Snežnikas pils

**Snežnikas pils** (, ) ir 13. vai agrāka gadsimta pils, kas atrodas Ložas ielejas dienvidrietumu daļā un Snežnika plakankalnes pakājē uz akmeņaina paugura netālu no Kozariščes ciema Loška Dolinas pašvaldībā, Slovēnijā. Tās nosaukums ir tulkojums atbilstoši slovēņu vārdam *sneg* 'sniegs', bet patiesībā ir slovēnizēta Šnēbergu dižciltīgo dzimtas nosaukuma forma, kuras īpašumā tas sākotnēji bija. Šnēbergiem vēlāk sekoja Lambergu, Egenbergu, Lihtenbergu un Šēnburgu-Valdenburgu dzimtas.

## Vēsture
Pils celtniecības datums nav skaidrs; tās pastāvēšana pirmo reizi tiek minēta 1269. gadā, pieminot pils īpašnieku Meinhardu fon Šnēbergu. Pati pils pirmo reizi pieminēta 1461. gadā kā *Sneberkas* muiža; tolaik tā bija Akvilejas patriarhāta valsts īpašums, un Šnebergi bija viņu minestriāli. Iespējams, ka pils celta 11. gadsimtā, patriarhātam nostiprinot savas jaunās robežas. Ģimene sadalīja īpašumu caur vairākiem mantiniekiem; līdz 14. gadsimta beigām pilij bija vairāki līdzīpašnieki. 1393. gadā ceturtdaļu no tās un vairākām blakus esošajām saimniecībām iegādājās Šnēbergu radinieks Viljams II fon Lambergs; viņa pēcnācēji 15. gadsimtā palielināja savu daļu, līdz ieguva visu īpašumu, piešķirot pilij arī tās vairāk vai mazāk pašreizējo renesanses izskatu.

Laulību rezultātā pils nonāca Šejeru dzimtas īpašumā, pēc tam Prancku dzimtas un 17. gadsimta pirmajā trešdaļā baronu Rambšislu īpašumā, kuri to pārdeva Karniolas imperatora gubernatoram princim Egenbergam. Kopā ar Snežniku kņazs iegādājās Ložas zemes, pārceļot to administratīvo centru no neērtās, kalna galā esošās Ložas pils uz patīkamāku un labāk pieejamu muižu Snežnikā. 1669. gadā Janess Žiga Egenbergs pārdeva Lošas-Snežnikas zemes Gotšes (Kočevjes) grāfam Janesam Vajkardam Aueršpergam.
thumb|300x300px|Pils zīmējums pirms 1860. gada
1707. gadā muižu pārņēma grāfs Jurijs Gotfrīds Lihtenbergs, kurš 1718. gadā uz visiem laikiem apvienojās Ložai un Snežnikai piederošās zemes. Lihtenbergu dzimta valdīja muižā 140 gadus, un šo periodu iezīmēja Hābsburgu monarhijas centrālistiskā politika, jo īpaši muižniecības tiesību pastāvīgā samazināšana. Uz 19. gadsimta sākumam Lihtenbergi bija dziļi iegrimuši nabadzībā; tiesas noteikta novērtēšana notika 1816. gadā. 1832. gadā ģimene bija spiesta pieņemt loterijas aizdevumu; galvenā balva bija viss Snežnikas īpašums vai 250 000 florīnu. Laimīgais uzvarētājs, ungāru kalējs, izvēlējās paņemt skaidru naudu, savukārt Lihtenbergi 1847. gadā pārdeva muižu Vīnes pārim uzvārdā Karisi, kuri drīz pēc tam bankrotēja. Muižu 1853. gadā izsolē par 800 000 florīniem iegādājās vācu princis Otons Viktors Šēnburgs-Valdenburgs.

Princis Jurijs, Otona Viktora trešais dēls, pili mantoja 1859. gadā un to pamatīgi pārbūvēja, lai to izmantotu kā vasarnīcu un medību namiņu. Papildus stāva, divu torņu, terases pievienošanai un aizsardzības sienu paaugstināšanai viņš arī bagātīgi iekārtoja interjeru un izveidoja apkārtējo angļu stila parku.

Vēloties saglabāt īpašumu saviem mantiniekiem, princis nodibināja fiduciāru komisiju attiecībā uz īpašumu — trasta veida līgumu, kurš nepieļāva īpašuma atsavināšanu. Ielaižot mežos briežus un dīķos foreles, viņš lika izbūvēt vairākas takas cauri mežam, viņš arī nolīga ekspertus apkārtējās neskartās dabas uzturēšanai un bija pirmās slovēņu mežsaimniecības skolas patrons, kas pilī tika atvērta 1869. gadā, bet slēgta 1875. gadā vāciski runājošo politiskā spiediena dēļ. Prinča uzbūvētā tvaika kokzāģētava aizsāka Ložas ielejas rūpniecisko attīstību.

1902. gadā princi Juriju nomainīja viņa pirmdzimtais dēls Hermans, diplomāts. Pēc Pirmā pasaules kara īpašums tika sadalīts starp Itālijas Karalisti un Serbu, horvātu un slovēņu Karalisti ar Rapallo līgumu. Princis Hermans nomira 1943. gadā ģimenes pilī Hermsdorfā pie Drēzdenes. Otrā pasaules kara laikā pils pārvaldnieks uzticīgi sargāja muižu, atbaidot laupītājus; rezultātā Šēnburgu mājas interjera elementi ir saglabājušies neskarti. 1945. gadā pils un muiža tika nacionalizētas un kļuva par medību namiņu, kas bija paredzēts svarīgiem valsts ierēdņiem. 1983. gadā pils tika atvērta publikai kā muzejs.

Kopš 1999. gada — valsts nozīmes kultūras piemineklis kā laicīgās arhitektūras mantojums. 2000. gados muzejs tika atjaunots, ap divas trešdaļas summas apmaksāja ES, pārējo — Slovēnijas valdība. Muzejā, kas atrodas Kultūras ministrijas pārziņā un ir daļa no Slovēnijas Nacionālā muzeja, neregulāri notiek kultūras pasākumi un laulību ceremonijas. Pils ir arī viena no Slovēnijas Republikas protokola rezidencēm. Pils un tās eksponātu (medību un muižnieku dzīves artefaktu) apskate notiek tikai gida pavadībā.

## Arhitektūra
Pils fasādē tika iestrādāti kapu pieminekļi, kurus atrada sena romiešu priekšposteņa drupās Šmaratā. Četrstāvu ēku ieskauj renesanses laika mūris. Pils tika pamatīgi pārbūvēta 19. gadsimta otrajā pusē; lielākā daļa interjera mēbeļu ir saglabājušās no šī perioda, tāpat kā pils parks, kam raksturīgas daudzas pļavas, kas savienotas ar jāšanas un pastaigu takām, ko ieskauj daudzas kastaņu un liepu rindas, un kurā atrodas divi nelieli mākslīgi ezeri, ko piepilda Obrhas un Breznas upītes.

Valvasora 1689. gada attēlā "Karniolas hercogistes godība" ir attēlota Snežnika pils (kā "Šnēpergs"); lai gan kopumā tās izskats un izkārtojums bija līdzīgs mūsdienām, galvenajos vārtos tagadējā pāra no apaļa un diagonāli kvadrātveida stūra torņiem vietā tolaik bija mazāki, kvadrātveida koka sargtorņi. Gravējumā redzams arī, ka pils aizsardzības grāvis vēl nebija appludināts un to šķērsoja vienkāršs koka tilts daudzarku akmens tilta vietā.

## Attēli

Grad_Sneznik01.jpg
GradSneznik2.jpg
Snežnik_castle_-_januar_2016.jpg
Snežnik_Castle_(9).jpg
Snežnik - Valvasor drawing.jpg|Valvasora 17. gadsimta zīmējums


## Atsauces

## Ārējās saites