Daugavgrīva

**Daugavgrīva** ir Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajonā, kurā ietilpst arī pilsētas daļa Memmes pļava. Daugavgrīvas apkaime atrodas Rīgas ziemeļrietumu daļā uz Buļļu salas (ietver arī neapdzīvoto Mīlestības saliņu). Tā robežojas ar Rītabuļļu, Bolderājas, Vecmīlgrāvja un Mangaļsalas apkaimēm, taču savienojums pa sauszemi ir tikai ar Rītabuļļu apkaimi un Bolderāju (savienojums pa tiltu). Daugavgrīvas apkaimes robežas ir Rīgas līcis, Daugava, Loču kanāls, Buļļupe, Dzintara iela un taka, kas ved uz Rīgas līci. Apkaimē atrodas dabas parks "Piejūra", tā daļa ir starp Ziemeļupi un Ziemas ostu esošais dabas liegums "Daugavgrīva".

Daugavgrīvas apkaimes kopējā platība ir , kas ir divreiz vairāk nekā Rīgas apkaimju vidējais platības rādītājs. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir . Centrālā Daugavgrīvas iela ir Parādes iela.

## Vēsture
thumb|250px|Bolderājas un Daugavgrīvas apkaimes 1937. gada Rīgas pilsētas plānā.
Daugavgrīva () vēstures avotos pirmo reizi minēta 1205. gadā, kad krusta karotāji vecās Daugavas grīvas labajā krastā (tagadējās Vecdaugavas krastā, Vecdaugavas apkaimē) uz Svētā Nikolaja kāpas () uzcēla cisterciešu klosteri. 1228. gadā kurši un zemgaļi to ieņēma un nopostīja. No 1305. gada, kad atjaunoto klosteri nopirka Livonijas ordenis, tajā atradās komturijas centrs — Daugavgrīvas pils. Nocietinājumiem pie Rīgas jūras vārtiem bija liela stratēģiska nozīme, un tie kļuva par Rīgas bīskapa atbalstītāju un ordeņa sadursmju objektu.

Daugavas gultnes rietumu atzars aptuveni tagadējās grīvas vietā izveidojās 1567. gadā. Vēl 1681. gadā tika uzturēts kuģu ceļš pa tagadējo Vecdaugavu, bet kārtējā ledus sastrēguma laikā tagadējo grīvu izskaloja dziļāku, un jau 17. gadsimta beigās Vecdaugava kļuva par nenozīmīgu atteku, kuras grīva aizsērēja.

Tagadējā vietā Daugavgrīva sāka veidoties 17. gadsimta sākumā. Par Daugavgrīvu cīņa notika arī 17. un 18. gadsimta karos. Poļu-zviedru kara laikā 1608. gadā zviedru armija uzcēla pirmos nocietinājumus Daugavas jaunajā grīvā (Neimindes skansti — *Neumünde*) un tajā nometināja 250 karavīru lielu garnizonu. Zviedru Vidzemes laikā 1640. gados uzbūvēja lielu cietoksni ar pieciem bastioniem un diviem vārtiem, 1670. gadā inženieris Ēriks Dālbergs piecus agrākos bastionus paplašināja, uzbūvēja sesto bastionu, jaunus kazemātus, pulvera pagrabus, uzbēra vaļņus un padziļināja grāvjus. 1680.—1683. gadā Daugavgrīvas cietoksnī par garnizona luterāņu mācītāju kalpoja Ernests Gliks.

Pēc Lielā Ziemeļu kara (1700—1721) Daugavgrīvas cietoksni vairākkārt pārbūvēja un paplašināja. Pie cietokšņa izveidojās apdzīvota vieta. 17. gadsimtā Daugavgrīvā sāka darboties latviešu skola. 1773.—1776. gadā cietoksnī pēc Aleksandra Vista projekta uzcēla garnizona pareizticīgo baznīcu (*Свято-Преображенская церковь*). 18. gadsimta beigās Daugavgrīva kļuva par Rīgas ziemas ostu (tajā pārziemoja aptuveni 1000 kuģu gadā), bet pēc Rīgas—Bolderājas (Ostasdambja) dzelzceļa atklāšanas 1873. gadā — par priekšostu. 1852. gadā no Rīgas līdz Daugavgrīvas loču stacijai ierīkoja telegrāfu. 19. gadsimtā sāka veidoties arī dzīvojamais rajons, kur dzīvoja galvenokārt zvejnieki un ostas strādnieki. 1863. gadā uzcēla Daugavgrīvas bāku, kuras augstums bija 31,4 metri. 1865. gadā Rīgas biržas komiteja Daugavgrīvas ziemas ostā uzbūvēja slīpdoku. 1866. gadā blakus uzbūvēja mašīnbūves fabrika, bet pie tās 1898. gadā uzbūvēts peldošs doks. Baltijas pārkrievošanas laikā 1893. gadā Dinemindes cietoksni pārdēvēja par Ustjdvinskas cietoksni (*Усть-Двинск*).
1905. gada revolūcijas laikā Daugavgrīvas cietoksnī darbojās sociāldemokrātiskās partijas Rīgas komitejas kara organizācija. 1905. gada 23. jūnijā notika plaša demonstrācija, bet 22. oktobrī masu mītiņš. 20. novembrī Daugavgrīvas garnizona kareivji piedalījās masu mītiņā Bolderājā. 1909. gadā Daugavgrīvā bija 110 ēkas un iedzīvotāju skaits bija aptuveni 2 tūkstoši cilvēku, galvenokārt ostas strādnieki un zvejnieki. 
[thumb|250px|Daugavgrīva (skats no [Buļļupes dzelzceļa tilta). Daudzstāvu nami Birzes ielā]]

Pirmajā pasaules kara laikā Daugavgrīvas cietokšņa zemessargu bataljoni 1915. gada 2. un 3. maijā piedalījās Jelgavas aizstāvēšanā. Rīgas aizstāvēšanai 1915. gada 16. augustā no brīvprātīgajiem sāka veidot 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljonu, vēlāk cietoksnī formēja un apmācīja arī citus latviešu strēlnieku bataljonus.
Latvijas neatkarības kara laikā 1919. gada 15. oktobrī Latvijas armijas 9. Rēzeknes kājnieku pulks forsēja Daugavu un ar sabiedroto flotes artilērijas ieņēma Daugavgrīvas cietoksni, kurā padevās ap 300 Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas krievu karavīru ar vienu lielgabalu un radiostaciju.
Pēc kara beigām 1921. gadā atjaunoja Daugavgrīvas bāku, tās augstums bija 35,5 metri. 
1924. gadā Daugavgrīvu pievienoja Rīgas pilsētai, Daugavgrīvas cietoksnī izvietojās Latvijas Krasta artilērijas pulks. 

Pēc Otrā pasaules kara Daugavgrīvas cietokšņa akvatorijā atradās mīnu traleru divizions un zemūdeņu brigāde, visa Daugavgrīva kļuva par slēgto militāro zonu.
Vairumu Daugavgrīvas koka apbūves nojauca un uzcēla daudzdzīvokļu namus. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1993. gadā Krievijas Federācijas karaspēks nodeva Daugavgrīvas cietoksni Latvijas armijas rīcībā.

## Daugavgrīvas bāka
thumb|250px|Daugavgrīvas bāka 2008. gada augustā

Daugavgrīvas bāka atrodas Daugavas kreisajā krastā pie ietekas jūrā. Pirmā karte, kurā atzīmēta bāka pie Rīgas, datēta ar 1536. gadu. Krievijas Impērijas bāku uzskaitē minēta arī Daugavgrīvas bāka — akmeņu krāvums, uz kura dedzis ugunskurs. No 1788. gada ugunskuru kurināja uz koka torņa augšējās platformas. 1812. gadā starp Daugavgrīvas bāku un Doma baznīcu ierīkoja semafora līniju, bet 1819. gadā uzcēla jaunu koka torni (uz mūra cokola), kurā dedzināja ar reflektoriem aprīkotas eļļas lampas. Krimas kara laikā 1854. gadā Daugavgrīvas bākas koka daļu nojauca un pamatos novietoja lielgabalus. 1857. gadā torni atjaunoja.

1863. gadā uzstādīja saliekamu čuguna torni, bet 1915. gadā to uzspridzināja, tādēļ 1921. gadā uzbūvēja cilindrisku dzelzsbetona torni. Otrā pasaules karā torni atkal uzspridzināja. 1945. gadā uzcēla koka pagaidu torni, bet kopš 1957. gada kompleksā ar miglas signālu un radiobāku darbojas pašreizējā bāka. Tas ir cilindriskas formas dzelzsbetona tornis ar baltu zibšņa uguni, kura augstums ir 35 metri virs jūras līmeņa.

## Izglītība
Daugavgrīvas apkaimē darbojas Latvijas Jūras akadēmija un Rīgas Daugavgrīvas pamatskola.

Tā kā kopā ar Bolderājas divām vidusskolām (19. un 33. vidusskolu) abās apkaimēs 2017. gadā mācījās tikai 183 vidusskolēni, turklāt divās no šīm skolām obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indekss bija mazāks par 35%, tika ierosināts šīs trīs vidusskolas reorganizēt par pamatskolām vai arī izveidot vienu kopīgu vidusskolu.

## Attēlu galerija

Attēls:Bombardment of the fortress of Dünamünde by the Swedish army in 1701 during the Great Northern War.jpg|Zviedru armija bombardē Daugavgrīvas cietoksni
Attēls:BM08134ABm.jpg|Daugavgrīvas cietokšņa pareizticīgo baznīca (Broce, 1800)
Attēls:Daunamunde.jpg|Vācijas ķeizars Vilhelms II 1917. gadā inspicē cietoksni
Attēls:Enter in fort of Daugavgriva.jpg|Vieni no vārtiem, kas ved cietoksnī
Attēls:Daugavgrivas mols 2021nov06.jpg|Daugavgrīvas mols 2021. gada novembrī
Attēls:16-08-30-Riga Daugavgrīva-RR2 3800.jpg|Skats uz Bolderājas dzelzceļa tiltu, ko līdz 2002. gada novembrim izmantoja arī autotransportam.
Bolderaja - panoramio (14).jpg|Daugavgrīva no putna lidojuma


## Iedzīvotāji

### Ievērojamas personības
* Augusts Lūkins (1898—1968), Latvijas politiķis. Bijis 3. un 4. Saeimas deputāts

### Ar nosaukumu saistīti raksti
* Daugavgrīvas bāka
* Daugavgrīvas sala
* Daugavgrīvas cietoksnis
* Daugavgrīvas iela
* Daugavgrīvas šoseja

## Piezīmes
Rakstā izmantoti materiāli no Rīgas Domes pilsētas attīstības departamenta mājaslapas un Rīgas pašvaldības portāla

## Atsauces

## Ārējās saites

* Daugavgrīva portālā apkaimes.lv
* Dinamindes cietoksnis — Vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca