievārtē, tolaik Somijas teritorijā.

## Lugas

* "Uz zvaigznēm" (1906);
* "Cilvēka dzīve" (1907);
* "Savva" (1907);
* "Cars Bads" (1908);
* "Melnās maskas" (1908);
* "Anatēma" (1909);
* "Mūsu dzīves dienas" (1909);
* "Anfisa" (1910);
* "Gaudeamus" (1910);
* "Okeāns" (1911);
* "Katrīna Ivanovna" (1912);
* "Profesors Storicins" (1912);
* "Skaistās sabīnietes" (1913);
* "Tev nebūs nokaut" ("Kaina zīme") (1913);
* "Karalis, likums un brīvība" (1914);
* "Doma" (1914);
* "Samsons ķēdēs" (1914);
* "Tas, kurš saņem pļaukas" (1915);
* "Rekviēms" (1915);
* "Suņu valsis" (1916);
* "Jaukie spoki" (1917);
* "Zirgs senātā".

## Ārējās saites
Valdis Ģīlis

**Valdis Ģīlis** (dzimis ) ir latviešu ķirurgs un politiķis. Bijis trīs Saeimas sasaukumu deputāts.

## Dzīvesgājums
1972. gadā beidza mācības Rīgas 49. vidusskolā. 1978. gadā absolvēja studijas Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultātē.
No 1979. līdz 1993. gadam strādāja par ķirurgu Daugavpils rajona Centrālajā slimnīcā, tad līdz 1997. gadam par direktora vietnieku medicīnas jautājumos Nacionālajā rehabilitācijas centrā "Vaivari". 1998. gadā nodibibināja Lāzerplastikas centru un kļuva par tā vadītāju. Arī viņa jaunākais brālis Jānis Ģīlis ir plastikas ķirurgs.

1998. gadā Valdi Ģīli ievēlēja par 7. Saeimas deputātu no Tautas partijas saraksta. 2002. gadā nesekmīgi kandidēja arī 8. Saeimas vēlēšanās, taču pēc deputāta Riharda Pīka kļūšanas par ārlietu ministru  viņš ieguva deputāta mandātu līdz pat 8. Saeimas termiņa beigām 2006. gadā. 
Bija arī 9. Saeimas deputāts trīs laikposmus ( — ,  — ,  —  Vinetas Muižnieces vietā) līdz 9. Saeimas darbības beigām, bija Veselības ministrijas parlamentārais sekretārs. 
2010. gadā netika ievēlēts 10. Saeimā no partiju apvienības "Par labu Latviju" saraksta. 
Strādā par plastikas ķirurgu privātā Lāzerplastikas klīnikā, bijis Latvijas Estētiskās Medicīnas asociācijas priekšsēdētājs.

## Atsauces
Ģīlis

**Ģīlis** (sieviešu dzimē Ģīle) ir latviešu cilmes uzvārds, kas cēlies apvidvārda „ģīlis” ar nozīmi „vājš, kalsns cilvēks”. Cilvēki ar šo uzvārdu:
* Jānis Ģīlis (1960) — latviešu plastikas ķirurgs;
* Valdis Ģīlis (1954) — latviešu ķirurgs un politiķis.

## Atsauces
SpaceX CRS-4

***SpaceX CRS-4*** jeb ***SpaceX Commercial Resupply Services 4*** bija ASV uzņēmuma *[[SpaceX]]* bezpilota kravas kosmosa kuģa *[[Dragon (kosmosa kuģis)|Dragon]]* lidojums uz Starptautisko kosmosa staciju NASA *[[Commercial Resupply Services]]* (CRS) programmā. To orbītā palaida 2014. gada septembrī. Oktobrī *Dragon* nolaižamais aparāts veica kontrolētu nolaišanos okeānā.

## Derīgā krava
*Dragon* bija iepildīts ar aptuveni 2216 kg kravas. Transportkuģa hermētiskajā sekcijā atradās 1627 kg kravas: mantas apkalpei (626 kg), zinātnisko eksperimentu aparatūra un materiāli (746 kg), stacijas rezerves daļas (183 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aparatūra (25 kg), datoru piederumi (46 kg).

Nehermētiskā kravas sekcijā kravas masa bija 589 kg. Tajā atradās skaterometrs *RapidScat*.

Uz zemi atgriežamā krava bija ar masu 1486 kg. Tajā bija pētījumu rezultāti, iekārtas u.c. lietas.

## Lidojuma gaita
*Dragon* tika palaists  05:52:03  UTC ar nesējraķeti *[[Falcon 9 v1.1]]* no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma *SLC-40*.

23. septembrī 10:52 UTC *Dragon* tika satverts ar manipulatoru *Canadarm2*, kuru no stacijas iekšienes vadīja Aleksanders Gersts. Kontakts ar *[[Harmony (SKS)|Harmony]]* moduli notika 13:21 UTC, un kosmosa kuģis pilnībā bija pieslēgts pēc 3—4 minūtēm.

29. septembrī ar stacijas manipulatora un *[[Special Purpose Dexterous Manipulator|DEXTRE]]* palīdzību no *Dragon* vaļējā kravas nodalījuma tika izņemts skaterometrs *RapidScat* un pārvietots uz *[[Columbus (SKS)|Columbus]]* moduļa ārējo derīgās kravas platformu *SDX*.

25. oktobrī 12:02 UTC ar manipulatoru, kuru vadīja Gregorijs Vaizmens, *Dragon* tika atvienots no *Harmony* moduļa un 13:57 UTC atlaists no robotrokas. 8:43 UTC veikts bremzēšanas manevrs. 19:38 UTC *Dragon* kapsula nolaidās Klusajā okeānā, rietumos no Kalifornijas. Lidojums ilga 34 dienas 13 stundas 49 minūtes.

## Atkārtota izmantošana
Pēc atgriešanās uz zemes nolaižamajam aparātam tika veiktas daudzas inspekcijas, lai izpētītu, kuras komponentes ir jānomaina, lai to varētu atkārtoti izmantot kosmiskā lidojumā. Tika uzlikts jauns karstuma vairogs, kas bremzēšanā Zemes atmosfērā ablācijas procesā degradējās, un akumulatoru baterija, kas bija cietusi saskarē ar jūras ūdeni.

2017. gada 3. jūnijā *CRS-4* nolaižamais aparāts atkārtoti startēja misijā *[[SpaceX CRS-11]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Press kit
Jānis Bunkšs

**Jānis Bunkšs** (dzimis  Dobelē) ir latviešu inženieris, politiķis, valsts un sabiedrisks darbinieks. Bijis trīs Saeimas sasaukumu deputāts, kā arī bijis pašvaldību lietu ministrs.

## Biogrāfija
Dzimis Dobelē šofera Jāņa Bunkša vecākā (1925—2008) un skolotājas Marijas Barones (1930) ģimenē. 1968. gadā pabeidzis Aizupes astoņgadīgo skolu, 1971. gadā — Jelgavas 2. vidusskolu, 1979. gadā absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības mehanizācijas fakultāti, ieguvis inženiera mehāniķa specialitāti. 1992. gadā turpat ieguvis ekonomikas zinātņu maģistra grādu.

1970. gadu pirmajā pusē pēc dienesta armijā strādājis par matemātikas skolotāju Aizupes pamatskolā. Nodarbojies ar orientēšanās sportu.

No 1979. līdz 1983. gadam bijis asistents un laboratorijas vadītājs Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, kurā strādāja līdz 1990. gadam. Iestājies Latvijas Tautas frontē.

No 1990. līdz 1993. gadam bijis Jelgavas pilsētas tautas deputātu padomes priekšsēdētājs.

1993. gadā kandidējis 5. Saeimas vēlēšanās no partijas "Latvijas Ceļš" saraksta kā viens no partijas dibinātājiem, tomēr parlamentā netika ievēlēts. No 1993. līdz 1994. gadam J. Bunkšs bija Pašvaldību reformu departamenta direktors.

5. Saeimas deputāta mandātu ieguvis , stājoties partijas biedra Māra Gaiļa vietā. 5. Saeimas darbības laikā bijis Valsts reformu ministrijas parlamentārais sekretārs. Tika ievēlēts arī 6. Saeimā (1995—1998) un 7. Saeimā (1998—1999, 2000—2002). 7. Saeimā nolicis deputāta mandātu uz laiku, kamēr pildījis ministra pienākumus.

No  līdz  bija pašvaldību lietu ministrs Māra Gaiļa valdībā, no  līdz  — pašvaldību lietu valsts ministrs (no  kā īpašu uzdevumu ministrs valsts pārvaldes un pašvaldību reformas jautājumos) vairākās valdībās.

2002. gada 8. Saeimas vēlēšanās J. Bunkšs atkal kandidēja no "Latvijas Ceļa" saraksta, taču netika ievēlēts. 2003. gada janvārī viņš kļuva par Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas izpilddirektora pienākuma izpildītāju un apturēja dalību partijā. Vēlāk Bunkšs kļuva par komisijas izpilddirektoru.

2008. gadā Bunkšu apbalvoja ar Jelgavas pilsētas Goda zīmi.

## Personīgā dzīve
1974. gadā apprecējies ar Marutu Umbraško, laulībā dzimuši trīs dēli un viena meita. Iestājies studentu korporācijā *[[Fraternitas Imantica]]*.

## Atsauces
Edgars Hasmanis

**Edgars Hasmanis** (dzimis , miris ) bija latviešu luterāņu mācītājs. No 1916. gada kalpoja Mazsalacas draudzē.

Dzimis krodzinieka ģimenē. 1906. gadā beidzis vidusskolu Tartu. No 1906. līdz 1913. gadam studēja teoloģiju Tartu Universitātē. 1914. gadā adjunkts Vīlandes draudzē pie māsas Alises vīra, igauņu politiķa Jāna Latika. Kādu laiku bija mācītājs latviešu kolonijā Lavros. Latvijas brīvības cīņu laikā komunistu arestēts, un 1919. gada 26. martā Mežaparkā nošauts. 1929. gadā, Mazsalacā atklājot pieminekli Hasmanim, runu latviski teica toreizējais Igaunijas ārlietu ministrs Jāns Latiks.

## Ārējās saites
* Edgars Hasmanis Erik-Amburger-Datenbank
Inese Birzniece

**Inese Birzniece** (dzimusi  Losandželosā, mirusi ) bija latviešu juriste un politiķe, trīs Saeimas sasaukumu deputāte. Pārstāvēja partiju "Latvijas Ceļš".

## Biogrāfija
I. Birzniece dzimusi ASV — Losandželosā, bet vecāki bija dzimuši Latvijā. Uzaugusi un izglītību ieguvusi ASV. 1963. gadā pabeigusi mācības Teodora Rūzvelta pamatskolā Pomonā, Kalifornijā, 1969. gadā — Ganeša vidusskolā Pomonā. 1973. gadā absolvējusi Kalifornijas Universitāti Losandželosā ar bakalaura grādu politiskajās zinātnēs. 1978. gadā ieguvusi doktora grādu jurisprudencē Kalifornijas Universitātē Losandželosā. Studiju laikā uzņemta latviešu studenšu korporācijā "Dzintra".

No 1988. līdz 1990. gadam I. Birzniece bijusi Dienvidkalifornijas latviešu biedrības priekšniece.

1989. gadā pārcēlusies dzīvot uz Latviju, darbojusies Latvijas Tautas frontes Informācijas dienestā. No 1990. līdz 1991. gadam bijusi redaktore laikraksta "Atmoda" angļu izdevumam. Tāpat strādājusi Latvijas Republikas Augstākās Padomes preses centrā un Ārlietu sekretariātā.

1993. gadā I. Birzniece bija partijas "Latvijas Ceļš" dibinātāju skaitā un no tās saraksta tika ievēlēta 5. Saeimā. Pēc valdības izveidošanas viņa kļuva arī par Ārlietu ministra Georga Andrejeva padomnieci.

1995. gadā kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās, bet netika ievēlēta un kļuva par Saeimas Eiropas lietu komisijas konsultanti. Vēlāk ieguvusi 6. Saeimas deputātes mandātu, kad to 1997. gada 18. septembrī nolika Imants Daudišs. 1998. gadā kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās, sākotnēji netika ievēlēta, bet kļuva par 7. Saeimas deputāti Viļa Krištopana vietā. Bijusi partijas "Latvijas Ceļš" priekšsēdētāja vietniece.

2002. gadā nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās, kļuvusi par Tieslietu ministrijas parlamentāro sekretāri. 2003. gadā I. Birzniece kļuva par Tieslietu ministrijas nozares padomnieci Latvijas pārstāvniecībā Eiropas Savienībā. 2004. gadā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēta.

Pēdējā profesionālās darbības posmā I. Birzniece darbojās Moldovā, kur bija konsultante Austrumu partnerības politiķiem un sabiedrībai eirointegrācijas jautājumos.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (2020).

## Atsauces
Veine Tanners

**Veine Tanners** (; dzimis , miris ) bija somu politiķis — sociāldemokrāts un kooperācijas kustības darbinieks. Somijas premjerministrs no 1926. līdz 1927. gadam. Somijas ārlietu ministrs Ziemas kara laikā.

1899. gadā Tanners iestājās Somijas sociāldemokrātiskajā partijā.
1917. gadā bija Somijas Senāta Finanšu nodaļas vadītājs.
1918. gadā izcēlās Somijas pilsoņu karš, bet Veine Tanners tajā nepiedalījās, lai arī sarkano pusē bija iesaistīti daudzi citi sociāldemokrāti.
Pēc kara beigām Tanners izvirzījās par karā zaudētājas puses līderi un parlamentārisma aizstāvi (daļa labējo partiju vēlējās Somiju pārveidot par karalisti).

1926. gadā Veine Tanners kļuva par valsts premjerministru. Ironiski, bet kā virspavēlnieks pieņēma Somijas Baltās gvardes parādi par godu 10 gadiem kopš uzvaras pilsoņu karā.

Vēlāk Tanners bija finanšu ministrs (no 1937. līdz 1939. gadam), bet Ziemas kara laikā — ārlietu ministrs un deva lielu ieguldījumu "Ziemas kara gara" (*Talvisodan henki* — tautas vienotība) stiprināšanā. Pēc Ziemas kara PSRS ietekmē tika iecelts mazāk ietekmīgā tirdzniecības ministra amatā, kur darbojās līdz 1942. gadam. Pēc Turpinājuma kara un Otrā pasaules kara beigām 1946. gadā PSRS ietekmē kopā ar citiem politiķiem Tanners tika tiesāts kā "atbildīgais par karu". Notiesāts uz 5,5 gadiem ieslodzījumā. Amnestēts 1948. gadā. Arī būdams ieslodzījumā, saglabāja lielu autoritāti.

## Ārējās saites
Pāvels Čerenkovs

**Pāvels Čerenkovs** (; dzimis , miris ) bija padomju fiziķis. 1958. gadā kopā ar Iļju Franku un Igoru Tammu ieguvis Nobela prēmiju fizikā par Čerenkova—Vavilova starojuma atklāšanu un izskaidrošanu.

Čerenkovs bija divu Staļina prēmiju (1946, 1952) un PSRS Valsts prēmijas (1977) laureāts.

## Biogrāfija
Čerenkovs piedzima 1904. gadā Novaja Čiglas (*Новая Чигла*) ciemā, Voroņežas guberņā, zemnieku ģimenē.

1928. gadā Čerenkovs pabeidza Voroņežas valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti un sāka strādāt Kozlovas pilsētas skolā. 1930. gadā apprecējās ar Mariju Putincevu. Drīz pēc tam tika arestēts sievastēvs Voroņežas literatūras un novadpētniecības speciālists Aleksejs Putincevs safabricētā "novadpētnieku lietā". Arī Čerenkova tēvs zemnieks Aleksejs Čerenkovs tika pakļauts represijām. 1931. gadā viņš tika apsūdzēts par piederību eseru partijai un izsūtīts. Vēlāk, 1937. gadā, viņu atkārtoti arestēja un 1938. gadā nošāva par "kontrrevolucionāro aģitāciju".

1930. gadā Čerenkovs iestājās aspirantūrā Fizikas un matemātikas institūtā Ļeņingradā. No 1932. gada sāka strādāt pie Sergeja Vavilova (ģenētiķa Nikolaja Vavilova brālis). 1935. gadā uzsāka darbu Ļebedjeva fizikas institūtā (*ФИАН*) Maskavā. 1940. gadā Čerenkovs aizstāvēja doktora disertāciju. 1948. gadā kļuva par profesoru Maskavas enerģētikas institūtā (*МЭИ*), bet no 1951. līdz 1981. gadam bija profesors Maskavas inženierfizikas institūtā (*МИФИ*). No 1959. līdz 1988. gadam vadīja augstenerģijas fizikas nodaļu (fotomezonu procesu laboratoriju) *ФИАН* filiālē, vadīja sinhrotrona būvi un kodolmērījumu centra izveidošanu Troickā (Piemaskavā).

1970. gadā kļuva par PSRS Zinātņu akadēmijas īsteno locekli (akadēmiķi).

Čerenkovs nomira 1990. gadā, apglabāts Novodevičjes kapsētā.

## Zinātniskie darbi
1934. gadā, strādājot Sergeja Vavilova vadībā, Čerenkovs ievēroja zilganu spīdēšanu, kas parādījās traukā ar caurspīdīgu šķidrumu, kad to apstaroja ar ātrām, lādētām daļiņām. Starojums tika nosaukts par godu atklājējam Čerenkovam un viņa zinātniskajam vadītājam Vavilovam par Čerenkova—Vavilova starojumu (biežāk tiek saukts vienkārši par Čerenkova starojumu). Čerenkovs pierādīja, ka šis starojums atšķiras no agrāk zināmās fluorescences parādības. 1936. gadā viņš izpētīja starojuma īpašības, bet 1937. gadā to teorētiski izskaidroja Igors Tamms un Iļja Franks (Čerenkova starojums rodas, ja lādētas daļiņas kustas caurspīdīgā vidē ātrāk par gaismas ātrumu šajā vidē). 1958. gadā par kopējo ieguldījumu Čerenkova starojuma atklāšanā un izskaidrošanā visiem trim zinātniekiem tika piešķirta Nobela prēmija fizikā.

Pamatojoties uz Čerenkova starojumu, bija iespējams izveidot Čerenkova skaitītāju, kas tiek izmantots ātro, lādēto daļiņu detektēšanai, īpaši kodolreaktoros. No 1946. gada Čerenkovs strādāja pie elektronu paātrinātāju izstrādāšanas, piedalījies sinhrotrona izveidošanā. Devis ieguldījumu kodolfizikā, optikā un augstenerģijas fizikā.

Čerenkovs saņēmis daudzus PSRS apbalvojumus, tai skaitā Sociālistiskā Darba Varoņa nosaukumu (1984) un trīs Ļeņina ordeņus.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Pāvela Čerenkova biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā
Aizputes ordeņa pils

**Aizputes ordeņa pils** (, ) bija viduslaiku pils pie Tebras iepretī viduslaiku Aizputes pilsētai, bet nepiederēja tai. Vēlāk pils vairākkārt paplašināta, tajā iekārtotas **Aizputes pilsmuižas** ēkas. Mūsdienās pils ēkai daļēji nav jumta, iebrukuši pārsegumi un nesošās šķērssienas.

Kopš 1998. gada Aizputes pilsdrupas ir valsts vēstures piemineklis. Aizputes luteriskās draudzes baznīca un bijušais pilsmuižas ēku komplekss veido vienotu pilsētbūvniecisku ansambli ar ūdens dzirnavām, dīķi un dambi uz Tebras upes.

## Vēsture
thumb|300px|Aizputes pils shēma (B. Schmid, 1921).
thumb|300px|Aizputes pils austrumu spārna šķērsgriezums (B. Schmid, 1921).

Aizputes ordeņa pils būvniecību 1249. gadā uzsāka ordeņmestrs Dītrihs fon Groningens. Tā būvēta kā regulāra kastelas tipa ordeņa pils ar priekšpili, stūra torni un koka ēkām pagalmā. 15. gs. pie pils apkārtmūra ārpusē piebūvēja austrumu korpusu. Ordenis to izmantoja līdz savam sabrukumam pēc Viļņas ūnijas 1560. gadā. Kurzemes hercogistes laikā pili atjaunoja un no tā laika pagalmā virs vārtiem saglabājies apmetums ar greznu un bagātīgu dekoratīvo apdari sgrafito tehnikā. Otrā Ziemeļu kara laikā zviedri pili izpostīja, 1665. gadā hercogs Jēkabs to atkal atjaunoja, izvietojot garnizonu un lielgabalnieku komandu. 1682. gadā pils nonāca Mihaela Frīdriha Noldes īpašumā. Pils zaudēja nocietinātās būves raksturu, tika pārbūvēta un apkārtmūra iekšpusē uzbūvēja dzīvojamo korpusu. Pils pamazām zaudēja savu dzīvojamās ēkas nozīmi un bija tikai daļēji apdzīvota. 

18. gs. otrajā pusē netālu no pils dzirnavu dīķa otrā krastā uzbūvēja jauno muižas kungu māju. Pie dīķa uzbūvēja arī dzirnavas, spirta brūzi un pie kungu mājas - saimniecības ēkas.

19. gs. sākumā pils austrumu korpusam un dienvidaustrumu tornim uzbūvētas lēzenas ķieģeļu velves un jaunas starpsienas. Senā pils daļa bija apdzīvota tikai daļēji, muižas īpašnieki dzīvoja jaunajā kungu mājā. No 1863. gada līdz 1920. gada agrārajai reformai Aizputes pilsmuiža piederēja Grothusu dzimtai.

1939. gadā pili pielāgoja skolas vajadzībām. Līdz pat 1970. gadu vidum pils ēka bija apdzīvota, pēc tam atstāta sabrukšanai. 
1990. gadā uzsāka rekonstrukcijas darbus, vairākkārt veica apsekošanu. 1997. gadā izstrādāja projektu sienu enkurošanai un jumta konstrukciju izbūvei, kas daļēji realizēts D korpusa daļā. 1999. gadā veica pils mūra konservāciju nelielam pils posmam labajā spārnā, uzlika dakstiņu jumtu.

2021. gadā tika veikti pils konservācijas darbi un tiek plānots, ka 2025. gadā pilij uzliks jumtu.

## Attēli

Aizputes ordeņa pils un Kurzemes domkapitula baznīca 1814.png|Aizputes ordeņa pils un Kurzemes domkapitula baznīca (1814)
Aizputes ordeņa pils 1827.png|Aizputes ordeņa pils (1827)
Aizpute ap 1860.jpg|Aizputes skats ar ordeņpili un baznīcu (V. Štafenhāgens, ap 1860)
Aizputes ordeņa pils Pirmā pasaules kara laikā.png|Aizputes ordeņa pils (Pirmā pasaules kara laikā)
Aizputes ordeņa pils pagalms pēc 1920.png|Aizputes ordeņa pils pagalms (pēc 1920)


## Atsauces

## Ārējās saites

* Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942
Igaunijas gada sportists

**Igaunijas gada sportists** () ir apbalvojums, kuru piešķir kopš 1955. gada, bet kopš 1967. gada atsevišķi sievietēm un vīriešiem. Kopš 1969. gada tiek apbalvota arī labākā komanda, bet 1988. gadā ieviesta arī kategorija treneriem un 2006. gadā jaunajiem sportistiem. Visvairāk apbalvojumus saņēmusi riteņbraucēja Erika Salumē (deviņi apbalvojumi) un slēpotāja Kristina Šmiguna (astoņi apbalvojumi).

## Gada sportisti

## Ārējās saites
* https://aastasportlane.eok.ee/

## Atsauces

## Piezīmes
Baltijas jūras akadēmija

thumb|''Baltic Sea Academy'' logotips
thumb|Dibinātāji ar dibināšanas apliecību 2010
***Baltic Sea Academy*** () ir organizācija ar 17 asociētiem biedriem — universitātēm un augstskolām no deviņām valstīm ap Baltijas jūru. Tā ir bezpeļņas organizācija, kas, Hanzas Parlamenta iniciēta, tika nodibināta 2010. gadā.

Kopīgais mērķis ir stiprināt sadarbību starp akadēmiskajām institūcijām un mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) sektoru. Šīs sadarbības konkrētie mērķi ir MVU vajadzībām atbilstošu pētniecības uzdevumu un inovāciju īstenošana, kā arī ilgtermiņa ieguldījums izglītības un īpaši profesionālās apmācības jomā. Īpaša uzmanība tiek vērsta uz duālo apmācības sistēmu.

## Hanzas konferences
Kopš 2004. gada ik gadu tiek organizēta divu dienu Hanzas konference, kuras laikā kopīgam dialogam sapulcējas uzņēmumu pārstāvji, zinātnieki un politiķi. Tā, piemēram, konferencē "Atjaunojamie Enerģijas Resursi un MVU Baltijas Jūras Reģionā" 2011. gadā uzstājās ES komisārs Ginters Etingers (*Günther Oettinger*), kā arī 2012. gadā ES komisārs Algirdas Šemeta. Pēc prezentāciju sniegšanas, konferences dalībnieki piedalās diskusijās pie apaļajiem galdiem. Diskusiju un pārrunu rezultāti, kā arī referāti, tiek publicēti pēc konferences *Baltic Sea Academy* grāmatu sērijā.

## Publikācijas
*Baltic Sea Academy* publikācijas (izvilkums):
* *Strategies for the Development of Crafts and SMEs in the Baltic Sea Region*, 180 lpp.(vācu, angļu, poļu, krievu valodā) 2011
* *Education Policy Strategies today and tomorrow around the "Mare Balticum"*, 432 lpp. (vācu, angļu), 2011
* *Energy Efficiency and Climate Protection around the Mare Balticum*, 264 lpp.(vācu, angļu), 2011
* *Strategy Programme for education policies in the Baltic Sea Region*, 172 lpp. (vācu, angļu, poļu), 2012
* *SME relevant sectors in the BSR: Personnel organisation, Energy and Construction*, 188 lpp. (tikai angļu valodā), 2012
* *Strategies and Promotion of Innovation in Regional Policies around the Mare Balticum*, 432 lpp. (vācu, angļu), 2012
* *Strategy Programme for innovation in regional policies in the Baltic Sea Region*, 240 lpp. (vācu, angļu, poļu) 2012
* *Humanivity — Innovative economic development through human growth*, 248 lpp. (tikai angļu valodā), 2012

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Baltic Sea Academy''
Krējums

thumb|Skābais krējums
[thumb|250px|right|Nepārtrauktas darbības piena separators krējuma un [vājpiens|vājpiena iegūšanai]]
**Krējums**, reizēm arī saukts par **saldo krējumu**, lai nošķirtu no skābā krējuma, kas iegūts, saraudzējot saldo krējumu, ir piena produkts, kas veidots no koncentrētiem piena taukiem. Krējumu atdala no piena, to nostādinot vai centrifugējot, un piena tauku saturs tajā ir no 10% līdz 40%. Tā sastāvā ir arī apmēram 3% olbaltumvielu, 2,3% ogļhidrātu, kā arī A un D vitamīns.

Krējumu lielākoties lieto ēdienu gatavošanā, jo tas uzlabo ēdiena garšu, it īpaši skābais krējums. Lai krējuma uzturvielas karsējot nepārveidotos, to liek klāt jau gatavam ēdienam.

Krējums ir bagāts ar A un D vitamīniem, tādēļ tas ir ļoti noderīgs bērnu un slimnieku uzturā. Krējums ir noderīga uzturviela organismam. Krējumu tāpat kā pienu uzglabā zemā temperatūrā.

## Ārējās saites
Hasmanis

**Hasmanis** (; sieviešu dzimtē **Hasmane**) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Edgars Hasmanis (1884—1919) — latviešu luterāņu mācītājs;
* Oto Hasmanis (1873—1941) — latviešu politiķis;
* Viktors Hasmanis (1892—1984) — Latvijas armijas pulkvežleitnants.
Māris Villerušs

**Māris Villerušs** (dzimis , miris ) bija latviešu čellists.

## Dzīvesgājums
Mācījās Ķemeru pamatskolā.
1959. gadā beidza studijas Jāzepa Vītola Valsts konservatorijas Ēvalda Berzinska čella klasē, 1962. gadā — Pētera Čaikovska Maskavas Valsts konservatorijas Rostropovoča čella klases aspirantūru.

1962. gadā sāka strādāt par pedagogu Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijā. Uzstājās ar solokoncertiem, kā arī Latvijas Filharmonijas klavieru trio sastāvā kopā ar Valdi Janci un Juri Švolkovski. Koncertēja gan Latvijā, gan PSRS, gan citās valstīs. Izdevis vairākas skaņuplates.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Latvijas PSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (1967)
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (2010)

## Atsauces
Ikšķiles ģerbonis

**Ikšķiles pilsētas ģerbonis** ir viens no Ikšķiles pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 1996. gadā.

## Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogā uz sarkana fona attēlots sudraba krusts, kas sadala vairogu četrās daļās. Vairoga augšējā labajā stūrī attēlots ķieģeļu mūris zelta krāsā. Mūris simbolizē pirmo mūra celtni Baltijā — Ikšķiles bīskapa Meinarda būvēto mūra baznīcu.
Ilūkstes ģerbonis

**Ilūkstes pilsētas ģerbonis** ir viens no Ilūkstes pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts .

## Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogā uz melna fona attēlots pakaļkājās saslējies sudraba zirgs. Pastāv uzskats, ka šo ģerboņa izskatu ietekmējusi Lietuvas kultūra, kurā zirgam bija liela nozīme.

## Atsauces
Seilema

**Seilema** () var būt:
* Seilema — pilsēta ASV, Masačūsetsas štatā;
* Seilema — pilsēta ASV, Oregonas štatā.
Ādams Jende

**Ādams Jende** (dzimis , miris ) bija latviešu luterāņu mācītājs, mācību un bērnu grāmatu autors. No 1897. gada kalpoja Raunas draudzē.

## Dzīvesgājums
thumb|left|200px|Ādama Jendes kapakmens
Dzimis Arakstu pagasta Puigās. 1882. gadā beidzis Cimzes skolotāju semināru. No 1884. līdz 1891. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. Ordinēts 1893. gadā, kalpojis Lēdurgā, Ikšķilē, bet no 1897. gada, pārvarot vāciski noskaņoto mācītāju pretestību, tika iecelts par lielās Raunas draudzes mācītāju. Darbojies vairākās sabiedriskās organizācijās.

Lieliniekiem atkāpjoties no Vidzemes, 1918. gada februārī komunistu apcietināts, ceļā uz Krieviju nošauts, viņa pēdējie vārdi esot bijuši: "Brāļi, ko jūs darāt!". Ādama Jendes sieva bija folkloriste Elza Jende.

## Nepilnīgs darbu saraksts

Mācību grāmatas:
* "Ticības mācība"
* "Baznīcas vēsture"
* "Dziesmas un katķisms Vidzemes skolām"
* "Mājas mācība līdz skolas laikam"
* "Rēķinu uzdevumi tautskolām"

Bērnu grāmatas:
* "Mājas bērniem"
* "Pasaciņas, stāstiņi un pamācības"
* "Skaistākās pasakas bērniem"

## Ārējās saites
* Ādams Jende nekropole.info 
* Ādams Jende datubāzē "Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam"
Mikaels Agrikola

**Mikaels Agrikola** (, dzimis ap 1510. gadu, miris ) bija somu garīdznieks, somu literārās valodas pamatlicējs un Jaunās Derības tulkotājs somu valodā. Bija Turku bīskaps un viens no luterisma ieviesējiem Somijas teritorijā.

Dzimis Somijas dienvidos, zemnieka ģimenē. Mācījis latīņu skolā Viborgā. No 1526. līdz 1539. gadam mācījies Vitenbergā, kur bija Filipa Melanhtona skolnieks un iepazinās ar Mārtiņu Luteru. 

1539. gadā atgriezās Turku un kļuva par katedrāles skolas rektoru. 1543. gadā publicēja pirmo grāmatu somu valodā - ābeci *"[[Abckiria]]"*. 1548. gadā tika publicēts Agrikolas vissvarīgākais darbs - Jaunās Derības tulkojums somiski *"[[Se Wsi Testamenti]]"*. 1554. gadā Agrikola tika iecelts par Turku arhibīskapu - augstāko garīgo amatu Somijas teritorijā.

Miris slimības dēļ Karēlijā, atgriežoties no miera sarunām ar Krieviju. 9. aprīlis - Agrikolas nāves datums un Eliasa Lenrūta dzimšanas diena mūsdienu Somijā tiek svinēta kā Somu valodas diena.

## Ārējās saites
Erika Salumē

**Erika Salumē** (; dzimusi ) ir bijusī igauņu treka riteņbraucēja un politiķe.

Trīs reizes piedalījusies Olimpiskajās spēlēs (, , ). 1988. gadā Seulā, pārstāvot PSRS, viņa izcīnīja zelta medaļu individuālā sprinta disciplīnā. Zeltu šajā disciplīnā izcīnīja arī pēc četriem gadiem Barselonā, šoreiz jau pārstāvot Igauniju. Salumē kļuva par pirmo neatkarīgās Igaunijas sportisti, kas izcīna zelta medaļu Olimpiskajās spēlēs, tāpat viņa ir pašlaik (2014) vienīgā starp igaunietēm ar zelta medaļu Vasaras Olimpiskajās spēlēs. 1996. gadā Atlantā šajā disciplīnā izcīnīja 6. vietu.

Laikā no 1981. līdz 1989. gadam izcīnījusi desmit zelta, trīs sudraba un trīs bronzas medaļas Pasaules čempionātā. No 1982. līdz 1989. gadam 15 reizes uzstādījusi pasaules rekordu. Karjeras laikā deviņas reizes tikusi atzīta par Igaunijas gada labāko sportisti, kas ir rekords Igaunijā gan starp vīriešiem, gan sievietēm.

Pēc sportistes karjeras iesaistījusies politikā. Bijusi Tallinas domes deputāte, tāpat tikusi ievēlēta Igaunijas parlamentā. 2010. gadā pārcēlusies uz dzīvi Spānijā, kur nodarbojas ar uzņēmējdarbību.

Saņēmusi Igaunijas Sarkanā Krusta ordeni.

## Ārējās saites

* Biogrāfija
Rovio Entertainment

[right|thumb|260px|''Rovio Entertainment'' galvenais birojs [Espo]]
[right|thumb|260px|''Rovio Entertainment'' bijušais galvenais birojs ''High Tech Center Keilaniemi'' biroju kompleksā [Espo]]

***Rovio Entertainment Oy*** jeb ***Rovio*** ir Somijas datorspēļu izstrādātājs un izklaides nozares uzņēmums. Tas ir dibināts 2003. gadā ar nosaukumu *Relude*. Tā galvenais birojs atrodas Espo. Uzņēmums plašāk pazīstams kā spēles *[[Angry Birds]]* izveidotājs.

*Rovio Entertainment* akcijas tiek kotētas biržā *[[Nasdaq Helsinki]]*.

Bez datorspēļu biznesa uzņēmums darbojas arī citās nozarēs, piemēram, izklaides parku izveidē Eiropā un Ķīnā, bērnu grāmatu un filmu izdošanā.

## Vēsture
Pēc uzvaras *Assembly* mobilo spēļu izstrādes konkursā, ko sponsorēja *[[Hewlett-Packard]]* un *[[Nokia]]*, 2003. gadā trīs universitātes studenti Niklass Heds, Jarno Vekeveinens un Kims Dikerts nodibināja datorspēļu uzņēmumu *Relude*.

Pēc strauja izaugsmes perioda 2013. gadā *Rovio* peļņa samazinājās par 50 %, jo saistībā ar konkurences pieaugumu uzņēmums bija palielinājis investīcijas. 2014. gada 2. oktobrī *Rovio* paziņoja, ka likvidēs līdz 130 darbavietām.

2015. gada jūlijā izlaista spēles jauna versija *Angry Birds 2*.
Augusta beigās paziņots, ka uzņēmums likvidēs līdz 260 darbavietu, jo *Angry Birds 2* sākotnējā peļņa bijusi mazāka par plānoto. Tiks veikta arī restrukturizācija, tās darbību sadalot trīs virzienos: spēles, mediji un patēriņa produkti.

2017. gada maijā *Rovio* ziņoja, ka uzņēmuma atgriezies pie peļņas, pateicoties *Angry Birds* filmai un nesen izlaistajām datorspēlēm. 5. septembrī paziņots, ka *Rovio Entertainment* kļūs par publisku uzņēmumu. Tas veica sākotnējo publisko piedāvājumu, un 29. septembrī sākta akciju kotēšana biržā *[[Nasdaq Helsinki]]*.
2018. gada 2. martā *Rovio* paziņoja par Londonas studijas slēgšanu pēc neapmierinošiem rezultātiem.
2018. gada 30. novembrī tika paziņots, ka *Rovio* ir iegādājies datorspēļu izstrādātāju *PlayRaven*, kas pazīstams ar stratēģijas spēļu izveidi, piemēram, *Eve: War of Ascension*.
2020. gada 3. jūnijā *Rovio* iegādājās Dānijas datorspēļu izstrādātāju *Darkfire Games*, kas veidoja mobilo ierīču spēles, koncentrējoties uz lomu spēlēm; studija tika pārdēvēta par *Rovio Copenhagen*.

2023. gada 17. aprīlī *[[Sega Sammy Holdings]]* paziņoja, ka plāno iegādāties *Rovio Entertainment* par 706 miljoniem eiro; darījumu plānots noslēgt līdz 2023. gada septembrim. Iepriekš *Rovio* noraidīja Izraēlas mobilo spēļu uzņēmuma *[[Playtika]]* janvārī izteikto iegādes piedāvājumu par 683 miljoniem EUR.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Avots (žurnāls)

**Avots** bija ilustrēts literāri sabiedrisks žurnāls jaunatnei Latvijas PSR, kas iznāca no 1987. līdz 1992. gadam reizi mēnesī. Līdz 1991. gadam tas bija Latvijas PSR Komjaunatnes Centrālās komitejas un Rakstnieku savienības izdevums, no 1991. gada to izdeva Rakstnieku savienība.

## Vēsture
Žurnāla galvenais redaktors bija rakstnieks un publicists Aivars Kļavis. Viņš sapulcēja tā nākamos darbiniekus, izveidoja redakciju un pašu žurnālu. Šāda galvenā redaktora patstāvība Latvijas PSR laikā bija netipiska, taču no varas puses tika pieļauta. Tomēr redakcijas sastāvs bija jāsaskaņo ar Latvijas PSR Komjaunatnes Centrālo Komiteju. Mihaila Gorbačova pārkārtošanās politikas ietekmē redakcija aizvien vairāk pati varēja noteikt žurnāla saturu, jo mazinājās cenzūra. Pirmais žurnāla numurs iznāca 1987. gada janvārī 100 000 eksemplāru tirāžā. 1989. gada beigās „Avota” kopējā mēneša tirāža sasniedza pat 147 000 eksemplārus.

Žurnālam bija arī krievu izdevums "Rodņik", kas 1980. gadu beigās ieguva lielu popularitāti Padomju Savienībā. Žurnāls publicēja oriģināldarbus un tulkojumus — latviešu jauno autoru tekstus, materiālus par latviešu trimdas literatūru un literāro mantojumu, ārzemju daiļliteratūru (Semjuela Beketa "Gaidot Godo", Mihaila Bulgakova "Suņa sirds", Franca Kafkas "Process", Tomasa Stērnsa Eliota "Izpostītā zeme"), kā arī publicistiku, rakstus par mākslu, kino un teātri. *[[Glasnostj]]* gaisotnē "Rodņik" publikācijas vēsturiskās patiesības jautājumos bija līdzvērtīgas Maskavā iznākošo Vissavienības izdevumu saturam. Žurnālu "Rodņik" vadīja Vladis Spāre, redakcijā strādāja Andrejs Ļevkins, Jānis Rokpelnis, Tatjana Fasta, Oļegs Mihalevičs u.c.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas žurnāla iznākšanu apgrūtināja finansiālas problēmas. Kad Latvijas preses izdevumi vienā dienā tika palaisti brīvajā tirgū, daudzi vairs finansiāli nespēja izdzīvot. Arī žurnāls "Avots" 1992. gadā beidza savu pastāvēšanu, pēdējam iznākot maija/jūnija numuram (nr. 55./56.).

Žurnāla "Avots" redakcijā strādāja nozīmīgi literāti, publicisti un mākslinieki — Klāvs Elsbergs, Guntars Godiņš, Normunds Naumanis, Eva Rubene, Amanda Aizpuriete, Rudīte Kalpiņa, Laima Žihare, Andra Neiburga, Sarmīte Māliņa u.c.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Žurnāls „Avots” starp padomju režīmu, Gorbačova perestroiku un neatkarīgo Latviju
* Mums bija ko teikt
Anatolijs Berezovojs

**Anatolijs Berezovojs** (*Анатолий Николаевич Березовой*; dzimis , miris ) bija PSRS / Krievijas kosmonauts, lidotājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis Krasnodaras novada Adigejas autonomā apgabala Enemas ciemā.
1965. gadā pabeidza Kaļiņinas augstāko kara lidotāju skolu. Pēc tam viņš bija lidotāju instruktors, lidotājs, komandieris.

1970. gadā Berezovojs ieskaitīts kosmonautu vienībā. 1974. gadā gatavojās kosmiskajai programmai *Spiral‘*, pēc tam lidojumam uz orbitālo staciju *[[Saljut-4]]*. 1975. un 1976. gadā gatavojās ekspedīcijai uz orbitālo staciju *[[Saljut-5]]*. 1977. gadā Berezovojs pabeidza Jurija Gagarina Gaisa spēku akadēmiju. Viņš bija kosmosa kuģa *[[Sojuz-24]]* komandiera dublieris. Gatavojās lidojumam uz militāro orbitālo staciju *Almaz*. 1979. gadā ieskaitīts kosmonautu grupā, kuri apguva speciālas nozīmes kosmiskos aparātus. 1981. gadā sāka gatavoties kosmosa kuģa *TKS* izmēģinājumiem. Gatavojās orbitālās stacijas *[[Saljut-7]]* pastāvīgajai ekspedīcijai.

Vienīgo kosmisko lidojumu ar kosmosa kuģi *[[Sojuz T-5]]* Anatolijs Berezovojs veica 1982. gadā no 13. maija līdz 10. decembrim kā *Saljut-7* pirmās pastāvīgās ekspedīcijas komandieris. Kopā ar Valentīnu Ļebedevu uzstādīja kosmonautu lidojuma rekordu — 211 dienas.

Pēc tam Berezovojs turpināja gatavoties citiem lidojumiem kosmosā. Bija *[[Sojuz T-1]]* komandiera dublieris. No 1985. līdz 1987. gadam Berezovojs gatavojās kā kosmonauts glābējs gadījumam, ja būtu nepieciešama apkalpes evakuācija no orbitālās stacijas. 1987. gadā sāka gatavoties ekspedīcijai uz staciju *[[Mir (orbitālā stacija)|Mir]]*. Bija *[[Sojuz TM-6]]* komandiera dublieris. 

1991. gadā Berezovojs kļuva par Krievijas kosmonautu vienības komandieri. 1992. gadā vecuma dēļ atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem un tika izslēgts arī no kosmonautu grupas.

## Ārējās saites

* Biogrāfiskie dati astronaut.ru lapā 
* Berezovojs Geroi strany
Vladimīrs Sobotka

**Vladimīrs Sobotka** (; dzimis ) ir čehu hokejists, centra uzbrucējs, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2018) Sobotoka spēlē NHL kluba Bufalo "Sabres" sastāvā.

## Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Sobotka uzsāka 2003.—04. gada sezonā, kad aizvadīja debijas spēli Čehijas Ekstralīgas kluba Prāgas "Slavia" rindās. "Slavia" rindās uzbrucējs spēlēja līdz 2006.—07. gada sezonas beigām.

2007. gada vasarā Sobotka pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamajā sezonā aizvadot 48 spēles NHL kluba Bostonas "Bruins" sastāvā. NHL gan hokejists nostiprinājās vien pēc divām sezonām. 2010. gada vasarā Sobotka tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues". "Blues" rindās Sobotka spēlēja līdz 2014. gadam.

2014. gada vasarā pievienojās KHL klubam Omskas "Avangard", tā rindās aizvadot nākamās divarpus sezonas, taču tad atgriezās "Blues" rindās. 2018. gada vasarā tika aizmainīts uz Bufalo "Sabres".

## Ārējās saites
1. Saeimas vēlēšanas

**[[1. Saeima]]s vēlēšanas** Latvijā notika 1922. gada 7. un 8. oktobrī. Vēlēšanām pieteica 88 kandidātu sarakstus no 31 partijas. Kopumā vēlēšanās piedalījās 800 840 pilsoņu, kas bija 82,2% no visiem balsstiesīgajiem. 

## Rezultāti
thumb|300px|Latvijas apgabalos nodotās balsis Satversmes sapulces un 1. Saeimas vēlēšanās.
Saeimā iekļuva 20 saraksti:

* Latvijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija — 30 vietas;
* Latviešu zemnieku savienība — 17 vietas;
* Apvienotā sociāldemokrātu mazinieku partija un laukstrādnieku savienība — 7 vietas;
* Demokrātiskais Centrs un bezpartejiskie sabiedriskie darbinieki — 6 vietas;
* Latgales Kristīgo zemnieku savienība — 6 vietas;
* Latvijas vācu baltiešu partija — 6 vietas;
* Bezpartijiskais nacionālais centrs — 4 vietas;
* Kristīgā nacionālā savienība — 4 vietas;
* Latgales Darba partija — 4 vietas;
* Latvijas Jaunzemnieku savienība — 3 vietas;
* Vienotais krievu saraksts — 2 vietas;
* *[[Agudas Izrael (Latvija)|Agudas Izrael]]* — 2 vietas;
* Ebreju apvienotais nacionālais bloks — 2 vietas;
* Latgales Tautas savienība — 1 vieta;
* Latgales Zemnieku partija — 1 vieta;
* Lietuviešu un katoļu saraksts — 1 vieta;
* Vecticībnieku centrālā komiteja — 1 vieta;
* Poļu savienība — 1 vieta;
* *[[Ceire-Cion]]* — 1 vieta;
* Ebreju sociāldemokrātiskā strādnieku partija "Bunds" — 1 vieta.



Attēls:1. Saeimas vēlēšanas 1922.jpg|Centrālās vēlēšanu komisijas paziņojums par 1. Saeimas vēlēšanu norisi



## Atsauces

## Ārējās saites
* 1. Saeimas vēlēšanas
2. Saeimas vēlēšanas

thumb|300px|Karikatūra par 2. Saeimas vēlēšanām "Lielais jautājums – kas būs jaunie Saeimas valdnieki?" (žurnāls “Aizkulises” 1925. gada 26. septembrī).

**[[2. Saeima]]s vēlēšanas** Latvijā notika 1925. gada 3. un 4. oktobrī.

## Rezultāti
Vēlēšanās tika pieteikts 141 kandidātu saraksts no 43 partijām. Kopumā vēlēšanās piedalījās 838 800 pilsoņu, kas sastādīja 74,9% no visiem balsstiesīgajiem. Saeimā iekļuva 25 saraksti:

* Latvijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija — 32 vietas;
* Latviešu zemnieku savienība — 16 vietas;
* Demokrātiskais Centrs un bezpartejiskie sabiedriskie darbinieki — 5 vietas;
* Katoļu un kristīgo zemnieku partija — 5 vietas;
* Latvijas vācu baltiešu partija — 4 vietas;
* Apvienotā sociāldemokrātu mazinieku partija un laukstrādnieku savienība — 4 vietas;
* Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partija — 3 vietas;
* Latvijas Jaunzemnieku savienība — 3 vietas;
* Nacionālā apvienība — 3 vietas;
* "Agudas Jisroel" partija — 2 vietas;
* Apvienotā Latgales darba partija un Latgales mazzemnieku un bezzemnieku savienība — 2 vietas;
* Kristīgā nacionālā savienība — 2 vietas;
* Latgales Demokrātu partija — 2 vietas;
* Latgales Zemnieku partija — 2 vietas;
* Miera, kārtības un ražošanas apvienība — 2 vietas;
* Pareizticīgo vēlētāju un krievu, un apvienoto organizāciju bloks — 2 vietas;
* Poļu-katoļu Latvijas Poļu savienība — 2 vietas;
* Vecticībnieku partija — 2 vietas;
* Ceire-Cion (Hitahdut) partija — 1 vieta;
* Cionistu organizācija "Mizrahi" — 1 vieta;
* Izpostīto apgabalu kongress un apvienotā savienība — 1 vieta;
* Krievu pagastu un sabiedrības darbinieku apvienotais saraksts — 1 vieta;
* Latgales Bezpartejiskā savienība — 1 vieta;
* Nacionālā Zemnieku savienība — 1 vieta;
* Latvijas ebreju sociāldemokrātiskā strādnieku organizācija "Bunds" — 1 vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 2. Saeimas vēlēšanas
3. Saeimas vēlēšanas

**[[3. Saeima]]s vēlēšanas** Latvijā notika 1928. gada 6. un 7. oktobrī. Šīs bija pirmās parlamenta vēlēšanas, kurās kandidējot, katram sarakstam bija jāiemaksā 1000 latu drošības nauda. Drošības nauda tika atmaksāta, ja parlamentā no saraksta tika ievēlēts vismaz viens deputāts. 

## Kandidātu saraksti
Vēlēšanām pieteica 43 partijas, kopā dažādos vēlēšanu apgabalos bija 120 kandidātu saraksti: 

Attēls:3. Saeimas vēlēšanu saraksti 1928 pirmā lpp.JPG|Rīgas apgabala vēlēšanu saraksti
Attēls:3. Saeimas vēlēšanu saraksti 1928 otrā lpp.JPG|Rīgas (turpinājums) un Vidzemes apgabala vēlēšanu saraksti
Attēls:3. Saeimas vēlēšanu saraksti 1928 trešā lpp.JPG|Vidzemes (turpinājums) un Kurzemes apgabala vēlēšanu saraksti


## Rezultāti
Kopumā vēlēšanās piedalījās 937 968 pilsoņu, kas sastādīja 79,3% no visiem balsstiesīgajiem. Saeimā iekļuva 27 saraksti:

* Latvijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija — 25 vietas;
* Latviešu zemnieku savienība — 16 vietas;
* Latvijas vācu baltiešu partija — 6 vietas;
* Kristīgo zemnieku un katoļu partija — 6 vietas;
* Strādnieku un zemnieku partija — 6 vietas;
* Kristīgā apvienība un strādnieku partija — 4 vietas;
* Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partija — 4 vietas;
* "Demokrātiskā Centra" un bezpartijisko sabiedrisko darbinieku saraksts — 3 vietas;
* Latgales Demokrātiskā zemnieku apvienība — 3 vietas;
* Progresīvā tautas apvienība — 3 vietas;
* Apvienotā sociāldemokrātu mazinieku partija, laukstrādnieku savienība, jaunsaimnieku un amatnieku saraksts — 2 vietas;
* Apvienotais vecticībnieku saraksts — 2 vietas;
* Cionistu organizācija "Mizrahi" — 2 vietas;
* Latgales Neatkarīgo sociālistu partija — 2 vietas;
* Nacionālā apvienība — 2 vietas;
* Latvijas pagastu un apriņķu pašvaldību krievu darbinieku savienība — 2 vietas;
* Pareizticīgo un vecticībnieku vēlētāju un apvienoto krievu organizāciju saraksts — 2 vietas;
* Poļu-katoļu Latvijas Poļu savienība — 2 vietas;
* Agrāko naudas noguldītāju un citu cietušo partija — 1 vieta;
* ''Agudas Jisroel'' — 1 vieta;
* Kristīgo darba ļaužu savienība — 1 vieta;
* Latgales latviešu apvienība un zemes arāju partija — 1 vieta;
* Latgales Sociāldemokrātiskā strādnieku partija — 1 vieta;
* Latvijas Darba savienība un tautas apvienība — 1 vieta;
* Miera, kārtības un ražošanas apvienība — 1 vieta;
* Latvijas tautiski sociāldemokrātiskā partija "Ceire-Cion" (Hitahdut) — 1 vieta;
* Latvijas ebreju sociāldemokrātiskā strādnieku organizācija "Bunds" — 1 vieta.

Attēls:Balso tik par mani.jpg|1928. gada karikatūra „Balso tik par mani” par 3. Saeimas vēlēšanās pieteikto kandidātu sarakstu lielo skaitu, laikraksta „Aizkulises” 1928. gada 5. oktobra 40. numurs
Attēls:Zemnieku savienības iešana Rīgā Saeimas vēlēšanās 1928.jpg|1928. gada karikatūra par Zemnieku savienības 3. Saeimas vēlēšanās  pieteikto lielo kandidātu skaitu Rīgā. Sergeja Civinska karikatūras centrā Kārlis Ulmanis, aiz viņa Augusts Briedis un Arturs Alberings


## Atsauces

## Ārējās saites
* 3. Saeimas vēlēšanas
4. Saeimas vēlēšanas

[300px|thumb|right|[Demokrātiskais Centrs|Demokrātiskā Centra kandinātes Bertas Pīpiņas uzvara pār ģenerāli Eduardu Kalniņu 4. Saeimas vēlēšanās. “Ģenerāl, ģenerāl, nekaŗo ar sievieti! Tā tevi nožņaugs ja ne citādi, tad ar zīda prievīti.” Aleksandra Vernera Bundžas karikatūra (1931).]]

**[[4. Saeima]]s vēlēšanas** Latvijā notika 1931. gada 3. un 4. oktobrī.

## Rezultāti
Vēlēšanās tika pieteikti 103 kandidātu saraksti no 44 partijām. Kopumā vēlēšanās piedalījās 974 822 pilsoņu, kas sastādīja 80,0% no visiem balsstiesīgajiem. Saeimā iekļuva 27 saraksti:

* Latvijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija — 21 vieta;
* Latviešu zemnieku savienība — 14 vietas;
* Kristīgo zemnieku un katoļu partija — 8 vietas;
* Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partija — 7 vietas;
* Strādnieku un zemnieku partija — 6 vietas;
* "Demokrātiskā Centra" un bezpartijisko sabiedrisko darbinieku saraksts — 6 vietas;
* Latgales Zemnieku progresīvā apvienība — 5 vietas;
* Latvijas vācu baltiešu partija — 5 vietas;
* Kristīgā apvienība un strādnieku partija — 3 vietas;
* Progresīvā apvienība — 3 vietas;
* Agrāko naudas noguldītāju un citu cietušo partija — 2 vietas;
* ''Agudas Jisroel'' — 2 vietas;
* Jaunā zemnieku apvienība — 2 vietas;
* Krievu vecticībnieku darba tautas partija — 2 vietas;
* Latvijas Poļu-katoļu savienība — 2 vietas;
* Pareizticīgo un vecticībnieku vēlētāju un apvienoto krievu organizāciju saraksts — 2 vietas;
* Cionistu organizācija "Mizrahi" — 1 vieta;
* Dzelzceļnieku, valsts darbinieku, amatnieku un strādnieku arodnieciskā apvienība — 1 vieta;
* Krievu zemnieku apvienības un krievu sabiedrisko darbinieku frakcija — 1 vieta;
* Kristīgo darba ļaužu savienība — 1 vieta;
* Latgales latviešu apvienība un zemes arāju partija — 1 vieta;
* Latvijas Darba savienība — 1 vieta;
* Latvijas pagastu un apriņķu pašvaldību krievu darbinieku savienība — 1 vieta;
* Miera, kārtības un ražošanas apvienība — 1 vieta;
* Nabadzīgo strādnieku un zemnieku saraksts — 1 vieta;
* Rīgas vācu saraksts Vidzemei — 1 vieta;
*Strādnieki un nabadzīgie zemnieki — 1 vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 4. Saeimas vēlēšanas
Adirondaks

**Adirondaks** () vai **Adirondaka kalni**  ir kalnu masīvs ziemeļu Apalačos ASV. Izvietojies Ņujorkas štata ziemeļos, austrumos to norobežo Šampleina ezers, dienvidos — Mohokas upe, rietumos — Ontārio ezers, ziemeļos — Sentlorensas upe. Masīvs veidots no kristāliskajiem iežiem, pārsvarā ledāju noapaļotas reljefa formas. Skujkoku meži. Titāna, dzelzs rūdu, grafīta atradnes. Lielākā daļa kalnu masīva ietilpts aizsargātajā teritorijā "Adirondaka parks".

Tagadējo nosaukumu kalnu masīvam 1838. gadā piešķīra amerikāņu ģeologs Ebenizers Emmonss *(Ebenezer Emmons)* un tas cēlies no mohoku valodas vārda *ratirontaks* — ‘koku ēdāji’, ar ko tie vēsturiski apzīmēja kaimiņu algonkinu ciltis, kas dzīvoja šajā apvidū, kā arī dzeloņcūkas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Adžmera

**Adžmera** (, ) ir pilsēta Indijas ziemeļrietumos, Rādžastānas štata piektā lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Izvietojusies štata vidusdaļā Arāvalli grēdas ziemeļu galā ap  vjl. Pilsētā ir sūfiešu svētā Moinudina Čišti templis, bet 11 km no pilsētas atrodas Puškara — viena no ievērojamākajām hinduistu svētvietām.

Pilsēta dibināta 7. gadsimta beigās. Gadsimtu gaitā piederējusi dažādām varām. No 1950. līdz 1956. gadam bija pastāvīga Adžmeras štata centrs. Mūsdienās ievērojams tekstilrūpniecības centrs un transporta mezgls.

## Atsauces

## Ārējās saites