Tomass Bleimijs

**Sers Tomass Alberts Bleimijs** (; dzimis ; miris ) bija Austrālijas ģenerālis Pirmajā un Otrajā pasaules karā. Viņš ir vienīgais austrālietis, kurš ieguvis feldmaršala dienesta pakāpi.

Bleimijs pievienojās Austrālijas armijai kā regulārais karavīrs 1906. gadā un mācījās Štāba koledžā Kvetā. Pirmā pasaules kara laikā viņš piedalījās desantā Anzakas līcī 1915. gada 25. aprīlī un dienēja kā štāba virsnieks Galipoli kampaņā, kur tika pieminēts depešās par drosmīgu reidu aiz ienaidnieka līnijām. Vēlāk Bleimijs dienēja Rietumu frontē, kur izcēlās, plānojot Pozjēras kauju. Tālāk viņš tika paaugstināts līdz brigādes ģenerāļa dienesta pakāpei. T. Bleimijs dienēja par Austrālijas korpusa štāba priekšnieku ģenerālleitnanta sera Džona Monaša vadībā, kurš viņu atzina par vienu no galvenajiem faktoriem korpusa panākumos Hamelas kaujā, Amjēnas kaujā un Hindenburga līnijas kaujā.

Pēc kara Bleimijs kļuva par Ģenerālštāba priekšnieka vietnieku un bija iesaistīts Karalisko Austrālijas gaisa spēku izveidē. Viņš aizgāja no regulārās armijas 1925. gadā, lai kļūtu par Viktorijas štata policijas galveno komisāru. Tomēr Bleimijs palika civilajā milicijā, 1931. gadā komandējot 3. divīziju. Kā galvenais komisārs Bleimijs ķērās pie sūdzību risināšanas, kas bija novedušas pie 1923. gada Viktorijas štata policijas streika, un ieviesa tādus jauninājumus kā policijas suņi un transportlīdzekļu aprīkošana ar radioaparātiem. T. Bleimija darbības laiku galvenā komisāra amatā aizēnoja skandāls, kurā viņa policijas nozīmīte tika atrasta bordelī, un vēlāks mēģinājums noslēpt policista nošaušanu noveda pie viņa piespiedu atkāpšanās no amata 1936. gadā.

Otrā pasaules kara laikā Bleimijs komandēja Otro Austrālijas impērijas armiju un I korpusu Tuvajos Austrumos. Pēdējā amatā viņš komandēja Austrālijas un Sadraudzības valstu karaspēku postošajā Grieķijas kaujā. Bleimijs centās aizsargāt Austrālijas karavīru intereses pret britu komandieriem, kuri centās izklīdināt viņa spēkus. Viņš tika iecelts par Tuvo Austrumu pavēlniecības virspavēlnieka vietnieku un 1941. gadā paaugstināts par ģenerāli. 1942. gadā T. Bleimijs atgriezās Austrālijā kā Austrālijas militāro spēku virspavēlnieks un Sabiedroto sauszemes spēku komandieris Dienvidrietumu Klusā okeāna reģionā amerikāņu ģenerāļa Daglasa Makartura vadībā. Pēc Makartura un Austrālijas premjerministra Džona Kērtina pavēles viņš pārņēma Jaungvinejas spēku personīgo vadību Kokodas takas kampaņas laikā un pretrunīgos apstākļos atbrīvoja ģenerālleitnantu Sidniju Rovelu. Bleimijs plānoja un īstenoja nozīmīgo un uzvarošo Salamauas-Laes kampaņu, taču kara pēdējo kampaņu laikā saskārās ar kritiku par armijas sniegumu. Viņš Austrālijas vārdā parakstīja Japānas kapitulācijas aktu Japānas svinīgās kapitulācijas laikā Tokijas līcī 1945. gada 2. septembrī un personīgi pieņēma Japānas kapitulāciju Morotai līcī 9. septembrī.
## Biogrāfija
Tomass Bleimijs piedzima miesnieka ģimenē, kurš bija emigrējis no Lielbritānijas uz Austrāliju un galu galā ieguva saimniecības vadītāja amatu. Viņš bija septītais bērns ģimenē (kopā bija 10 bērni). Pēc reliģiskās pārliecības viņš bija metodists. No 1899. gada Bleimijs mācīja Alberta skolā, no 1901. gada — Sautvagas publiskajā skolā un no 1903. gada — Rietumaustrālijas kolonijā. 1904. gada novembrī viņš iestājās armijas kadetu kursos.
## Militārā dienesta sākums
1906. gadā Bleimijs pievienojās civilās milicijas spēkiem (miera laika nosaukums Austrālijas sauszemes spēkiem). Paaugstināts par leitnantu, viņš dienēja Viktorijas štatā. 1913. gadā viņš absolvēja Britu Indijas Kara koledžu (pirmais austrālietis, kurš ieguva augstāko militāro izglītību). Pēc absolvēšanas Bleimijs tika pārcelts uz Angliju un iesaukts 4. Veseksas dragūnu pulkā.
## Pirmais pasaules karš
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma T. Bleimijs iestājās Austrālijas Imperiālajos spēkos (Australian Imperial Force, AIF) un 1914. gada novembrī tika nosūtīts uz Ēģipti kā trešais ģenerālštāba virsnieks (izlūkošanas virsnieks) 1. Austrālijas divīzijas štābā. Viņš cīnījās Galipoli frontē no desanta sākuma 1915. gada aprīlī. No 1915. gada jūlija Bleimijs kļuva par štāba virsnieku II korpusā. Kaujās viņš demonstrēja personisku drosmi. 1915. gada septembrī viņš tika atsaukts uz Ēģipti, lai pievienotos jaunizveidotajai 2. Austrālijas divīzijai kā ģenerālintendatora palīgs.

1916. gadā Bleimijs tika pārcelts uz Rietumu fronti AIF spēku sastāvā. Viņš atgriezās savā amatā kā izlūkošanas virsnieks pie 1. Austrālijas divīzijas. No 1916. gada 3. decembra viņš kļuva par 2. kājnieku bataljona komandieri un pēc tam tika iecelts par 1. Austrālijas kājnieku brigādes komandiera pienākumu izpildītāju. No 1918. gada 1. jūnija T. Bleimijs dienēja Austrālijas korpusa štābā un piedalījās visās lielākajās 1918. gada kampaņas kaujās Rietumu frontē.
## Starpkaru periodā
Pēc kara Bleimijs dienēja Eiropā, pēc tam atgriezās Austrālijā un 1919. gada 20. oktobrī tika iecelts par Militāro operāciju direktoru Teritoriālo milicijas spēku štābā Melburnā. No 1920. gada maija viņš bija arī spēku štāba priekšnieka vietnieks. No 1920. gada augusta Bleimijs bija Austrālijas Sadraudzības pārstāvis Britu impērijas ģenerālštābā. No 1923. līdz 1925. gadam viņš bija Sadraudzības militāro spēku (Commonwealth Military Forces) otrais štāba priekšnieks.

1925. gada 1. septembrī T. Bleimijs aizgāja pensijā un pievienojās Viktorijas štata policijai kā štata policijas inspektors. No 1925. līdz 1936. gadam viņš bija Austrālijas Sadraudzības policijas galvenais komisārs. Vienlaikus, no 1926. gada 1. maija, viņš bija 10. kājnieku brigādes komandieris, bet no 1931. gada 23. marta līdz 1937. gadam 3. kājnieku divīzijas komandieris. 

Bleimijs tika atlaists no policijas galvenā komisāra amata virknes skandālu dēļ (viņš mēģināja aizsargāt policistu, kurš bija izdarījis nelikumīgu apšaudi; pavēlēja vardarbīgi izklīdināt miermīlīgu arodbiedrības demonstrāciju). Viņam bija stingra antikomunista un rupja cilvēka reputācija. Pēc atlaišanas viņš darbojās vairākās valdības komisijās.
## Otrais pasaules karš
Pēc kara sākuma 1939. gada 28. septembrī T. Bleimijs tika iecelts par 6. Austrālijas divīzijas komandieri. No tā paša gada oktobra viņš kļuva par Otro Austrālijas Imperiālo spēku komandieri (Pirmie Austrālijas Imperiālie spēki bija nosaukums spēkiem, kas pastāvēja no 1914. līdz 1918. gadam). Lielākā daļa Austrālijas karaspēka turpmākajos mēnešos tika pārvietota uz Tuvajiem Austrumiem un Ziemeļāfriku.

No 1940. gada 28. februāra Bleimijs komandēja 1. Austrālijas armijas korpusu Lībijā. Pēc tam korpuss tika iekļauts Britu ekspedīcijas spēkos Grieķijā un cīnījās pret vācu un itāļu spēkiem. No 1941. gada februāra viņš kļuva par Austrālijas Imperiālo spēku komandieri Tuvajos Austrumos un Britu spēku virspavēlnieka vietnieku Tuvajos Austrumos. 1941. gada pavasarī viņš aktīvi vadīja Austrālijas spēkus Sīrijas-Libānas ofensīvas laikā.

No 1942. gada 11. marta līdz kara beigām Bleimijs bija Austrālijas milicijas spēku virspavēlnieks, un no 1942. gada maija līdz kara beigām viņš bija arī Sabiedroto sauszemes spēku virspavēlnieks Klusā okeāna dienvidrietumos. Būdams formāli neatkarīgs komandieris, viņš faktiski bija pakļauts Sabiedroto spēku komandierim Klusajā okeānā, amerikāņu ģenerālim Daglasam Makarturam. No 1942. gada septembra par Austrālijas spēku galveno fronti kļuvaJaungvineja, kur norisinājās kaujas Bleimija vadībā. Ar amerikāņu karaspēka piedalīšanos 1943. gadā kauju gaita tika mainīta, un Japānas spēki tika padzīti no salas galvenajiem punktiem. 1944. gadā Bleimijs izstrādāja un vadīja operāciju Austrālijas karaspēka izsēdināšanai Borneo salā. Viņa vadībā Austrālijas karaspēks cīnījās arī Timoras, Jaunbritānijas un Bugenvilas salās.

1945. gada 2. septembrī Bleimijs pārstāvēja Austrāliju Japānas padošanās akta parakstīšanas ceremonijā uz kaujas kuģa "Missouri". Pēc tam viņš lidoja uz Jaungvineju, kur pieņēma džungļos sadzīto japāņu spēku palieku padošanos.

Būdams augstākā ranga Austrālijas komandieris Otrajā pasaules karā, Bleimijs oficiāli tiek uzskatīts par izcilu komandieri. Šis viedoklis vēstures literatūrā bieži tiek apstrīdēts. Pretinieki norāda uz viņa neizlēmīgo rīcību pārmērīgu baiļu par viņa spēku komunikāciju līnijām dēļ. Bieži tiek arī apgalvots, ka Bleimiju faktiski "kontrolēja" Makarturs un viņš nespēlēja nekādu neatkarīgu lomu pēdējā pakļautībā. Ir labi zināms, ka Makarturs atkārtoti sniedza skarbus pārskatus par Austrālijas karaspēka zemo kaujas efektivitāti, un Bleimijs nemēģināja tos apstrīdēt, faktiski piekrītot Makartura nepamatotajai kritikai. Ir labi zināms incidents, kad pats Bleimijs publiski apvainoja karavīrus no vienas no brigādēm, kas bija izturējušas vairākus mēnešus ilgas cīņas Jaungvinejā, atceroties iepriekšējo gadījumu, kad viņi pameta savas pozīcijas un nosauca viņus par "skrienošiem trušiem". Par to viņš tika austrāliešu karavīru izsvilpts un vēlāk bija spiests atvainoties.
## Pēdējie dzīves gadi
1945. gada 14. novembrī Bleimijs aizgāja pensijā un sāka uzņēmējdarbību. Viņš atkal aktīvi iesaistījās antikomunistiskajās aktivitātēs. Jau būdams smagi slims, 1950. gada 8. jūnijā viņš tika paaugstināts Austrālijas feldmaršala pakāpē. Sakarā ar ciešajām saitēm starp Austrāliju un Lielbritāniju un militāro pakāpju savstarpējo atzīšanu Nāciju Sadraudzībā viņu bieži dēvē par Lielbritānijas feldmaršalu. T. Bleimijs nomira slimnīcā 1951. gada 27. maijā. Viņa bērēs piedalījās apmēram 250 000 Austrālijas iedzīvotāju.
## Piemiņa

Bleimija vārdā nosaukts pilsētas rajons Kanberā, Austrālijas armijas apmācību centrs, kā arī ielas un parki vairākās Austrālijas pilsētās. Melburnā viņam ir uzcelts piemineklis.
## Atsauces

## Ārējās saites