Arala

**Arala** (), agrāk pazīstama kā **Araļska** (no ), ir pilsēta Kazahstānā, Kizilordas apgabala ziemeļrietumos, Aralas rajona centrs. Pilsēta atrodas pie daļēji izžuvušā ezera Arāla jūras, kurš agrāk nodrošināja pilsētas ekonomiku. Dzīvo ap 36 000 iedzīvotāju (2021. gada dati), satiksme ar apgabala centru pa dzelceļu un šoseju.

Ielas izvietotas taisnstūrveida kvartālos; mājas pārsvarā ir vienstāva māla ķieģeļu mājas, kuru centrā ir divstāvu akmens ēkas. Galvenās ielas ir asfaltētas, bet pārējās ir ar grants segumu.

## Vēsture

### Agrīnā vēsture
1817. gadā netālu no pašreizējās Aralas pilsētas atradās ciems Alti-Kuduka ('Sešas akas'). Mūsdienās tā vietā ir dzelzceļa infrastruktūra pilsētas dienvidu daļā. Kopš 1870. gadiem tā tika reģistrēta kā Arāla ciems. No 19. gadsimta otrās puses līdz 1917. gadam šī teritorija administratīvi ietilpa Turkestānas ģenerālguberņas Sirdarjas apgabala Kazalinskas apriņķī.

Arala nav saistīta ar Krievijas būvēto militāro Araļskas fortu, kas 19. gadsimta vidū atradās aptuveni 120 km uz dienvidiem un tika izmantots ka kartogrāfu un armijas bāze, bet drīz tika pamests.

Arāla attīstība sākās līdz ar Orenburgas-Taškentas dzelzceļa būvniecību (1899.—1905. gads). 1905. gadā tika uzcelta dzelzceļa stacija "Araļskoje more" (tās ēka tika nojaukta 2025. gadā) un ar to sākās pilsētas oficiālā vēsture. Krievvalodīgais centrs veidojās ziemeļaustrumos no stacijas, kamēr kazahi galvenokārt apmetās dienvidos, ostas tuvumā. Pēc 1912. gada šis dalījums vājinājās un galīgi izgaisa 1950. gados.

Līdz ar dzelzceļa izbūvi 1905. gadā krievu tirgotāji ar savām laivām organizēja lielus zvejniecības uzņēmumus un nodibināja akciju sabiedrību Araļskā. Tas bija zvejniecības sākums Arāla jūrā, un drīz vien Arālā parādījās arī kuģu būvētavas.

### Juku laiki
Pēc 1917. gada revolūcijām stacija "Araļskoje more" ar tai piegulošo ciemu saņēma oficiālu nosaukumu "Araļska".

1919. gada vasarā Krievijas pilsoņu kara laikā Kolčaka Dienvidu armija ģenerāļa Belova vadībā tika apturēta un izklīdināta netālu no Araļskas. Šīs armijas spēki virzījās no Ufas un Orenburgas caur Aktjubinsku ar mērķi ieņemt padomju kontrolēto Turkestānas Republiku. Armija virzījās pa dzelzceļa līniju, un baltie ieņēma Aktjubinsku, Embu, Čelkaru un Saksauļsku. Balto armiju sarkanie sagaidīja Araļskas ziemeļu daļā Dzelzceļa cisternas, kas veda dzeramo ūdeni baltajiem, apšaudīja no kuģiem "Han Hivinskij" un "Turkestaņec", kas nepamanīti bija pietuvojušies dzelzceļam caur Arāla līci. Pirms vispārējās ofensīvas balto spēki palika bez ūdens, kas lielā mērā noteica kaujas iznākumu par labu Sarkanajai armijai.

### Padomju periods
1920. gadā Araļska tika iekļauta Turkestānas APSR, īsu laiku bija Krievijas PFSR, bet no 1926. gada — Kazahu APSR sastāvā.

1928. gadā Araļska kļuva par jaunizveidotās Kazahijas PSR Kizilordas apriņķa daļu, 1930. gadā pēc apriņķu likvidācijas — Araļskas rajona centru Kazahijas PSR, bet 1938. tika iekļauta jaunajā Kizilordas apgabalā un saņēma pilsētas tiesības.

Lielāko daļu divdesmitā gadsimta Araļska bija zvejas centrs — osta Arāla jūras krastā. Pilsētā bija Araļskas kuģu remonta rūpnīca, kas vēlāk kļuva par Araļskas pacēlāju un transporta iekārtu rūpnīcu (velkamo piekabju ražošana jūras ostām), ražošanas apvienība "Aralribprom" (piecas zivju fabrikas), ražošanas apvienība "Aralsoļ" (galda sāls un mirabilīta ražošana), Araļskas sūkņu un enerģijas iekārtu rūpnīca, šūšanas fabrika, ķieģeļu fabrika, eļļas rūpnīca, asfalta rūpnīca. Pirms Arāla jūras degradācijas, kas notika 20. gadsimta otrajā pusē, iedzīvotāju galvenā nodarbošanās bija zvejniecība un zivju pārstrāde, sāls un mirabilīta ieguve, vēlāk arī mašīnbūve un metālapstrāde. Araļskas ekonomiskā un sociālā attīstība sasniedza maksimumu 1970. gados, pirms jūras līmenis sāka strauji kristies un osta palika tālu no krasta. Jūra atkāpās par 100 kilometriem.

Izmantojot pilsētas pusizolēto stāvokli, padomju laikos Araļskā bija trīs slēgtas militārās pilsētiņas: Araļska-5 (Urāls) pilsētas dienvidos, Araļska-6 (Čaika) un Araļska-8 (Berjozka) 6 km uz ziemeļrietumiem no pilsētas, netālu no Žalgizagas dzelzceļa stacijas. Kantubekas militārā pilsēta Barhana poligonā Vozroždeņijes salā Arāla jūrā tika kodēta ar nosaukumu Araļska-7.

Urālā izvietotās militārās vienības bija funkcionāli saistītas ar Barhana militāro bioķīmisko izmēģinājumu poligonu Vozroždeņijas salā. Čaika piederēja Stratēģisko raķešu spēkiem, bet Berezkā atradās gaisa eskadra.

Čaikā dzīvoja karavīri no 41167. militārās vienības, 14. atsevišķās izmēģinājumu stacijas (14. AIS) Kapustinjaras raķešu poligonā.

Bioķīmisko ieroču izpēte 1971. gadā noveda pie Aralas baku uzliesmojuma.
thumb|Zivju fabrikā Aralā
thumb|Kuģu kapsēta Žalanšas līcī
thumb|Ainava ap pilsētu
Piecus kilometrus uz ziemeļrietumiem no pilsētas atrodas bijusī apvienotā militārā un civilā lidosta. Tā tika izmantota transporta atbalstam Vozroždeņijas salas izmēģinājumu poligonā un meklēšanas un glābšanas atbalstam kosmosa startiem no Baikonuras kosmodroma. Lidosta apkalpoja arī daudzus civilās aviācijas lidojumus (izmantojot An-2 lidmašīnas) uz reģiona apdzīvotajām vietām.

## Neatkarības laiks
Pēc Krievijas armijas aiziešanas, militārā infrastruktūra ir pamesta un daļēji izvazāta. Lidosta vēl darbojas, taču neveic regulārus reisus.

Kopš 1990. gadiem Arala, ieguvusi oficiāli pašreizējo nosaukumu, ir iekļauta Arāla jūras ekoloģiskās katastrofas zonā. Augstā bezdarba dēļ jaunieši pamet pilsētu, dodoties uz Baikonuru, Kizilordu un citām Kazahstānas un Krievijas pilsētām. Vietējiem iedzīvotājiem ir arī veselības problēmas, ko izraisa vēja nestie sāls un citu izžuvušā Arāla dibena vielu putekļi, un, iespējams, no ķīmiskajiem un bioloģiskajiem aģentiem, kas nedroši uzglabāti Vozroždeņijes salā. Tomēr kopējais pilsētas iedzīvotāju skaits paliek visumā stabils, jo tas ir galvenais centrs apkaimē.

2005. gadā tika pabeigta dambja būvniecība netālu no Kekaralas ciema, kā rezultātā ūdens līmenis Arāla jūras ziemeļu daļā (Mazajā Arālā) paaugstinājās un tajā tiek atjaunota zvejniecība (plekstes), atjaunota laivu ražošana. Turpmākajos gados jūras krasts, kurš tagad ir 12 kilometru attālumā, varētu atkal nonākt tuvu pilsētai, kas sniedz cerību vietējo iedzīvotāju sociālo problēmu risināšanā un jaunu darbavietu radīšanā.
thumb|Pilsētas centrs
Aralā pašlaik darbojas zivju pārstrādes rūpnīca "Kambala Balik" (jauda 300 tonnas gadā), kas atrodas bijušās maiznīcas vietā, un akciju sabiedrība "Aralbalik" zivju produktu ražošanai, kas izveidota uz Arāla zivju pārstrādes rūpnīcas bāzes. 2008. gadā Aralā tika atklāta zivju pārstrādes rūpnīca "Atameken Holding" (projektētā jauda 8000 tonnas gadā). Pašlaik rūpnīca nedarbojas ar pilnu jaudu.

## Daba
Teritorija un apkaime ir lēzeni viļņots līdzenums ar vispārēju slīpumu Arāla jūras virzienā. Absolūtie augstumi svārstās no 55 līdz 71 metram.

Teritorijas austrumu daļu aizņem paugurainas smiltis, ko stabilizē krūmu veģetācija. Smilšu pauguru un grēdu relatīvais augstums svārstās no 5 līdz 25 metriem, bet ieleju dziļums ir no 3 līdz 8 metriem. Līdzenuma zemienēs atrodas takiri (smilšu un zāļu audzes).

Apkaimē nav pastāvīgu upju. Tekošs ūdens atrodas īslaicīgās upēs un gravās sniega kušanas un pavasara lietus laikā. Teritorijas dienvidos pilsētai piekļaujas izžuvis Arāla jūras līcis, Lielais Sarišiganaks.

Veģetācija ir tuksneša un pustuksneša, ko pārstāv zāle (kaviļas, vībotnes un *Anabasis salsa*) un puskrūmi (tamariski, džuzguni). Plaši izplatīts ir kamieļērkšķis (žantaks). Pilsētā ir maz zaļumu (galvenokārt sīklapu gobas).

### Klimats
Klimats ir krasi kontinentāls, sauss, ar plašām sezonālām un diennakts temperatūras svārstībām un nelielu nokrišņu daudzumu (aptuveni 130 mm gadā). Kepena klimata klasifikācijā — auksts tuksneša klimats (*Bwk*).

Ziemā (no novembra vidus līdz marta vidum) debesis ir daļēji mākoņainas un bieži ir migla. Vidējā dienas temperatūra ir no -5 līdz -10 °C, naktī temperatūra pazeminās līdz -20 līdz -25 °C (minimālā -37,9 °C). Ilgstošas ​​salnas sākas decembrī. Atkušņi ir iespējami jebkurā ziemas mēnesī. Nokrišņi galvenokārt ir sniega veidā. Sniega sega veidojas decembra otrajā pusē un saglabājas līdz marta beigām; tās biezums parasti nepārsniedz 16 cm (sniegainās ziemās līdz 30 cm). Vidējais zemes sasalšanas dziļums ir 1,3 m.

Pavasaris (no marta vidus līdz aprīlim) ir silts, pirmajā pusē laika apstākļi ir nepastāvīgi. Sezonas sākumā dienas temperatūra svārstās no -1 līdz -10 °C, naktī pazeminās līdz -10 °C. Sezonas beigās dienas temperatūra sasniedz +25 °C, naktī no -1 līdz +8 °C. Nokrišņi ir īslaicīgu lietusgāžu veidā, dažreiz ar sniegu.

Vasara (no maija līdz septembra vidum) ir raksturīga pastāvīgi karsta, sausa laika apstākļi ar nelielu mākoņu daudzumu. Dienas temperatūra svārstās no +30 līdz +35 °C (maksimāli +44,8 °C), naktī tā pazeminās līdz +15 līdz +18 °C. Vasarā bieži sastopami sausvēji (putekļu vētras), kas paceļ smiltis un putekļus.

Rudens (no septembra vidus līdz novembra vidum) pirmajā pusē ir sauss un silts, otrajā pusē mākoņains un vēss. Dienas temperatūra svārstās no +5 līdz +25 °C, naktī no -5 līdz +5 °C. Nokrišņi parasti ir smidzinoši lietutiņi, novembra otrajā pusē krīt slapjš sniegs.

Pavasarī un vasarā vējš pārsvarā pūš no rietumiem un ziemeļrietumiem, bet rudenī un ziemā — no austrumiem un ziemeļaustrumiem. Valdošais vēja ātrums ir 3—7 m/s. Spēcīgi vēji ar ātrumu 15 m/s vai vairāk ir bieži sastopami visu gadu (īpaši ziemā un pavasarī), vidēji 45 dienas gadā.

Vidējais dienu skaits ar laikapstākļiem gadā: 121 ar nokrišņiem, ar miglu 25, ar sniegu un vēju 17, apledojumu 12, pērkona negaisu 14 un putekļu vētru 67. Pilnīgi skaidru dienu skaits gadā 74, pilnīgi mākoņainu dienu 18.

Gada vidējā temperatūra: +9,1 °C, gada vidējais vēja ātrums: 4,6 m/s, gada vidējais mitrums: 59%.

## Iedzīvotāji

## Transports
Pilsēta atrodas tālu no civilizācijas centriem (līdz tuvākajai pilsētai ar vairāk nekā 100 tūkstošiem iedzīvotāju, Kizilordai, ir 450 kilometru un brauciens vilcienā aizņem 7 stundas).

Dzelzceļa stacija Aral Tenizi ('Arāla jūra') atrodas pie Maskavas—Orenburgas—Taškentas dzelzceļa, kas ir divsliežu, padomju standarta sliežu platuma dīzeļvilces dzelzceļš. No stacijas uz austrumiem atiet 32 km gara viensliežu dzelzceļa līnija, kas apkalpo sāls un nātrija sulfāta raktuves netālu no Žaksikilišas ciema (agrāk Aralsulfāts).

M-32 Samaras—Šimkentas šoseja iet 2 km uz ziemeļiem no pilsētas. Ceļš tika kapitāli saremontēts laikā no 2009. līdz 2011. gadam. Iepriekš ceļš no Aralskas līdz apgabala robežai bija asfaltēts, bet tālāk uz ziemeļiem bija tikai avārijas stāvoklī esošs zemes ceļš.

## Atsauces

## Ārējās saites