Pašendeilas kauja

**Pašendeilas kauja** jeb **Trešā Ipras kauja** (, , ) bija Pirmā pasaules kara kauja Flandrijā no 1917. gada 31. jūlija līdz 1917. gada 10. novembrim. Tas bija plaša mēroga uzbrukums vācu frontes līnijai pie Ipras Beļģijā Pirmā pasaules kara laikā. Sabiedroto mērķis bija nokļūt Beļģijā un atbrīvot vāciešu ieņemtās Beļģijas piekrastes ostas, kuras vācieši bija izmantojuši uzbrukumiem britu jūras transportam. Lielākais apgrūtinājums bija izlaušanās caur vācu aizsardzības pozīcijām Rietumflandrijas korē. Lai šī kampaņa noritētu sekmīgi, bija nepieciešams ieņemt Pašendeilas ciemu.

Gatavošanās kaujai sākās 1917. gada 7. jūnijā ar smagu divas nedēļas ilgu vācu pozīciju apšaudīšanu. Kājnieku uzbrukums sākās 1917. gada 31. jūlijā. Vēsās vasaras dēļ abu pušu karavīri cīnījās dubļos. Dažu dienu laikā sabiedroto spēki iestiga tajos, jo nemitīgas lietusgāzes pārvērta šo apvidu muklājā. Kad sabiedrotie — britu, franču, kanādiešu un austrāliešu karavīri — 6. novembrī ieņēma Pašendeilu, no ciema bija palikušas tikai drupas. Šī sadursme prasīja aptuveni 300 000 Sabiedroto karavīru dzīvību, ieņemot vien 8 km platību, bet vācieši zaudēja aptuveni 260 000 karavīru. Britu valdības pasniedza to kā uzvaru, taču ciema vārds kļuva par apzīmējumu kara pilnīgai bezjēdzībai.
## Priekšvēsture
### Mesīnas kauja (1917)

Mesīnas operācija bija sagatavošanās operācija pirms plaša mēroga ofensīvas Ipras apgabalā, kuras mērķis bija nogriezt 15 kilometrus garo vācu izvirzījumu, kas ievirzījās angļu aizsardzības līnijās, un uzlabot viņu stratēģisko pozīciju. Mesīnas grēda varēja kļūt par nopietnu draudu angļu ofensīvai Pašendeilas apgabalā, jo vācieši varēja veikt pretuzbrukumu no šīm pozīcijām, tāpēc tika nolemts likvidēt vācu pozīcijas Mesīnas apgabalā pirms galvenā ofensīvas. Vāciešiem Mesīnas grēdas apgabalā bija tikai 5 divīzijas. Angļu armijas uzdevums bija ieņemt paugurus un tranšeju līnijas. Ofensīvā piedalījās arī aptuveni 300 lidmašīnas un vairāk nekā 80 tanki. Tāpat angļi, rūpīgi izpētījuši uzbrukuma sektora augsnes struktūru, jau 1916. gadā sāka sagatavošanās darbus un 15 mēnešu laikā zem otrā gruntsūdens līmeņa zilā māla slānī ieraka vairāk nekā 20 milzu tuneļus. Britiem šos tuneļus rokot, izraktā augsne tika maskēta, lai vācu lidmašīnas to nepamanītu. Maija beigās briti detonēja sprāgstvielas šajos tuneļos. Pirmā un otrā vācu aizsardzības līnija tika iznīcināta. 7. jūnijā tanki un kājnieki devās uzbrukumā, izlaužoties cauri vācu aizsardzībai. Vācu karavīri, kurus demoralizēja šie grandiozie sprādzieni, nespēja izrādīt cienīgu pretestību tuvojošajiem britu kājniekiem. Ofensīvas laikā briti sagūstīja 7200 karavīrus un 145 virsniekus, kā arī lielu skaitu ložmetēju. Operācija tika pabeigta 1917. gada 14. jūnijā. Veiksmīgā operācija ievērojami uzlaboja britu karaspēka stratēģisko pozīciju pirms galvenās ofensīvas Pašendeilā.
## Dzīve tranšejās
Kad izcēlās Pirmais pasaules karš, abas puses cerēja uz ātrām kaujām, kas aptvers simtiem kilometru. Neviens negaidīja statisku cīņu kurā karaspēks ilgstoši atradīsies aizsardzības tranšejās.

Sākumā tranšejas atgādināja mazas vagas, bet vēlāk tās tika raktas rūpīgāk, kā arī nostiprinātas ar koka rāmjiem un smilšu maisiem. Vācu tranšejas bija daudz sarežģītākas, tajās bija elektrība un tualetes. Karavīri pavadīja diennakts gaišo laiku, izvairoties no ienaidnieka uguns, kā arī nīka garlaicībā. Šie brīži mijās ar īsiem atpūtas periodiem. Dažkārt tranšejas bija pilnas ar žurkām un utīm, kā arī ar ūdeni, kas pārvērtās ledū. Dzīve bija nogurdinoša, karavīriem bija vienveidīgs uzturs no konserviem un gandrīz nekādu ērtību.

Snaiperi raidīja šāvienus pa galvām, kas parādījās virs tranšejām, un pastāvīgas briesmas sagādāja pretinieka reidi, kuros tika lietotas granātas. Tranšejas apšaudīja ar artilērijas šāviņiem, lodēm un indīgu gāzi. Tas bija nogurdināšanas karš — netīrs un piesātināts ar slimībām.

## Atsauces

## Ārējās saites