open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mordvija

**Mordvija** (, ; ) oficiāli **Mordvijas Republika** (, ; ) ir viena no Krievijas Federācijas republikām Volgas federālajā apgabalā. Tā robežojas ar Ņižņijnovgorodas apgabalu ziemeļos, Čuvašiju ziemeļaustrumos un austrumos, Uļjanovskas apgabalu austrumos un dienvidaustrumos, Penzas apgabalu dienvidos un Rjazaņas apgabalu rietumos.

## Vēsture
[thumb|left|200px|[Ivans IV|Ivana IV iekarotā Mordvija (MORDVA) 1593. gada Maskavijas kartē]]
Pēc 1241. gada Mordvijas teritorija atradās Zelta Ordas, pēc 1438. gada Kazaņas hanistes, pēc 1552. gada Krievijas caristes sastāvā.

Krievijas valdība kopš 18. gadsimta vidus veicināja mordviešu pievēršanu pareizticībai un nometināja tur krievus un citu tautību ieceļotājus. 1928. gada 16. jūlijā Krievijas PFSR sastāvā no agrāko Ņižņijnovgorodas, Penzas un Simbirskas guberņu mordviešu apdzīvotajiem apriņķiem izveidoja Mordviešu autonomo apvidu, ko 1930. gada 10. janvārī pārveidoja par Mordviešu Autonomo apgabalu, bet 1934. gada 20. decembrī — par Mordvijas APSR. Tajā atradās GULAGa nometnes, kurā bija ieslodzīti arī latviešu disidenti.

## Pilsētas

### Karte

## Ārējās saites
Edmunds Krastiņš

**Edmunds Krastiņš** (dzimis  Ogrē) ir latviešu matemātiķis un politiķis, bijušais Latvijas Valsts īpašuma valsts ministrs un finanšu ministrs. Bijis Tautas partijas biedrs kopš tās dibināšanas.

## Biogrāfija

### Izglītība un darbs
Edmunds Krastiņš ir dzimis  Ogrē, strādnieku ģimenē. Līdz 1973. gadam viņš ir dzīvojis Ķegumā. Beidzis Ķeguma astoņgadīgo skolu. Tad pārcēlies uz Ogri, mācības turpinājis Ogres vidusskolā, kuru pabeidzis 1976. gadā. 1981. gadā pabeidzis Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti lietišķās matemātikas specialitātē. Tad pārcēlies uz dzīvi Valmierā, kur no 1981. līdz 1988. gadam strādājis Valmieras reģionālajā informācijas un skaitļošanas centrā par vadošo inženieri un biroja vadītāju.

## Politiskā darbība
1988. gadā piedalījies Latvijas Tautas frontes (LTF) Valmieras nodaļas dibināšanā. Bijis LTF 1. un 2. Domes loceklis. 1990. gadā no LTF saraksta Kocēnu vēlēšanu apgabalā ievēlēts Augstākajā padomē, balsojis par deklarāciju par Latvijas neatkarības atjaunošanu. Pirmo gadu E. Krastiņš ir darbojies Tirdzniecības un pakalpojumu komisijā kā sekretārs. Tad, līdz pilnvaru laika beigām (1993. gadā) viņš bija Ekonomikas komisijas priekšsēdētāja vietnieks.

1992. gadā Edmunds Krastiņš kļuva par Latvijas Zemnieku savienības biedru. Valda Birkava Ministru kabinetā viņš bija valsts īpašuma valsts ministrs. Amatu zaudējis 1994. gadā pēc valdības krišanas. 1996. gadā aizgājis no LZS, kļūstot par Ministru prezidenta Andra Šķēles padomnieku. Līdz 1998. gadam bijis konsultants, iesaistījies vairāku uzņēmumu padomēs. Tajā pašā gadā iestājies Tautas partijā, bijis starp tās dibinātājiem. No 1998. gada aprīļa līdz 1999. gada jūlijam Edmunds Krastiņš bija Latvijas Unibankas viceprezidents. No amata aizgāja, jo kļuva par finanšu ministru Andra Šķēles Ministru kabinetā. Amatu zaudējis  ar Andra Bērziņa valdības apstiprināšanu, lai arī premjerministrs Andris Bērziņš piedāvājis palikt amatā. Ieņēma ekonomikas ministra Aigara Kalvīša un finanšu ministra Gundara Bērziņa padomnieka amatu, nesekmīgi pretendēja uz Finanšu un kapitāla tirgus komisijas priekšsēdētāja amatu.

2001. gadā E. Krastiņš tika ievēlēts Rīgas domē, tomēr Tautas partija palika opozīcijā. 2005. gadā atkārtoti ievēlēts, kļuvis par attīstības komitejas vadītāju. Bijis arī Tautas partijas Rīgas domes frakcijas vadītājs. No attīstības komitejas vadītāja amata atkāpies . Darbojoties Rīgas domē turpinājis dot padomus citiem Tautas artijas politiķiem: 2004. gadā E. Krastiņš bija finanšu ministra Oskara Spurdziņa un kultūras ministres Helēnas Demakovas padomnieks, 2007. gadā — finanšu ministra Ata Slaktera padomnieks.

## Privātā dzīve
E. Krastiņš ilgstoši bijis attiecībās ar augsta ranga valsts ierēdni Solvitu Zvidriņu. Pārim ir kopīgs bērns, kopš 2017. gada — šķīrušies.

Aktīvi nodarbojas ar orientēšanās sportu.

## Atsauces
Eposs

**Eposs** ( — ‘vārds, vēstījums’) ir liroepikas paveids, varoņpoēma, kura vēstī par svarīgiem notikumiem tautas dzīvē un kuras centrā parasti ir dižens varonis, kas aizstāv tautas (cilts) intereses. Plašs saistītā valodā rakstīts darbs ar vēstījošu (episku) saturu — piemēram, par nozīmīgiem vēsturiskiem vai mitoloģiskiem, leģendāriem notikumiem, varoņiem u.tml.

Varoņeposs ir dievu, triksteru un varoņu mitoloģiskās darbības apdziedājums (piemēram, sengrieķu "Iliāda" un "Odiseja", par kuru autoru tiek uzskatīts Homērs, senindiešu "Mahābhārata", babiloniešu "Poēma par Gilgamešu"). Sengrieķu varoņeposa tradīcija turpinjās t.s. cikliskajās poēmās, kas parādījās 8. gadsimtā p.m.ē.

Didaktiskajam eposam ir raksturīgs tas, ka mazāk mitoloģiskā materiāla, toties dominē reālās dzīves attiecību tēlojums (žanra vienīgais zināmais pārstāvis ir Hēsiods) ("Teogonija" un "Darbi un dienas").

## Atsauces
Ziemeļosetija-Alānija

**Ziemeļosetija-Alānija** ir viena no Krievijas Federācijas republikām Ziemeļkaukāzā. Tā robežojas ar Kabardiju-Balkāriju rietumos un zieneļrietumos, Stavropoles novadu ziemeļos, Čečeniju ziemeļaustrumos, Ingušiju austrumos, kā arī ar Gruziju (ieskaitot Dienvidosetiju) dienvidos.

## Vēsture
thumb|left|250px|Alanu vēsturiski apdzīvotā teritorija Ziemeļkaukāza stepēs (1770. gada karte, izmantojot ziņas no sengrieķu avotiem)
No 7. līdz 13. gadsimtam tagadējās Ziemeļosetijas teritorijā pastāvēja sarmatu Alanijas valsts, kas gāja bojā mongoļu uzbrukuma rezultātā (1238—1239). Alani patvērās Gruzijas teritorijā, kur 1326. gadā Gruzijas cars Georgijs V (*გიორგი V ბრწყინვალე, Giorgi V Brtskinvale*) ieņēma pēdējo alanu kontrolēto cietoksni Gori.

Pēc Krievu—persiešu kara (1722–1723) un Krievu—turku kara (1768—1774) Ziemeļkaukāzu inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā. 1784. gadā Ziemeļkaukāza pārvaldei krievi nodibināja Vladikaukāzas cietoksni.  
Pēc 1860. gada teritoriālās reformas Ziemeļosetijas teritorija ietilpa Terekas apgabalā. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku ().
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.

1920. gada 17. novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu ASPR dibināšanu, kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi (Balkāru, Čečenu, Kabardiešu, Karačaju, Nazraņas (ingušu) un Vladikaukāzas (osetīnu), kā arī Sunžas kazaku apvidus).
 
1924. gada 7. jūlijā Kalniešu ASPR likvidēja un tās sastāvā izveidoja Ziemeļosetijas, Čečenu un Ingušu autonomos apgabalus, kā arī Vladikaukāza pilsētu un Sunžas kazaku apgabalu. 1936. gada 5. decembrī nodibināja **Ziemeļosetijas APSR**. Otrā pasaules kara laikā Vērmahts 1942. gadā mēģināja ieņemt Vladikaukāzu.

1990. gada 20. jūnijā tika Ziemeļosetijas PSR, ko 1994. gada novembrī oficiāli pārdēvēja par Ziemeļosetijas-Alānijas Republiku.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
HSC Tallink AutoExpress 2

**HSC Tallink AutoExpress 2** (no angļu valodas HSC - *High-speed craft* - ātrgaitas kuģis) ir ātrgaitas pasažieru prāmis (katamarāns), kas pieder Igaunijas transporta kompānijai *[[Tallink]]*. Tas darbojas maršrutā Tallina (Igaunija) - Helsinki (Somija).

## Vēsture
Kuģi 1997. gadā uzbūvēja Austrālijas kuģubūves kompānijas Austal Ships. Tā pirmais nosaukums bija **HSC Boomerang** un to izmantoja Polijas kuģniecības kompānijas Sea Tropid Co. Ltd., jeb Polferries. 2001. gadā kuģi nopērk Tallink un tas tiek pārdēvēts par **HSC Tallink AutoExpress 2**.

## Parametri
* Uzbūvēts: 1997
* Garums: 82.3 m
* Platums: 23.4 m
* Iegrime: 2.8 m
* Lielākais ātrums: 38 jūras mezgli
* Pasažieru skaits: 700
* Mašīnu daudzums: 175

## Ārējās saites
* AutoExpress 2 Tallinki mājaslapā miris link
* Boomerang (1997)
Čuvašija

**Čuvašija** (, ), oficiāli — **Čuvašijas Republika** (, ), ir viena no Krievijas Federācijas republikām Volgas federālajā apgabalā. Tā robežojas ar Ņižņijnovgorodas apgabalu rietumos, Marijelu ziemeļos, Tatarstānu austrumos, Uļjanovskas apgabalu un Mordviju dienvidos.

## Vēsture
Līdz 13. gadsimtam Čuvašijas teritorijā atradās Volgas Bulgārijas daļa, pēc tam tās zemes ietilpa Zelta Ordas, no 1438. gada Kazaņas hanistes, no 1552. gada Krievijas caristes sastāvā.

Krievijas valdība veicināja islāmticīgo iedzīvotāju pievēršanu pareizticībai un nometināja krievus un citu tautību ieceļotājus.

Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada beigās Čuvašiju ieņēma Sarkanās armijas vienības.

1920. gadā Krievijas PFSR sastāvā no Kazaņas un Simbirskas guberņu čuvašu apdzīvotajiem apriņķiem izveidoja Čuvašu autonomo apgabalu, ko 1925. gada 21. aprīlī pārveidoja par Čuvašijas APSR.

## Pilsētas
### Karte

## Atsauces

## Ārējās saites
Amūras apgabals

**Amūras apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Tālo Austrumu federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Aizbaikāla novadu rietumos, Sahas Republiku ziemeļos, Habarovskas novadu un Ebreju autonomo apgabalu austrumos, kā arī ar Ķīnu dienvidos.

Atrodas vēsturiskās Mandžūrijas teritorijā. Apgabala dienvidu daļu
Krievijas Impērija Taipinu sacelšanās laikā atņēma Ķīnas impērijai, ko 1858. gadā. apstiprināja Aigunas līgums.

Amūras apgabala Zejas rajona teritorijā 1907. gadā tika nodibinātas latviešu kolonijas — Amūras Baltija, Aizupe un Vidussala, citas.

## Pilsētas
### Karte

## Gubernatori

* 1991—1993 — Alberts Krivčenko
* 1993 — Aleksandrs Surats
* 1993—1994 — Vladimirs Polevanovs
* 1994—1996 — Vladimirs Djačenko
* 1996—1997 — Jurijs Ļaško
* 1997—2001 — Anatolijs Belonogovs
* 2001—2007 — Leonīds Korotkovs
* 2007—2008 — Nikolajs Koļesovs
* 2008—2015 — Oļegs Kožemjako
* 2015—2018 — Aleksandrs Kozlovs
* 2018—*pašlaik* — Vasilijs Orlovs

## Atsauces

## Ārējās saites
Hakasija

**Hakasijas Republika** (, , ) ir Krievijas Federācijas subjekts, viena no Krievijas Federācijas republikām Sibīrijas federālā apgabala dienvidrietumos. Tā robežojas ar Altaja Republiku un Kemerovas apgabalu rietumos, Krasnojarskas novadu ziemeļos un austrumos, Tivas Republiku dienvidaustrumos. Republikas administratīvais centrs ir Abakana.

Hakasijas Republika izveidota . Pirms tam, Padomju Savienības sastāvā, pastāvēja Hakasijas autonomais apgabals.

## Ģeogrāfija
Hakasija atrodas Sibīrijas dienvidrietumos. Lielākā daļa no republikas atrodas Minusinskas ieplakā, Dienvidsibīrijas kalnos, uz ziemeļiem no Rietumsajāniem. Ziemeļu–dienvidu virzienā republikas garums ir 400 km, bet rietumu–austrumu virzienā — 200 km (visplatākajā vietā).

Klimats Hakasijā ir izteikti kontinentāls. Jūlijā vidējā gaisa temperatūra ir +17,9 °C, bet janvārī tā ir -18,9 °C.

Hakasija atrodas trijās biomās — augstumjoslojumā, stepē un taigā. Divas trešdaļas no teritorijas aizņem augstumjoslojums, kas ir augstāks par 2000 m virs jūras līmeņa. Lielākās upes, kas plūst Hakasijas teritorijā, ir Jeņiseja, Abakana, Čulima un Toma. Republikā ir vairāk nekā 500 ezeru.

## Administratīvais iedalījums

Hakasija administratīvi sīkāk dalās 5 pilsētās un 8 rajonos.

;Pilsētas

* Abakana (administratīvais centrs)
* Abaza
* Černogorska
* Sajanogorska
* Sorska

; Rajoni

* Altaja rajons
* Askizas rajons
* Bejas rajons
* Bogradas rajons
* Ordžoņikidzes rajons
* Taštipas rajons
* Ustabakanas rajons
* Širas rajons

## Atsauces

## Ārējās saites
Astrahaņas apgabals

**Astrahaņas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Dienvidu federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Kalmikiju rietumos, Volgogradas apgabalu ziemeļos, Kazahstānu austrumos un Kaspijas jūru dienvidos.

## Pilsētas
### Karte

thumb|250px|Astrahaņas apgabala ainava

## Ārējās saites
Belgorodas apgabals

**Belgorodas apgabals**  ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Kurskas apgabalu ziemeļos, Voroņežas apgabalu austrumos, kā arī ar Ukrainas Harkivas, Luhanskas apgabaliem dienvidos un Sumu apgabalu rietumos.

## Vēsture
Atrodas Severijas vēsturiskās zemes pierobežā, kuru apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas, kas 9. gadsimtā atradās Hazāru kaganāta pakļautībā. Pēc 1240. gada apgabals nokļuva Zelta Ordas, ap 1449. gadu Krimas hanu pakļautībā, vēlāk šajā apgabalā  ieceļoja kazaki, kas izveidojot robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.
1596. gadā nodibināja Belgorodu kā Krievijas caristes dienvidu robežas cietoksni pret Krimas tatāru un nogaju uzbrukumiem. 1633. gada Krievija sāka celt Belgorodas aizsardzības valni ar divpadsmit fortiem, kas stiepās 320 kilometru garumā no Vorsklas rietumos līdz Donai austrumos. Bohdana Hmeļnicka vadītās sacelšanās laikā (1648–1657) šajā apgabalā ieradās Polijai-Lietuvai nepakļāvīgie kazaki, kas dibināja kazaku autonomiju, ko dēvēja par Slobodas Ukrainu (, ). 1775.–1779. gadā likvidēja Belgorodas guberņu un sadalīja starp Kurskas un Voroņežas guberņām, bet pēc Krimas iekarošanas 1785. gada 13. maijā Belgorodu izslēdza no Krievijas Impērijas cietokšņu saraksta.

Pirmā pasaules kara laikā 1918. gada 10. aprīlī tagadējā Belgorodas apgabala dienvidu daļu ieņēma Vācijas Impērijas armija. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas Belgoroda līdz 1918. gada maijam atradās Ukrainas Tautas Republikas, tad Ukrainas valsts sastāvā, kuru vadīja hetmanis Pavlo Skoropadskis.

Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada 20. decembrī Belgorodas apgabalu ieņēma Sarkanā armija un no 1918. gada 24. decembra līdz 1919. gada 7. janvārim Belgorodā atradās Ukrainas strādnieku un zemnieku pagaidu valdība, kas vēlāk Harkivā pasludināja Ukrainas PSR dibināšanu. No 1919. gada 23. jūnija līdz 7. decembrim Belgorodas apgabalu ieņēma Dienvidkrievijas bruņotie spēki. Pēc Sarkanās armijas uzvaras Belgoroda nonāca Krievijas PSFR teritorijā.
1954. gadā izveidoja atsevišķu Belgorodas apgabalu.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Čitas apgabals

**Čitas apgabals** () bija viens no Krievijas Federācijas apgabaliem tās Sibīrijas daļā. Tas robežojās ar Burjatiju un Irkutskas apgabalu rietumos, Sahas republiku ziemeļos, Amūras apgabalu austrumos, kā arī Ķīnu dienvidaustrumos un Mongoliju dienvidos. Čitas apgabala dienvidaustrumu daļas vidū atrodas Agas Burjatu autonomais apvidus. 2008. gada 1. martā Čitas apgabals tika apvienots ar Agas Burjatu autonomo apvidu, izveidojot Aizbaikāla novadu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Irkutskas apgabals

**Irkutskas apgabals** () ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Sibīrijas federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Krasnojarskas novadu rietumos, Tivas Republiku dienvidos, Burjatijas Republiku dienvidos un austrumos, Aizbaikāla novadu austrumos un Sahas Republiku ziemeļos. Apgabala teritorijā kā eksklāvs līdz 2008. gada 1. janvārim atradās Ustjordinskas Burjatu autonomais apvidus, kas tika pievienots apgabalam.

## Ģeogrāfija

Irkutskas apgabala dienvidaustrumos atrodas Baikāls — pasaulē dziļākais ezers. No ezera iztek Angaras upe, kura šķērso apgabalu, tekot uz ziemeļiem. Irkutskas apgabalā sākas arī Austrumsibīrijas lielākā upe Ļena.

Apgabala lielākā daļa atrodas Vidussibīrijas plakankalnē, bet apgabala dievidrietumu robeža iet pa Rietumsajānu kalnu grēdu.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Ivanovas apgabals

**Ivanovas apgabals**  ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Kostromas apgabalu ziemeļos, Ņižņijnovgorodas apgabalu austrumos, Vladimiras apgabalu dienvidos un Jaroslavļas apgabalu rietumos.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Brjanskas apgabals

**Brjanskas apgabals**  ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Smoļenskas apgabalu ziemeļos, Kalugas un Orlas apgabaliem austrumos, Kurskas apgabalu dienvidaustrumos, kā arī ar Ukrainas Sumu un Čerņihivas apgabaliem dienvidos un Baltkrievijas Gomeļas un Mogiļevas apgabaliem rietumos.

## Vēsture
Atrodas Severijas vēsturiskās zemes teritorijā.
Brjanska pirmo reizi rakstos minēta 985. gadā. Līdz 1237.-1242. gada mongoļu iebrukumam tā atradās Čerņihivas kņazistes teritorijā. Pēc tam, kad 1246. gadā mongoļi nogalināja Čerņihivas kņazu Mihailu, viņa dēls Romāns Mihailovičs pārcēlās uz Brjansku, kas kļuva par Novgorodas-Severskas kņazistes jeb Severščinas galveno pilsētu. Apgabala austrumu daļā atradās relatīvi suverēnās Augšokas kņazistes (). 1356. gadā Brjanskas kņazisti pakļāva Lietuvas lielkņaziste, 1503. gadā Maskavija, 1618. gadā Polijas-Lietuvas kopvalsts, 1654. gadā Krievijas cariste.

Pēteris Lielais 1709. gadā iekļāva Brjansku Kijivas guberņā, bet tagadējā apgabala austrumu daļu 1727. gadā kļuva par daļu no jaunizveidotās Belgorodas guberņas.  
Ķeizariene Katrīna Lielā Brjansku 1779. gadā iekļāva Orlas guberņā. 
Pēc Krievijas Impērijas sabrukuma 1920. gada 1. aprīlī izveidoja Brjanskas apgabalu, kuru 1929. gada 1. oktobrī iekļāva Rietumu apgabalā. 1937. gada 27. septembrī to sadalīja Smoļenskas un Orlas apgabalos, pie kam pašreizējā Brjanskas apgabala teritorija kļuva par Orlas apgabala daļu.
1944. gada 5. jūlijā izveidoja Brjanskas apgabalu.

## Apgabala pilsētas pēc iedzīvotāju skaita

: * Kopā ar pakļautiem piepilsētas ciematiem.

## Karte

## Atsauces

## Ārējās saites
Čeļabinskas apgabals

**Čeļabinskas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas subjektiem tās austrumdaļā, Urālu federālajā apgabalā. Apgabala administratīvais centrs ir Čeļabinska. Apgabals izveidots 1934. gada 17. janvārī. Izvietojies Urālu kalnu dienviddaļā uz Eiropas un Āzijas robežas. Robežojas ar Kurgānas apgabalu austrumos, Sverdlovskas apgabalu ziemeļos, Baškortostānu rietumos, Orenburgas apgabalu dienvidos, kā arī ar Kazahstānu dienvidaustrumos. Čeļabinskas apgabals ir viens no industriāli attīstītākajiem Krievijas reģioniem.

## Iedzīvotāji
### Pilsētas

## Ārējās saites

## Atsauces
Pipins Īsais

thumb|right|Pipins Īsais

**Pipins Īsais** (* 714, † 768. gada 24. septembrī), pazīstams arī kā **Pipins III** un **Pipins Jaunākais**, bija franku ķēniņš no Karolingu dinastijas, kurš valdīja laikā no 751. līdz 768. gadam. Plaši pazīstams kā Kārļa Lielā tēvs. Viņš aktīvāk pievērsās politiskajai darbībai, uzsākot sadarbību ar pāvestu un panākot, ka Franku valsts vadītājam pieder arī karaļa statuss.

Pēc ilgām savstarpējām cīņām 8. gs. vidū Merovingu karaļi zaudēja varu. Tā nonāca majordomu rokās. Kopš 737. gada majordoms Kārlis Martels valdīja Franku valstī bez karaļu ziņas. 751. gadā viņa dēls Pipins Īsais izdarīja vienkāršu, bet gudri izplānotu valsts apvērsumu. Viņš sasauca franku dižciltīgo sapulci. Pipins paziņoja, ka viņš griezīsies pie pāvesta ar jautājumu: *Kurš ir īstais valdnieks - vai tas, kuru tā dēvē, vai arī tas, kam ir vara?* Un pāvests atbildējis - *karalis ir tas, kam patiesībā ir vara*. To uzzinājuši, franku dižciltīgie ievēlēja Pipinu par franku karali. Līdz ar to Franku valstī varu ieguva jauna dinastija. To Pipina tēva Kārļa vārdā nosauca par Karolingiem.

## Ārējās saites

## Literatūra
*
*
*
*
RAF

**RAF** var būt:
* Karaliskie Gaisa spēki (*Royal Air Force*)
* Rīgas autobusu fabrika — autobūves rūpnīca Latvijā (1954—1998).
* *[[Sarkanās armijas frakcija|Rote Armee Fraktion]]* ("Sarkanās armijas frakcija") — slepena paramilitāra grupa Vācijā (1968—1998).
* FK RAF — bijušais futbola klubs, kas savā laikā bāzējās Jelgavā un Rīgā.
Vinets Veldre

**Vinets Veldre** (dzimis ) ir latviešu veterinārārsts, ierēdnis un bijušais politiķis, bijis Latvijas veselības ministrs un Latvijas aizsardzības ministrs, bijis Tautas partijas biedrs.

V. Veldre ir ieguvis veterinārārsta izglītību Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Veterinārmedicīnas fakultātē, vēlāk ieguvis diplomus un sertifikātus Vācijā (pārtikas drošība), Dānijā (sabiedrības veselība), Zviedrijā (veterināra tiesu ekspertīze), ASV (civilā aizsardzība), Jaunzēlandē (ātra reaģēšana katastrofu un sērgu gadījumos).

No 1995. līdz 2007. gadam V. Veldre izveidoja un strādāja Pārtikas un Veterinārajā dienestā, kopš 1999. gada bija galvenais valsts pārtikas un veterinārais inspektors, Latvijas pilnvarotais pārstāvis Starptautiskajā Epizootiju birojā Parīzē.

## Politiskā darbība
, no amata atkāpjoties G. Bērziņam, V. Veldre, būdams bezpartijisks Tautas partijas virzīts kandidāts, kļuva par veselības ministru A. Kalvīša vadītajā valdībā, kas izraisīja sabiedrības neizpratni, jo viņa līdzšinējā pieredze vairāk bija saistīta ar mājdzīvnieku veselības aprūpi, kā arī pārtikas ražošanas uzraudzību.  V. Veldre iestājās Tautas partijā.

Pēc A. Kalvīša valdības demisijas tika izvirzīts aizsardzības ministra amatam I.Godmaņa valdībā, neraugoties uz pieredzes trūkumu aizsardzības jomā. Pēc valdības apstiprināšanas no 2007. gada 20. decembra līdz 2009. gada 12. martam ieņēma aizsardzības ministra amatu.

Apbalvots ar personīgo ieroci no Ministru Prezidenta, pēc ministra amata atstāšanas apbalvots ar bruņoto spēku, Militārās pretizlūkošanas dienesta, robežsardzes, muitas, Zemkopības ministrijas apbalvojumiem.

## Privātā dzīve
V. Veldre ir precējies, ģimenē ir meita. Vaļasprieki: literatūra, zirgu sports, stenda šaušana, tuvcīņa.

## Atsauces
Gametofīts

thumb|250px|Gametofīti
**Gametofīts** - sūnu un augstāko sporaugu dzimumpaaudze, uz kuras attīstās reprodukcijas orgāni - gametangiji (arhegoniji un anterīdiji). Sūnaugiem gametofīts ir dominējošā paaudze. Atšķirībā no sporofīta (bezdzimumpaaudzes), kas atkarīgs no gametofīta un parazitē uz tā, gametofīts ir samērā augsti morfoloģiski diferencēts. Tas spēj patstāvīgi asimilēt, kā arī uzņemt ūdeni un minerālvielas.
Kalugas apgabals

**Kalugas apgabals** () ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Brjanskas apgabalu rietumos, Smoļenskas apgabalu ziemeļos, Maskavas apgabalu austrumos, Tulas un Orlas apgabaliem dienvidos.

## Vēsture
thumb|upright = 1.0|left|Dalienas kņazistes Kalugas apgabala teritorijā 13. un 14. gadsimtā.
12. gadsimtā vjatiču apdzīvotā Kalugas apgabala teritorija ietilpa Čerņihivas kņazistē, kas sadalījās Beļevas, Novosiļas, Odojevas un Tarusas dalienas kņazistēs (Augšējās kņazistes).
1237. gada ziemā to izpostīja mongoļu karavadonis Batuhans. Viduslaikos Kalugas apgabalā atradās Lietuvas lielkņazistei pakļautās Novosiļas vai Tarusas kņazistes (pazīstamas kā Augšējās kņazistes), kas robežojās ar Maskavijas lielkņazisti.

Kaluga pirmoreiz ir minēta Lietuvas dižkunigaiša Aļģirda 1371. gadā rakstītajā vēstulē Konstantinopoles patriarham Filotejam, kurā viņš iebilda Kalugas pakļaušanai Maskavas kņazistei. Pēc Lietuvas-Maskavijas kara (1406—1408) Augšējās kņazistes maksāja meslus Lietuvas lielkņazistei. Pēc 1480. gada Kalugas apgabala teritoriju iekļāva Maskavas lielkņazistes sastāvā.

1796. gadā nodibināja Krievijas impērijas Kalugas vietniecību, vēlāk Kalugas guberņu. 1929. gadā to pievienoja Krievijas PFSR Maskavas apgabalam, bet 1937. gadā Tulas apgabalam.

Otrā pasaules kara laikā 1940. gadā mežā pie Kozeļskas notika Katiņas slaktiņš, 1944. gadā izveidoja Kalugas apgabalu.

## Pilsētas

### Karte

## Atsauces

## Ārējās saites
Kamčatkas apgabals

**Kamčatkas apgabals** () bija viens no Krievijas Federācijas apgabaliem. Apgabala ziemeļdaļā atradās Korjaku autonomais apvidus, austrumos krastus apskalo Klusais okeāns un Beringa jūra, bet rietumos — Ohotskas jūra. Apgabala teritorijā ietilpa Komandora salas. 2007. gadā apgabals apvienots ar Korjaku autonomo apvidu, izveidojot Kamčatkas novadu.

## Ārējās saites
Kemerovas apgabals

**Kemerovas apgabals** () ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Sibīrijas federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Tomskas apgabalu ziemeļos, Krasnojarskas novadu un Hakasiju austrumos, Altaja Republiku dienvidos, Altaja novadu dienvidrietumos un Novosibirskas apgabalu rietumos.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Kostromas apgabals

**Kostromas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Vologdas apgabalu ziemeļos, Kirovas apgabalu austrumos, Ņižņijnovgorodas apgabalu dienvidos, Ivanovas apgabalu rietumos un Jaroslavļas apgabalu ziemeļrietumos.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Kurgānas apgabals

**Kurgānas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem vēsturiskajā Sibīrijas teritorijā, kas iekļauts Urālu federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Čeļabinskas apgabalu rietumos, Sverdlovskas apgabalu ziemeļos, Tjumeņas apgabalu ziemeļaustrumos, kā arī ar Kazahstānu dienvidos.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Gametangiji

**Gametangiji** ir augu reprodukcijas orgāni. Gametangiji attīstās uz gametofīta, un tajos attīstas gametas. Sievišķos gametangijus sauc par arhegonijiem, bet vīrišķos gametangijus par anterīdijiem.
Kurskas apgabals

**Kurskas apgabals** () ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Ukrainas Sumu apgabalu rietumos, Brjanskas apgabalu ziemeļrietumos, Orlas apgabalu ziemeļos, Ļipeckas apgabalu ziemeļaustrumos, Voroņežas apgabalu austrumos un Belgorodas apgabalu dienvidos.

## Administratīvais iedalījums

## Vēsture
Atrodas Severijas vēsturiskās zemes teritorijā.
Vēstures avotos Kurska pirmoreiz minēta 1032. gada hronikā, tā atradās Čerņihivas kņazistes, bet vēlāk – Perejaslavļas kņazistes un Novgorodas-Severskas kņazistes sastāvā. Kopš 1095. gada Kurskas kņazistes galvaspilsēta. 1238. gadā to pilnībā nopostīja mongoļu karaspēks.
No 1362. gada Kurskas apgabala teritorija bija Lietuvas Lielkņazistes sastāvā, no 1508. gada Maskavas lielkņazistes pakļautībā. Pēc nopostīšanas Krimas tatāru un nogaju uzbrukumos 1586. gadā Kurskas pilsētu atjaunoja jaunā vietā.

No 1708. līdz 1719. gadam apgabala teritorija ietilpa Kijivas, vēlāk Belgorodas guberņas sastāvā. 1779. gadā izveidoja Kurskas vietniecību, ko pārveidoja par Kurskas guberņu.

1928. gadā Kurskas guberņu iekļāva Centrālajā Melnzemes apgabalā, ko 1934. gada 13. jūnijā sadalīja Kurskas apgabalā un Voroņežas apgabalā. 1937. gadā no Kurskas apgabala atdalīja Orlas apgabalu, bet 1954. gadā – Belgorodas apgabalu.

2024. gada 6. augustā Ukrainas spēki šķērsoja Kurskas apgabala robežu Krievijas iebrukuma laikā Ukrainā. 2024. gada 9. augustā Krievijas karaspēka kolonna Kurskas apgabalā tika iznīcināta ASV piegādātās raķešu sistēmas HIMARS triecienā, kuru kāds Krievijas *[[Telegram]]* kanāls nosauca par "vienu no asiņainākajiem un masīvākajiem triecieniem visā karā". 2024. gada 15. augustā Ukrainas okupētajā Kurskas apgabala teritorijā tika izveidota militārā komandantūra.


Rus-1015-1113.png|Čerņihivas kņazistes sastāvā 12. gadsimtā
S-W Rus' in 1237.gif|Čerņihivas kņazistes sastāvā 13. gadsimtā
Lob Карта татарских княжеств XV в.svg|Lietuvas lielkņazistes un Zelta Ordas valdījumu robežjosla 15. gadsimtā 
Map of Kursk Namestnichestvo 1792 (small atlas).jpg|Kurskas vietniecības karte (1792)
Kursk gubernia (1924-1928).png|Kurskas guberņa (1924-1928)
Central Chernozem Oblast administrative division map (1930).svg|Centrālais Melnzemes apgabals (1930)


## Atsauces

## Ārējās saites
Ļeņingradas apgabals

**Ļeņingradas apgabals** () ir Krievijas Federācijas apgabals Ziemeļrietumu federālajā apgabalā pie Baltijas jūras un pie valsts robežas ar Igauniju un Somiju.

Apgabals robežojas ar Karēliju ziemeļaustrumos, Vologdas apgabalu austrumos, Novgorodas apgabalu dienvidos un Pleskavas apgabalu dienvidrietumos. Ļeņingradas apgabala centrs ir Sanktpēterburga, kas nav šī apgabala daļa.

Lielākā daļa apgabala iedzīvotāju ir krievu tautības (92,7 %). Apgabala austrumu daļā saglabājušies daži tūkstoši Ingrijas pamatiedzīvotāju vepsu. Pēc reliģiskās pārliecības — pareizticīgie (55,1%), reliģiozi, bet nepieder kādai reliģijai (20%), ateisti (8%).

## Vēsture
Caur apgabala teritoriju vēsturiski gāja ceļš no varjagiem uz grieķiem, un Vecā Ladoga bija pirmā Rurika rezidences pilsēta. Vēlākos gadsimtos par šo somu, karēļu, ižoru, votu, vepsu un krievu apdzīvoto teritoriju cīnījās Zviedrijas un Krievijas valstis, līdz Lielā Ziemeļu kara laikā 1710. gadā Pēteris I šeit nodibināja Krievijas caristes jauno galvaspilsētu Sanktpēterburgu.

Apgabals izvietojās Pēterburgas guberņas teritorijā, bet tā ziemeļu rajoni un Viborgas pilsēta vēsturiski ietilpa Somijas lielhercogistes teritorijā. Šīs teritorijas Somija zaudēja Ziemas kara rezultātā. Ivangorodas apkārtne līdz 1945. gadam ietilpa Igaunijā. Pēc PSRS sabrukuma apgabals saglabāja Ļeņingradas apgabala nosaukumu.

## Administratīvais iedalījums

Administratīvi Ļeņingradas apgabals ir sadalīts 1 pilsētas rajonā (*городской округ*) un 17 rajonos (*муниципальный район*).

* Sosnovijbora (*Сосновый Бор*)
* Boksitogorskas rajons (*Бокситогорский район*)
* Gatčinas rajons (*Гатчинский район*)
* Kingisepas rajons (*Кингисеппский район*)
* Kirišu rajons (*Киришский район*)
* Kirovskas rajons (*Кировский район*)
* Lodeinoje Poļes rajons (*Лодейнопольский район*)
* Lomonosovas rajons (*Ломоносовский район*)
* Lugas rajons (*Лужский район*)
* Podporožjes rajons (*Подпорожский район*)
* Priozerskas rajons (*Приозерский район*)
* Slancu rajons (*Сланцевский район*)
* Tihvinas rajons (*Тихвинский район*)
* Tosno rajons (*Тосненский район*)
* Viborgas rajons (*Выборгский район*)
* Volhovas rajons (*Волховский район*)
* Volosovas rajons (*Волосовский район*)
* Vsevoložskas rajons (*Всеволожский район*)

## Pilsētas

Ļeņingradas apgabalā ir 31 pilsēta:

* Gatčina — 95 135 iedz.
* Viborga — 80 896 iedz.
* Kingisepa — 79 237 iedz.
* **[[Sosnovijbora]]** — 66 967 iedz.
* Vsevoložska — 62 129 iedz.
* Tihvina — 58 497 iedz.
* Kiriši — 52 996 iedz.
* Sertolova — 49 172 iedz.
* Volhova — 46 827 iedz.
* Tosno — 39 209 iedz.
* Luga — 37 332 iedz.
* Slanci — 33 249 iedz.
* Kirovska — 25 706 iedz.
* Otradnoje — 24 994 iedz.
* Pikaļova — 21 106 iedz.
* Kommunara — 21 099 iedz.
* Lodeinoje Poļe — 20 464 iedz.
* Ņikoļska — 20 115 iedz.
* Priozerska — 18 947 iedz.
* Podporožje — 18 285 iedz.
* Boksitogorska — 16 137 iedz.
* Svetogorska — 15 955 iedz.
* Šliselburga — 14 248 iedz.
* Sjastroja — 13 498 iedz.
* Volosova — 12 227 iedz.
* Ivangoroda — 10 443 iedz.
* Novaja Ladoga — 8725 iedz.
* Kamennogorska — 6699 iedz.
* Primorska — 5892 iedz.
* Ļubaņa — 4474 iedz.
* Visocka — 1183 iedz.

## Ārējās saites
Ļipeckas apgabals

**Ļipeckas apgabals** () ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Orlas apgabalu rietumos, Tulas apgabalu ziemeļrietumos, Rjazaņas apgabalu ziemeļaustrumos, Tambovas apgabalu austrumos, Voroņežas apgabalu dienvidos un Kurskas apgabalu dienvidrietumos.

## Vēsture
Tagadējās Ļipeckas apgabala zemes līdz 17. gadsimtam atradās pie Krievijas caristes robežas ar Mazo Nogaju ordu. 
1708. gadā šeit izveidojās Azovas guberņa, ko 1725. gadā pārveidoja par Voroņežas guberņu. 1709. gadā nodibināja Ļipskas dzelzs rūpnīcas (*Ли́пские желе́зные заво́ды*). No 1779. gadā ietilpa Tambovas vietniecības, no 1796. gada Tambovas guberņas sastāvā. 1959. gadā nodibināja Ļipeckas apgabalu.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Magadanas apgabals

**Magadanas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Tālo Austrumu federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Klusā okeāna Ohotskas jūru austrumos, Habarovskas novadu dienvidos, Sahas Republiku rietumos, Čukotkas autonomo apvidu ziemeļos un Kamčatkas novadu ziemeļaustrumos.

No 1931. līdz 1957. gadam Magadanas apgabalā darbojās PSRS valsts trests "Daļstroj" (*Дальстро́й*), kurā spaidu darbos tika nodarbināti arī Sevvostlagā ieslodzītie okupēto Baltijas valstu iedzīvotāji. Pēc Magadanas apgabala Sodu izpildes federālā dienesta (*УФСИН*) datiem kopējais ieslodzīto skaits šajā laika periodā nepārsniedza 800 000 cilvēku, no tiem ap 120—130 000 gāja bojā, apmēram 10 000 tika nošauti.

## Pilsētas
### Karte

## Atsauces

## Ārējās saites
Kanoe

thumb|300px|Koka izdobta kanoe
**Kanoe** (, ; karību indiāņu izcelsmes vārds) — augšēji atvērta laiva, kurā airētājs sēž uz ceļa ar seju braukšanas virzienā un virza to uz priekšu ar vienlāpstiņu airi.

## Vēsture
[thumb|300px|Saskaņā ar irokēzu cilts [indiāņi|indiāņu tradīcijām rekonstruēta bērzu tāss kanoe]]
Senākie kanoe ir datēti kopš 6000. gada pirms mūsu ēras (p.m.ē.). Domājams, ka cilvēki izmantojuši līdzīga veida transportu arī senāk. Laivas tika izmantotas ne tikai transportam, bet tās bija arī brīnumains medību līdzeklis — viegla, klusa tuvošanās izvēlētajam upurim.

Nav zināms, kur tieši ir kanoe dzimtene — Āfrikā, Āzijā, Polinēzijā vai Amerikā. Taino vai karību vārdu *kenu* spāņu un portugāļu jūrasbraucēji atveda no ceļojumiem pa Karību jūras zemēm. No šī indiāņu aizguvuma cēlušies vārdi kanoe (laiva, kuru airē ar vienlāpstiņas airi) un kanu (vispārējs apzīmējums laivai, kurā, atšķirībā no akadēmiskās airēšanas, sēž ar seju braukšanas virzienā). Senas kanu laivas ir, piemēram, pirogas Okeānijā un smailītes Aleutu salās.

Senākā liecība, kas saistīta airēšanai ar airi, tika atrasta ar angļu arheologa sera Leonarda Voleja palīdzību — šumeru karaļa Ūra kapenēs, kas atrodas Eifratas upes krastos. Ar šo laivu karalis varēja būt pārvietojies savā pēdējā ceļojumā pēcnāves dzīves upē. Šis motīvs ilgi tika atkārtots arī citās civilizācijās.

### Ēģipte
Arī seno ēģiptiešu zīmējumos var redzēt laivas, ar kurām pārvietojas airējot. Piramīdu laikā ēģiptieši gatavoja šauras laivas no niedru saišķiem, kas bija sasieti ar virvēm un ādas siksnām.

### Amerikas pamatiedzīvotāji
Ziemeļamerikas indiāņu senākās kanoe bija izgrebtas koka laivas. Vairāku indiāņu tautu gatavotās kanoe bija ar bērza tāsi apvilkti koka karkasi. Eskimosi bija izveidojuši kajaku jeb smailīti, kurā 1 vai 2 airētāji varēja sēdēt daļēji norobežotā sēdeklī. Gan kanoe, gan smailītes bija veidotas viegli plūstošas un viegli manevrējošas, lai pārvietotos caur Ziemeļamerikas mežonīgā apvidus krācēm un putojošajām straumēm.

## Skatīt arī
* Smaiļošana un kanoe airēšana

## Atsauces
Kirovas apgabals

**Kirovas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Volgas federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Komi Republiku un Arhangeļskas apgabalu ziemeļos, Vologdas, Kostromas un Ņižņijnovgorodas apgabaliem rietumos, Marijelas un Tatarstānas republikām dienvidos, Permas novadu un Udmurtiju austrumos.

Gan Krievijas Impērijas, gan PSRS pastāvēšanas laikā **Vjtatkas guberņa**, vēlākais Kirovas apgabals, bija viena no lielākajām izsūtīšanas vietām. Šeit bija nometināts arī latviešu dzejnieks Rainis un daudzi tūkstoši Vjatlagā ieslodzīto.

## Pilsētas
### Karte

## Atsauces

## Ārējās saites
Pasaules okeāns

250px|thumb|Pasaules okeāns — zilā krāsā
**Pasaules okeāns** ir termins, ar ko apzīmē visu Zemes okeānu kopumu. Visi pasaules okeāni savā starpā ir savienoti un veido vienu vienotu, milzīgu ūdenstilpi. Rezultātā no jebkura Pasaules okeāna piekrastes punkta pa ūdens ceļu var sasniegt jebkuru citu piekrastes punktu. Pasaules okeāns ir mainīgs — Zemes vēstures gaitā kontinentu dreifa rezultātā Pasaules okeāna un kontinentu forma un izvietojums ir pastāvīgi mainījies un turpina mainīties.

Terminu 20. gadsimta sākumā ieviesa krievu okeanogrāfs Jūlijs Šokaļskis.

## Raksturojošie lielumi
Pasaules okeāns aizņem 70,8% no Zemes virsmas platības, tā platība ir 361 miljons km². Tam pretstatā sauszemes platība ir 149 miljoni km².

Par spīti lielajai platībai Pasaules okeāns veido tikai 0,24% no Zemes masas.

## Iedalījums
Pasaules okeāns iedalās piecos okeānos:
* Atlantijas okeāns
* Dienvidu okeāns
* Indijas okeāns
* Klusais okeāns
* Ziemeļu Ledus okeāns - šim okeānam ir vismazākā ūdens apmaiņa ar pārējiem okeāniem un daļa okeanogrāfu uzskata, ka tam nevar piešķirt atsevišķa okeāna statusu, bet to drīzāk uzskatīt par daļu no Atlantijas okeāna. Taču šāds uzskats nav dominējošais.

Katram no šiem okeāniem var atdalīt arī mazākas sastāvdaļas: jūras un līčus.

## Skatīt arī
* Okeāns
* Pasaules okeāni un jūras

## Ārējās saites
Ņižņijnovgorodas apgabals

**Ņižņijnovgorodas apgabals** () ir Krievijas federācijas subjekts valsts Eiropas daļas centrā. Ietilpst Volgas federālajā apgabalā un apgabala centrs Ņižņijnovgoroda ir arī federālā apgabala centrs.

Ziemeļrietumos apgabals robežojas ar Kostromas apgabalu, ziemeļaustrumos — Kirovas apgabalu, austrumos ar Marijelu un Čuvašiju, dienvidos ar Mordviju, dienvidrietumos ar Rjazaņas apgabalu, bet rietumos ar Vladimiras un Ivanovas apgabalu.

Atrodas Austrumeiropas līdzenuma vidienē. Klimats mēreni kontinentāls. Vidējā temperatūra janvārī ir -12&nbsp;°C, bet jūlijā — +19&nbsp;°C.

Volga sadala apgabalu divās daļās. Citas lielas upes — Volgas pietekas Oka, Sura, Keržeņeca.

## Pilsētas
Lielākās pilsētas: Ņižņijnovgoroda, Dzeržinska, Arzamasa. Senākā apgabala pilsēta — Gorodeca. Pazīstama pilsēta ir Sarova, gan kā Sarovas Serafima mājvieta, gan kā PSRS (vēlāk Krievijas) atompētniecības centrs. Apgabala teritorijā pēc leģendas atradusies Kitežas pilsēta.
### Karte

## Atsauces

## Ārējās saites
Trinidāda

**Trinidāda** () ir sala Karību jūrā, lielākā no 23 Trinidādas un Tobāgo salām un piektā lielākā Antiļu salu arhipelāga sala. Vistālāk dienvidos esošā Karību jūras sala, atrodas tikai 11 km no Dienvidamerikas krasta.

Lielākā pilsēta ir Portofspeina, kuras aglomerācijā ap 270 000 iedzīvotāju. Salā dzīvo ap 1,3 miljoni iedzīvotāju — 96% no visas valsts iedzīvotājiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Novosibirskas apgabals

**Novosibirskas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Sibīrijas federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Omskas apgabalu rietumos, Tomskas apgabalu ziemeļos, Kemerovas apgabalu austrumos, Altaja novadu dienvidos, kā arī ar Kazahstānu dienvidrietumos.

## Vēsture
Novosibirskas apgabals kalpoja par vienu no galvenajām izsūtījuma vietām, kur 1941. gada deportāciju laikā padomju varasiestādes nometināja lielu daļu no represētajiem latviešu iedzīvotājiem. Izsūtītie latviešI tika nodarbināti smagos lauku darbos — kolhozos un mežsaimniecībā.

## Pilsētas

### Karte

thumb|250px|Novosibirskas apgabala ainava

## Atsauces

## Ārējās saites
Murmanskas apgabals

**Murmanskas apgabals** () ir viens no Krievijas apgabaliem valsts ziemeļrietumos. Tas robežojas ar Karēliju dienvidos un ar Somiju un Norvēģiju rietumos. Krastus apskalo Baltā jūra dienvidos un dienvidaustrumos, kā arī Barenca jūra ziemeļaustrumos un ziemeļos. Murmanskas apgabals atrodas Kolas pussalā, kas ir daļa no Lapzemes reģiona.

## Iedzīvotāji
* **Skaits**: 892 534 (2002)
** *Pilsētās*: 823 215 (92,2 %)
** *Laukos*: 69 319 (7,8 %)
** *Vīrieši*: 435 135 (48,8 %)
** *Sievietes*: 457 399 (51,2 %)
* **Sieviešu skaits uz 1000 vīriešiem**: 1051
* **Vidējais vecums**: 34,4 gadi
** *Pilsētu iedzīvotāju*: 35,0 gadi
** *Lauku iedzīvotāju*: 27,9 gadi
** *Vīriešu*: 31,1 gadi
** *Sieviešu*: 38,2 gadi
* **Mājsaimniecību skaits**: 349 135 (no 856 448 cilvēku)
** *Pilsētās*: 324 840 (no 796 490 cilvēku)
** *Laukos*: 24 295 (no 59 958 cilvēku)

* **Iedzīvotāju nacionālais sastāvs**

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Omskas apgabals

**Omskas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Sibīrijas federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Tjumeņas apgabalu rietumos un ziemeļos, Tomskas un Novosibirskas apgabaliem austrumos, kā arī ar Kazahstānu dienvidos.

19. gadsimtā apgabala teritorijā tika nodibināti vairāki desmiti latviešu koloniju, no kurām lielākās bija Rižkova, Augšbebri (Bobrovka) un Kurzemes Ozolciems.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Penzas apgabals

**Penzas apgabals** () ir viens no Krievijas apgabaliem Volgas federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Saratovas apgabalu dienvidos, Tambovas apgabalu rietumos, Rjazaņas apgabalu ziemeļrietumos, Mordviju ziemeļos un Uļjanovskas apgabalu austrumos.

## Vēsture
Kopš 11. gadsimta ietilpa Volgas Bulgārijas, kopš 1237. gada Zelta Ordas sastāvā. 1313. gadā Mohšas pilsēta (tagad Narovčatas ciems) kļuva par Uzbeghana rezidenci. Kad 1395. gadā Samarkandas emīrs Tamerlans izpostīja šo reģionu, tas kļuva par daļu no neapdzīvotas stepju teritorijas, ko dēvēja par "Mežonīgo Lauku".
17. gadsimtā to iekaroja Krievijas cariste un 1719. gadā Pēteris I šeit izveidoja Penzas provinci Kazaņas guberņas sastāvā.

Ķeizarienes Katrīnas II laikā no 1780. līdz 1797. gadam pastāvēja patstāvīga Penzas vietniecība, 1801. gadā izveidoja Penzas guberņu. 1928. gadā izveidoja Vidusvolgas novada Penzas apriņķi, 1939. gadā Penzas apgabalu.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Rostovas apgabals

**Rostovas apgabals** () ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Dienvidu federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Voroņežas apgabalu ziemeļos, Volgogradas apgabalu austrumos, Kalmikiju dienvidaustrumos, Stavropoles novadu dienvidos, Krasnodaras novadu un Azovas jūru dienvidrietumos, kā arī ar Ukrainas Luhanskas un Doneckas apgabaliem rietumos.

## Pilsētas
**Lielākās pilsētas**

### Karte

## Ārējās saites
Rjazaņas apgabals

**Rjazaņas apgabals** () ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Maskavas apgabalu ziemeļrietumos, Vladimiras apgabalu ziemeļos, Ņižņijnovgorodas apgabalu ziemeļaustrumos, Mordviju austrumos, Penzas apgabalu dienvidaustrumos, Tambovas apgabalu dienvidos, Ļipeckas apgabalu dienvidrietumos un Tulas apgabalu rietumos.

## Vēsture
No 1129. līdz 1521. gadam Rjazaņas apgabala teritorijā pastāvēja Rjazaņas kņaziste, 1237. gada ziemā to izpostīja mongoļu karavadonis Batuhans.
14. gadsimtā tās iedzīvotāji nodibināja Perejaslavļas pilsētu (*Переяслав-Рязанский*).
Pēc 1517. gada Rjazaņas lielkņazisti pakļāva Maskavas lielkņazs Vasilijs III. Apgabala austrumu daļā no 1452. līdz 1681. gadam pastāvēja no Maskavijas atkarīga Kasimovas haniste. 1575. gadā Krievijas cars Ivans IV Kasimovas hanu Sainbulatu uz laiku kronēja par Visas Krievijas lielkņazu.

1778. gadā Perejaslavļas pilsētu pārdēvēja par Rjazaņu un izveidoja Rjazaņas vietniecību, 1796. gadā tā kļuva par Rjazaņas guberņas centru.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Orenburgas apgabals

**Orenburgas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Volgas federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Saratovas apgabalu rietumos, Samaras apgabalu ziemeļrietumos, Tatarstānu, Baškīriju un Čeļabinskas apgabalu ziemeļos, kā arī Kazahstānu austrumos un dienvidos.

## Vēsture
Zelta Ordas sabrukuma periodā 15. gadsimta sākumā tagadējās Orenburgas apgabala teritorijā nodibinājās Nogaju orda, pēc 1456. gada austrumu daļa ietilpa Kazahu hanistē. 1568. gadā kazahi uzvarēja Nogaju ordu kauja pie Embas upes, bet bija spiesti atkāpties nogajiešu sabiedroto krievu priekšā. Krievijas cariste līdz 1634. gadam pakļāva apgabala rietumu daļu un veicināja kazaku pārcelšanos uz pierobežas zemēm.

Kad 1731. gadā Kazahu hanistes Jaunākais (Mazais) žuzs () kļuva par Krievijas Impērijas vasaļvalsti, tās  hans Abulhairs () atļāva krieviem uzbūvēt cietoksni pie Oras upes ietekas Jaikas upē (tagadējā Orskas vietā), ko nodēvēja par Orenburgu (no  — "Oras cietoksnis").

1743. gadā Orenburgu pārcēla uz tagadējo tās atrašanās vietu, tā kļuva par jaunizveidotās Orenburgas guberņas centru, kurā ietilpa Orenburgas, Ufas un Isetas provinces. 1755. un 1773.—1775. gadā notika vietējo iedzīvotāju sacelšanās. 1865. gadā Orenburgas guberņas ziemeļu daļā izveidoja Ufas guberņu.


1755 жылғы ландскарта.jpg|Kazahu hanistes Mazā žuza teritorijā nodibinātā Orenburgas guberņa (1755).
Orenburg cossacks with camels.jpg|Orenburgas kazaki ar kamieļiem 19. gadsimta beigās.

Krievijas pilsoņu kara laikā no 1917. līdz 1920. gadam Orenburgas apgabala teritorija ietilpa kazahu Alašordas (*Алаш-Орда*) republikā.
Pēc kara beigām 1920. gada augustā padomju valdība Orenburgas guberņas teritoriju iekļāva Kirgīzu Autonomās Padomju Sociālistiskās Republikas (Kirgīzu APSR) sastāvā, pie kam tās galvaspilsēta atradās Orenburgā. 1925. gada aprīlī izveidoja Kazahu APSR un Orenburgas apgabalu izdalīja no tās. 1938. gadā Orenburgu pārdēvēja par Čkalovu (*Чка́лов*). Otrā pasaules kara laikā uz to evakuēja daudzus PSRS Eiropas daļas rūpniecības uzņēmumus kopā ar to strādniekiem.

1954. gada 14. septembrī Padomju armija Tockas poligonā 215&nbsp;km no Čkalovas veica slepenu 40 kilotonnu jaudīgas atombumbas izmēģinājumu maršala Žukova vadībā, lai izpētītu sprādziena ietekmi uz militāro tehniku un personālu. Uzskata, ka no radiācijas cieta apmēram 45 000 cilvēku, dažu gadu laika pēc sprādziena no apstarojuma izraisītām slimībām mira vairāki tūkstoši cilvēku.       
 
1957. gadā Orenburga atguva savu seno nosaukumu.

## Pilsētas
### Karte

## Atsauces

## Ārējās saites
Orlas apgabals

**Orlas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Brjanskas apgabalu rietumos, Tulas un Kalugas apgabaliem ziemeļos, Ļipeckas apgabalu austrumos un Kurskas apgabalu dienvidos.

## Vēsture
[thumb|upright = 1.0|left|[Augšējās kņazistes Orlas apgabala teritorijā 13. un 14. gadsimtā.]]
12. gadsimtā mūsdienu Orlas apgabals ietilpa Čerņihivas kņazistes teritorijā. Līdz 15. gadsimta beigām šajā apgabalā pastāvēja relatīvi suverēnās Augšokas kņazistes (), kas atradās Lietuvas lielkņazistes atkarībā. 16. gadsimtā tās pakļāva Maskavija, 1566. gadā nodibināja Orlas cietoksni. 

16. un 17. gadsimtā mūsdienu Orla apgabala teritorija bija Krievijas caristes pierobeža ar daudziem Lielās nožogojuma līnijas (*Большая засечная черта*) nocietinājumiem, kas 18. gadsimtā zaudēja militāro nozīmi. 

Orlas apgabalu izveidoja 1937. gadā, atdalot teritorijas no Kurskas apgabala, Rietumu apgabala un Voroņežas apgabala. Tas ietvēra arī pašreizējo Brjanskas apgabalu no 1937. līdz 1944. gadam.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Sahalīnas apgabals

**Sahalīnas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Tālo Austrumu federālajā apgabalā. Tas aizņem Sahalīnas salu un Kuriļu salas uz austrumiem no Sahalīnas un robežojas tikai ar Klusā okeāna jūrām (Ohotskas jūru ziemeļaustrumos un Japāņu jūru dienvidrietumos.).

Krievijas Impērija apgabala ziemeļu daļu Taipinu sacelšanās laikā atņēma Ķīnas impērijai, ko apstiprināja Aigunas līgums 1858. gadā un Pekinas līgums 1860. gadā. Dienvidu daļu ieguva Japānas impērija, kas to zaudēja PSRS pēc Otrā pasaules kara.

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites
Smoļenskas apgabals

**Smoļenskas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Centrālā federālā apgabala sastāvā. Tas robežojas ar Pleskavas apgabalu ziemeļos, Tveras apgabalu ziemeļaustrumos, Maskavas apgabalu austrumos, Kalugas un Brjanskas apgabaliem dienvidos, kā arī Baltkrievijas Mogiļevas un Vitebskas apgabaliem rietumos un ziemeļrietumos.
thumb|250px|Smoļenskas apgabala ainava

## Pilsētas
### Karte

## Vēsture
Smoļenskas kņaziste izveidojās 1054. gadā, 1240. gadā to pakļāva Zelta Ordas hani, bet 1395. gadā Vītauts Dižais to iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. 
1514. gadā Smoļenskas kņazisti pakļāva Maskavija, 1634. gadā to kā Smoļenskas vaivadiju ieguva Polijas-Lietuvas kopvalsts, 1654. gadā to atguva Krievijas cariste, ko apstiprināja 1667. gada Andrusovas pamiera līgums.

Lielā Ziemeļu kara laikā 1708. gadā Pēteris I izveidoja Smoļenskas guberņu, kas 1710. gadā tika iekļauta krievu okupētajā Rīgas guberņā. 1812. gada kara laikā Smoļenskas guberņu uz laiku ieņēma Napoleona karaspēks.
1918. gadā Smoļenskas guberņa tika pasludināta par Baltkrievijas Tautas Republikas daļu, bet 1919. gada 1. janvārī par Baltkrievijas Padomju Sociālistiskās Republikas daļu, bet jau tā paša gada 7. janvārī to iekļāva Krievijas PFSR sastāvā. No 1929. līdz 1937. gadam Smoļenskas guberņas teritorija bija iekļauta Rietumu apgabala sastāvā, tā centrs bija Smoļenskas pilsēta. 1937. gadā no Rietumu un Kurskas apgabalu daļām izveidoja Smoļenskas apgabalu. Tagadējās robežās kopš 1944. gada.

Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1943. gadam Smoļenskas apgabalu okupēja Vērmahts.

## Ārējās saites
Sverdlovskas apgabals

**Sverdlovskas apgabals** ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem vēsturiskajā Sibīrijas teritorijā, kas iekļauts Urālu federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Permas novadu un Komi Republiku rietumos, Tjumeņas apgabalu ziemeļaustrumos (Hantu-mansu autonomo apvidu) un austrumos, Kurgānas apgabalu, Čeļabinskas apgabalu un Baškīriju dienvidos.

## Pilsētas
### Karte

## Iedzīvotāji
### Ievērojamas personības
* Jurijs Abizovs (krievu: Юрий Иванович Абызов; 1921 — 2006) bija Latvijas krievu rakstnieks, tulkotājs, literatūrzinātnieks, Baltijas krievu kultūras vēstures speciālists. Latvijas Krievu kultūras biedrības priekšsēdētājs (1989—2006).
thumb|250px|Sverdlovskas apgabala ainava

## Ārējās saites
Samaras apgabals

**Samaras apgabals** ir viens no Krievijas federālajiem subjektiem Volgas federālajā apgabalā. Izvietojies Krievijas Pievolgas reģionā Volgas upes abos krastos. Robežojas ar Tatarstānas republiku, kā arī Orenburgas, Uļjanovskas un Saratovas apgabaliem.

Samaras apgabala Sizraņas rajona ziemeļrietumos atrodas latviešu kolonistu 1887. gadā dibinātais Vecsmiltenes (krieviski — *Вице-Смильтэнэ*) ciems.

## Pilsētas

### Karte

## Ārējās saites

## Atsauces