Tu-124

***Tu-124*** (, NATO terminoloģijā: *Cookpot*) ir īso attālumu reaktīvā lidmašīna, ko izstrādāja PSRS konstruktoru birojs Tupolev.

Tā tika radīta kā Tu-104 mazāka un ekonomiskāka versija, un bija viena no pirmajām īso attālumu reaktīvajām pasažieru lidmašīnām pasaulē. Pirmais lidojums notika 1960. gadā, bet pirmo regulāro reisu sāka *[[Aeroflot]]* 1962. gadā.

*Tu-124* tika plaši izmantota Padomju Savienībā un citās valstīs, nodrošinot reģionālos reisus. Tā kļuva par pamatu vēlākajam modelim Tu-134.

## Tehniskie dati
* Apkalpe: 4
* Pasažieri: 44–56
* Garums: 30,58 metri
* Spārnu pletums: 25,55 metri
* Augstums: 8,08 metri
* Spārnu laukums: 119,0 m2
* Tukšas lidmašīnas masa: ~22 500 kilogrami
* Pilnas lidmašīnas masa: ~38 000 kilogrami
* Maksimālais ātrums: 970 km/h
* Kruīza ātrums: 780 km/h
* Maksimālais nolidojums: 2100 kilometri
* Maksimālais lidošanas augstums: 11 000 metri

## Ražošana
*Tu-124* sērijveida ražošana tika uzsākta 1960. gadā Harkivas aviācijas rūpnīcā (Harkovas aviācijas ražošanas apvienība, Ukrainas PSR), kas bija viens no galvenajiem PSRS civilās aviācijas lidaparātu ražošanas centriem.

Ražošana turpinājās līdz 1965. gadam, un šajā laikā tika uzbūvētas kopumā 165 lidmašīnas. Salīdzinoši īsais ražošanas periods bija saistīts ar strauju tehnoloģisko progresu un jaunu modeļu izstrādi, īpaši Tu-134, kas tika uzskatīts par perspektīvāku un modernāku risinājumu.

Ražošanas procesā tika izmantota pieredze, kas iegūta, izstrādājot Tu-104, tomēr *Tu-124* konstrukcija tika optimizēta īsākiem maršrutiem un ekonomiskākai ekspluatācijai. Lidmašīna tika aprīkota ar *Solovjov D-20P* dzinējiem, kuru ražošana notika citos specializētos PSRS uzņēmumos.

Ražošanas gaitā tika ieviestas vairākas modifikācijas, tostarp *Tu-124V* ar uzlabotu pasažieru salonu un *Tu-124Š*, kas paredzēta militārai apmācībai. Tomēr būtiskas konstrukcijas izmaiņas netika veiktas, jo jau paralēli tika attīstīts nākamās paaudzes modelis.

Lielākā daļa saražoto lidmašīnu tika piegādātas *[[Aeroflot]]*, kas bija galvenais operators. Neliels skaits tika eksportēts uz citām sociālistiskajām valstīm.

Pēc ražošanas pārtraukšanas 1965. gadā rūpnīca pārorientējās uz citu lidmašīnu, tostarp Tu-134, ražošanu, kas kļuva par vienu no veiksmīgākajiem PSRS reģionālajiem reaktīvajiem lidaparātiem.

## Ekspluatācija
*Tu-124* ekspluatācija sākās 1962. gadā, kad lidmašīnu ieviesa *[[Aeroflot]]* regulārajos reisos. Sākotnēji tā tika izmantota īsajos maršrutos starp lielākajām PSRS pilsētām, piemēram, Maskavu, Ļeņingradu, Rīgu, Kijivu un Minsku, aizvietojot gan novecojušās virzuļlidmašīnas, gan daļu turbopropelleru flotes.

1960. gadu sākumā *Tu-124* kļuva par vienu no galvenajiem reģionālajiem reaktīvajiem lidaparātiem PSRS, jo tā bija ekonomiskāka un labāk piemērota īsiem skrejceļiem nekā Tu-104. Tā spēja darboties arī sarežģītos klimatiskajos apstākļos, kas bija būtiski plašajā Padomju Savienības teritorijā.

Ekspluatācijas laikā lidmašīna tika izmantota ne tikai civilajā aviācijā, bet arī valsts un militārajās struktūrās. Modifikācija *Tu-124Š* tika pielietota navigatoru apmācībai, savukārt citas versijas tika izmantotas speciāliem uzdevumiem, tostarp valdības pārvadājumiem.

*Tu-124* tika eksportēta arī uz vairākām citām valstīm. Nozīmīgākais ārvalstu operators bija Austrumvācijas aviokompānija *Interflug*, kas sāka izmantot šo lidmašīnu 1960. gadu vidū. Tāpat lidmašīnas tika piegādātas Čehoslovākijai un Ķīnai, kur tās tika izmantotas līdz pat 1970. gadiem.

Ekspluatācijas laikā tika konstatētas vairākas tehniskas problēmas, īpaši agrīnajos ekspluatācijas gados. Starp tām bija problēmas ar šasijas mehānismiem un dzinēju uzticamību. Neskatoties uz to, lidmašīna kopumā tika uzskatīta par pietiekami drošu un efektīvu savā klasē.

Viens no viszināmākajiem incidentiem notika 1963. gada 21. augustā, kad *Tu-124* ar borta numuru CCCP-45021 veica piespiedu nosēšanos uz Ņevas upes Ļeņingradā pēc degvielas izsīkuma. Apkalpei izdevās veiksmīgi nosēdināt lidmašīnu uz ūdens, un visi pasažieri izdzīvoja.

1970. gados *Tu-124* pakāpeniski tika aizstāta ar modernāko Tu-134, kas piedāvāja lielāku pasažieru ietilpību, labāku ekonomiju un uzlabotu avioniku. Līdz 1980. gadiem lielākā daļa lidmašīnu tika izņemta no civilās ekspluatācijas, tomēr atsevišķas vienības turpināja kalpot militārajās un speciālajās struktūrās vēl vairākus gadus.

## Grūtības
*Tu-124* ekspluatācijas laikā saskārās ar vairākām tehniskām un ekspluatācijas problēmām, kas bija raksturīgas agrīnajai reaktīvās aviācijas attīstības stadijai PSRS.

Viena no būtiskākajām problēmām bija šasijas sistēmas uzticamība. Dažos gadījumos tika novērotas priekšējā balsta neizvēršanās vai nepilnīgas fiksācijas problēmas, kas varēja radīt sarežģījumus nosēšanās laikā un prasīja īpašas procedūras no apkalpes.

Tāpat tika konstatētas grūtības ar dzinējiem *Solovjov D-20P*. Lai gan tie bija modernāki par iepriekšējiem modeļiem, to resurss un uzticamība agrīnajos ekspluatācijas gados nebija optimāli, kas palielināja apkopes nepieciešamību.

Degvielas sistēmas precizitāte arī bija problemātiska. Atsevišķos gadījumos tika neprecīzi aprēķināts atlikušais degvielas daudzums, kas varēja novest pie kritiskām situācijām. Slavenākais gadījums notika 1963. gadā Ļeņingradā, kad *Tu-124* bija spiesta veikt piespiedu nosēšanos uz Ņevas upes degvielas izsīkuma dēļ.

Papildus tehniskajām problēmām izaicinājumus radīja arī ekspluatācija sarežģītos klimatiskajos apstākļos. Lidmašīnai bija jādarbojas plašā temperatūru diapazonā un bieži uz nepietiekami aprīkotām lidostām, kas palielināja slodzi uz sistēmām un konstrukciju.

Troksnis un degvielas patēriņš, lai arī uzlaboti salīdzinājumā ar Tu-104, tomēr ar laiku kļuva par trūkumu, īpaši, salīdzinot ar jaunākajiem lidaparātiem, piemēram, Tu-134.

Šo faktoru kopums, kā arī straujā tehnoloģiju attīstība noveda pie tā, ka *Tu-124* relatīvi ātri tika aizstāta ar modernākiem un efektīvākiem modeļiem.

## Mūsdienu stāvoklis
Mūsdienās *Tu-124* vairs netiek izmantots komerciālajā aviācijā. Līdz 1980. gadu beigām visas šī tipa lidmašīnas tika pilnībā izņemtas no civilās ekspluatācijas, galvenokārt to tehnoloģiskās novecošanas, augstā degvielas patēriņa un trokšņa līmeņa dēļ, kas neatbilda jaunajiem starptautiskajiem aviācijas standartiem.

Lielākā daļa saražoto lidmašīnu tika norakstītas un utilizētas 1980.–1990. gados. Tomēr vairākas vienības ir saglabājušās kā muzeju eksponāti vai statiski objekti bijušajās lidostās un aviācijas mācību centros Krievijā, Ukrainā un citās bijušajās PSRS valstīs.

Daži *Tu-124* eksemplāri ir restaurēti un tiek eksponēti aviācijas muzejos, piemēram, Uļjanovskā, kur tie kalpo kā nozīmīgs padomju reaktīvās aviācijas attīstības piemērs.

Lidmašīna vēsturiski tiek uzskatīta par svarīgu posmu pārejā no agrīnajiem reaktīvajiem pasažieru lidaparātiem, piemēram, Tu-104, uz modernākiem un efektīvākiem modeļiem, tostarp Tu-134. Tā ieņem būtisku vietu civilās aviācijas attīstības vēsturē kā viens no pirmajiem veiksmīgajiem īso distanču reaktīvajiem lidaparātiem.

## Incidenti
*Tu-124* ekspluatācijas laikā notika vairāki nopietni incidenti un katastrofas, kas lielā mērā bija saistītas ar agrīnās reaktīvās aviācijas tehniskajiem izaicinājumiem un ekspluatācijas īpatnībām.

Viens no viszināmākajiem incidentiem notika 1963. gada 21. augustā Ļeņingradā. *Tu-124* (borta numurs CCCP-45021) pēc šasijas problēmām un ilgstošas lidošanas virs pilsētas iztērēja degvielu un bija spiesta veikt piespiedu nosēšanos uz Ņevas upes. Apkalpei izdevās veiksmīgi nosēdināt lidmašīnu uz ūdens, un visi 52 cilvēki uz klāja izdzīvoja. Šis gadījums kļuva par vienu no pirmajiem veiksmīgajiem ūdens nosēšanās piemēriem reaktīvo lidmašīnu vēsturē.

1965. gadā notika vairākas avārijas, kas bija saistītas ar tehniskām problēmām un pilotāžas kļūdām sarežģītos laikapstākļos. Dažos gadījumos lidmašīnas zaudēja kontroli pie nolaišanās vai saskārās ar problēmām navigācijas laikā.

1966. gadā viena *Tu-124* avarēja pēc sadursmes ar reljefu (CFIT — *controlled flight into terrain*), kas tika saistīts ar nepietiekamu navigācijas aprīkojumu un apkalpes situācijas novērtējuma kļūdām.

Kopumā *Tu-124* drošības rādītāji bija tipiski savam laikam, taču vairāku incidentu kombinācija, tehniskās problēmas un straujā aviācijas tehnoloģiju attīstība veicināja lidmašīnas salīdzinoši ātru izņemšanu no ekspluatācijas.

## Atsauces