open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gerhards Lacels

**Gerhards Lacels** (; dzimis , miris ) bija vāciešu šaha problēmists.

## Šaha kompozīcija
Sastādīt šaha kompozīcijas Lacels sāka 15 gadu vecumā. 1930. gadā viņš kļuva par vācu problēmistu apvienības Schwalbe biedru un kādu laiku bija tās mantzinis. Laikrakstā *Lippische Landes-Zeitung*šaha slejā viņš bija atbildīgs par šaha kompozīciju.

1958. gadā viņam piešķīra starptautiskā tiesneša titulu. Blakus daudzajiem divvilčiem, viņš sastādīja daudzvilčus, bet vēlāk arī palīgmatus. Daudzi no viņa uzdevumiem tika iekļauti FIDE albumos, kas deva viņam 29,5 punktus. Tālab 1975. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Uzdevuma risinājums:**
: **1.♖×a2!** (draud 2.♖×h2#} 
: **1. ...♘b2 2.♖×a3** (draud 3.♖h3#); 2. ...♘d3 3.♖×d3 ~ 4.♖h3# 
: **2. ...♘b3 3.♖×a6** (draud 4.♖h6#) 
: **3...♗b6 4.♖a8#** 

## Nāves apstākļi
Gerhards Lacels gājis bojā nelaimes gadījumā. 1980. gadā atgriežoties no FIDE kongresa Vīnerneištatē, Altmīles ielejā viņš bijis spiests apstāties uz autostrādes  sastrēguma dēļ. Tur satrakojies zirgs viņu nāvējoši ievainojis galvā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Gerharda Lacela šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* Gerharda Lacela profils mājaslapā ''Chess Composers''
Solvita Krese

**Solvita Krese** (dzimusi 1967. gadā) ir mākslas kuratore un kritiķe, dzīvo Rīgā. Kopš 1997. gada S. Krese ir Sorosa Fonds — Latvija Laikmetīgās mākslas un kultūras programmas direktore. Solvita Krese ir Laikmetīgās mākslas centra vadītāja.

## Biogrāfija
S. Krese ir studējusi mākslas zinātni Latvijas Mākslas akadēmijā un kultūras menedžmentu *Marcel Hicter* institūtā. Kad Sorosa fonds – Latvija, Kultūras ministrija un Rīgas dome 2000. gadā nolēma veidot Latvijas Laikmetīgās mākslas centru (LLMC), S. Krese vadīja tā izveides procesu un kļuva par direktori.

S. Krese ir bijusi iniciatore un kuratore vērienīgiem starptautiskiem mākslas projektiem. Kopš 2009. gada S. Krese rīko laikmetīgās mākslas festivālu *Surival kit*. 2010.—2013. gadā pēc ekonomiskās krīzes kopā ar Sorosa fondu — Latvija S. Krese organizēja programmu "Brigāde", lai atbalstītu radošu un ilgtspējīgu uzņēmējdarbību, kas balstīta mākslā un kultūrā, S. Kreses vadībā Latvijas Laikmetīgās mākslas centrs organizēja Latvijas mākslinieku dalību 56. Venēcijas mākslas biennālē. un S. Krese bija Latvijas paviljona komisāre.

S. Krese ir daudzu mākslas pētniecības rakstu, mākslas izstāžu un mākslinieku katalogu tekstu autore. S. Kreses profesionālās intereses ir saistītas ar mākslas un urbānās vides attiecībām, mākslas sociālpolitisko kontekstu, kā arī Latvijas laikmetīgās mākslas mantojuma apzināšanu un popularizēšanu.

## Kuratores darbs
S. Krese ir bijusi kuratore daudzām liela mēroga starptautiskām izstādēm, tai skaitā, 
* “Identitāte. Aiz neskaidrības priekškara” Ukrainas Nacionālais mākslas muzejs, Kijiva, 2016,
* *Re: visited*, Rīgas mākslas telpa, Rīga (2014)  
* "Alternativa", Wyspa, Gdaņska (2013),
* "Robežpārkāpēji. Laikmetīgā māksla no 80tiem” LNMM, Rīga (2005); 
* "Mobilais muzejs ", Rīga (2007)  
* "Ķermenis Baltijas fotogrāfijā", Berlīne (2005); 
* *Faster than history*, Kiasma, Helsinki (2004).

## Atsauces
Plutona pavadoņi

thumb|200px|Plutona pavadoņu orbītas.
thumb|200px|Plutons un Harons (''New Horizons'' uzņēmums, 2015). 

**Plutona pavadoņi** ir pundurplanētas Plutona dabiskie pavadoņi Harons, Stiksa, Nikte, Kerbers un Hidra. Harona atklāšana 1978. gadā noveda pie Plutona masas un izmēru pārrēķināšanas, Plutons un Harons līdzīgo izmēru un relatīvi nelielā savstarpējā attāluma dēļ reizēm tiek dēvēti par dubultplanētu. Pārējie pavadoņi ir nelieli un atklāti *[[New Horizons]]* misijas gatavošanas laikā no 2005. līdz 2012. gadam.

## Vēsture
Plutonu atklāja 1930. gadā. 
Haronu 1978. gada jūnijā atklāja amerikāņu astronoms Džeimss Kristijs, nosaucot to sengrieķu mitoloģiskā pārcēlāja Harona vārdā. 
Hidru un Nikti atklāja 2005. gadā, izpētot ar Habla kosmisko teleskopu iegūtos attēlus. Par atklājumu oficiāli tika paziņots 2005. gada 31. oktobrī un pavadoņiem tika piešķirti pagaidu apzīmējumi: S/2005 P 1 (Hidra) un S/2005 P 2 (Nikte).

Kerberu atklāja astronomu grupa Marka R. Šovaltera vadībā 2011. gada 28. jūnijā, kad astronomi pētīja Plutona apkārtni, pārbaudot, vai ap to neatrodas gredzeni. Par pavadoņa atklājumu tika paziņots 2011. gada 20. jūlijā. Stiksu atklāja tā pati astronomu grupa, izpētot attēlus, kurus uzņēma ar Habla kosmisko teleskopu laikā no 2012. gada 26. jūnija līdz 9. jūlijam. Par atklājumu tika paziņots 2012. gada 11. jūlijā.

## Plutona pavadoņu tabula

Plutona pavadoņi šajā tabulā ir sakārtoti pēc apriņķošanas perioda lieluma (no mazākā līdz lielākajam). Harons pēc izmēriem ir daudz prāvāks par pārējiem pavadoņiem.
Einuhs

**Einuhs** () ir vīrietis, kam veikta kastrācija vai ir traucēta dzimumdziedzeru darbība.

Agrāk einuhiem bija dažādas lomas dažādās sabiedrībās. Senākās liecības par apzinātu kastrēšanu, lai vīrietis pēc tam būtu einuhs, ir no Lagašas (21. gadsimts p.m.ē.). Kopš tā laika einuhi ir bijuši vergi, dziedātāji (nenotika balss lūzums), harēmu apkalpotāji, strādnieki galmā. Viņi tika uzskatīti par uzticīgiem kalpiem vai sargiem, jo nevarēja stāties dzimumattiecībās ar sievietēm un varēja pilnībā pievērsties kalpošanai.

## Ārējās saites

*
Haumejas pavadoņi

thumb|Haumejas pavadoņu orbītas
[thumb|Haumeja un tās divi pavadoņi ([Habla teleskops|Habla teleskopa attēls)]]

**Haumejas pavadoņi** ir pundurplanētas Haumejas dabiskie pavadoņi Hiiaka (*Hiʻiaka*) un Namaka.

## Vēsture
Haumeju atklāja Havaju salu W. M. Keka observatorijas astronomi 2004. gadā un nosauca Havaju salu mitoloģiskās dievības vārdā. Savukārt tās pavadoņus 2008. gadā nosauca Haumejas meitu Hiiakas un Namakas vārdos. 

## Haumejas pavadoņu tabula

Haumejas pavadoņi šajā tabulā ir sakārtoti pēc apriņķošanas perioda lieluma (no mazākā līdz lielākajam).
Futbola klubi pasaules čempioni

Šajā sarakstā norādīti futbola klubi, ko **[[FIFA]]** atzinusi par pasaules čempioniem.

## Oficiālās trofejas
*FIFA Klubu Pasaules kauss
**FIFA Klubu Pasaules kauss** (), agrāk zināms kā **FIFA klubu pasaules čempionāts** (*FIFA Club World Championship*), ir starptautisks futbola turnīrs, kurā sacenšas labākie klubi no sešām kontinentālajām konfederācijām. Turnīru organize FIFA, un kopš 2005. gada tas notiek katru gadu izvēlēties pasaules čempioni.
Otrais turnīrs 2001. gadā bija paredzēts Spānijā. Bija plānots, ka tajā piedalīsies 12 komandas, bet šis turnīrs tika atcelts vairāku iemeslu dēļ, galvenokārt FIFA sadarbības partnera *[[International Sports and Leisure]]* finansiālā sabrukuma dēļ. Sākotnēji tas tika pārcelts uz 2003. gadu, bet arī toreiz tas netika noorganizēts. Vēlāk FIFA vienojās ar UEFA un CONMEBOL, kā arī Starpkontinentālā kausa sponsoriem *[[Toyota Motor Corporation|Toyota]]* par abu sacensību apvienošanu. Līdz ar to atjaunotais Klubu pasaules čempionāts norisinājās 2005. gada decembrī Japānā. Nākamie trīs turnīri arī norisinājās Japānas pilsētā Jokohamā, bet vēlāk tie notika arī Apvienotajos Arābu Emirātos un Marokā.

Pašreizējais formāts paredz, ka turnīrā piedalās visu sešu kontinentālo konfederāciju nozīmīgāko klubu turnīru uzvarētāji, kā arī rīkotājvalsts čempioni, kas sacensības sāk izslēgšanas spēlē, par tiesībām spēlēt ceturtdaļfinālā tiekoties ar Okeānijas (OFC) labāko komandu.

* Starpkontinentālais kauss

Pirms FIFA Klubu Pasaules kauss nozīmīgākās starpkonfederāciju klubu sacensības bija Starpkontinentālais kauss (zināms arī kā Eiropas un Dienvidamerikas kauss vai *Toyota cup*), kurš pēdējos gados vienmēr notika Japānas galvaspilsētā Tokijā, un tajā sacentās tikai divi klubi — UEFA Čempionu līgas uzvarētājs no Eiropas un *[[Copa Libertadores]]* uzvarētājs no Dienvidamerikas tas ir klubi no labākajiem kontinentiem futbolā; patiesībā FIFA viņš oficiāli viņus nominēja pasaules čempioni. No 2025 gada turnīrs notiks reizi 4 gados.

* Starpkontinentālais kauss FIFA

Sacensībās piedalās sešu FIFA konfederāciju klubu čempioni, un tās tiek izspēlētas kā izslēgšanas turnīrs, kurā Eiropas komanda saņem atspēku līdz finālam. Uzvarētājiem tiek piešķirts ikgadējais Pasaules čempionu tituls.

## Statistika

## Skatīt arī
*FIFA Klubu Pasaules kauss
*Starpkontinentālais kauss
## Atsauces
S/2015 (136472) 1

thumb|200px|Makemake un tās pavadonis.

**S/2015 (136472) 1** jeb **MK 2** ir pundurplanētas Makemakes dabiskais pavadonis.

## Vēsture
Makemakes pavadonis atklāts 2016. gada aprīlī, tam dots pagaidu apzīmējums S/2015 (136472) 1 jeb MK 2.

## Makemake pavadoņu tabula
Deivids Ogdens Staierss

**Deivids Allens Ogdens Staierss** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, balss aktieris un diriģents. Viņš piedalījās daudzos Brodvejas iestudējumos.

1977. gadā Staiersu izvēlējās majora Čārlza Emersona Vinčestera III lomai televīzijas seriālā "Lazarete" (*M*A*S*H*) — šo lomu viņš atveidoja līdz seriāla beigām 1983. gadā, un par to divas reizes nominēts ''Emmy'' balvai. 80. gados viņš atveidoja apgabala prokuroru Maiklu Restonu vairākās *[[Perry Mason]]* seriāla sērijās, kā arī ierunāja vairākus Disneja filmu varoņus, tostarp Kogsvortu 1991. gada filmā "Skaistule un briesmonis", gubernatoru Retklifu un Viginsu 1995. gada filmā "Pokahonta" un Dr. Džumbu Džukibu animācijas filmu "Lilo un Stičs" franšīzē. Ierunājis Kamadži lomu 2001. gada filmas "Gariem līdzi" angļu tulkojumā. Televīzijā atgriezās ar Džīna Pērdija lomu pārdabiskajā drāmas seriālā *[[The Dead Zone (seriāls)|The Dead Zone]]*, kuru viņš atveidoja no 2002. līdz 2007. gadam. Viņš pievienojās "Zvaigžņu Vārti: Atlantīda" aktieru sastāvam seriāla trešajā sezonā.

Staierss kā teicējs (aizkadra balss) piedalījies M. Naita Šjāmalāna filmā "Ūdensmeitene" (*Lady in the Water*, 2006) un ierunājis tēlus animācijas seriālā *[[Regular Show]]*. Staierss mūža nogalē bija Ņūportas simfoniskā orķestra diriģents.

## Ārējās saites

*
Anda Brinkmane

**Anda Brinkmane** (dzimusi ) ir Rīgas Stradiņa universitātes Zobu terapijas un mutes veselības katedras profesore, Zobu terapijas un mutes veselības katedras vadītāja, RSU Stomatoloģijas institūta Terapeitiskās stomatoloģijas klīnikas vadītāja.

Izglītību ieguvusi Rīgas Medicīnas institūtā, ko absolvēja 1979. gadā. Savukārt 1986. gadā viņa Rīgas Medicīnas institūta terapeitiskās stomatoloģijas katedrā ieguva bērnu zobārstniecības specializāciju. 

Anda Brinkmane ir Rīgas Stradiņa universitātes Stomatoloģijas institūta zobārste, kā arī Latvijas Zobārstu asociācijas viceprezidente, sertifikācijas komisijas un darba ekspertīzes un kvalitātes kontroles komisijas locekle. Starptautiskās zobārstu koledžas locekle un Pierre Fauchard akadēmijas locekle.

1997. gadā iegūts medicīnas doktora zinātniskais grāds, aizstāvot disertāciju "Mutes saslimšanu profilakses programmas vadlīniju izstrāde skolām."

Regulāri piedalās dažādās starptautiskās un Latvijas zinātniskajās konferencēs, klīniskajos kursos un semināros, nemitīgi papildinot praktiskās un teorētiskās zināšanas, ieviešot pasaules labāko praksi un jaunākās metodes Terapeitiskās stomatoloģijas klīnikā. Daudzu zinātnisko publikāciju autore un līdzautore, piedalījusies vairākos starptautiskos un Latvijas Izglītības un zinātnes ministrijas projektos.

Sniedz konsultācijas mutes saslimšanu profilaksē, halitozes diagnostikā, veic zobu plombēšanu.

## Atsauces
Frīdrihs Vilhelms fon Rezons

**Frīdrihs Vilhelms Albrehts Kārlis Maksimiliāns Rezons** (), kopš 1787. gada **fon Rezons** (), (dzimis  Koburgā (saskaņā ar citiem avotiem Veimārā), miris  Jelgavā) bija franču hugenotu izcelsmes Kurzemes un Zemgales hercogistes administrators, padomnieks, diplomāts un zinātnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1726. gadā Koburgā franču hugenotu ģimenē. Tēvs Žans Ferdinands Rezons (dzimis 1680. gados Parīzē, miris 1764. gada 3. decembrī Koburgā) bija franču bēglis. Viņam bija deviņi bērni no pirmās laulības un pieci bērni no otrās. Frīdrihs Vilhelms bija sestais bērns. Māte Šarlote Badona mirusi 1736. gada 26. aprīlī Jēnā.

1762. gadā Rezons kļuva par hercoga Ernsta Johana Bīrona kabineta sekretāru. No 1770. gada līdz 1791. gadam Rezons bija Kurzemes hercoga Pētera Bīrona kancelejas padomnieks, vairākas reizes devās diplomātiskās misijās uz Krieviju un vācu zemēm. 1772. gadā Rezons ieteica Bīronam pieņemt lēmumu par *[[Academia Petrina]]* dibināšanu. Rezons 1773. gadā devās zinātniskā misijā, kā arī sagādāja akadēmijai astronomijas un fizikas instrumentus.

Miris 1791. gada 20. novembrī Jelgavā.

Vairāki Rezona pēcteči kļuva par mācītājiem un ir kalpojuši Kurzemes draudzēs. Viņa dēls Johans Georgs Vilhelms (1775—1838) bija mācītājs Lielaucē, Mazaucē un īlē, mazdēls Ernests Augusts (1807—1882) bija mācītājs un Dobeles diecēzes prāvests. Prāvesta dēls Jūlijs (1845—1899) bija mācītājs Lutriņos.

## Literatūra
* Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexikon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland, bearbeitet von Johann Friedrich von Recke, Karl Eduard Napiersky, Dritter Band, L-R, Mitau 1831, S. 461–463
* Genealogisches Handbuch des Adels, Band 41, Adelige Häuser B VIII, Starke Verlag 1968, 560 Seiten, 112 Bilder
* Johannes von Raison: *Erinnerungen an das Dorpater Burschenleben*. In: Einst und Jetzt, Jahrbuch des Vereins für corpsstudentische Geschichtsforschung, Bd. 33 (1988), S. 67–91.
* Lebenserinnerungen. I., Jugenderinnerungen aus Kurland / von Johannes von Raison (Von Orten meines Werden, 1881–1902 : Jugenderinnerungen aus Kurland.) 194 Seiten 
* Lebenserinnerungen. II., Studienzeit in Dorpat / von Johannes von Raison (Von Orten meines Werden, 1902–1906 : Studienzeit in Dorpat.) 
* Lebenserinnerungen. III., von Johannes von Raison (Von Stätten meines Wirkens in der Heimat Kurland, 1906–1919.) 234 Seiten 
* Lebenserinnerungen. IV., von Johannes von Raison 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Friedrich Wilhelm von Raison @ geni.com
* Baltisches Biographisches Lexikon digital
* Sitzungsberichte der Kurzemer Gesellschaft für Literatur und Kunst und Jahresberichte des Kurzemer Provincialmuseums in Jelgava
* Jelgavas pilsētas bibliotēka
* August Ernst von Raison, Carl Wilhelm von Raison @ http://www.roots-saknes.lv/Religions/Lutherans/1863/Personal_bestande.htm
Lepsturga

**Lepsturga** ir Vitrupes kreisā krasta pieteka Limbažu novadā. Tek rietumu virzienā. Ietek Vitrupē pie Vitrupes ciema.

## Atsauces
Liepupes-Reiņupes kanāls

**Liepupes-Reiņupes kanāls** savieno Vitrupi (tās augšteci Nabi jeb Reiņupi) ar Liepupi. Atrodas Limbažu novadā. Augštecē tek rietumu virzienā, lejtecē - uz ziemeļiem, virzienā no Liepupes uz Vitrupi. Iztek no Vitrupes uz dienvidrietumiem no Bruņķīša ezera, ietek Liepupē pie Rūju mājām. Liepupes-Reiņupes kanāls šķērso valsts autoceļu P53 (Duči–Limbaži), tā krastos atrodas Imšas.

## Atsauces
Mazurga

**Mazurga** ir Rīgas līcī ietekoša upe Limbažu novadā. Izteka uz ziemeļiem no Graudiņu purva. Tek ziemeļrietumu virzienā, mežainā apvidū. Ietek Rīgas līcī pie Melekiem. Mazurgu šķērso valsts autoceļš A1 (Rīga (Baltezers)—Igaunijas robeža (Ainaži)).

## Atsauces
Eduards Andersons

**Eduards Andersons** var būt:

* Eduards Andersons (sportists)
* Eduards Andersons (jūrnieks)

## Skatīt arī
* Andersons
Muižuļurga

**Muižuļurga** (arī **Ģēdurga**) ir Rīgas līcī ietekoša upe Limbažu novadā. Tek rietumu virzienā, mežainā apvidū. Ietek Rīgas līcī pie Jūraslīču mājām. Muižuļurgu šķērso valsts autoceļš A1 (Rīga (Baltezers)—Igaunijas robeža (Ainaži)).

## Atsauces
Noriņa

**Noriņa** ir Salacas kreisā krasta pieteka Limbažu novada ziemeļos, Ainažu pagastā. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā, augštecē caurtekot Vīkšņu purvu. Pārsvarā tek cauri mežu masīviem. Ietek Salacā pretējā krastā Muižnieku mājām. 

## Atsauces
Ērgļu iela (Viesīte)

**Ērgļu iela** ir neliela  iela Viesītē. Kopējais ielas garums ir 210 metri, segums — grants. Ielā ir savrupmāju apbūve. Gandrīz visa ielas apbūve veidota ielas austrumu pusē, zemi tās rietumu pusē izmantojot lauksaimniecības produktu audzēšanai.

## Ielu savienojumi
Ērgļu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Kalēju iela (T-veida krustojums)
* Dārza iela (T-veida krustojums)

## Skatīt arī
* Viesīte
* Viesītes ielu uzskaitījums
Eduards Andersons (jūrnieks)

thumb|200px|Eduards Andersons.
[thumb|280px|Eduards Andersons (otrais no kreisās) un latviešu pārcēlāji [Laimons Pētersons, Valdemārs Jurjaks, Kārlis Prulis un Jānis Priedoliņš Gotlandē 1945. gada aprīlī.]]
**Eduards Aleksandrs Andersons** (1919—1947) bija latviešu jūrnieks un nacionālās pretestības kustības dalībnieks, kurš 1944. un 1945. gadā organizēja bēgļu laivas uz Zviedriju.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1919. gada 22. oktobrī Ances pagasta Buku mājās Ernesta Andersona ģimenē.
Kopš 1937. gada strādāja par matrozi uz tirdzniecības kuģiem. 1943. gada pavasarī beidza Krišjāņa Valdemāra Rīgas jūrskolu un strādāja uz upes tvaikoņa "Rostoka" par mehāniķi.

Otrā pasaules kara laikā 1943. gada 5. novembrī, lai izvairītos no iesaukšanas Latviešu leģionā, no Lielirbes ar zvejnieku laivu aizbēga uz Gotlandi. 1944. gada janvārī viņš ar Leonīda Siliņa starpniecību iesaistījās Latvijas Centrālās padomes organizētajā bēgļu laivu organizēšanā no Kurzemes piekrastes. Eduards Andersons piedalījās daudzos braucienos pāri Baltijas jūrai gan kā sakarnieks, gan kā matrozis.

Pēc 1944. un 1945. gadā NKVD izmeklēšanā savāktās informācijas "[..] *Andersons vairākkārt Latvijā nogādāja LCP vadības slepenus norādījumus, radiouztvērējus, radioraidītājus, nodibināja sakarus ar LCP biedriem Rīgā un citās pilsētās, nodarbojās ar biedru vervēšanu LCP, vāca spiegošanas rakstura ziņas un nodeva tās LCP aiz robežām. 1945. gada oktobrī Andersona vadībā Rīgā tika noturēta apspriede ar LCP biedriem, kurā nolēma organizēt nelegālas avīzes izdošanu Latvijā LCP vārdā, nodibināt sakarus ar bandītiskajiem formējumiem Latvijas teritorijā un radiosakarus ar LCP centru, veikt spiegošanas rakstura ziņu vākšanu un citu ar bandītisko formējumu vadīšanu saistītu jautājumu risināšanu. Pēc šīs apspriedes Andersons, atrazdamies nelegālā stāvoklī Rīgā un Kurzemē, uzrakstīja daudzus atklāta pretpadomju satura rakstus publicēšanai avīzē, vāca spiegošanas rakstura ziņas, ko sagatavoja, lai nosūtītu LCP aiz robežām.* [..]

1945. gada oktobrī viņu arestēja un 1946. gada 28. augustā Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas Kara tribunāls 1946. gada 28. augustā piesprieda viņam nāves sodu nošaujot, spriedumā minot, ka "Latvijas Centrālā padome vadīja bandītisko formējumu organizēšanu Latvijas teritorijā un deva vadošus norādījumus šo bandītisko formējumu operatīvajā darbībā, tātad bija vadošais centrs."

Nāvessodu pavēlēja nekavējoši izpildīt 1947. gada 14. janvārī.

## Filma
Par Andersona misijai līdzīgiem notikumiem 1945. gada oktobrī un vēlāko Riharda Zandes grupas pārtveršanu 1946. gada novembrī Latvijas PSR rakstnieks Arvīds Grigulis uzrakstīja romānu "Kad lietus un vēji sitas logā", bet Rīgas Kinostudija pēc viņa scenārija uzņēma kinofilmu "Kad lietus un vēji sitas logā".

## Atsauces
Presbitērijs

[thumb|300px|Krusta tipa baznīcas plānojums, ar iekrāsotu presbitērija daļu. Presbitērijs beidzas pie [apsīda (arhitektūra)|apsīdas, savukārt no ārsienām to atdala ambulatorijs.]]
**Presbitērijs** ( — 'izvēlēto vieta', no  — 'mācītāju sapulce') ir Rietumeiropas (galvenokārt katoļu) baznīcu arhitektūrā telpa pirms altāra. Vadoties pēc nosaukuma, presbitērijs ir vieta, kur drīkst uzturēties tikai presbiteri jeb mācītāji.

## Ārējās saites
Matracis

thumbnail|235px|Divpusējs matracis
**Matracis** ir gultā vai dīvānā ieliekams īpaši biezs, mīksts paklājs gulēšanai, kura uzdevums ir padarīt ērtāku guļvietu. Matrači var būt pildīti dažādi. Bieži sastopami matrači ar atsperu korpusu, kas pārklāts ar mīkstu polsterējumu un apvilkts ar drānu. Pastāv arī ūdens matrači vai ar gaisu piepūšami matrači. 

## Vēsture
Vēsturiski cilvēki gulēja uz kailas grīdas, matračiem, kas tika pildīti ar salmiem vai sienu, vai uz salmu maisiem. Ekskluzīvāki matrači tika pildīti ar putnu dūnām. Situācija sāka mainīties, kad ieviesa vienkāršas dzelzs gultas, kas masveida ražošanas dēļ bija lētas.

## Atsauces
Deguna blakusdobumu iekaisums

**Deguna blakusdobuma iekaisums**, **sinusīts** vai **rinosinusīts** () ir iekaisums, kas veidojas, kad deguna blakusdobumos iekļūst infekcija. To var izraisīt arī alerģija vai gaisa piesārņojums. Dažreiz par deguna blakusdobuma iekaisumu sauc arī haimorītu, bet tas patiesībā ir augšzokļa dobuma iekaisums. Deguna blakusdobuma iekaisums var būt akūts vai hronisks. Deguna blakusdobuma iekaisuma simptomi ir galvassāpes, iesnas, ožas zudums, slikta pašsajūta. Iekaisumu ārstē ar siltuma procedūrām, antibiotikām un citiem preparātiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Annika Jāgandere

**Annika Jāgandere** (, dzimusi ) ir Zviedrijas diplomāte. Kopš 2017. gada A. Jāgandere ir Zviedrijas vēstniece Rīgā, Latvijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Leonīds Siliņš

**Leonīds Siliņš** (1916—2005) bija latviešu žurnālists, nacionālās pretestības kustības dalībnieks un skolotājs. Latvijas Centrālās padomes (LCP) ārzemju delegācijas sekretārs, kas 1944. un 1945. gadā organizēja bēgļu laivas uz Zviedriju.  

## Dzīvesgājums
Dzimis 1916. gada 12. maijā Ņižņijnovgorodā latviešu Pirmā pasaules kara bēgļu ģimenē. No 1938. līdz 1941. gadam strādāja LETA un studēja ģermāņu filoloģiju Latvijas Universitātē, 1943. gadā beidza studijas. 1944. gada 26. februārī par LCP priekšsēdētājs Konstantīns Čakste Leonīdu Siliņu iecēla par LCP ārzemju delegācijas sekretāru. 1944. gadā viņš nogādāja Zviedrijā mikrofilmu ar 188 personu parakstīto 1944. gada 17. marta LCP memorandu par Latvijas neatkarības atjaunošanu.

Pēc kara beigām bija ASV informācijas biroja Zviedrijā (USIS) darbinieks, līdz 1980. gadam viņš strādāja par svešvalodu skolotāju Stokholmas ģimnāzijās. Kopā ar vēsturnieku, Sanhosē universitātes profesoru Edgaru Andersonu (1920–1989) sakārtoja un izdeva atmiņu krājumu par LCP, kas saturēja pirmreizēju dokumentu apcerējumus.  Lasīja lekciju ciklus trimdas latviešiem ASV un Austrālijā. Siliņš bija akadēmiskās vienības ''Austrums'' vecbiedrs. 

Miris 2005. gada 31. martā.

## Darbi
* Edgars Andersons, Leonīds Siliņš. Latvijas Centrālā Padome - LCP. LCP: 2000. - 496 lpp.
* Edgars Andersons, Leonīds Siliņš. Latvija un Rietumi. Latviešu nacionālā pretestības kustība 1941–1945. Latvijas Universitāte: 2002. - 527 lpp.
* Latvieši Štuthofas koncentrācijas nometnē 1942–1945. Rīga, 2003 
* Baltijas jūra: ceļš uz brīvību, 1943–1945. Stokholma, 2005 (zviedriski)

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis (1995)
* Latvijas Kultūras fonda Spīdolas balva (2002)

## Atsauces un piezīmes
Milzu apaļpūpēdis

**Milzu apaļpūpēdis** (*Calvatia gigantea* vai *Langermannia gigantea*) ir lielākā pūpēžu ģints sēne, kas vēlā vasarā un rudenī reti sastopama pļavās, krumājos un lapu koku mežos. Apaļpūpēdis sastopams visā pasaulē mērenajā klimata joslā.

Latvijas Mikologu biedrība milzu apaļpūpēdi izvēlējās par 2018. gada sēni.

## Apraksts
Milzu apaļpūpēža augļķermeņi ir gludi un netīri balti, kas ar laiku paliek iedzelteni. Tiem ir lodveida forma, ar kātiņveida sašaurinājumu apakšpusē. Parasti apaļpūpēži izaug 10 līdz 50 centimetru diametrā un var svērt līdz pat 10 kilogramiem. Vecākiem pūpēžiem iekšpusē nogatavojas sporas, kuras tam nogatavojoties un apvalkam plīstot izdalās brūnas putošas masas veidā.

Lielākajam Latvijā līdz šim atrastajam milzu apaļpūpēdim apkārtmērs bija .

Jaunie apaļpūpēži, kamēr iekšpuse ir balta, ir ēdami.

## Galerija

Attēls:VesseGeante.jpg|Milzu apaļpūpēdis
Attēls:Calvatia gigantea.jpg|Milzu apaļpūpēdis pļavā
Attēls:Purchawka olbrzymia i widelec.jpg|Uz pusēm pārgriezts milzu apaļpūpēdis un dakšiņa mērogam


## Atsauces

## Ārējās saites
Nellija Ločmele

**Nellija Tjarve** (dzimusi un plašāk pazīstama kā **Nellija Ločmele)** (dzimusi ) ir latviešu žurnāliste un sabiedriska darbiniece. Kopš 2010. gada viņa ir nedēļas žurnāla "IR" galvenā redaktore.

## Dzīves gājums
Nellija Ločmele piedzima Ērgļos, skolas gaitas aizvadīja Madonā, 1991. gadā absolvēja Madonas 1. vidusskolu. 1995. gadā Ločmele ieguva bakalaura grādu komunikācijas zinātnē Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē, 1997. gadā — maģistra grādu politikas zinātnē LU Vēstures un filozofijas fakultātē, un 2004. gadā — bakalaura grādu filozofijā LU Vēstures un filozofijas fakultātē.

Žurnālistes gaitas Ločmele sāka 1992. gadā kā politikas reportiere laikrakstā "Neatkarīgā Cīņa". Šajā laikā viņa bija arī laikraksta pielikuma "Cietumnieku avīze" redaktore. No 1994. līdz 2000. gadam viņa bija politikas ziņu reportiere laikrakstā "Diena", un 1996. gadā stažējās laikrakstā "Tulsa World" Oklahomā, ASV. 2001.—2006. gadā Ločmele bija galvenā redaktore sabiedriskās politikas portālā Politika.lv. 2006. gadā viņa kļuva par izdevniecības "Reģionālā prese Diena" galveno redaktori un direktori, bet 2008.—2009. gadā bija galvenā redaktore un valdes locekle izdevniecībā "Dienas Mediji".

Pēc "Dienas Mediji" īpašnieku maiņas 2010. gadā Ločmele kopā ar laikraksta "Diena" bijušajiem kolēģiem nodibināja nedēļas žurnālu "IR", ir tā galvenā redaktore un a/s "Cits Medijs" valdes locekle.

Nellija Ločmele ir biedrības "PROVIDUS" līdzdibinātāja un biedre un Latvijas žurnālistu asociācijas biedre.

## Apbalvojumi

Ločmele ir saņēmusi Latvijas žurnālistu savienības balvu “Žurnālistikas cerība” (1997), a/s "Diena" balvu "Gada direktors" un Latvijas žurnālistu asociācijas Izcilības balvu (2013). 2021. gada 20. aprīlī kļuva par Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri "par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts labā, par nozīmīgu ieguldījumu demokrātijas stiprināšanā un Latvijas informācijas telpas kvalitātē, risinot valstiski un sabiedriski nozīmīgus tematus un pārstāvot kvalitatīvu, profesionālu un ētisku žurnālistiku".

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
2018. gada Volta a Catalunya

**2018. gada ''Volta a Catalunya*** bija [[šosejas riteņbraukšana]]s daudzdienu sacensības, kas notika no 19. līdz 25. martam. Tā bija 98. reize, kad notika *Volta a Catalunya* sacensības un tās bija devītās sacensības [[2018. gada UCI Pasaules tūre]]s kalendārā.

Otro gadu pēc kārtas un trešo reizi karjerā sacensībās uzvarēja ** braucējs [[Alehandro Valverde]]. Valverde uzvarēja otrajā un ceturtajā posmā, pārņemot sacensību vadību un arī kalnu braucēja līdera krekliņu, ko saglabāj līdz sacensību beigām, pēc savas otrās uzvaras posmā. Viņš finišēja ar 29 sekunžu pārsvaru pār tuvāko sāncensi, komandas biedru [[Nairo Kintana|Nairo Kintanu]], pēc tam, kad Kintanas tautietis [[Egans Bernals]] (**) izstājās kritiena dēļ sacensību pēdējā dienā. Pjedestālu noslēdza ** sportists [[Pjērs Latūrs|Pjēra Latūra]], vēl 18 sekundes aiz Kintanas; Bernala izstāšanās ļāva Latūram uzvarēt jauno braucēju klasifikācijā. Sprintu klasifikācijā uzvarēja [[Ljuiss Mass]] (**), bet ** uzvarēja komandu klasifikācijā, jo pirmās divas vietas papildināja [[Marks Solers|Marka Solera]] piektā vieta.

== Komandas ==
Tā kā *Volta a Catalunya* bija [[2018. gada UCI Pasaules tūre|UCI Pasaules tūres]] sacensības, visas 18 UCI *WorldTeam* komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas septiņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 25 komandu [[pelotons|pelotonu]]. Divām no UCI profesionālajām kontinentālajām komandām, ** un *'', tā bija debija UCI Pasaules tūres līmenī.

## Maršruts
Pilns sacensību maršruts tika izziņots 2018. gada 12. martā.

## Posmi
### 1. posms

### 2. posms

### 3. posms

### 4. posms

### 5. posms

### 6. posms

### 7. posms

## Rezultāti
### Kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Baiba Rubesa

**Baiba Anda Rubesa** (dzimusi ) ir latviešu uzņēmēja un sabiedrisko attiecību speciāliste. Viņa ir bijusi SIA *[[Latvija Statoil]]* izpilddirektore (2001—2008), kopuzņēmuma AS *[[RB Rail]]* valdes priekšsēdētāja un izpilddirektore (2015—2018). Viņa ir režisores Baņutas Rubess māsa.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1954. gadā Kanādas latviešu uzņēmēja un baņķiera Bruno Rubesa un viņa sievas Birutas ģimenē. Studējusi Jorkas Universitātē (*York University*) un Šo koledžā (*Shaw Colleges*) Toronto. Strādāja “Volkswagen Group” Vācijā un Čehoslovākijā (1985—1992).

Pēc pārcelšanās uz dzīvi Latvijā bija "*Statoil Baltic States*" mārketinga un sabiedrisko attiecību direktore (1996—2000) un SIA "Latvija Statoil" izpilddirektore (2001—2008), līdztekus tam no 2002. līdz 2009. gadam B. Rubesa bija “DnB Nord” bankas padomē, no 2004. līdz 2007. gadam vadīja Ārvalstu investoru padomi Latvijā, kā arī bija Latvijas tirdzniecības un rūpniecības kameras viceprezidente Latvijā.

No 2008. līdz 2010. gadam Rubesa bija "*Statoil Azerbaijan*" direktore sadarbības jautājumos ar valsts iestādēm, tad ieņēma korporatīvās sociālās atbildības viceprezidentes amatu *"Statoil ASA*" (2010—2013), kā arī bija Citadeles bankas padomes locekle (2012—2015). Kopš 2014. gada viņa ir uzņēmuma SIA “RFactor” konsultante un biznesa attīstības vadītāja. 

2015. gadā B. Rubesa radīja interneta vietni *Wundrbr*, kuras mērķis bija sniegt informāciju un padomus par to, kā novecot pēc 55 gadu vecuma. Viņa darbojas arī domnīcas “Providus” padomē un Kokneses fonda padomē, kas atbalsta piemiņas vietas “Likteņdārzs” attīstību.
 
No 2015. līdz 2018. gadam B. Rubesa bija dzelzceļa infrastruktūras projekta *[[Rail Baltica]]* īstenojošā kopuzņēmuma AS “RB Rail” valdes priekšsēdētāja un izpilddirektore.

No 2016. līdz 2019. gadam B. Rubesa bija Latvijas elektroenerģijas uzņēmuma “Latvenergo AS” padomes Cilvēkresursu komitejas locekle.

2020. gada 22. maijā Rubesa tika ievēlēta elektronikas ražošanas uzņēmuma *[[HansaMatrix]]* padomē, un 2021. gada 2. jūnijā viņa kļuva par "*HansaMatrix*" padomes priekšsēdētāju.

## Atsauces
Rita Ruduša

**Rita Ruduša** (dzimusi 1966. gadā) ir latviešu žurnāliste, redaktore, tulkotāja un žurnālistu organizāciju vadītāja.

## Biogrāfija
Rita Ruduša sākusi darbu Latvijas žurnālistikā 1990. gadu sākumā. Pirmā darba vieta - Latvijas Radio Ziņu dienests, kam sekoja Maskavas korespondenta darbs laikrakstā "Diena". Rita Ruduša bija žurnāla "Rīgas Laiks" dibinātāju vidū 1993. gadā, bet 1995. gadā pārcēlās uz Prāgu, lai pievienotos "Radio Brīvā Eiropa"  latviešu redakcijas komandai. Viņa nostrādāja raidījumu vadītājas un žurnālistes amatā līdz 2001. gadam, kad atgriezās Latvijā un laikrakstā "Diena", kur bija biznesa ziņu un vēlāk - Rīgas un novadu ziņu redaktore. Rudušas biogrāfijā ir arī sabiedriskās politikas portāla politika.lv galvenā redaktora darbs un trešā atgriešanās "Dienas" redakcijā - 2008. gadā, kad viņa kļuva par laikraksta Eiropas korespondenti Londonā. No "Dienas" redakcijas R. Ruduša aizgāja 2009. gada oktobrī reizē ar galveno redaktori Nelliju Ločmeli un vairākiem vadošajiem žurnālistiem, protestējot pret necaurspīdību par laikraksta finansētājiem un patiesajiem labuma guvējiem pēc īpašnieku maiņas.

Pēc aiziešanas no "Dienas" R. Ruduša vēl vairākus gadus turpināja strādāt Londonā, pievēršoties mediju pētniecībai - no 2010. līdz 2013. gadam Ruduša bija reģionālā redaktore Atvērtās sabiedrības fonda (*Open Society Foundations*) digitālo mediju projektā *Mapping Digital Media*. Pēc atgriešanās no Londonas, no 2013. gada R. Ruduša bija Latvijas Televīzijas (LTV) informatīvi-dokumentālo, ziņu un sporta raidījumu satura redaktore.

2015. gadā R. Ruduša sāka vadīt Baltijas Mediju izcilības centru, Baltijas mediju organizāciju, kuras mērķis ir panākt pozitīvas pārmaiņas mediju vidē un veicināt žurnālistu profesionālo izaugsmi, kā arī stiprināt mediju lietotāju kritisko domāšanu.

No 2017. gada jūnija uz gadu R. Ruduša bija arī Latvijas Žurnālistu asociācijas (LŽA) valdes priekšsēdētāja.

2020. gada janvārī R. Ruduša atgriezās Latvijas Televīzijā, kur pilda Programmu daļas direktores pienākumus.

R. Ruduša ir arī grāmatas autore - 2012. gadā iznāca “Pagrīdes citādība. Homoseksuāļi Padomju Latvijā”, kurā dokumentēti padomju gados dzīvojošu homoseksuāļu un transpersonu dzīves stāsti. R. Ruduša ir arī vairāku tulkojumu autore, citu vidū – arī Vāclava Havela “Vēstules Olgai”. R. Ruduša turpina žurnālistisko darbību un regulāri publicē rakstus portālā Satori.

## Atsauces
Ilze Ābola

**Ilze Ābola** (dzimusi  Cēsīs) ir bijusī latviešu kalnu slēpotāja, piedalījusies 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Trenējusies pie Alda Fimbauera un Jāņa Ciaguna, daudzkārtēja Latvijas čempione.

1998. gadā 19 gadu vecumā pārstāvējusi Latviju 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, milzu slalomā izcīnot 31. vietu.

Startējusi pasaules čempionātā: 1999. gadā — 34. vieta slalomā, 38. vieta milzu slalomā, 2001. gadā — 27. vieta slalomā, 38. vieta milzu slalomā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zāganas hercogiene Vilhelmīne

**Zāganas hercogiene Vilhelmīne** (; dzimusi , mirusi ) bija Jelgavā dzimusi vācbaltiešu literāte un sabiedriskā darbiniece. Piedalījās aizkulišu sarunās plašas Eiropas valstu koalīcijas veidošanā pret Napoleonu.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1781. gadā Jelgavas pilī Kurzemes hercoga Pētera Bīrona un viņa sievas Dorotejas ģimenē.
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes likvidācijas Bīronu ģimene, saņēmusi no Krievijas Impērijas ķeizarienes Katrīnas II zināmu kompensāciju, pārcēlās uz dzīvi savos Silēzijas īpašumos. 1800. gadā princese Vilhelmīne mantoja Zāganas hercogisti. 1801. gada 13. janvārī viņa pēc romāna ar zviedru diplomātu Gustavu Armfeltu Hamburgā dzemdēja ārlaulības meitu, kuru atdeva audzināšanā viņas tēva radiniekiem. Lai glābtu savu reputāciju, viņa grūtniecības laikā 1800. gadā apprecējās ar franču emigrantu Luiju de Rohanu-Gemenē, pēc šķiršanās 1805. gadā ar krievu huzāru kņazu Vasiliju Trubeckoju, no kura šķīrās pēc Austerlicas kaujas 1806. gadā. No 1813. gada viņa bija Austrijas Valsts kanclera firsta Meterniha mīļākā.

Pēc Napoleona sakāves notikušā Vīnes kongresa laikā Zāganas hercogiene Vilhelmīne 1814. gadā Vīnes Palmu pilī (*Palais Palm*) izveidoja savu politisko salonu. Viņas jaunākā māsa Doroteja bija Francijas valstsvīra Taleirāna mīļākā, tādējādi abas māsas ietekmēja Vīnes kongresa norisi.

1819. gadā viņa apprecējās ar Kārli Rūdolfu fon der Šulenburgu. 1827. gadā viņa kopā ar jaunāko māsu Doroteju pārgāja katoļticībā. 
Tā kā Vilhelmīnei pašai bērnu nebija, dzīves otrajā pusē viņa daudz atbalstīja citu meiteņu izglītošanu. Viena no tām bija čehu literatūras klasiķe Božena Ņemcova, kura savā pazīstamākajā darbā "Vecmāmiņa" (*Babička*, čehu valodā izdota vairāk nekā 300 reizes), aprakstījusi Vilhelmīni kā sievietes ideālu. Viena no Boženas Ņemcovas izcelsmes leģendām ir tā, ka Božena bijusi Vilhelmīnes vai viņas māsas Dorotejas ārlaulības meita.

Mirusi 1839. gadā Vīnē, apglabāta Zagānas Krusta baznīcā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mērija Saule-Sleine

**Mērija Saule-Sleine (Birkerte) ** (dzimusi 1895. gada 15. novembrī Rīgā, mirusi 1982. gada 25. novembrī) bija latviešu literatūrzinātniece, folkloriste un skolotāja.

## Dzīvesgājums
Dzimusi kā **Marija Šopa** 1895. gadā Rīgā veikalnieka ģimenē. Mācījās Jesenas - Lerhas proģimnāzijā un V. Maldoņa ģimnāzijā. No 1914. gada līdz 1915.gadam bija skolotāja Jēkabpils meiteņu ģimnāzijā.

Pirmā pasaules kara laikā M. Šopa darbojās latviešu bēgļu apgādes komitejā, kur nodibināja skolu sekciju un bija tās sekretāre. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā viņa piedalījās 1. skolotāju kongresa organizēšanā. Devās bēgļu gaitās uz Krieviju, studēja Maskavas, vēlāk Smoļenskas universitātē (1918—1920). 1919. gadā apprecējās ar Pēteri Birkertu. 1920. gadā atgriezās dzimtenē, studēja Latvijas konservatorijā (1921—1931). Kopā ar Pēteri Birkertu krāja un izdeva tautas ticējumu un anekdošu krājumus. 1925. gadā viņai piedzima dēls Gunārs. Otro reizi apprecējās ar ģeogrāfu Indriķi Sauli-Sleini, kopīgi uzrakstīja grāmatu par Latvijas dabu un kultūru "Dzintarzeme-dzimtene" (1937).

No 1923. līdz 1945. gadam viņa bija Rīgas 2. ģimnāzijas, Rīgas 4. vidusskolas, V. Zālīša pamatskolas skolotāja un docētāja pedagoģiskos kursos. Pēc Otrā pasaules kara M. Saule-Sleine strādāja LZA Valodas un literatūras institūtā (1946—1963).

Mirusi 1982. gadā Rīgā.

## Darbi
M. Saule-Sleine piedalījās "Krievu-latviešu vārdnīcas" (1-2, 1955)*, "*Mūsdienu latviešu literārās valodas gramatikas" (1, 1959), "Latviešu literārās  valodas vārdnīcas" (1 - 3, 1972 - 1975), rakstu krājuma "Veltījums akadēmiķim J. Endzelīnam" (1972) sagatavošanā.

## Atsauces
Olga Freiberga

**Olga Freiberga** (dzimusi ) ir latviešu horeogrāfe un no 1991. līdz 2018. gadam arī bērnu Tautas deju ansambļa "Dzintariņš" mākslinieciskā vadītāja, bet par asistenti tajā strādājusi jau no 1978. gada. Bērnu Tautas deju ansambļa "Dzintariņš" mākslinieciskā vadītāja. 1953. gadā ansambli "Dzintariņš" dibināja Tautas skatuves māksliniece Zinaīda Zeltmate, Olgas Freibergas māte.

Olgai Freibergai ir maģistra grāds ģeogrāfijā — ģeogrāfijas pasniedzēja, iegūts Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas fakultātē. 

## Apbalvojumi
2003. g. Latvijas Republikas Triju zvaigžņu ordeņa kavaliere. 

## Atsauces
Ilze Auzere

**Ilze Auzere** (iepriekšējā laulībā **Ilze Jurkāne**, dzimusi 1951. gada 12. novembrī Ņūdžersijā, ASV) ir latviešu baņķiere un finansiste, TV raidījumu vadītāja, kulinārijas eksperte, pavārgrāmatas "Dzīves garša" autore.

## Biogrāfija
Dzimusi 1951. gada 12. novembrī Ņūdžersijā, ASV. Viņa ir rakstnieka Jūlija Pētersona mazmeita. 16 gadu vecumā uzsāka darba gaitas Volstrītā, strādājusi dažādās Amerikas bankās — bijusi *[[Citibank]]* viceprezidente, *[[Bank of America]]* bijusi gados jaunākā viceprezidente bankas vēsturē.

1991. gadā pārcēlusies dzīvot uz vecāku dzimteni Latviju, strādājusi par Latvijas Bankas prezidenta padomnieci, bijusi arī Latvijas Investīciju bankas prezidente, bet 1993. gada 30. aprīlī iesniedza atlūgumu saistībā ar 400 miljonu dolāru aizdevumu Brocēnu cementa un šīfera kombinātam no Vācijas firmas Maschinen—Anlagen—Service, kura atdošanu garantēja Latvijas Investīciju banka. Kredīta garantijas vekseļus, kurus parakstīja Jurkāne un Brocēnu kombināta direktors Juris Reisons, mēģināja ārvalstīs pārdot vēl pirms kredīts bija nonācis Latvijā. Tobrīdējais finanšu ministra vietas izpildītājs Uldis Osis izteicās, ka, parakstot vekseļus, Jurkāne ir zaudējusi reputāciju un uzticību banku aprindās, savukārt Jurkāne norādīja, ka nav zinājusi, ka paraksta vekseļus, bet domājusi, ka tie ir dokumenti par tehnisko apkalpošanu, tāpēc par tiem bankas padomi nav informējusi.   Vēlāk Jurkāne ir bijusi Saules bankas viceprezidente, *[[GE Money Bank]]* viceprezidente un Baltijas karšu centra direktore. 1995. gadā ieviesa bankomātus un debetkartes Latvijā.

Vada televīzijas raidījumus un ir viena no "Rimi" projekta "Gardēži" vēstnesēm, kura ietvaros vada filmas "Latvijas gardākie stāsti", vēstot par veiksmīgiem Latvijas pārtikas ražotājiem.

Ir Operetes teātra un Rakstniecības un mūzikas muzeja patronese, darbojas dzejnieka Imanta Ziedoņa fondā "Viegli", Latvijas Nacionālās operas un Latvijas Nacionālā Simfoniskā orķestra atbalsta fondos.

Līdz 2016. gadam bija precējusies ar politiķi Jāni Jurkānu. 2022. gadā nomainīja uzvārdu atpakaļ uz dzimto.

## Atsauces
Svārstīgums

**Svārstīgums** jeb **volatilitāte** (, ), ko apzīmē ar simbolu **σ**, ir statistisks finanšu rādītājs, kas atspoguļo cenas svārstības noteiktā laika periodā. Jo lielāka volatilitāte, jo straujāk un neprognozējamāk cena svārstās, un otrādi – zema volatilitāte nozīmē stabilāku cenu kustību.

Volatilitāte tiek plaši izmantota riska vadībā, finanšu modelēšanā un ieguldījumu stratēģiju izstrādē.

## Svārstīguma veidi

* Vēsturiskais svārstīgums – aprēķināts, pamatojoties uz pagātnes cenu izmaiņām.
* Implikētais svārstīgums – prognozēts, pamatojoties uz opciju tirgus cenām un dalībnieku gaidām attiecībā uz nākotnes cenu kustību.
* Realizētais svārstīgums – faktiskais cenas svārstību līmenis noteiktā periodā.

## Aprēķins
Parasti volatilitāti aprēķina kā standartnovirzi no vēsturiskajiem cenas datiem:

\sigma = \sqrt{\frac{1}{N} \sum_{i=1}^{N} (R_i - \bar{R})^2}

kur:

* Ri​ – i-tā perioda atdeve,
* Rˉ – vidējā atdeve,
* N – periodu skaits.

## Skatīt arī
* Likviditāte
* Risks
* Standartnovirze

## Atsauces
Pašupe

**Pašupe** ir Rīgas līcī ietekoša upe Limbažu novadā. Tek rietumu virzienā. Ietek Rīgas līcī pie Lāņiem.

## Atsauces
Dagmāra Bārbale

**Dagmāra Bārbale ** (dzimusi **Dagmāra Leja** ) ir latviešu horeogrāfe un dejas pedagoģe. Precējusies ar mūziķi un skaņu inženieri Kasparu Bārbalu.

Deju gaitas sāka 2,5 gadu vecumā tautas deju ansamblī (TDA) «Ieviņa», kur viņas māte (Māra Leja) strādāja par koncertmeistari. Pirmā pasniedzējas pieredze iegūta kā TDK «Dadzīši» un TDA «Ieviņa» vadītāja asistentei. Pēc vidusskolas beigšanas Smiltenē pārcēlās uz Rīgu un nokļuva deju skolā «Dzirnas». «Dzirnu» vadītājs Agris Daņiļēvičs drīz saprata, ka Dagmārai ir talants un patīk strādāt ar lielām cilvēku grupām. Kopš 2010. gada Dagmāra ir pedagogs deju skolā «Dzirnas». 2015. gadā viņa pārņēma TDA «Vektors» vadības grožus no Ulda Šteina.

Pirmā pieredze veidot laukuma zīmējumus bija palīdzot Agrim Daņiļēvičam iestudēt deju «Apkal manu kumeliņu» 2013. gada XV Deju svētku lieluzvedumā «Tēvu laipas». Strādājusi kā Agra Daņiļēviča asistente tādos uzvedumos kā «No zobena saule lēca» (bijusi arī soliste), «Zvaigžņu rakstu kalējiņi», «Lec, Saulīte» (arī soliste), «Spēlēju. Dancoju. Dejoju». Bijusi deju uzveduma "Gredzenus mijot" virsvadītāja (2016, Cēsu pils parks). Pirmo reizi par Deju svētku Virsvadītāju Dagmāra kļuva 2018. gadā — XVI Deju svētkos. Virsvadīs deju «Aug meitas kā liepas, puiši kā ozoli» pirmajā lieluzveduma «Māras zeme» daļā.

Dagmāra radījusi daudzas horeogrāfijas, kas ieguvušas augstas vietas jaunrades deju konkursos. Viena no slavenākajām TDA “Vektors” jaunradēm veidotā “Maķenīt palaidos”. 2018. gada 4. maija lieluzvedumam «Vēstījums rakstos» Dagmāra Bārbale kopā ar Agri Daņiļēviču un Gintu Baumani veidojuši jaunas horeogrāfijas muzikālās apvienības «Raxtu Raxti» skaņdarbiem. 2019. gadā viņa ieguva Dejas balvu kategorijā "Skatuviskās tautas dejas horeogrāfe/s" par darbu pie deju lieluzveduma "Vēstījums rakstos".

Sadarbībā ar režisoru Reini Suhanovu un savu TDA “Vektors” 2024. gadā Ķīpsalas izstāžu hallē radījusi deju uzvedumu “Aiz ko garš pavasar’s?”, kas 2025. gada pavasarī kļuva par tūri, tai skaitā, uzvedums tika izdejots Liepājā, Cēsīs, Rēzeknē un divas reizes 27. aprīlī Rīgā (Dailes teātris).

## Atsauces
Reisagrāvis

**Reisagrāvis** (arī **Smilšu grāvis**) ir Rīgas līcī ietekoša upe Limbažu novadā, starp Katlapiem ziemeļos uz Svētciemu dienvidos. Tek rietumu virzienā. Ietek Rīgas līcī uz ziemeļiem no Ķeguļaraga. Reisagrāvi šķērso valsts autoceļš A1 (Rīga (Baltezers)—Igaunijas robeža (Ainaži)).

## Atsauces
Zvaigžņotā nakts

**"Zvaigžņotā nakts"** () ir nīderlandiešu mākslinieka Vinsenta van Goga 1889. gada glezna.

Gleznā attēlots skats no van Goga sanatorijas istabas loga Senremī. Kopš 1941. gada tā atrodas Ņujorkas Modernās mākslas muzeja kolekcijā. Tiek uzskatīts par vienu no van Goga labākajiem darbiem, kā arī par vienu no rietumu kultūras atpazīstamākajiem darbiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Van Goga „Zvaigžņotajā naktī” apslēptā matemātika — Nataļja St. Klēra . *TED-Ed* (2014. gada 30. oktobris).
Kaboverde olimpiskajās spēlēs

**[[Kaboverde]] [[olimpiskās spēles|olimpiskajās spēlēs]]** pirmo reizi piedalījās 1996. gada vasaras olimpiādē, kad tās notika ASV pilsētā Atlantā. Līdz šim Kaboverde vēl nekad nav piedalījusies ziemas olimpiskajās spēlēs. Kaboverde ieguva savu pirmo medaļu 2024. gada Olimpiskajās spēlēs, kad Daniels Varela de Pina izcīnīja bronzas medaļu vīriešu boksa turnīrā.

## Sportisti

### Sportistu skaits vasaras olimpiskajās spēlēs

### Sportistu sadalījums pa vasaras olimpiskajiem sporta veidiem

## Medaļu tabulas
### Medaļas vasaras olimpiskajās spēlēs

## Medaļnieku uzskaitījums

### Vasaras olimpiskās spēles

## Skatī arī
* Kaboverdes karognesēji olimpiskajās spēlēs
* Kaboverde paraolimpiskajās spēlēs

## Ārējās saites
* 
*
Inese Andersone

**Inese Andersone** (dzimusi ) ir Latvijas uzņēmēja un politiķe. Kopš 2017. gada — Rīgas domes deputāte no partijas «Vienotība».

## Biogrāfija
Inese Andersone ir dzimusi , uzaugusi Teikā. Mācījās Rīgas Valsts 1. ģimnāzijā, skolas laikā iesaistoties skolēnu pašpārvaldē un organizējot pasākumus. Augstākā izglītība iegūta Rīgas Ekonomikas augstskolā — ekonomikas un biznesa administrācijas bakalaura grāds. Šobrīd Andersone augstskolā darbojas kā vieslektore un mentoru kluba mentore. Pēc augstākās izglītības iegūšanas pusotru gadu dzīvoja Zviedrijā. 2015. gadā dzimst meita Ronja.

2004. gadā izveidoja uzņēmumu «GatewayBaltic» (tagad «Gateway & Partners»), kas nodarbojas ar eksporta konsultāciju sniegšanu un ir viens no vadošajiem šāda tipa uzņēmumiem Baltijā. Kopš 2009. gada strādā kā konsultante firmā *Innovation Norway*. 2013. gadā kopā ar domubiedriem izveidoja kustību *[[The Red Jackets]]*, kas apbalvo izcilākos eksporta zīmolus, tostarp izdodot divas grāmatas.

2017. gadā kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no partijas «Vienotība» saraksta. Tika ievēlēta kā otrā starp četriem «Vienotības» deputātiem, kopumā saņemot 16 820 balsis.

2018. gadā I. Andersone devās bērna kopšanas atvaļinājumā, bet viņas vietu Rīgas domē ieņēma Uģis Rotbergs. 2020. un 2025. gada Rīgas domes vēlēšanās pārvēlēta Rīgas domē no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta, pārstāvot partiju "Vienotība".

## Atsauces
Vēverupe

**Vēverupe** (arī **Krožupe**, **Vēverupīte**) ir Rīgas līcī ietekoša upe Limbažu novadā.

Tek rietumu virzienā, saniedzot autoceļu A1 (Rīga (Baltezers)—Igaunijas robeža (Ainaži)), pagriežas uz ziemeļiem, tek paralēli ceļam. Pirms autoceļš A1 šķērso Vēverupi, lejtecē atkal pagriežas uz rietumiem. Ietek Rīgas līcī uz dienvidiem no Ainažiem.

## Atsauces
Sanita Jemberga

**Sanita Jemberga** (dzimusi 1976. gadā Kuldīgā) ir latviešu žurnāliste, žurnālistikas centra ** redaktore un izpilddirektore.

Dzimusi Kuldīgā. Bakalaura grādu sociālajās zinātnēs ieguvusi 2000. gadā Latvijas Universitātē, savukārt maģistra grādu politiskajā komunikācijā 2002. gadā Šefīldas Universitātē (*University of Sheffield*). Sanitas dzimtā valoda ir latviešu, kā arī viņa brīvi pārvalda angļu un krievu, nedaudz franču valodu.

Sanita Jemberga strādā mediju sfērā kopš 1995. gada. Kā korespondente strādājusi BNS (*Baltic News Service*) no 1995. līdz 1999. gadam, kā korespondente LNT — no 1998. līdz 1999. gadam. Laika posmā no 1999. gada līdz 2001. gadam bijusi ziņu aģentūras BNS galvenā redaktore. No 2002. gada līdz 2009. gadam strādājusi par korespondenti laikrakstā "Diena", tostarp kā korespondente Briselē. 2010. gadā bija viena no žurnāla IR izveidotājiem, kā arī vecākā korespondente. No 2011. gada līdz 2014. gadam S. Jemberga strādāja Eiropas Komisijā kā preses nodaļas vadītāja (*head of press relations*). 

Viņa bijusi arī pasniedzēja Rīgas Ekonomikas Augstskolā, kur pasniedz plašsaziņas līdzekļu lietotprasmes kursu. Kopš 2009. gada strādā kā mediju analītiķe EDSO/Demokrātisko institūciju un cilvēktiesību biroja vēlēšanu misijās. Bijusi Latvijas valdības pārstāve UNESCO Starptautiskajā programmā, kas paredzēta komunikācijas attīstībai (*UNESCO's International Programme for the Development of Communication — IPDC*). 2015. gadā S. Jemberga tika ievēlēta par Latvijas Žurnālistu asociācijas priekšsēdētāju, taču 2016. gadā atkāpās no šī amata. Vēlāk S.Jemberga vairākus gadus bijusi organizācijas valdē. Ilgus gadus bijusi arī *Journalismfund.eu* padomdevēju padomes locekle.

Kopš 2014.gada S.Jemberga vada Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centru . Viņa ir arī starptautiskā pētniecisko žurnālistu tīkla OCCRP valdes locekle un a/s "Cits Medijs" padomes locekle.

Kopā ar Paulu Raudsepu un Guntu Slogu S. Jemberga sarakstījusi neoficiālu Latvijas prezidentes Vairas Vīķes-Freibergas biogrāfiju "V.V.F." (2008). Viņa ir scenārija autore dokumentālajām filmām "Ģenerālplāns" (par Krievijas ietekmes metodēm Eiropā, 2016) un "Lustrum" (par VDK arhīvu atvēršanas procesu, ar Gintu Grūbi, 2018). S. Jemberga ir idejas autore un vairāku sēriju scenāriste Re:Baltica dokumentālajam seriālam "Šķelšanās", kas dažādos līmeņos aplūko sabiedrības sašķeltību pēc Krievijas lielā iebrukuma Ukrainā. 

S.Jemberga vairākkārt saņēmusi Latvijas žurnālistikas augstāko apbalvojumu - LŽA izcilības balvu. Tā piešķirta gan par publikācijām par "airBaltic" nedienām, gan vakcīnu iepirkumu Covid-19 laikā, gan seriālu "Šķelšanās", gan kā gada redaktors par "Vajadzēs izģērbties" (kopdarbs ar Latvijas Radio par imunologa uzmākšanos pacientēm daudzu gadu garumā), un kopā ar Ingu Spriņģi - I. Brikšes balvu par ieguldījumu žurnālistikā.

## Atsauces
Avārijdroša riepa

**Avārijdroša riepa** (pazīstama arī kā "run-flat" riepa) ir riepa, kas saglabā automobiļa vadāmības īpašības arī gaisa spiediena zuduma gadījumā. Riepas bojājuma gadījumā ar to vēl iespējams ar ierobežotu ātrumu nobraukt noteiktu attālumu (ievērojot riepas ražotāja norādes).

Konstrukcijas atšķirību (salīdzinot ar parastu pneimatisku riepu) piemēri:
* īpaši pastiprinājumi riepas iekšpusē, kas ir kā mehānisks atbalsts bojājuma gadījumā;
* īpašs blīvējums iekšpusē, ar ko riepas pārduršanas gadījumā tiek palēnināta vai apturēta gaisa spiediena zušana.

## Atsauces