Zaļā zīlīte

**Zaļā zīlīte** () ir putnu suga zīlīšu dzimtā (Paridae). Tā pieder pie monotipiskās *Sylviparus* zaļo zīlīšu ģints. Tas ir mazs dziedātājputns, kas ir 9–10 cm garš un sver 5–9 g. Tas ir mazākais savas dzimtas pārstāvis. Tam ir mazs knābis, īsa aste, spēcīgas kājas un zaļganas spalvas.

Tā ir sastopama Himalaju dienvidos, Indijas ziemeļaustrumos un Ķīnas dienvidos, bet mazākos daudzumos — Dienvidaustrumāzijā. Tās dabiskās dzīvotnes ir subtropu vai tropu mitri zemienes meži un subtropu vai tropu mitri kalnu meži.
## Apraksts
Apraksts
Zaļā zīlīte ir viena no mazākajām zīlīšu dzimtas pārstāvēm, kuras garums sasniedz 9–10 cm, bet svars – 5–9 g. Tai raksturīgs mazs knābis, īsa aste un resnas kājas, zaļgana apspalvojuma krāsa un ātras kustības. Seksuālais dimorfisms nav izteikts. Nominālās pasugas pieaugušajiem īpatņiem ir olīvzaļa vainaga un spārnu augšdaļa, savukārt astes un spārnu augšdaļas segspārni ir spilgtāki un dzeltenīgāki. Spārnu augšdaļas segspārni un aste ir pelēcīgi brūni ar platu olīvzaļu bārkstiņu; astes pamatnei ir dzeltenīga nokrāsa. Lielo segspārnu gali ir gaišāki (veidojot neizteiksmīgu joslu uz spārna), un spārnu daļai ir spilgti olīvzaļa mala. Lidojuma spalvas ir brūnas ar olīvzaļu bārkstiņu. Seja ir olīvzaļa, bieži ar gaiši dzelteniem plankumiem. Dzeltenīgā uzacs ir diezgan īsa (bieži neuzkrītoša), un šaurais periorbitālais gredzens ir dzeltenīgs. Kakls pārsvarā ir blāvi olīvdzeltens, vēders un astes apakšpuse bālāka, bet sāni ar brūnganu nokrāsu. Acs varavīksnene ir tumši brūna; knābis ir tumši raga krāsā līdz zilganai ar pelēcīgām malām; kājas ir zilgani pelēkas. Jaunie īpatņi ir ļoti līdzīgi pieaugušajiem, bet to astes spalvu gali ir smaili.

Pasugas maz atšķiras viena no otras: pasugai S. m. simlaensis spalvu augšdaļa ir gaišāka vai dzeltenīgi olīvzaļa, spārnu spalvu un astes mala ir spilgtāk dzeltenīgi zaļa, un papēži ir spilgti dzelteni; pasuga S. m. klossi ir līdzīga iepriekšējai pasugai, tikai vainags ir nedaudz blāvāks vai pelēcīgāks, un ķermeņa augšdaļa un spārnu spalvu un astes mala ir zaļāka.
## Vokalizācija
Putna balss vokalizācijas ietver tievu vai spalgšu "tsit", "psit" vai "pit", un asāku "chip" vai "tchup"; dažreiz pārmaiņus "psit, chup, psit psit, tchup, psit" sērijas, kā arī ātras "si-si-si-si-si-si-si-si-si-si" trelles vai garāku, skaļāku "tszizizizizizi tszizizizizi". Trauksmes sauciens ir spalgs "ti" vai "tzī-tzī". Dziesma ir dzirdama no marta sākuma līdz maija beigām un ir spalgas svilpošanas "piu-piu-piu-piu" vai "tiu-tiu-tiu" svilpošanas sērija, vai vienzilbīgākas svilpošanas "zī-zi zī-zi zī-zi", kas bieži atkārtojas laika gaitā.
## Dzīvotne
Zīlītes dabiskā dzīvotne ir mērenās joslas kalnu un pakājes meži, galvenokārt ozolu (Quercus), rododendru (Rhododendron) un jauktie meži. Lielākā augstumā tas apdzīvo sūnu mežus ar epifītiem un krūmiem gar koku līniju, bet to var sastapt arī vītolu (Salix) biezokņos un aprikožu (Prunus armeniaca) dārzos. Ķīnas dienvidos tas sastopams arī egļu (Picea), baltegļu (Abies) un rododendru mežos.

Zīlīte ligzdo Himalajos 2135–3600 m augstumā virs jūras līmeņa rietumos un 1980–3350 m augstumā austrumos, kā arī virs 2350 m augstumā Indijas ziemeļaustrumos un Ķīnas dienvidos. Parasti 1500–2800 m augstumā vai vietējiem apstākļiem augstāk (izņēmuma gadījumos, iespējams, līdz 4270 m Juņnaņā), bet Fudzjanā līdz 650 m augstumā; Mjanmā 2400–3000 m augstumā rietumos un 1450–3350 m augstumā ziemeļos, Taizemes ziemeļrietumos 1700–2590 m augstumā; Vjetnamā 2000–2800 m augstumā ziemeļos un 1500–2590 m augstumā dienvidos. Ārpus vairošanās sezonas zīlītes daudzviet savā izplatības areālā nolaižas zemākos augstumos: tās ir reģistrētas 1200–2400 m augstumā Kašmiras rietumos, 1500–2800 m augstumā Nepālā, 1525–3400 m augstumā Butānā un Arunāčalas Pradešā, un dažās Himalaju daļās pat līdz 900 m augstumam.
## Vairošanās
Vairošanās sezonā zaļā zīlīte parasti medī pa vienai, pāros vai nelielās grupās; rudenī un ziemā tā bieži meklē barību jauktos baros ar citiemputniem, piemēram, zīlītēm (īpaši zaļmugurzīlīti, Parus monticolus), melnrīkles zīlīti (Aegithalos concinnus), dažādiem tarkšķiem (Timaliidae), mizložņu (Certhia familiaris), zeltgalvīti (Regulus regulus) un ķauķīšiem (Phylloscopus). Tas ir diezgan neuzkrītošs putns un reti vokalizē. Tas galvenokārt meklē barību koku vidusdaļā un augšdaļā, kā arī augstu krūmu augšdaļās. Nemierīgs un aktīvs, tas pastāvīgi plivinās starp lapotnēm; tas bieži nervozi vicina spārnus un akrobātiski pieķeras zariem un lapām, tostarp ar galvu uz leju. Uzturs lielākoties nav zināms, bet, domājams, tajā ietilpst mazi bezmugurkaulnieki un kāpuri, kā arī sēklas.

Vairošanās bioloģija ir maz pētīta. Vairošanās sezona ir aprīlī–maijā. Ligzda atrodas dabiskā koku alā vai dobumā ar ļoti šauru ieeju (bieži vien tikai šauru spraugu) un ir novietota līdz 7 metru augstumā virs zemes. Iekšpuse ir izklāta ar sūnām, dzīvnieku vilnu u.c Perējumā ir 4–6 olas; mazuļus audzina abi vecāki.
## Sistemātika
Zaļajai zīlītei ir 3 pasugas:
* Sylviparus modestus simlaensis Baker, 1917 — Himalaju ziemeļrietumos;
* Sylviparus modestus modestus Burton, 1836 — no Himalaju centrālās un austrumu daļas līdz Ķīnas dienvidiem un Indoķīnas pussalai;
* Sylviparus modestus klossi Delacour & Jabouille, 1930 — Dalatas plato (Vjetnamas dienvidi)
## Atsauces

## Ārējās saites
* Ebird.org
* Xeno-canto.org 
*