open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The Code

***The Code*** ir Šveices izpildītāja Nemo dziesma. Kompozīcija tapusi Nemo un trīs citu autoru sadarbībā un publicēta  izdevniecībā *Better Now Records*.

Skaņdarbs pārstāvēja Šveici 2024. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, kurā ieguva pirmo vietu ar 591 punktu. Šī bija pirmā Šveices uzvara kopš . gada, kad Selina Diona uzvarēja ar dziesmu *[[Ne partez pas sans moi]]*, kā arī pirmā reize konkursa vēsturē, kad uzvarējis nebināra dzimtes izpildītājs.

Nemo aprakstījis dziesmu kā stāstu par savu pieredzi nebinārās identitātes pieņemšanā. *The Code* pēc izdošanas guva plašu kritiķu atzinību, īpaši izceļot dažādu mūzikas žanru un stilu apvienojumu, kā rezultātā tā kļuva par favorītu uzvarai jau vairākus mēnešus pirms konkursa. Lai gan priekšnesums arī saņēma atzinību, uzvara izraisīja pretrunīgas, izteikti polarizētas reakcijas dažādās sociālajās un politiskajās grupās. Skaņdarbs guva komerciālus panākumus, sasniedzot pirmo vietu gan Šveicē, gan Grieķijā, kā arī iekļūstot piecu populārāko skaņdarbu sarakstā vēl sešās valstīs.
Rampage

***Rampage*** (izrunā: []) ir elektroniskās deju mūzikas festivāls, kas ik gadu notiek Beļģijā. Tas ir kļuvis par vienu no pasaules lielākajiem ''drum'n'bass'' un *[[dubstep]]* žanra pasākumiem. Festivāls ir slavens ar savu grandiozo mērogu un specializāciju šajos enerģiskajos elektroniskās mūzikas žanros.

*Rampage* piedāvā divus galvenos formātus: iekštelpu pasākumu ***Rampage Weekend***, kas notiek ''Sportpaleis'' arēnā Antverpenē marta mēnesī, un āra festivālu ar kempingu ***Rampage Open Air***, kas tiek organizēts jūlijā Lomelā. Festivāls oficiālajos materiālos un medijos tiek dēvēts par "Lielāko *drum'n'bass* un *dubstep* ballīti visumā" (*The Biggest Drum&Bass And Dubstep Party In The Universe*).

## Vēsture
*Rampage* festivāls tika dibināts 2009. gadā Antverpenē, Beļģijā. Sākotnēji tas bija viendienas pasākums, kas norisinājās nelielā klubā *Trix* ar aptuveni 1000 apmeklētāju kapacitāti. 2012. gadā festivāls pārcēlās uz 6000 apmeklētāju ietilpības Lotto arēnu sadarbībā ar UKF.

Kopš 2014. gada *Rampage* notiek *Sportpaleis* arēnā Antverpenē, kas var uzņemt līdz pat 15 000 apmeklētāju. 2018. gadā festivāla formāts tika paplašināts no vienas nakts pasākuma uz divdienu nedēļas nogales festivālu, kas ieguva nosaukumu *Rampage Weekend*.

Atzīmējot festivāla desmito gadadienu, 2019. gada jūlijā *Rampage* organizatori pirmo reizi rīkoja vasaras festivālu *Rampage Open Air Kristalpark* teritorijā Lomelā. Šis kļuva par otru ikgadējo *Rampage* pasākumu. Gadu gaitā *Rampage* ir organizējis arī savas skatuves citos nozīmīgos elektroniskās mūzikas festivālos, tostarp *Tomorrowland*.

2024. gada februārī festivāls atzīmēja savu piecpadsmito gadadienu ar īpašu pasākumu *Rampage Weekend 2024: 15 Years of Rampage*. Pasākums pulcēja plašu apmeklētāju loku un tajā uzstājās vairāk nekā 45 mākslinieki.

## Atsauces
Softlanding Linux System

***Softlanding Linux System*** (**SLS**) bija viens no pirmajiem ''Linux'' distributīviem. Pirmo laidienu 1992. gada maijā izdeva Pīters Makdonalds. Distributīva sauklis bija "Maigas piezemēšanās DOS glābšanas operācijām". SLS bija pirmais laidiens, kas piedāvāja visaptverošu *[[GNU/Linux|Linux]]* distributīvu, kurā bija vairāk nekā ''Linux'' kodols, GNU un citas pamata utilītas, tostarp arī *[[X Window System]]* implementācija.

## Vēsture
SLS tolaik bija populārākais *Linux* distributīvs, taču lietotāji to raksturoja kā kļūdām pilnu. Drīz vien to aizstāja *[[Slackware]]* (kas sākās kā Patrika Volkerdinga SLS attīrīšanas projekts), *[[Yggdrasil Linux/GNU/X]]* un citi.

Neapmierinātība ar SLS pamudināja Janu Mērdoku uzsākt *[[Debian]]* projektu.

## Versiju vēsture

## Atsauces

## Ārējās saites
* SLS Prinstonas Universitātē
* SLS 1.02 versija vietnē *[[GitHub]]*
* SLS 1.03 versija vietnē *ibiblio*
* https://archiveos.org/sls/
Augšlauzica

[thumbnail|upright=1.2|Augšlauzicas atrašanās vieta [Bohēmijas kroņa zemēs un vēl plašāk Svētās Romas impērijā 1618. gadā]]
**Augšlauzica** (, , ) ir vēsturisks reģions centrālajā Eiropā, kura teritorija mūsdienās ietilpst Vācijas, galvenokārt Saksijas un daļēji Brandenburgas federālajās zemēs, un Polijas, Lejassilēzijas vojevodistes, sastāvā. Reģions izvietots uz rietumiem no Nēsas upes un robežojas ar Lejaslauzicu, Silēziju un Bohēmiju.

Vēsturiski Augšlauzica bija daļa no Bohēmijas karaļvalsts, pēc tam – Saksijas kūrfirstistes un vēlāk arī Prūsijas. Šī ilgā un daudzslāņainā vēsture atspoguļojas reģiona etniskajā, lingvistiskajā un kultūras daudzveidībā, kur savijušās vācu, sorbu (vendu) un poļu kultūras ietekmes. Mūsdienās Augšlauzica ir reģions ar spēcīgu vietējo identitāti, kurā joprojām dzīvo sorbu minoritāte, un tā kultūrvēsturiskais mantojums ir nozīmīgs Vācijas un Polijas pierobežas sadarbības un kultūras dialoga piemērs.

## Ārējās saites
Ģerģs Lukāčs

**Ģerģs Lukāčs** (; dzimis , miris ) bija ungāru filozofs, literatūrkritiķis un marksisma teorētiķis, kurš ievērojami ietekmēja 20. gadsimta filozofijas, estētikas un literatūras teorijas attīstību. Viņš tiek uzskatīts par vienu no rietumu marksisma dibinātājiem un izceļas ar oriģinālu dialektiskā materiālisma interpretāciju, īpaši uzsverot apziņas, reifikācijas (padarīšanas par lietu) un totalitāras domāšanas analīzi. Lukāčs bija nozīmīga persona gan vāciešu, gan ungāru intelektuālajā vidē un veidoja domubiedru saikni ar agrīnajiem Frankfurtes skolas pārstāvjiem. Viņa darbs “Vēstures un klases apziņa” (*Geschichte und Klassenbewußtsein*, 1923) kļuva par ietekmīgu tekstu kritiskās teorijas attīstībā, lai gan tika asi kritizēts un oficiāli noraidīts padomju marksisma ortodoksijā. Lukāča filozofija ietvēra arī dziļu interesi par estētiku un literatūras sociālo funkciju, īpašu uzmanību veltot vācu klasiskās literatūras un 19. gadsimta reālisma analīzei.

Viņa dzīve aptvēra dramatiskus politiskus laikmetus, tostarp dalību 1919. gada Ungārijas Padomju Republikā, emigrāciju Vācijā un Padomju Savienībā, kā arī iesaisti Ungārijas politiskajā dzīvē pēc Otrā pasaules kara. Lukāčs atstāja nozīmīgu mantojumu intelektuālajā vēsturē un līdz mūsdienām ir plaši pētīts kā viens no visietekmīgākajiem marksistiskajiem domātājiem.

## Ārējās saites
Tanetas stāvs

**Tanetas stāvs** () ir paleogēna sistēmas trešais stāvs un paleocēna nodalījuma augšējais stāvs (ģeoloģiskā stratigrāfiskā vienība). Šī stāva nogulumi ir veidojušies tanetas laikmetā periodā no 59,24 līdz 56,0 miljoniem gadu (kopumā vairāk kā 3,2 miljonus gadu). Tanetas stāva nogulumi atrodas virs paleocēna zēlandes stāva nogulumiem un zem eocēna ipras stāva nogulumiem.
[thumb|310px|Tanetas stāva [stratotips pie Sumajas]]

## Izveidošana un stratigrāfija
Tanetas stāvu 1873. gadā zinātniskajā literatūrā ieviesa šveiciešu ģeologs Ežēns Renevjē, nosaucot to Tanetas svītas vārdā, kas pārstāvēja senākos Londonas baseina nogulumus, kuri pirmo reizi tika konstatēti Kentas apkārtnē (Anglijas dienvidos), t.s. Tanetas salā.

Tanetas stāva pamatne noteikta kalcīta nanoplanktona kokkolitoforīdu sugas *[[Areoligeria gippingensis]]* ģints pirmās parādīšanās līmenī un magnētiskās hronozonas C26n pamatnē. Oficiālais GSSP pamatgriezums tanetas stāvam atrodas atsegumā pie Sumajas, Basku Zemē, Spānijas ziemeļos. Tanetas stāva augšējā robeža (ipras stāva pamatne) noteikta pēc δ<sup>13</sup>C vērtību spēcīgas negatīvās anomālijas paleocēna-eocēna termālajā maksimumā.

Tanetas stāvam atbilst Eiropas sauszemes zīdītāju megazonas apakšējais neistras stāvs (kas ietver paleogēna zīdītāju 6 zonu un 1. līdz 5. zonas daļas), Ziemeļamerikas sauszemes zīdītāju augšējais tifannas un klarkforkas stāvs, Kalifornijas augšējais inezas reģionālais stāvs, Dienvidamerikas sauszemes zīdītāju riočikas un daļēji itaborajas stāvs, Āzijas sauszemes zīdītāju augšējais nongšanas un gašātas stāvs, kā arī Austrālijas vidējais vangerripas reģionālais stāvs. Tanetas stāvs atbilst bijušajiem landenas un hiras reģionālajiem stāviem Beļģijā.

## Atsauces
Dūķu ezers

**Dūķis** (arī **Dūķu ezers, Dukļu ezers; Dūku ezers; Dūķa ezers**) ir ezers Smiltenes novada Drustu pagastā. Ezera virsmas platība ir 13,3 hektāri, vidējais dziļums ir 2,7 metri, maksimālais dziļums ir 3,5 metri (Latvijas Vides aģentūras 1972. gada mērījumu dati).

## Vēsture
50 m no ezera austrumu krasta ir senas ezermītnes vieta 0,7—2,5 m dziļumā, apmēram 60x30 m lielā laukumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv datubāze
Ižezers

**Ižezers** (arī **Išezers; Ežezers**) ir ezers Madonas novada Sarkaņu pagastā. Ezera virsmas platība ir 2,4 hektāri, tas atrodas Kujas dabas parka (Natura 2000) teritorijā.

## Vēsture
50 m no ezera ziemeļaustrumu krasta pretī Ezerlauku mājām ir senas ezermītnes vieta, kuru 1963. gadā atklāja Jānis Apals.

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv datubāze
Ļūkānu ezers

**Ļūkānu ezers** (arī **Lūkanu ezers; Lunānu ezers**) ir ezers Cēsu novada Zaubes pagastā. Ezera virsmas platība ir 8,2 hektāri.

## Vēsture
Pie ezera ziemeļaustrumu krasta ir senas ezermītnes vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv datubāze
Roberts Blumbergs

**Roberts Blumbergs** (dzimis  Ventspilī) ir Latvijas basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Turcijas Basketbola līgas klubu Izmiras "Petkim Spor".

## Karjera
R. Blumbergs basketbola gaitas uzsāka Ventspils jaunatnes basketbola sistēmā. Pieaugušo basketbolā debitējis Vācijas klubā Ārtlandes "Dragons".

No 2017. līdz 2019. gadam Blumbergs spēlēja ASV Nacionālās koledžu sporta asociācijas (NCAA) komandā *Grand Canyon Antelopes* no *[[Grand Canyon University]]*. Pēc atgriešanās Eiropā viņš pārstāvēja vairākas komandas, tostarp BK Valmiera, Liepājas "Lauvas", *[[Palencia Baloncesto]]* (Spānija), *[[BC CSU Sibiu]]* (Rumānija) un Saloniku "Aris" (Grieķija). 2024. gadā viņš pievienojās Turcijas klubam Stambulas "Galatasaray", ar kuru sasniedza FIBA Čempionu līgas finālu. 2025. gada vasarā pārcēlās uz citu Turcijas līgas klubu Izmiras "Petkim Spor".

R. Blumbergs ir pārstāvējis Latvijas U-16, U-18 un U-20 izlases Eiropas čempionātos. 2014. gada Eiropas U16 čempionātā, kas notika Latvijā, Latvijas izlases sastāvā izcīnīja sudraba medaļu (komandu trenēja Jānis Gailītis). 2021. gadā bijis iesaistīts pieaugušo Latvijas basketbola izlasē, aizvadot vienu spēli pret Poliju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Cinka fosfāts

**Cinka fosfāts** ir neorganisks savienojums ar formulu Zn3(PO4)2. Tas ir cinka un fosforskābes sāls. Šis baltais pulveris tiek plaši izmantots kā korozijizturīgs pārklājums uz metāla virsmām, vai nu kā daļa no galvanizācijas procesa, vai arī uzklāts kā pamatpigments (skatīt arī svina sarkanais). Tas lielā mērā ir aizstājis toksiskus materiālus uz svina vai hroma bāzes, un 2006. gadā tas kļuva par visbiežāk izmantoto korozijas inhibitoru. Cinka fosfāts labāk pārklāj kristālisku struktūru nekā tīru metālu, tāpēc bieži izmanto metāla virsmas pirmapstrādi. Viens tāds pirmapstrādes līdzeklis ir nātrija pirofosfāts.

## Minerāli
Dabiskās cinka fosfāta formas ir minerāli hopeīts un parahopeīts. Nedaudz līdzīgs minerāls ir tarbutīts Zn2(PO4)(OH). Abi veidojas cinka rūdu slāņu oksidācijas zonās, oksidējoties sfalerītam fosfātiem bagātu šķīdumu klātbūtnē. Bezūdens forma dabā vēl nav atrasta.

## Izmantošana

### Zobārstniecība
Cinka fosfāta cements ir izcils klasiskais zobu cements. To parasti izmanto pastāvīgai metāla un cirkonija dioksīda līmēšanai un kā pamatu zobu atjaunošanai. Cinka fosfāta cementu izmanto ieliktņu, kroņu, tiltiņu un ortodontisku ierīču fiksēšanai, kā arī dažreiz zobu pagaidu atjaunošanai.

To pagatavo, sajaucot cinka oksīda un magnija oksīda pulverus ar šķidrumu, kas galvenokārt sastāv no fosforskābes, ūdens un buferšķīdumiem. Tas ir standarta cements, ar ko salīdzina citus zobu cementus, jo tas ir visilgāk izmantots zobārstniecībā.

Pēdējos gados ir izstrādāti jaunāki līmējoši cementi uz citas ķīmiskās bāzes, piemēram, stikla jonomēru cements, taču tie nav aizvietojuši klasisko fosfātu cementu, kas joprojām ieņem vadošo pozīciju zobārstniecības tirgū, pateicoties vienkāršajai un drošajai apstrādei, kā arī labai cenas un veiktspējas attiecībai. Cinka fosfāta cementam ir tikai zema lieces izturība, un tas nelīp pie dentīna (tas ir cements, nevis līmviela).

Cinka fosfāta cementam ir augsta spiedes izturība, mazs plēves biezums, minimāla saraušanās un termiskā izplešanās, un tas ir bioloģiski saderīgs. Salīdzinot ar citiem cementa materiāliem, piemēram, stikla jonomēru cementu vai kompozītmateriāliem, cinka fosfāta cements ir mazāk jutīgs pret mitrumu. Cementēšanas laikā, labojot zobus, lieko daudzumu var viegli noņemt.

Cinka fosfāta cementam ir augsta līmēšanās kapacitāte ar zobu, metālu vai pat ar cirkonija oksīdu.

Neskatoties uz lielo skābumu, cinka fosfāta cements cietēšanas fāzē nebojā pulpu vai zoba nervu. Tāpēc to izmanto kā starpliku, lai aizsargātu pulpu zem kompozītmateriāla plombām.

Vācijā un pasaulē labi pazīstami cinka fosfāta cementa zīmoli zobārstniecībā ir Hārvarda cements un Hofmaņa cements. Šo cementu izgudroja un to patentēja Otto Hofmanis 1892. gadā. Līdz Pirmā pasaules kara sākumam viņa cementam bija monopola stāvoklis visā pasaulē.

## Atsauces
Pintelis

**Pintelis** (arī **Pinteļa ezers, Liss, Lisa ezers, Ļisa ezers**) ir ezers Alūksnes augstienes Gulbenes paugurvalnī, Gulbenes novada Beļavas pagastā. Ezera virsmas platība ir 65,7 hektāri, garums — 1,9 km, lielākais platums — 0,7 km. Tajā ietek Pinteļupīte, Jerupīte un Dumpjupīte, kas sākas Augulienas ezerā. No ezera ziemeļu krasta iztek Olekšupīte, kas caurtek Moveša ezeram.

## Vēsture
Ezera centrālajā daļā, ap 200 metru no ezera ziemeļu krasta uz zemūdens paugura 0,5—2 m dziļumā atrodas senas ezermītnes vieta, valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, kas atklāts 1959. gada 10. augustā, vēsturnieka Jāņa Apala vadītās ekspedīcijas laikā.
Lisas ezera pils pēc platības un formas tā līdzinās Āraišu ezerpilij. Ēku paliekas saglabājušās vairāku vainagu augstumā. Zemūdens paugura virspusē un nogāzēs atrodami vaļēji guļoši 10—30 cm resni baļķi, deguši koki, ogles, skaidas, deguši granīta akmeņi un to šķembas, koku klāsti, pāļi, mieti. Par bagātīgo kultūras slāni liecina senlietu atradumi — trauku lauskas, dzīvnieku kauli, dzelzs uzmavas šķēpa gals, bronzas piekariņš un važiņas fragments, māla vērpjamās vārpstas, graudberži u.c.

## Teikas

Kādā citā teikā teikts, ka skaidrā laikā ezera dzelmē varot redzēt nogrimušu māju. Cirvis esot iecirsts paksī, spīļarkls piesliets pie sienas.

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv datubāze
Šalgotarjāna

**Šalgotarjāna** (, ) ir pilsēta Ungārijas ziemeļos un Nogrādas meģes administratīvais centrs. Tā atrodas netālu no Slovākijas robežas, Matras kalnu piekājē, gleznainā un mežiem bagātā apvidū. Pilsēta izveidojusies kā vairāku ciemu apvienojums un kļuvusi par nozīmīgu reģionālo centru, īpaši saistībā ar ogļrūpniecības attīstību 19. un 20. gadsimtā. Šalgotarjāna ilgstoši bija viens no svarīgākajiem rūpniecības centriem Ungārijas ziemeļos, un tās saimniecību ilgstoši noteica akmeņogļu ieguve un saistītās nozares. Mūsdienās pilsēta saglabā savu nozīmi kā reģionāls administratīvais, izglītības un kultūras centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Albānijas konstitūcija

**Albānijas konstitūcija** () ir augstākais normatīvais akts Albānijas Republikā, kas nosaka valsts pamatprincipus, politisko iekārtu, iedzīvotāju pamattiesības un brīvības, kā arī varas dalīšanas mehānismus. Pašreizējā konstitūcija tika pieņemta  ar tautas referendumu, nomainot pārejas perioda likumdošanu, kas darbojās kopš komunistiskā režīma krišanas 1991. gadā. Konstitūcija iemieso demokrātiskas valsts pamatprincipus, tostarp tiesiskumu, varas dalīšanu, cilvēktiesību ievērošanu un neatkarīgu tiesu varu. Tā regulē parlamenta (*Kuvendi*), prezidenta, valdības un tiesu institūciju darbību, kā arī nosaka Albānijas kā unitāras, sekulāras un parlamentāras republikas pamatus.

Albānijas konstitūcija, līdzīgi kā citās Eiropas valstīs, darbojas civiltiesību sistēmas ietvaros. Tā kalpo kā juridiskais pamats visiem citiem normatīvajiem aktiem un ir būtisks instruments valsts integrācijā Eiropas Savienībā, jo nosaka arī starptautisko tiesību prioritāti pār iekšējo likumdošanu noteiktos gadījumos.

## Ārējās saites
Zēlandes stāvs

**Zēlandes stāvs** () ir paleogēna sistēmas un paleocēna nodalījuma otrais stāvs (ģeoloģiskā stratigrāfiskā vienība). Šī stāva nogulumi ir veidojušies zēlandes laikmetā periodā no 61,66 līdz 59,24 miljoniem gadu (kopumā vairāk kā 2,4 miljonus gadu). Zēlandes stāva nogulumi atrodas virs paleocēna dānijas stāva nogulumiem un zem tanetas stāva nogulumiem.
[thumb|310px|Zēlandes stāva [stratotips pie Sumajas]]

## Izveidošana un stratigrāfija
Zēlandes stāvu 1924. gadā zinātniskajā literatūrā ieviesa dāņu ģeologs Alfrēds Rozenkrancs, nosaucot to Dānijas Zēlandes () salas vārdā, ņemot vērā šī stāva nogulumu izplatību šajā salā.

Zēlandes stāva pamatne atrodas tuvu robežai starp NP4 un NP5 biozonām. Tas ir nedaudz vēlāk par daudzu kalcīta nanoplanktona *[[Fasciculithus]]* sugu (*F. ulii, F. billii, F. janii, F. involutus, F. tympaniformis* un *F. pileatus*) pirmo parādīšanos un tuvu tam, kad parādījās kalcīta nanoplanktona suga *[[Neochiastozygus perfectus]]*. Pamata stratotipiskajā atradnē Dānijā zēlandes stāva pamatne iezīmējas ar slāņu nesaderību. Oficiālais GSSP tika norādīts atsegumā pie Sumajas, Basku Zemē, Spānijas ziemeļos. Zēlandes stāva augšējā robeža (tanetas stāva pamatne) noteikta magnētiskās hronozonas C26n pamatnē.

Zēlandes stāvam atbilst Ziemeļamerikas sauszemes zīdītāju apakšējais tifannas stāvs, Dienvidamerikas sauszemes zīdītāju peligranas, tivpampanas un apakšējais itaborajas stāvs, Āzijas sauszemes zīdītāju nongšanas stāva daļa, kā arī Austrālijas apakšējais vangerripas reģionālais stāvs. 

## Atsauces
Kaelakee hääl

***Kaelakee hääl*** ("Kaklarotas balss") ir dziesma, ko izpildīja Mārja-Līsa Ilusa un Ivo Linna, pārstāvot Igauniju 1996. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.

Igaunijas atlasē *[[Eurolaul]]* uzvarētāju izvēlējās no 13 dziesmām, ko vērtēja starptautiska žūrija. *Kaelakee hääl* pēc balsošanas punktu skaita saņēma vienādu rezultātu ar *Me rõõm ei kao* ("Mūsu laime nepazudīs"), ko izpildīja Kadri Hunta, taču tika pasludināta par uzvarētāju, jo bija saņēmusi vairāk augstāko punktu vērtējumu (10 punktus).

Eirovīzijas konkursā dziesma tika izpildīta kā vienpadsmitā, saņemot 94 punktus, ierindojoties 5. vietā no 23 dalībniekiem.

## Tulkojumi
Dziesmas angļu valodas versija ir *Away from Home*.
Salavata Julajeva ordenis

**Salavata Julajeva ordenis** (; ) ir Baškortostānas Republikas valsts apbalvojums.

## Vēsture
Apbalvojums izveidots 1998. gadā. Pirmā apbalvošana notika 2000. gada 2. oktobrī. Nosaukts baškīru nacionālā varoņa Salavata Julajeva vārdā.

## Apraksts
Ordenis ir izgatavots no sudraba vai jaunsudraba sakausējuma. Tā ir septiņstaru zvaigzne ar šķautņainiem stariem. Ordeņa centrā ir apaļš medaljons 50 mm diametrā, kas pārklāts ar baltu emalju, kurā ir Salavata Julajeva bareljefa attēls. Medaljons apvīts ar zeltītu reljefu ornamentu.

## Apbalvošanas pamatojums
Saskaņā ar likumu ordeni piešķir Krievijas Federācijas pilsoņiem, ārvalstu pilsoņiem un bezvalstniekiem:
# par auglīgu valsts un sabiedrisku darbību;
# par varonību glābjot dzīvību;
# par augstiem ražošanas sasniegumiem;
# par nopelniem zinātniskās un pētnieciskās darbības jomā;
# par augstiem radošiem sasniegumiem kultūras, mākslas un literatūras jomā;
# par nopelniem sabiedriskās kārtības aizsardzībā;
# par panākumiem jaunās paaudzes izglītošanā un audzināšanā, aktīvu līdzdalību jauniešu patriotiskajā audzināšanā, augsti kvalificētu kadru sagatavošanā.

## Apbalvošanas kārtība
Ordeni piešķir Baškortostānas vadītājs. Par piešķiršanu tiek izdots rīkojums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dānijas stāvs

**Dānijas stāvs** () ir paleogēna sistēmas un paleocēna nodalījuma apakšējais stāvs (ģeoloģiskā stratigrāfiskā vienība). Šī stāva nogulumi ir veidojušies dānijas laikmetā periodā no 66,0 līdz 61,66 miljoniem gadu (kopumā vairāk kā 4,3 miljonus gadu). Dānijas stāva nogulumi atrodas virs krīta sistēmas augškrīta nodalījuma māstrihtas stāva nogulumiem un zem paleogēna sistēmas paleocēna zēlandes stāva nogulumiem. Dānijas stāva pamatne iezīmē robežu starp kainozoju un mezozoju.
thumb|310px|Dānijas lakmeta Patagonijas ainava

## Izveidošana un stratigrāfija
Dānijas stāvu 1847. gadā zinātniskajā literatūrā ieviesa vācu-šveiciešu ģeologs Pjērs Dezors pēc Dānijā un Francijā atrasto fosiliju izpētes, piešķirot tam Dānijas latīnisko nosaukumu (*Danium*). Par stratotipu viņš paņēma atsegumus pie Fokses un Monsklintā. Monsas stāvs no Beļģijas stratigrāfijas (nosaukts Monsas pilsētas vārdā) mūsdienās tiek uzskatīts kā Dānijas stāva augšdaļas analogs, bet, būdams jaunāks sinonīms, praktiski vairs netiek lietots.

Dānijas stāva pamatne noteikta pēc irīdija anomālijas, kas raksturo robežu starp krīta un paleogēna sistēmām (K–T robeža) stratigrāfiskajos griezumos visā pasaulē. Šai svarīgajai robežai GSSP pamata griezumam izvēlējās atsegumu pie Elkefas Tunisijā. Dānijas stāvs pārstāv pašu senāko paleocēna laikmetu, un tā pamatne nosaka K-Pg robežu. Tas ir ļoti svarīgs, jo viegli atpazīstamā irīdija anomālija un primitīvās dānijas stāva planktona foraminīferas nosaka Dānijas stāva pamatni. Dānijas laikmeta foraminīferas atkārtoti piepildīja paleocēna jūras pēc krīta perioda masveida izmiršanas. Pirmā paleogēna aizvietojošā suga bija *[[Globigerina eugubina]]*, kas tiek izmantota dānijas stāva pamatnes noteikšanai. Šī suga nomainīja krīta perioda *[[Globotruncana]]* ģinti. Dānijas stāva augšējā robeža (zēlandes stāva pamatne) atrodas tuvu robežai starp NP4 un NP5 biozonām. Tad parādījās daudzas kalcīta nanoplanktona *[[Fasciculithus]]* ģints sugas (*F. ulii, F. billii, F. janii, F. involutus, F. tympaniformis* un *F. pileatus*). Ap šo laiku parādījās arī kalcīta nanoplanktona suga *[[Neochiastozygus perfectus]]*.

Dānijas stāvam atbilst Ziemeļamerikas sauszemes zīdītāju puerkanas un torrehonas stāvs un Āzijas sauszemes zīdītāju šanhuanas un apakšējais nongšanas stāvs. Stāvs iekļauj senākās paleogēna zīdītāju zonas un tajās iekļauta no 1. līdz 5. grupai.

## Atsauces
Aleksandrs Pelēcis

**Aleksandrs Pelēcis** (dzimis , miris ) bija latviešu dzejnieks un prozaiķis, viens no pirmajiem Latvijas padomju okupāciju nosauca par "Baigo gadu".

## Dzīvesgājums
Dzimis 1920. gadā Mālupes pagasta Ķikšu mājās zemnieka Arvīda Pelēča un viņa sievas Minnas, dzimušas Teterovskas, ģimenē. Tēvs mira pirms viņa piedzimšanas un māte viena audzināja dēlu. Mācījās Mālupes pamatskolā, tad Alūksnes Valsts ģimnāzijā.
No 1939. līdz 1943. gadam studēja baltu filoloģiju Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē. 1941. gada decembrī laikraksts "Tēvija" nopublicēja Aleksandra Pelēča dzejoli "Gaismas zemē", 1943. gadā izdotajā krājumā "Aizsapņošanās" 1941. gada 14. jūnija deportācijas upuriem bija veltīti dzejoļi "Dēlu saucēju", "Par trimdinieka ilgām", "Kalnu vanagam", "Māte veļu laikā".
Pēc iesaukšanas Latviešu leģionā viņš 1943. gada rudenī sāka strādāt frontes laikrakstā "Daugavas Vanagi".
Sarkanās armijas pretuzbrukuma laikā 1944. gadā Pelēcis dezertēja un strādāja par Valkas 1. vidusskolas skolotāju.
1946. gada 17. janvārī viņu arestēja un apsūdzēja par pretpadomju rakstu publicēšanu un sadarbību ar Latviešu nacionālo partizānu organizāciju. Pēc ilgstošām pratināšanām 28. augustā Latvijas PSR Kara tribunāls Aleksandram Pelēcim piesprieda 10 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnē.
1949. gada 25. marta deportācijas laikā uz Amūras apgabala Tigdas rajonu izsūtīja viņa māti, 1953. gada rudenī Aleksandram Pelēcim atļāva pārcelties uz Tālajiem Austrumiem pie mātes un mātesmāsas, kurām 1956. gada 25. decembrī atļāva atgriezties dzimtenē. Taču Pelēcim kopā ar sievu Ritu un dēlu Mārtiņu atgriezties Latvijā atļāva tikai 1969. gadā, viņš dzīvoja Talsos un drīkstēja strādāt vienīgi nekvalificētus darbus Talsu komunālo uzņēmumu kombinātā. Līdztekus rakstīja dzeju un pastāstus, 1970. gadā laikraksts “Padomju Karogs” nopublicēja viņa dzejoļus.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas ASV latviešu preses biedrības centrālā valde 1995. gadā izdeva A. Pelēča stāstu krājumu “Sibīrijas grāmata”, par ko autoram piešķīra Kārļa Goppera fonda balvu literatūrā.

Miris 1995. gadā Talsos, apbedīts Sukturu kapos.

## Darbi
* Aizsapņošanās: dzejoļi un balādes (1943, atkārtots izdevums 1997),
* Dzintara rasa (1964, atkārtots izdevums 1989),
* Lapegle: dzejoļi (1977),
* Talsu leģendas (1980),
* Alūksnes grāmata (1984),
* Spītīgais osis: dzeja (1987),
* Puiciska dvēsele (1990),
* Zilsilgunda: kāda veļulaika dziesma (1990),
* Ar Melno vēju: dokumentālas atmiņas, dzejoļi (1991),
* Sibīrijas grāmata: liecinājums par divdesmit trim verdzības gadiem (1995),
* Talsu grāmata: pastāsti (1995),
* Bērzu grāmata: trimdas vēstules (2001),
* Stiprie raksti (2008),
* Ilgojums: dzeja (2010).

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis (1994)
* Kārļa Goppera fonda balva literatūrā

## Atsauces
Novo Mesto

**Novo Mesto** (, ) ir pilsēta Slovēnijas dienvidaustrumos, kas atrodas izteiksmīgā Krkas upes līkumā ap 70 km uz dienvidaustrumiem no Ļubļanas un tikai dažu kilometru attālumā no Horvātijas robežas. Vēsturiski tā ir Dolenjskas (Lejaskrainas) galvenais ekonomiskais un kultūras centrs, bet administratīvi kalpo kā Novo Mesto pašvaldības administratīvais centrs; tā ir viena no 12 urbānajām pašvaldībām Slovēnijā un ietilpst Slovēnijas Dienvidaustrumu statistikas reģionā. Pašas pilsētas apbūvētā teritorija aptver 33,3 km², savukārt pašvaldības kopējā platība sasniedz 235,7 km². Saskaņā ar 2024. gada datiem Novo Mesto pašvaldībā dzīvo 24,4 tūkstoši iedzīvotāju, kas to ierindo vidēji lielo Slovēnijas pilsētu grupā.

Mūsdienās Novo Mesto ir reģionālais centrs ar spēcīgu rūpniecisko un kultūras profilu. Šeit atrodas Slovēnijā lielākā farmācijas uzņēmuma *[[Krka d. d.]]* galvenā mītne un rūpnīca, kā arī valstī vienīgais automobiļu ražotājs *[[Revoz]]* (*[[Renault Group]]*), padarot pilsētu par vienu no valsts svarīgākajiem eksportētājiem. Pilsētas vēsturiskais centrs, muzeji un ikgadējie mākslas un mūzikas festivāli nostiprina tās lomu kā Dolenjskas kultūras un tūrisma sirdi. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Hronsekas koka baznīca

**Hronsekas koka baznīca** () ir luterāņu baznīca Slovākijā, Banska Bistricas apgabala Hronsekas ciemā. 

Projekta autora vārds nav zināms. Baznīca celta krusta formā. Krusta garākais atzars ir 23 metru garš, īsākais atzars – 18 metru garš, baznīcas augstums ir 8 metri. Baznīcas celtniecība sākās 1725. gada 23. oktobrī un tika pabeigta 1726. gada rudenī. Baznīcā ir 5 ieejas un 1100 sēdvietas, perimetrā ir 30 logi. Jumts ir apšūts ar trīs krustiem un gaili. Blakus baznīcai atrodas zvanu tornis, kas celts vienlaikus ar baznīcu 1726. gadā. 

2008. gada 7. jūlijā kopā ar septiņām citām baznīcām pasludināta par UNESCO pasaules mantojuma objektu ar nosaukumu "Koka baznīcas Karpatu kalnu Slovākijas daļā". Iekļauta 32. Pasaules mantojuma komitejas sesijā pēc kritērija (iii), (iv).

## Atsauces

## Ārējās saites

* www.drevenykostolik.sk
* Cirkevný zbor Hronsek
Tīruma mētra

**Tīruma mētra** (*Mentha arvensis*) ir mainīga izskata mētru suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijā, un Ziemeļamerikā, kā arī suga ir ieviesta daudzviet pasaulē ārpus pamatareāla. Suga sastopama dažādos biotopos — nezālienēs, ceļmalās, mēreni mitrās pļavās, grāvmalās un ūdenstilpju piekrastē.

## Apraksts
Daudzgadīgs, 10—45 cm garš lakstaugs, kuram raksturīga mētru smarža. Auga stublājs ir stāvs vai pacils, apmatots tāpat kā lapas. Stublājs galotnē beidzas ar lapu pušķi. Lapas ir olveidīgas ar kātu, to mala lielzobaina, gals smails. Ziedi pušķos lapu žāklēs apmēram no stublāja vidusdaļas. Lapas pie ziedu pušķa (dažreiz tās uzskata par seglapām, kas neatšķiras no stublāja lapām) manāmi garākas nekā ziedu pušķi. Zieda kauss zvanveida, blīvi apmatots, ar īsiem, plati trīsstūrainiem zobiņiem. Vainags violets, četrdaļīgs, apmatots, apmēram divreiz garāks nekā kauss. Putekšņlapas un auglenīca aptuveni vienāda garuma, nedaudz pārsniedz vainagu. Auglis ir olveidīgs, gaišbrūns riekstiņš skaldauglī. Zied no jūnija beigām līdz oktobrim.

## Atsauces

## Ārējās saites
Shkodra Elektronike

***Shkodra Elektronike*** ir albāņu folktronikas duets, kas izveidots 2019. gadā Škodrā, Albānijas ziemeļos. Sastāvā ir migranti no Itālijas Kole Lača (*Kolë Laca*) un Beatriče Ģerģe (*Beatriçe Gjergji*). Pārstāvēja Albāniju 2025. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu *[[Zjerm]]*, kur kvalificējās finālam un izcīnīja 8. vietu.

Ieguva popularitāti 2020. gadā, izlaižot veiksmīgus singlus *Ku e Gjeta Vedin* un *Synin si Qershia*, pēc kā sāka uzstāties dažādos starptautiskos festivālos. Sarakstīja arī dziesmu *E jemja nuse*, kuru izpildīja dziedātāja Rezarta Smaja un ieguva 3. vietu šovā *Festivali i Këngës 60*. 2022. gadā izdeva savu pirmo minialbumu *Live @ Uzina* ar singlu *Turtulleshë*. 2024. gadā ar dziesmu *Zjerm* uzvarēja šovā *Festivali i Këngës 63* un ieguva tiesības pārstāvēt Albāniju 2025. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.

*Shkodra Elektronike* mūziku raksturo kā elektroniskās mūzikas, popmūzikas un Albāņu tautas mūzikas apvienojumu. Tās pamatā ir āķīgas melodijas, saistoši ritmi un dziesmu teksti, kas bieži pievēršas tādām tēmām kā mīlestība vai ikdienas dzīve. Projekta pamatā ir dueta aizraušanās ar Škodras tradicionālo dziesmu interpretāciju mūsdienu elektroniskajā stilā.

## Diskogrāfija

### Paplašināti izdevumi

### Singli

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
*  Youtube konts
Rīgas apkaimju futbola turnīrs

**Rīgas apkaimju futbola turnīrs (RAFT)** ir kopš 2022. gada notiekošas ikgadējas amatieru minifutbola sacensības, ko rīko Rīgas apkaimju alianse kopā ar Latvijas Futbola federāciju. Sacensībās piedalās Rīgas apkaimju komandas. 2025. gadā no 58 Rīgas apkaimēm turnīram pieteicās 18, kuras tika sadalītas divās grupās pa 9 komandām, kuru pirmo četru vietu ieguvējas pēc tam izspēlē kausu izslēgšanas spēlēs. Grupu turnīrs notiek no aprīļa beigām līdz jūlijam.

Sacensības notiek pēc minifutbola noteikumiem (8 laukuma spēlētāji + 4 rezervē, neierobežotas maiņas, 60x40m laukums, 2x5m vārti). Kopš 2025. gada spēlētāju skaits komandā joprojām nav ierobežots, tomēr izslēgšanas spēlēs var piedalīties tikai tie spēlētāji, kuri būs aizvadījuši konkrētu spēļu skaitu pamatturnīrā. Turnīrā nevar piedalīties spēlētāji, kuri pēdējās sezonās piedalījušies profesionālos turnīros (izņemot Latvijas kausu, ja futbolists tajā spēlējis kādā no komandām, kas neietilpst pēc spēka pirmajās trīs Latvijas futbola līgās).

## Uzvarētāji

## Atsauces

## Ārējās saites
Dželas stāvs

**Dželas stāvs** () ir kvartāra sistēmas un pleistocēna nodalījuma apakšējais stāvs (ģeoloģiskā stratigrāfiskā vienība). Šī stāva nogulumi ir veidojušies dželas laikmetā periodā no 2,58 līdz 1,8 miljoniem gadu (kopumā gandrīz 0,8 miljonus gadu). Dželas stāva nogulumi atrodas virs neogēna pliocēna nodalījuma pjačencas stāva nogulumiem un zem pleistocēna kalabrijas stāva nogulumiem.
thumb|330px|Santnikolas kalni pie Dželas (Dželas stāva GSSP)

## Izveidošana un stratigrāfija
Dželas stāvu ģeohronoloģiskajā laika skalā ieviesa 1998. gadā kā neogēna augšējo stāvu. Stāvs tika nosaukts Dželas pilsētas vārdā Itālijā, Sicīlijas dienvidos. 2009. gadā tas tika pārvietots no pliocēna augšdaļas uz pleistocēna apakšu, lai ģeohronoloģiskā laika skala vairāk atbilstu nozīmīgākajām Zemes klimata, okeānu un biotas izmaiņām, kas notika pirms 2,58 miljoniem gadu.

Dželas stāva pamatne tiek noteikta magnetostratigrāfiski kā Matujamas C2r hronozona (uz Gausa-Matujamas magnitostratigāfiskās robežas), kas atbilst 103. izotopu stadijai. Virs šīs līnijas notiek ievērojama kalcīta nanoplanktona sugu *[[Discoaster pentaradiatus]]* un *[[Discoaster surculus]]* izmiršana. Dželas stāva GSSP atrodas Santnikolas kalnos (*Monte Sant Nicola*) pie Dželas.

Dželas stāva augšējā robeža (kalabrijas stāva pamatne) noteikta magnetostratigrāfiski kā olduvajas hronozonas (C2n) beigas, bet mikropaleontoloģiski kā kalcīta nanoplanktona sugas *[[Discoaster brouweri]]* izmiršana (CN13 biozonas pamatne). Virs dželas stāva kā pirmie parādās kalcīta nanoplanktons *[[Gephyrocapsa|Gephyrocapsa sp]]*. un planktona foraminīferu *[[Globigerinoides extremus]]* izmiršanas līmenis.

Alpu ledāju reģionālajā vēsturē šis periods tiek saukts par biberu (*Biber Complex*). Tas atbilst Ziemeļeiropas pretegelenas un tegelenas stadijām.

Dželas laikmeta gaitā sedimentējās Batlejas Redkregas svīta, kā arī Ņūbornkregas, Norvičkregas un Vienbornkregas svītas (visas Anglijas austrumos). Dželas stāvam atbilst pretiglianas un tiglianas stadijas, kā tās ir noteiktas Nīderlandē un parasti tiek izmantotas arī Eiropas ziemeļrietumos.

## Apstākļi
Dželas laikmeta laikā ziemeļu puslodē sāka augt ledus vairogi, kas tiek traktēts kā kvartāra ledus laikmeta sākums. Dziļūdens seržu paraugi ļāva identificēt visā šajā periodā ap 40 jūras izotopu stadijām (MIS 103 – MIS 64). Tādējādi, dželas laikmeta laikā, iespējams, notika ap 20 dažādas intensitātes apledojuma cikliem.

## Atsauces
Suna Juisjiņa

**Suna Juisjiņa** (, ; dzimusi ) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (2023). Āzijas čempionāta šahā sievietēm uzvarētāja (2025).

## Biogrāfija
Pārstāvējusi savu valsti Āzijas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2018. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules jauniešu šaha čempionātā M14 meiteņu vecuma grupā.

Kopš 2020. gada regulāri piedalījusies Ķīnas šaha čempionātā sievietēm, kurā labāko rezultātu parādījusi 2023. gadā, kad izcīnījusi sudraba medaļu.

2025. gada maijā Apvienotajos Arābu Emirātos uzvarējusi Āzijas čempionātā šahā sievietēm. 2025. gada septembrī Samarkandā izcīnījusi 5. vietu "FIDE Women's Grand Swiss" turnīrā sievietēm.

Sekmīgi pārstāvējusi Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 1 reizi (2024). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas (2024) medaļu.
* 2025. gadā Pasaules komandu šaha čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu komandu vērtējumā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2019. gadā Suna Juisjiņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2023. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu un starptautiskā vīriešu meistara (IM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gordana Siljanovska-Davkova

**Gordana Siljanovska-Davkova** (, dzimusi ) ir Ziemeļmaķedonijas juriste, konstitucionālo tiesību profesore un pieredzējusi politiķe. Pēc vairāk nekā trīsdesmit gadu darbības akadēmijā un valsts institūcijās viņa  kļuva par pirmo sievieti Ziemeļmaķedonijas prezidenta amatā, tādējādi ieejot valsts vēsturē kā dzimumu barjeras lauzēja valsts augstākajā amatā. Siljanovska-Davkova prezidenta vēlēšanās startēja kā nacionālkonservatīvās partijas VMRO-DPMNE kandidāte, otrajā kārtā ar pārliecinošu pārsvaru pārspējot līdzšinējo prezidentu Stevo Pendarovski. Viņas politisko karjeru raksturo darbs Konstitucionālajā komisijā jau 1990. gadā, ministres bez portfeļa amats (1992-1994) un deputātes pilnvaras (2020-2024). Kā akadēmiķe viņa publicējusi vairākas monogrāfijas par decentralizāciju un tiesu reformām un piedalījusies starptautiskos konsultatīvos projektos.

## Ārējās saites
Kapana

**Kapana** () ir pilsēta Armēnijas dienvidos, Sjunikas marzes administratīvais centrs. Tā atrodas Voghji upes ielejā pie Hustuspas kalna ziemeļu nogāzēm, aptuveni 80 km no Irānas robežas, un ir lielākā apdzīvotā vieta visā Sjunikas marzē. Pirmoreiz rakstos Kapana minēta 5. gadsimtā, bet īpašu nozīmi ieguva viduslaikos, kad no 10. līdz 12. gadsimtam kalpoja kā Sjunikas karaļvalsts galvaspilsēta. Padomju Savienības periodā (pilsētas tiesības kopš 1938. gada) tā attīstījās par nozīmīgu kalnrūpniecības un metalurģijas centru, saglabājot šo profilu arī pēc Armēnijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā. Mūsdienās Kapana ir reģionālais saimnieciskais, transporta un kultūras mezgls. Pilsētā un tās apkārtnē darbojas Kapanas zelta-polimetālu raktuves un citi uzņēmumi, kas specializējas vara, cinka un zelta ieguvē, padarot Sjunikas marzi par vienu no Armēnijas kalnrūpniecības centrālajiem reģioniem. Kapana vienlaikus ir arī reģiona izglītības un kultūras centrs, kurā notiek ikgadēji festivāli un darbojas muzeji, teātris un augstākās izglītības filiāles.

## Ārējās saites
Antonivkas dzelzceļa tilts

thumb|Sagrautais tilts 2023. gadā
**Antonivkas dzelzceļa tilts** () bija viensliežu dzelzceļa tilts pār Dņepru Hersonas apgabalā Ukrainas dienvidos. Tas savienoja dzelzceļa tīklus Ukrainā abās Dņepras pusēs. Pāri tiltam veda Hersonas-Džankojas-Kerčas dzelzceļa līnija. Tiltu uzbūvēja 1954. gadā un sagrāva 2022. gada novembrī.

## Atrašanās vieta
Tilts atrodas upes 43,5. kilometrā, skaitot no Kahovkas spēkstacijas, netālu no Inhulecas un Dņepras satekas un sešus kilometrus uz austrumiem no Hersonas pilsētas apkaimes Antonivkas, kuras vārdā tas nosaukts.

## Vēsture
Tilta būvniecība šai vietā sākās 1939. gadā, bet, sākoties vācu-padomju karam, tā tika pārtraukta pēc pirmo balstu uzstādīšanas. Vācieši nedaudz zemāk pa straumi, izmantojot padomju sagatavoto infrastruktūru, uzcēla savu dzelzceļa tiltu, lai apgādātu savus Krimas un Kaukāza grupējumus. Būvniecība sākās 1943. gada agrā pavasarī. Vispirms starp krastiem tika uzbūvēts pontonu tilts, virs kura tika nostiepti divi trošu ceļi ar vagoniņiem. Pontonu konstrukcijai uzklāja sliedes kravu un būvmateriālu pārvadāšanai. Būvniecība ilga 8 mēnešus. Karagūstekņi veica smagākos un bīstamākos darbus. Tādējādi uzbūvēja 2 km garu tiltu, kuru oficiāli atklāja 1943. gada 2. novembrī. Tas tiek uzskatīta par lielāko starp dzelzceļa tiltiem, ko vācieši uzcēla Otrā pasaules kara laikā okupētajās teritorijās. Visu pontonu konstrukciju balstīja septiņi dzelzsbetona pīlāri. Saskaņā ar atmiņām, Hersonas palienēs joprojām var redzēt tilta pāļu paliekas, kuru garums sasniedza 32 metrus.

Tomēr tilts ilgi nestāvēja — tikai 50 dienas. 1943. gada 18. decembrī padomju karaspēka ofensīvas laikā Hersonas apgabala kreisajā krastā vāciešiem nācās to uzspridzināt. Būve, kas vācu okupantiem izmaksāja 45 miljonus reihsmarku, nepaspēja sevi atmaksāt.

1949. gadā jaunā gandrīz kilometru garā tilta būvniecība tika uzticēta dzelzceļa inženierpulkam, kas pārzināja ūdens šķēršļu pārvarēšanu. Pēc piecu gadu darba dzelzceļa tilts tika nodots ekspluatācijā 1954. gada 12. decembrī.

Krievijas uzbrukuma Ukrainai laikā, kas sākās 2022. gadā, tilts kļuva stratēģiski svarīgs kā ceļš Krievijas karaspēkam, kas devās uz rietumiem. Pēc tam, kad kara pirmajās dienās tilts nonāca Krievijas rokās, 2022. gada vasarā Ukrainas gaisa uzlidojumi to padarīja nelietojamu. Tiltu uzspridzināja 2022. gada novembrī Krievijas karaspēka atkāpšanās laikā no Dņepras labā krasta, tāpat kā netālu esošo Antonivkas autoceļa tiltu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Krievu arhitektūra

thumb|Baznīcas Karēlijā
**Krievu arhitektūra** ir plašs jēdziens, kas aptver vairākus gadsimtus un dažādus stilus, sākot no senkrievu koka baznīcām līdz padomju modernismam un mūsdienu arhitektūras formām.

## Vēsture
14.—16. gadsimtā, Maskavas kņazistes laikmetā, arhitektūra kļuva monumentālāka, attīstījās sīpolveida kupolu tradīcija un daudzveidīgas dekoratīvās formas. Izcilākais šī posma paraugs ir Vasilija Svētlaimīgā katedrāle Maskavas Sarkanajā laukumā.

17.—18. gadsimtā Krievijā ienāca baroka stils, kas saplūda ar vietējo būvniecības tradīciju, radot unikālu Nariškinas baroku ar krāšņi rotātām fasādēm un dinamisku kompozīciju. Krievijas Impērijas laikmetā (18.—19. gs.) dominēja klasicisms, īpaši Katrīnas II valdīšanas laikā, kad Sanktpēterburgā tika uzbūvētas tādas ievērojamas celtnes kā Ermitāža un Kazanas katedrāle.

18. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā attīstījās nacionālais romantisms un tā sauktais "krievu stils", kas centās atjaunot senkrievu arhitektūras motīvus modernisma garā. Tipisks piemērs ir Tretjakova galerijas vēsturiskais korpuss Maskavā.

Padomju laikā arhitektūra kalpoja ideoloģiskām vajadzībām. Staļina laikmetā tā kļuva grandioza un monumentāla, kā redzams Maskavas Valsts universitātes ēkā. Pēc tam sekoja funkcionālais modernisms ar tipveida dzīvojamām ēkām jeb "hruščovkām" (kas gan atrisināja masveida mājokļu problēmu, bet ievērojami pasliktināja pilsētbūvniecības kvalitāti, padarot dzīvojamos rajonus monotonus, sociāli atsvešinātus un nepievilcīgus no estētiskā viedokļa), bet 20. gadsimta beigās parādījās arī brutālisma piemēri.

Mūsdienu Krievijas arhitektūra atspoguļo globalizācijas un tehnoloģiju laikmeta ietekmi — pilsētās uzplaukst debesskrāpji un daudzfunkcionāli kompleksi, piemēram, *[[Federation Tower]]* Maskavā vai Skolkovo inovāciju centrs.

## Ārējās saites
Armēnijas dzelzceļa muzejs

**Armēnijas dzelzceļa muzejs** () ir Armēnijas dzelzceļa transportam veltīts muzejs, kas atrodas Erevānas dzelzceļa stacijas ēkā.

2009. gada 31. jūlijā muzeju atklāja Dienvidkaukāza dzelzceļš, akciju sabiedrības "Krievijas dzelzceļš" meitasuzņēmums, kas pārvalda Armēnijas dzelzceļa tīklu. Atklāšanu veltīja dzelzceļnieka dienai, kas tika atzīmēta 2009. gada 2. augustā.

Muzeja ekspozīcija iepazīstina ar Armēnijas dzelzceļa vēsturi no 1896. gada līdz mūsdienām. Tajā ir 10 zāles, kurās attēloti noteikti dzelzceļa vēstures periodi. Muzejā apskatāmas vēsturisko dokumentu kopijas par dzelzceļa pārbrauktuvju būvniecību, veco vilcienu fotogrāfijas, ekspluatācijā esošo un bijušo vilcienu modeļi un dzelzceļa aprīkojums. Daži no eksponātiem ir Krievijas dzelzceļa dāvinājumi. Padomju laikos pie Erevānas dzelzceļa stacijas ēkas novietoja tvaika lokomotīvi 3ա705-46 ar vagonu, kas kalpoja kā improvizēts muzejs ar nelielu skaitu eksponātu.

Muzejs ir atvērts apmeklētājiem no pirmdienas līdz piektdienai, tā darba laiks ir no plkst. 10:00 līdz 17:00. Izstāde ir armēņu un krievu valodā. Kopš 2015. gada piedalās starptautiskajā akcijā "Muzeju nakts".

## Galerija

David of Sasun Yerevan.jpg|Erevānas dzelzceļa stacijas ēka
Հայաստանի երկաթուղու թանգարան (17).jpg|Ieeja
Railway Museum, Armenia 2023.05 1.jpg|Plakāts un ekspozīcijas sākums
Հայաստանի երկաթուղու թանգարան (15).jpg|Dažu Armēnijas dzelzceļa staciju makets
Հայաստանի երկաթուղու թանգարան (1).jpg|*Vardan Zoravar* bruņuvilciena kopija
Հայաստանի երկաթուղու թանգարան(7).jpg|Pagātnes aprīkojums
Railway Museum, Armenia 2023.05 3.jpg|Dzelzceļa tīkla makets
Railway Museum, Armenia 2023.05 4.jpg|Zāle
Railway Museum, Armenia 2023.05 5.jpg|Zāle
Railway Museum, Armenia 2023.05 6.jpg|Zāle
Railway Museum, Armenia 2023.05 9.jpg|Muzejā ir unikāls albums ar Armēnijas un Aizkaukāza dzelzceļu attīstības shēmā.
Armenian Railways Museum locomotive Эш705-46 + coach - 2018-05-18 - Andy Mabbett - 12.jpg|Tvaika lokomotīve 3ա705-46 ar vagonu


## Atsauces

## Ārējās saites
Čērčs

**Čērčs** (no  — ‘baznīca’) ir angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šādu uzvārdu:

* Bendžamins Čērčs (*Benjamin Church*; 1639—1718) — angļu virsnieks;
* Tomass Heidens Čērčs (*Thomas Haden Church*; 1960) — amerikāņu aktieris.
Ālija Bata

**Ālija Bata** (; dzimusi ) ir indiešu izcelsmes britu aktrise, kura galvenokārt filmējās hindi filmās. Pazīstama ar dažādās grūtībās nonākušu sieviešu attēlojumu, par ko saņēmusi vairākas balvas, tostarp Nacionālo kino balvu un sešas ''Filmfare'' balvas. Viena no vislabāk apmaksātajām aktrisēm Indijā. Žurnāls *[[Time]]* viņai 2022. gadā piešķīra *Time100 Impact* balvu un nosauca viņu par vienu no 100 ietekmīgākajiem cilvēkiem pasaulē 2024. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Birztalas salvija

**Birztalas salvija** (*Salvia nemorosa*) ir salviju suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir dienvidaustrumu Eiropā un Āzijā , kā arī daudzviet izplatījusies ārpus pamatareālā. Latvijā rets adventīvs (ievazāts) augs, kurš aug nezālienēs un gar dzelzceļiem.

## Apraksts
Birztalas salvija ir daudzgadīgs, 30—60 cm garš lakstaugs ar koksnainu sakneni. Stublājs ir stāvs, klāts ar piegulošiem matiņiem un augšdaļā zaro. Piezemes lapas ir olveidīgas, kātainas. Stublāja lapas ir iegareni olveidīgas vai lancetiskas, uz stublāja pretējas, līdz stublāja vidum kātainas, augšdaļā sēdošas. Lapu mala sīkrantaina, gals strups vai smails. Dažreiz blīvais apmatojums lapām piešķir pelēcīgu nokrāsu. Ziedi pušķos pa 4—6 stublāja un zaru galā garā (līdz 20 cm) vārpveida ziedkopā. Ziedkopā raksturīgas violetas vai sārtas olveida seglapas. Kauss klāts ar vienkāršiem matiņiem, divlūpains. Vainags ir zils, divlūpains, augšlūpa velvēta, garāka nekā apakšlūpa. Apakšlūpa trīsdaivaina, ar ieapaļu vidējo daivu. Vidējās daivas gals sīkrantains. Auglis ir tumšbrūns riekstiņš skaldauglī. Zied no jūnija beigām līdz augustam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kalabrijas stāvs

**Kalabrijas stāvs** () ir kvartāra sistēmas un pleistocēna nodalījuma otrais stāvs (ģeoloģiskā stratigrāfiskā vienība). Šī stāva nogulumi ir veidojušies kalabrijas laikmetā periodā no 1,8 līdz 0,774 miljoniem gadu (kopumā vairāk kā 1 miljonu gadu). Kalabrijas stāva nogulumi atrodas virs pleistocēna nodalījuma dželas stāva nogulumiem un zem  čibas stāva nogulumiem.

## Izveidošana un stratigrāfija
Kalabrijas stāvu ģeohronoloģiskajā laika skalā sākotnēji ieviesa kā pleistocēna apakšējo stāvu, pa kura pamatni iet robeža starp pleistocēnu un pliocēnu. Taču no 2009. gada pleistocēna pamatnē tiek atzīts dželas stāvs, kurš kopā ar kalabrijas stāvu tagad ir apvienots apakšējā pleistocēnā. GSSP globālais stratotipiskais griezums tika noteikts Vrikā, ap 4 km uz dienvidiem no Krotones, Kalabrijā, Itālijas dienvidos, kura precīzs datējums nesen tika apstiprināts ar stroncija un skābekļa izotopu analīzi, kā arī ar planktona foraminīferām.

Tādējādi, kalabrijas pamatne tiek noteikta nedaudz virs C2n (Olduvajas) hronozonas magnētiskās polaritātes virsotnes un kalcīta nanoplanktona sugas *[[Discoaster brouweri]]* izmiršanas līmeņa (CN13 biozonas pamatne). Virs robežas atrodas kalcīta nanoplanktona *[[Gephyrocapsa|Gephyrocapsa sp]]*. izplatības minimuma un planktona foraminīferu *[[Globigerinoides extremus]]* izmiršanas līmenis. Kalabrijas stāva augšējā robeža (čibas stāva pamatne) ir noteikta pēc Brunes-Matujamas magnētiskā pola inversijas notikuma.

## Atsauces
Aromūnu alfabēts

**Aromūnu alfabēts** (aromūnu: *Alfabetu armãnescu/rrãmãnescu*) ir latīņu rakstības variants, ko izmanto aromūnu valodas rakstībā. Pašreizējā alfabēta versija tika ieviesa 1997. gadā aromūnu rakstības sistēmas standartizācijas simpozijā Bitolā, Ziemeļmaķedonijas Republikā, un pārskatīta 1999. gadā. Pēc tam to pieņēma lielākā daļa aromūniski rakstošo Ziemeļmaķedonijā, Serbijā, Albānijā, Bulgārijā un Rumānijā. Jaunā rakstība, ievērojot tālaika tehniskās grūtības ar diakritiskajām zīmēm gan rakstāmmašīnās, gan datoros, centās tās aizstāt ar digrafiem — divu burtu kombinācijām.

## Vēsture
Pirms pašreizējās rakstības sistēmas ieviešanas aromūnu valoda izmantoja plašu rakstību klāstu, tostarp grieķu un kirilicu. Vēsturiski visvairāk grāmatu aromūnu valodā bija grieķu rakstībā, kurā tā sāka plaši attīstīties 18. gadsimta beigās. Latīņu alfabētu pirmoreiz sāka lietot 19. gadsimta sākumā.

Līdz ar rumāņu valodas, kas ir cieši saistīta ar aromūnu valodu, standartizāciju un rumāņu skolu atvēršanu Balkānu dienvidos, aromūnu valodai tika izmantots rumāņu alfabēts.

20. gadsimta beigās atkal tika veicināta standartizētas savas rakstības sistēmas izveide. Aromūnu valodu sāka mācīt skolās Ziemeļmaķedonijā, Albānijā un Rumānijā. Dažādu aromūnu biedrību locekļi visā pasaulē ik pēc dažiem gadiem rīkoja konferences, kuru galvenais mērķis bija popularizēt standarta aromūnu alfabētu. 1985. gadā četri aromūnu rakstnieki un zinātnieki, tostarp Tibērijs Kunja, tikās Freiburgas Universitātē Vācijā un vienojās par jaunu rakstības sistēmu, kurā tika izmantota tikai viena diakritiskā zīme — "ã".

Pārējās standarta latīņu alfabētā trūkstošās skaņas tika attēlotas ar divburtu kombinācijām, piemēram, "sh", "nj", "lj".

Papildus standartizētajam alfabētam joprojām pastāv arī citi varianti. Tie, kas balstīti uz latīņu alfabētu, bieži izmanto burtus â, ă, î, ș, ț (tāpat kā rumāņu valodā), kā arī ḑ, ľ, ń. Grieķijā aromūnu valoda parasti izmanto grieķu rakstību. Standartizētajā aromūnu alfabētā vairāki digrafi aizstāj skaņas, kas nav sastopamas rumāņu valodā un aizgūtas no grieķu un itāliešu valodas, kā *dh,* *lj,* *nj* un *th.* Nestandarta gadījumos rumāņu valodas skaņas attēlo ar papildu burtiem, piemēram, "ń" un "ľ".

## Sastāvs

Alfabēts sastāv no 36 burtiem un digrafiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Abor & Tynna

***Abor & Tynna*** ir Austrijas mūzikas duets, ko veido brālis un māsa — Attila un Tjunde Bornemiši. Viņi pārstāvēja Vāciju Eirovīzijas dziesmu konkursā 2025. gadā ar dziesmu *Baller*.

Abi mākslinieki ir dzimuši Vīnē, un nāk no muzikālas ģimenes ar ungāru saknēm.

## Atsauces

## Ārējās saites