open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ārlavas mācītājmuiža

**Ārlavas mācītājmuiža** ir tagad neeksistējoša mācītāja muiža Talsu novada Ārlavas pagastā pie Popervāles. 

1746. gadā celtā mācītājmuižas ēka atradās sabrukušā stāvoklī, bet divus gadus vēlāk tika noslēgts līgums par jaunas mācītājmuižas kungu mājas celtniecību. 1777. gadā mācītājmuižā atradās dzīvojamā māja, celta no koka ar salmu un lubiņu jumtu, vairākām istabām un krāsnīm ar melniem podiņiem, samērā labā stāvoklī, ērberģis, zirgu stallis un ratnīca, lopu kūts, rija un klēts sabrukušā stāvoklī. 19. gadsimta pirmajā pusē celta jauna mācītājmuiža, kurai līdz mūsdienām nav bijis lemts saglabāties. Ārlavas mācītājmuižā dzīvojuši mācītāji Frīdrihs Gustavs Mačevskis (1786-1813) un Kārlis Frīdrihs Jēkabs Hūgenbergers (1814-1851).
Augusts (nozīmju atdalīšana)

**Augusts** var būt:

* Augusts (personvārds), vīriešu personvārds
* Augusts, gada astotais mēnesis
* Augusts, Romas imperatoru tituls ("godājamais")

## Cilvēki ar šādu vārdu
* Gajs Oktāvijs Augusts (saukts Augusts, 63 p.m.ē. — 14), Romas imperators (27 p.m.ē. — 14)
* Augusts II Stiprais (1670-1733), Saksijas kūrfirsts, Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks
* Augusts III Saksis (1696-1763), Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks, Saksijas kūrfirsts
* Augusts Bīlenšteins (1826-1907), luterāņu mācītājs, valodnieks un vēsturnieks
* Augusts Dombrovskis (1845-1927), rūpnieks un mecenāts
* Augusts Strindbergs (1849-1912), zviedru dramaturgs
* Augusts Francs Folcs (1851-1926), vācu tēlnieks 
* Augusts Deglavs (1862-1922), rakstnieks un grāmatizdevējs
* Augusts Kirhenšteins (1872-1963), mikrobiologs un politiķis
* Augusts Voss (1919-1994), politiķis

## Cilvēki ar šādu uzvārdu
* Gvido Augusts (1932), latviešu izcelsmes amerikāņu gleznotājs grafiķis;
* Jevgeņijs Augusts (1874—?), latviešu izcelsmes Krievijas impērijas virsnieks, brīvprātīgais Angļu—būru karā.

## Saktīt arī
* Augusta
* Auguste
* Augusts IV
Tehnoloģija

thumb|150px|Koka ritenis tika izgudrots ap 4000. gadu p. m. ē.

**Tehnoloģija** ir materiālo objektu (darbarīku, iekārtu, mašīnu u. c.) un to izmantošanas metožu kopums, kas cilvēkam ļauj praktiski pārveidot vidi un efektīvi sasniegt noteiktus mērķus — saimnieciskus, sadzīves, militārus, zinātniskus vai citus. Tā aptver gan vienkāršus rīkus, gan sarežģītas sistēmas, piemēram, informācijas tehnoloģijas, kas sevī ietver datorus, telekomunikācijas ierīces un datu pārraides infrastruktūru.

Ar jēdzienu tehnoloģija var apzīmēt vienkāršus priekšmetus, piemēram, koka ritenis, svira, āmurs kontekstā ar to izmantošanas paņēmieniem. Tehnoloģija var ietvert arī ļoti sarežģītas mūsdienu tehniskas sistēmas. Piemēram, informācijas tehnoloģiju komponentes parasti ir datori, telesakaru iekārtas, datu pārraides kanāli, utt. 
## Tehnoloģija kā civilizācijas vai valsts attīstības līmeņa rādītājs
[thumb|250px|[Vikipēdija Vispasaules tīmeklī]]
Tehnoloģija, kuru lieto kāda civilizācija vai valsts, ir arī viens no tās attīstības vispārīgajiem rādītājiem. Piemēram, cilvēce agrīnā savā attīstības stadijā izmantoja pārsvarā vienkāršus akmens darbarīkus jeb akmens tehnoloģiju. Līdz ar to šis civilizācijas attīstības līmenis tiek apzīmēts kā akmens laikmets. Šajā laikmetā cilvēki vēl nepazina rakstību, vāji bija attīstīta valoda, mākslu raksturoja vienkāršas rotaslietas un zīmējumi uz alu sienām.

Bronzas laikmets un vēl jo vairāk dzelzs laikmets raksturojas ar tehnoloģiskiem sasniegumiem arvien pieaugošā skaitā. Tie kļūst arī arvien sarežģītāki. Tie izraisa apvērsumus un revolūcijas cilvēku dzīves veidā, saimniecībā, sociālajā jomā un kultūrā. Piemēram, trīslemešu arkla līdz ar tā aprīkojuma izgudrošana un pilnveidošana, kā arī zirga kā vilcējspēka izmantošana būtiski uzlaboja zemes apstrādes tehnoloģiju Eiropā 12.–13. gadsimtā, palielināja darba ražīgumu lauksaimniecībā un bija viens no galvenajiem faktoriem, kas radikāli izmainīja Eiropas iedzīvotāju dzīves līmeni agrīno viduslaiku beigās, ievadot Eiropas civilizāciju vidējos viduslaikos.

## Tehnoloģiju ietekme uz saimniecības nozarēm
Pēdējo gadu desmitu pētījumi devuši pamatu agrāko zinātnes atziņu par tehnoloģiju lomu cilvēces attīstībā pārvērtēšanai un precizēšanai. Tā, piemēram, agrāk tika uzskatīts, ka šajā attīstības procesā izšķirošās bijušas tehnoloģiskās izmaiņas, kas saistītas galvenokārt ar darbarīkiem, ar ražošanu. Piemēram, neolītiskā revolūcija tika saistīta lielā mērā ar bronzas metalurģijas attīstību. Patiesībā jaunas tehnikas un tehnoloģijas izmantošana ne vienmēr tika uzsākta ražošanā. Piemēram, arheoloģiskie atradumi liecina, ka bronzas izmantošana aizsākusies dienvidrietumu Āzijā, izgatavojot no tās kulta priekšmetus un izrotājumus. Tikai vēlāk to sāka lietot arī darbarīku izgatavošanai.

Tehnoloģiskajiem jaunievedumiem bija sava revolucionārā loma ne tikai ražošanā. Piemēram, riteņa izgudrošana Senajā Divupē un buras izmantošana kuģiem Senajā Ēģiptē radīja apvērsumu nevis ražošanā, bet gan transportā, kas, protams, pastarpināti veicināja arī ražošanas attīstību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jupitera pavadoņi

[thumb|325px|''[Galileja pavadoņi*: secībā no kreisās uz labo [[Jo (pavadonis)|Jo]], [[Eiropa (pavadonis)|Eiropa]], [[Ganimēds (pavadonis)|Ganimēds]] un [[Kallisto (pavadonis)|Kallisto]].]]

*'Jupitera pavadoņi''' — dabiskas izcelsmes liela izmēra kosmiskie ķermeņi, kas riņķo ap Jupiteru. Pašlaik ir zināmi 97 Jupitera pavadoņi.Jupiteram ir gredzenu sistēma.

1610. gadā Galileo Galilejs, novērojot Jupiteru ar teleskopu, atklāja četrus lielākos pavadoņus — Jo, Eiropu, Ganimēdu un Kallisto, kurus tagad sauc par Galileja pavadoņiem. Tie ir diezgan spoži un riņķo pa samērā attālām orbītām, kas ļauj tos labi novērot pat ar lauku binokli.

Pateicoties Jupitera sistēmas novērojumiem no Zemes, jau 1970. gadu beigās bija zināmi 13 pavadoņi. 1979. gadā, lidojot garām Jupiteram kosmiskās zondes „Voyager-1” un „Voyager-2” atklāja vēl 3 pavadoņus.

Sākot no 1999. gada, ar jaunākās paaudzes teleskopiem tika atklāti vēl 81 Jupitera pavadoņi, lielākā daļa no tiem ir 1-4 km diametrā.

Jupitera pavadoņiem Starptautiskā astronomijas savienība tradicionāli piešķir Zeva (sengrieķu mitoloģija) vai Jupitera (romiešu mitoloģija) mīļāko un to pēcnācēju vārdus. 24 pavadoņiem pagaidām ir tikai pagaidu apzīmējumi, jo vēl nav precīzi noteiktas to orbītas.

## Jupitera pavadoņu tabula
(Galileja pavadoņi ir iekrāsoti violetā krāsā.)

### Piezīmes

## Atsauces
Hamfrijs Bogarts

**Hamfrijs Bogarts** (; dzimis  Ņujorkā, miris  Losandželosā) bija ASV aktieris. Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem kinoaktieriem. 1999. gadā Amerikas Kinoinstitūts Hamfriju Bogartu ierindoja dižāko Amerikas ekrāna leģendu saraksta "Visu laiku izcilākā vīriešu kārtas zvaigzne" 1. vietā.

Aktiera karjeru Bogarts uzsāka 1921. gadā Brodveja teātrī. 1928. gadā Bogarts sāka filmēties. Kā galveno lomu tēlotājs kļuva pazīstams ar filmām *[[High Sierra]]* (1941) un "Maltas vanags" (1941). Klasiska ir Bogarta loma Maikla Kertica filmā "Kasablanka" (1942), kur viņš spēlē kopā ar Ingrīdu Bergmani. Par šo lomu Bogarts tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Bogarts piedalījies arī vairākās Džona Hjūstona un Hauarda Hoksa klasiskajās Holivudas filmās, tai skaitā Hauarda Hoksa filmā "Dziļais miegs" (1946) un Džona Hjūstona filmā "Sjerramadres dārgumi" (1948).

1952. gadā Bogarts ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris galvenajā lomā par tēlojumu filmā "Āfrikas karaliene" (1951). Par šo lomu bija nominēts arī BAFTA kino balvai. Trešo reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvai Bogarts tika nominēts par lomu filmā "Keina dumpis (1954). Pavisam Bogarts attēlojis lomas 85 filmās.

1956. gada sākumā Bogartam diagnosticēja barības vada vēzi. 1. martā tika veikta operācija, bet jau bija par vēlu, slimību neizdevās apturēt. 1957. gada 14. janvārī 57 gadu vecumā Bogarts mira.

## Pazīstamākās filmas

* "Eņģeļi ar netīrām sejām" (*Angles With Dirty Faces*, 1938, režisors Maikls Kertics)
* "Mežonīgie divdesmitie" (*Roaring Twenties*, 1939, režisors Rauls Volšs)
* "Maltas vanags" (*The Maltese Falcon*, 1941, režisors Džons Hjūstons)
* "Lielā izlaušanās" (*High Sierra*, 1941, režisors Rauls Volšs)
* "Kasablanka" (*Casablanca*, 1942, režisors Maikls Kertics)
* "Kam ir un kam nav" (*To Have and Have Not*, 1944, režisors Hauards Hokss)
* "Dziļais miegs" (*The Big Sleep*, 1946, režisors Hauards Hokss)
* "Tumšā pāreja" (*Dark Passage*, 1947, režisors Delmers Deiviss)
* "Sjerramadres dārgumi" (*The Treasure of the Sierra Madre*, 1948, režisors Džons Hjūstons)
* "Kīlargo" (*Key Largo*, 1948, režisors Džons Hjūstons)
* "Vientuļā vietā" (*In a Lonely Place*, 1950, režisors Nikolass Rejs)
* "Āfrikas karaliene" (*The African Queen*, 1951, režisors Džons Hjūstons)
* "Sabrina" (*Sabrina*, 1954, režisors Billijs Vailders)
* "Keina dumpis" (*The Caine Mutiny*, 1954, režisors Edvards Dmitriks)
* "Nogalināt nelabo" (*Beat the Devil*, 1954, režisors Džons Hjūstons)

## Atsauces

## Ārējās saites
Itaka (ASV)

**Itaka** () ir pilsēta Ņujorkas štata vidienē, ASV. Atrodas Kajugas ezera (*Cayuga*) krastā. Itaka galvenokārt pazīstama kā studentu pilsēta; tā ir mājvieta Kornela Universitātei (*Cornell University*) un Itakas koledžai (*Ithaca College*). Pilsētas iedzīvotāju skaits svārstās ap 30 000, no kuriem lielākā daļa ir studenti. Itaka ir Tompkinsa apgabala administratīvais centrs (*Tompkins County*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Taukskābes

**Taukskābes** ir karbonskābes ar 4 līdz 30 (visbiežāk 14—24) oglekļa atomu garām molekulu virknēm. Dabā sastopamas vairāk nekā 1000 dažādu taukskābju, no kurām izplatītākās ir apmēram 20. Dabā taukskābes pastāv glicerīna esteru veidā augu eļļās un dzīvnieku taukos (atkarībā no taukskābju saišu piesātinātības), no kā tās arī lielākoties iegūst. Vēl taukskābes var iegūt, oksidējot ogļūdeņražus. Taukskābes, kas nav piesaistītas citām molekulām, sauc par brīvajām taukskābēm.

## Uzbūve

Taukskābes veido gara piesātināta vai nepiesātināta ogļūdeņraža atlikuma virkne, kuras galā ir karboksilgrupa (−COOH). Ar rentgenstruktūranalīzi noskaidrots, ka ogļūdeņražu virknes ir zigzagveida uzbūves, un leņķi starp oglekļa atomu saitēm ir 110—114°.

## Iedalījums
thumb|right|300px|Dažādu taukskābju trīsdimensiju attēlojums
Pastāv vairāki taukskābju iedalīšanas veidi. Taukskābes var iedalīt pēc oglekļa atomu skaita virknē:
*īso virkņu taukskābēs, ko veido 4—6 oglekļa atomi;
*vidēji garo virkņu taukskābēs, ko veido 8—10 oglekļa atomi;
*garo virkņu taukskābēs, ko veido 12 un vairāk oglekļa atomi.

Taukskābes var arī iedalīt pēc to piesātinātības:
*piesātinātajās taukskābēs, kuru molekulās visas saites starp oglekļa atomiem ir vienkāršas;

*nepiesātinātajās taukskābēs, kuru molekulās ir viena vai vairākas divkāršās saites, atkarībā no divkāršo saišu skaita sīkāk iedalot:
**mononepiesātinātajās taukskābēs (MNTS;  — *monounsaturared fatty acid*), kuru molekulās ir viena divkāršā saite. Tās ir apmēram puse no cilvēka organismā esošajām taukskābēm;
**polinepiesātinātajās taukskābēs (PNTS;  — *polyunsaturared fatty acid*), kuru molekulās ir 3—6 divkāršās saites. Daļa polinepiesātināto taukskābju (linolskābe, linolēnskābe u.c.) ir neaizstājamas, proti, cilvēka un citu dzīvnieku organismi nespēj šīs taukskābes sintezēt, un tās uzņemamas tikai ar pārtiku.

## Atsauces
Nāciju Sadraudzība

**Nāciju Sadraudzība** (), agrāk **Britu Sadraudzība** (*British Commonwealth*), ir brīvprātīga 54 neatkarīgu un suverēnu valstu apvienība. Lielākā daļa no dalībvalstīm ir bijušas Britu impērijas sastāvā. Čārlzs III Vindzors ir 15 Sadraudzības personālūnijas valstu karalis; šīs tituls gan ir formāls un nenozīmē reālu politisku kontroli pār šīm valstīm.

Sadraudzība nav politiska savienība, un Apvienotajai Karalistei tajā nav speciālu privilēģiju vai tiesību ietekmēt citu dalībvalstu politiku. Tā ir organizācija, kurā valstis ar atšķirīgu ekonomikas attīstības līmeni var kopīgi un uz vienādiem noteikumiem sadarboties. Organizācijas galvenie mērķi ir veicināt ekonomisko sadarbību starp valstīm, kā arī veicināt demokrātiju, cilvēktiesības un labu valsts pārvaldi.

## Vēsture
Organizācijas pirmsākumi meklējami 20. gadsimta sākumā, kad Lielbritānija sāka piešķirt lielāku autonomiju savām kolonijām. 1931. gada Vestminsteras statūti oficiāli atzina dominionu neatkarību, un šīs valstis kļuva par Sadraudzības pamatu.

Pēc Otrā pasaules kara, koloniālās impērijas sabrukuma laikā, arvien vairāk bijušo britu koloniju ieguva neatkarību un pievienojās Sadraudzībai kā suverēnas valstis. 1949. gadā, pieņemot Londona deklarāciju, tika apstiprināts, ka valstis var būt Sadraudzības dalībnieces, arī neatkarīgi no tā, vai tās atzīst Lielbritānijas monarhu kā valsts galvu.

Mūsdienās Nāciju Sadraudzībā ietilpst vairāk nekā 50 valstis no visiem pasaules kontinentiem, kas sadarbojas izglītības, cilvēktiesību, demokrātijas un attīstības jomās. 

## Atsauces

## Literatūra
* 
* 

## Ārējās saites

* 
* 
*
Fransisko Franko

**Fransisko Paulino Ermenehildo Teodulo Franko Baamonde** (*Francisco Paulino Hermenegildo Teódulo Franco y Bahamonde*, ; dzimis , miris ) bija spāņu militārpersona, politiķis un valstsvīrs. No 1939. gada aprīļa līdz nāvei 1975. gada novembrī bija tā sauktās Franko Spānijas valsts galva, diktators.

1936. gadā Franko ar Fašistiskās Itālijas un Trešā reiha atbalstu sāka Spānijas pilsoņu karu pret Spānijas Republikas valdību. Pēc uzvaras 1939. gadā ģenerālisimuss Franko izveidoja autoritāru militāro diktatūru.

## Franko diktatūra

Franko diktatūra Spānijā izveidojās Spānijas pilsoņu kara laikā un beidzās drīz pēc Fransisko Franko nāves 1975. gadā, kad 1978. gadā Spānijā pieņēma demokrātisku konstitūciju. Franko diktatūra, sava ilglaicīguma dēļ kategorizēta kā fašistiska savā sākumposmā, līdz autoritārai savas pastāvēšanas beigās. Franko nebija dogmatisks ideologs, bet konservatīvs pragmatiķis, kas piemērojās situācijai Spānijā un pasaulē, un izmantoja to, lai saglabātu savu režīmu. Franko vara balstījās uz pilsoņu kara laikā radušos dažādu labējo un konservatīvo spēku koalīciju – falangistiem, monarhistiem, katoļiem. Režīma pirmo dekāžu ideoloģiskais fašisms un korporatīvās valsts kapitālisms deva vietu katoliskam antikomunismam un liberālam kapitālismam. Diktatūras desmitgadēs Spānija no nabadzīgas lauksaimniecības zemes kļuva par salīdzinoši attīstītu valsti, kas pēc Franko nāves mierīgi izveidoja konstitucionālas monarhijas sistēmu un iestājās Eiropas Kopienā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Prāgas pavasaris

thumb|Čehu protestētāji pie degoša padomju tanka Prāgā
thumb|Iebrukušo tanku kolonna
thumb|Atbalsta sauklis "''Par jūsu un mūsu brīvību''", kas parādījās atbalsta mītiņa laikā Maskavā
**Prāgas pavasaris** bija liberalizācijas periods Čehoslovākijas Sociālistiskajā republikā, kas sākās , kad Aleksandrs Dubčeks tika ievēlēts par Komunistiskās partijas vadītāju, un beidzās , kad PSRS vadītā Varšavas pakta bruņotie spēki iebruka valstī.

## Vēsture
Pēc Otrā pasaules kara Čehoslovākija nokļuva PSRS ietekmes zonā. Lai arī ASV Armija Prāgai atradās tuvāk, Staļins panāca slepenu vienošanos ar Sabiedrotajiem, ka tieši Sarkanā armija drīkstēs atbrīvot Prāgu no Vērmahta. 

No 1948. gada Čehoslovākijas Komunistiskā partija bija vienīgā atļautā partija valstī, un PSRS stingri kontrolēja valstī notiekošo. Lai arī komunisti iznīcināja valsts demokrātiju, viņi sākotnēji bija diezgan populāri, jo iedzīvotāji atcerējās, kā rietumvalstis 1938. gadā ar Minhenes vienošanos bija atļāvušas Hitleram sagraut viņu neatkarību.

1960. gadu vidū komunistu režīms kļuva aizvien nepopulārāks. Partijas reformatoriem, saprotot izmaiņu nepieciešamību, izdevās par tās vadītāju ievēlēt Aleksandru Dubčeku. Viņš veica virkni politisku reformu. lai radītu "sociālismu ar cilvēcīgu seju". 1968. gada aprīlī Dubčeks izsludināja tā saukto rīcības programmu. Tas bija vairāku reformu un plānu kopums, kas nebija vērsts uz padomju sistēmas sagraušanu, bet gan tās nelielu liberalizāciju. Dubčeka reformas guva plašu iedzīvotāju atbalstu. Taču PSRS vadība ar Leonīdu Brežņevu priekšgalā uztvēra šīs reformas kā pirmos soļus padomju iekārtas sagraušanā. PSRS vadība nevarēja pieļaut, ka Aukstā kara laikā kāda no tās satelītvalstīm pāriet rietumu demokrātiju pusē. Kad sarunu ceļā Brežņevam neizdevās pārliecināt Dubčeku pārtraukt reformas, PSRS sāka plānot iebrukumu.

## Iebrukums
Lai attaisnotu iebrukumu suverēnā valstī, bija nepieciešams "lūgums pēc palīdzības". Čehoslovākijas komunistu vadībā joprojām bija daudz konservatīvo spēku, kuri Brežņevam nosūtīja slepenu vēstuli kurā apgalvoja, ka "labējā prese" valstī "vairo nacionālisma un šovinisma vilni, provocē pretkomunistisku un pretpadomju psihozi". Vēstule lūdza PSRS palīdzēt "ar visiem iespējamajiem līdzekļiem" lai paglābtu Čehoslovākijas Sociālistisko republiku no "tūlītējiem kontrrevolūcijas draudiem".

Naktī no 20. uz 21. augustu piecas Varšavas pakta valstis ar milzīgu armiju iebruka Čehoslovākijā. Apmēram 5000—7000 padomju tankiem sekoja 200—600 tūkstoši Varšavas bloka kareivju. Iebrukuma laikā 72 Čehoslovākijas pilsoņus nogalināja un simtiem ievainoja. Padomju karavīri arestēja Dubčeku un deportēja uz Maskavu.

Pēc okupācijas apmēram 300 000 čehi un slovāku atstāja valsti un devās trimdā uz Rietumiem.

## Ārējās saites
Vindobona

thumb|250px|Vindobonas karte ap 250. gadu p.m.ē.

**Vindobona** bija ķeltu apmetne pie Donavas, kuras vietā romieši 1. gadsimtā p.m.ē. izbūvēja nocietinājumus pret barbaru uzbrukumiem. Vēlāk uz šo nocietinājumu pamatiem izveidojās mūsdienu Austrijas galvaspilsēta Vīne.

## Ārējās saites
Rētija

thumb|200px|Romas impērija. Rētijas province iekrāsota sarkanā krāsā.
**Rētija** (*Rhaetia*) bija Romas impērijas province, kuras teritorija aptvēra reģionu starp Po un Donavas upju baseiniem. Rētijas galvenā pilsēta bija Augusta Vindelicorum (mūsdienu Augsburga) Vācijā.

Rētijai Romas impērijā bija stratēģiska nozīme, jo tās teritorija aptvēra lielāko Alpu daļu ar kalnu pārejām, kas nodrošināja tirdzniecību, kā arī cilvēku un militāru vienību pārvietošanos ziemeļu dienvidu virzienā. Mūsdienās kādreizējā Rētijas teritorija aptver Šveices austrumu daļu, Itālijas ziemeļu daļu, Austrijas rietumu un Vācijas dienvidaustrumu daļas.
Šveices dienvidaustrumu daļā kopš romiešu laikiem saglabājusies senā provinces pamatiedzīvotāju retoromāņu valoda.
Svētās Helēnas Sala

**Svētās Helēnas Sala** ir vulkāniskas izcelsmes sala Atlantijas okeāna dienvidos. Britu Svētās Helēnas salas aizjūras teritorija papildus sastāv no Debesbraukšanas salas, Tristana da Kuņjas salām un Gofa salas. Pašas salas platība ir 122 km2, iedzīvotāju skaits 4255. Svētās Helēnas sala ir viena no visizolētākajām vietām pasaulē. Tuvākais kontinents ir vairāk nekā 2000 kilometru attālumā. Teritorijas politiskais vadītājs ir Čārlzs III, kuru uz salas pārstāv ģenerālgubernators. Salai ir vienkameras parlaments ar 15 deputātiem, 12 no kuriem tiek ievēlēti.

Svētās Helēnas sala ir slavena ar to, ka uz to 1815. gadā tika izraidīts Napoleons I, kurš tur arī mira 1821. gadā. Mājas, kurās dzīvoja Napoleons, kā arī ieleja, kurā viņš bija apglabāts, ir franču teritorija.

Salu 1502. gada 21. maijā atklāja spāņu jūrasbraucējs Portugāles dienestā Huans de Nova un nosauca to Konstantinopoles Svētās Helēnas vārdā. Portugāļi uz salas uzcēla pāris mājas un mazu baznīciņu. No 1645. līdz 1651. gadam uz salas apmetās holandieši, bet pēc tam tā kļuva par Britu Austrumindijas Kompānijas īpašumu. Briti salu izmantoja kā piestātni garajā ceļā uz Indiju. Tika nodibināta pastāvīga apmetne, kuru nosauca par Džeimstaunu, par godu Anglijas karalim Džeimsam II.

1815. gada oktobrī salā nometināja izsūtīto Napoleonu I. Šajā laikā salā tika izvietots lielāks britu garnizons un briti savā kontrolē pārņēma divas tuvumā esošas salas, lai nepieļautu iespējamos franču mēģinājumus atbrīvot gāzto imperatoru.

Būru kara laikā (1899—1902) uz salas tika izmitināti apmēram 5000 būru karagūstekņi.

Salas ekonomika ir ļoti vāja un tā saņem ievērojamu atbalstu no Lielbritānijas. Lielu daļu salas ienākumu veido filatēlijas marku pārdošana.
## Ievērojamas radības
* Džonatans (bruņurupucis) (izperēts ap 1832. gadu), Seišelu salu milzu bruņurupucis, kas 1882. gadā tika atvests uz Svētās Helēnas salu, ir pasaulē vecākais zināmais dzīvais sauszemes dzīvnieks. 2022. gadā viņš nosvinēja savu 190. dzimšanas dienu.
## Atsauces

## Ārējās saites

* Sv. Helēnas valdības mājaslapa
* Franču klātbūtne Sv. Helēnas salā
* ''Saint FM'' Sv. Helēnas salas radio
Anilīns

**Anilīns** (fenilamīns, aminobenzols) ir organisks savienojums ar ķīmisko formulu C6H5NH2. Sastāvot no benzola gredzena un aminogrupas, tas ir tipisks aromātisko ogļūdeņražu atvasinājums. Anilīns ir vienkāršākais aromātiskais amīns. Kā vairumam gaistošo amīnu, tam piemīt nepatīkama puvušu zivju smaka. Anilīnu iegūst, reducējot nitrobenzolu. Līdzīgā veidā var iegūt arī anilīna atvasinājumus (aromātiskos amīnus, kam benzola gredzenā ir aizvietotāji). Tīrs anilīns ir caurspīdīgs, bezkrāsains šķidrums, tas gaisā oksidējas un ar laiku kļūst brūngans. Oksidējot anilīnu, iegūst dažādas organiskās krāsvielas, tas vienmēr ir bijis galvenais anilīna pielietojums. Anilīns ir vāja bāze.

## Izmantošana

Pārsvarā anilīns tiek izmantots metilēndianilīna iegūšanai. Citi pielietošanas virzieni ietver gumijas apstrādes ķimikālijas (9%), herbicīdu (2%), krāsvielu un pigmentu (2%) ražošanu. Dažādi anilīna atvasinājumi tiek izmantoti kā piedevas gumijai — antioksidanti. Anilīnu izmanto par izejvielu paracetamola, kā arī indigo krāsvielas ražošanai. Indigo tiek izmantota audumu (piemēram, zilu džinsu), gan arī ēdiena (pārtikas piedeva E132) krāsošanai.

### Atsauces
Roberts De Niro

**Roberts Entonijs De Niro** (; dzimis  Ņujorkā) ir ASV aktieris, kinorežisors, kinoproducents. Tiek uzskatīts par vienu no savas paaudzes ievērojamākajiem aktieriem. Pazīstams ar tēlojumu Mārtina Skorsēzes filmās par noziedznieku pasauli.

## Biogrāfija
Dzimis jauktā itāļu-īru ģimenē. Tēvs bija abstraktā ekspresionisma gleznotājs. Trīspadsmit gadu vecumā De Niro iesaistījās vietējā itāļu ielu bandā.

De Niro pirmā lielā loma bija 1969. gada Braiena De Palmas filmā *The Wedding Party*, bet vispārēju atzinību De Niro ieguva ar lomu Skorsēzes filmā "Bīstamās ielas" (*Mean Streets*, 1973). 1974. gadā saņēma savu pirmo Amerikas Kinoakadēmijas balvu par lomu filmā "Krusttēvs 2", otru saņēma 1980. gadā par lomu filmā "Satrakotais vērsis" (1980). Vēl šai balvai ticis nominēts par lomām filmās "Taksists" (1976), "Briežu mednieks" (1978), "Pamošanās" (1990), "Baiļu rags" (1991) un "Optimista stāsts" (2012). Par Džimija Konveja lomu 1990. gada filmā "Labie puiši" De Niro tika nominēts BAFTA kino balvai. Tāpat aktieris četras reizes ticis nominēts Zelta globusa balvai par lomām filmās "Ņujorka, Ņujorka" (*New York, New York,* 1977), "Pusnakts skrējiens" (1988), "Psihoanalīze gangsteru gaumē" (1999), "Iepazīsties, mani vecāki" (2000).

## Filmogrāfija

## Atsauces

## Ārējās saites
Jordan

***Jordan*** var būt:
* *[[Jordan Grand Prix]]* — bijusī *[[Formula 1]]* komanda,
* Jordānas upe Tuvajos Austrumos,
* Jordānija,
* Hordanas pilsēta Filipīnās.

## Uzvārds

* Maikls Džordans — profesionāls basketbolists.
* Edijs Džordans — bijušais F1 komandas *[[Jordan Grand Prix]]* īpašnieks.
Džordans

**Džordans** () ir uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Deandrē Džordans (*DeAndre Jordan*; 1988) — amerikāņu basketbolists;
* Džo Džordans (*Joe Jordan*; 1951) — skotu futbolists;
* Maikls Džordans (*Michael Jordan*; 1963) — amerikāņu basketbolists;
* Maikls B. Džordans (*Michael B. Jordan*; 1987) — amerikāņu aktieris, režisors un producents;
* Nīls Džordans (*Neil Jordan*; 1950) — īru kinorežisors, scenārists un rakstnieks;
* Edijs Džordans (*Eddie Jordan*; 1948—2025) — bijušais F1 komandas *Jordan Grand Prix* dibinātājs, bijušais īpašnieks un vadītājs.

## Skatīt arī
* *[[Jordan]]*
Miltons Frīdmans

**Miltons Frīdmans** (*Milton Friedman*, dzimis  Ņujorkā, miris  Sanfrancisko) bija ebreju izcelsmes ASV ekonomists. Viens no Čikāgas ekonomikas skolas un neoliberālisma redzamākajiem pārstāvjiem.

Bija viens no konsekventākajiem monetārisma un brīvā tirgus aizstāvjiem pretstatā keinsismam vai labklājības valstij. Rakstījis par cenu teoriju.

Ievērojamākais darbs — "Kapitālisms un brīvība" (*Capitalism and Freedom*, 1962). Rakstījis rakstus žurnālā *[[Newsweek]]*. Pretrunīgi vērtēta Frīdmana iesaistīšanās Čīles ekonomikas reformēšanā pēc Augusto Pinočeta apvērsuma. 1976. gadā ieguva Nobela prēmiju ekonomikā.

## Ārējās saites

* Miltons Frīdmans Nobela prēmijas mājaslapā
Frīdmans

**Frīdmans** var būt:

* Aleksandrs Frīdmans (*Александр Фридман*; 1888—1925) — krievu fiziķis;
* Henriks Frīdmans (*Henryk Friedmann*; 1903—1942) — Polijas šahists;
* Miltons Frīdmans (*Milton Friedman*; 1912—2006) — amerikāņu ekonomists;
* Paulino Frīdmans (*Paulin Frydman*; 1905—1982) — Polijas un Argentīnas šahists.

## Skatīt arī
* Fridmans
Eridu

[thumb|250px|Eridu un citas pilsētas [Hammurapi valdīšanas laikā.]]
**Eridu** - sena pilsēta Šumerā, Mezopotāmijas dienvidu daļā, netālu no Irākas pilsētas *Abu Shahrain*. Eridu bija viena no pirmajām un vecākajām pilsētām Mezopotāmijā. Tās aizsākums sniedzas ceturtajā vai pat piektajā gadu tūkstotī p.m.ē. Pilsētas ēkas, tāpat kā daudzās citās senajās Vidējo Austrumu pilsētās, tika būvētas no saulē kaltētiem dubļu ķieģeļiem.

Eridu iedzīvotāji lielā mērā bija saistīti ar lauksaimniecību. Pilsētas apkārtnē bija izbūvētas apūdeņošanas sistēmas ar mākslīgiem kanāliem un dambjiem. Kanāli bija savienoti ar Eifratas upi.

## Ārējās saites
* Eridu
Leons Batista Alberti

**Leons Batista Alberti** (, dzimis , miris ) bija Renesanses laika itāliešu enciklopēdists. Gleznotājs, dzejnieks, valodnieks, arhitekts, mūziķis, filozofs un kriptogrāfs.

Dzimis Florences tirgotāju ģimenē Dženovā, kur tēvs no Florences politisku iemeslu dēļ bija izsūtīts. Studējis Boloņas Universitātē.

Savā darbā *De pictura* (1435) pirmoreiz zinātniski pētīja perspektīvas izmantošanu glezniecībā. Tiek uzskatīts par vienu no pirmajiem ērģelniekiem. Kriptogrāfijā Alberti ir polialfabētiskā šifra (*Polyalphabetic cipher*) izgudrotājs. Plānojis baznīcas un pilis Romā, Mantujā, Rimini un Florencē. Radījis jaunus nocietinājumu veidus. Sarakstījis lugas, filozofiskus un reliģiskus traktātus. Pirmās itāļu valodas gramatikas autors.

## Ārējās saites
Tango

[thumb|200px|right|Tango šovs [Buenosairesa|Buenosairesā]]
**Tango** ir dejas un mūzikas veids. Tango dzimtenes ir Argentīna un Urugvaja.

Agrākais tango bija pazīstams ar nosaukumu *tango criollo,* vai vienkārši *tango*. Mūsdienās ir dažādi tango novirzieni, kā Argentīnas Tango, Urugvajas Tango, Somu tango un citi. Taktsmērs - 2/4.

## Ārējās saites

* Tango festivāli pasaulē  , ,
Aleksandrs Kaleri

**Aleksandrs Kaleri** (*Александр Юрьевич Калери*; dzimis ) ir Latvijā dzimis Krievijas kosmonauts. Kopējais kosmosā pavadītais laiks ir gandrīz 770 dienas. Iziešanas kosmosā — 5 reizes.

## Dzīvesgājums
Aleksandrs Kaleri ir dzimis 1956. gada 13. maijā Jūrmalā. Mācījās Jūrmalas 5. vidusskolā, kuru pabeidza 1973. gadā. 1979. gadā viņš beidza Maskavas Fizikas un Tehnikas institūtu, pēc tam turpat studēja aspirantūrā līdz 1983. gadam. Ieguva aviācijas un kosmisko lidojumu inženiera diplomu, 1984. gada 15. februārī tika uzņemts kosmonautu sagatavošanas programmā, kuru pabeidza 1986. gada oktobrī. Kaleri piedalījās kosmosa stacijas ¨Mir¨ programmā, kurā 1992.-2003. gadā veica četras ilgtermiņa misijas.

Kopš 2006. gada 30. oktobra Krievijas viņš bija kosmiskās korporācijas "Energija" (*РКК «Эне́ргия»*) Lidojumu dienesta vadītājs.
2006. gadā Krievijas Federālā kosmiskā aģentūra Kaleri iecēla par 18. Starptautiskās kosmosa stacijas misijas (МКС-18) komandieri, bet lidojums ar jauno kosmisko kuģi ¨Sojuz TMA-01M¨ tika atkārtoti atlikts līdz 2010. gada oktobrim.

## Veiktie kosmoskie lidojumi
* 1992. gadā uz staciju Mir — 145,59 dienas
* 1996. gadā uz staciju Mir — 196,73 dienas
* 2000. gadā uz staciju Mir — 72,82 dienas
* 2003. gadā uz Starptautisko kosmosa staciju — 194,77 dienas
* 2010. gada 7. oktobrī Kaleri piekto reizi devās kosmosā kā modernizētā kosmosa kuģa Sojuz TMA-01M komandieris. Uz zemes Kaleri atgriezās .
Zemkopība

thumb|235px|Lauka apstrāde ar traktoru
**Zemkopība** ir saimnieciska rakstura nodarbošanās, kas saistīta ar zemes apstrādi pārtikas kultūru audzēšanai. Zemkopība ir lauksaimniecības apakšnozare. Zemkopība ir viens no vecākajiem cilvēku nodarbošanās veidiem. Tā aizsākās vēl Akmens laikmetā ar pārtikai derīgu savvaļas augu vākšanu, pakāpeniski pārejot uz to kultivēšanu. Senākās civilizācijas, kā Mezopotāmija vai Ēģipte, balstījās galvenokārt uz zemkopību. Zemes ražības un līdz ar to arī pārtikas krājumu palielināšanai šīs civilizācijas (upju ieleju civilizācijas), lai apūdeņotu apstrādājamos laukus, kā arī uzlabotu to kvalitāti ar upju dūņām, būvēja sarežģītas apūdeņošanas sistēmas.

Mūsdienās ekonomiski attīstītajās valstīs zemkopībā tiek izmantotas augsti attīstītas tehnoloģijas, kā arī bioloģijas, ķīmijas, ģenētikas un citu zinātņu sasniegumi.
Hanna Heha

**Hanna Heha** (*Hannah Höch*, dzimusi Johanna Hoha, 1889. g. 1. novembris - 1978. g. 31. maijs) bija vācu dadaisma māksliniece.

1912.-1914. g. Heha Berlīnes Lietišķās mākslas koledžā apguva stikla mākslu un grafiku. 1915. g. viņa turpināja grafikas studijas Lietišķās mākslas muzeja Nacionālajā institūtā, kā arī iepazinās ar Berlīnes dadaistu grupas biedru Raulu Hausmani, kas kļuva par Hehas mīļāko. Heha un Hausmanis bija vieni no pirmajiem, kas veidoja mākslas darbus fotomontāžas tehnikā.

No 1920. g. Heha piedalījās Novembra grupas mākslinieku ikgadējās izstādēs. 1921. gadā viņa izšķīrās ar Hausmani. 1924. g. Heha piedalījās izstādē Padomju Savienībā. 1926.-1929. g. Heha ar savu jauno mīļāko, nīderlandiešu dzejnieci Tilu Brugmani, dzīvoja Hāgā, pēc tam viņas kopā atgriezās Berlīnē. 1933.-1945. g. Hehas darbus aizliedza izstādīt. Pēc 2. pasaules kara viņas darbiem tika pievērsta mazāka vērība, tomēr Heha turpināja radīt mākslas darbus un piedalīties izstādēs. 1965. g. Heha kļuva par Berlīnes Mākslas akadēmijas profesori.

Hehas mākslas darbos izpaužas viņas feministiskie uzskati, ko veidojušas gan attiecības ar Hausmani, kurš esot nenovērtējis viņas mākslinieciskās spējas un bijis vardarbīgs, gan darbs sieviešu žurnālos, kas ļāva skaidri saskatīt atšķirību starp presē attēloto ideālo sievietes tēlu un reālo sievieti. Heha parādīja, kā sabiedrība apspiež sievietes seksualitāti un neuztver to kā pilnvērtīgu cilvēku. Bieži viņa attēloja arī lezbiskas attiecības.

Hehas slavenākais darbs ir 1919. g. veidotā kolāža “Sagriezts ar galda nazi”, kurā kritizēta toreizējā Vācija.

## Ārējās saites

* 1920.-1930. g. darbi.
* Dažādu gadu darbi.
* Darbiem nav uzrādīts nosaukums un gads.
Glābšanas laiva

[right|250px|thumb|Glābšanas laiva, kuru izmantoja, kad nogrima [Titāniks]]
**Glābšanas laiva** ir laiva, kas paredzēta cilvēku glābšanai uz ūdens, parasti kuģa katastrofas gadījumā.

Pirmā specializētā laiva, kas bija paredzēta kā glābšanas laiva, tika izmēģināta  Taines upē, Anglijā.

Glābšanas laivas mēdz būt vairāku veidu: atvērtās, slēgtās, daļēji slēgtās. Glābšanas laivas tiek izgatavotas no plastikas sakausējumiem un stikla sķiedras.

Glābšanas laivas ir oranžā krāsā.

Uz kuģiem glābšanas laivas tiek numurētas šādā veidā: nepāra numuri atrodas uz kuģa labā borta klāja, pāra numuri atrodas uz kuģa kreisā borta klāja. Numerācija iet no kuģa priekšgala uz pakaļgalu.

Glābšanas laivās atrodas pirmās palīdzības komplekts, pirotehnika, radara atstarotājs (EPIRB), instrumenti laivas remontam, dzinējam (mehāniskais dzinējs, airi, peldošais enkurs).

Slēgtā tipa glābšanas laivas konstruē tā, lai tā varētu atgriezties pareizā stāvoklī, ja ir apgāzusies. Šādā situācijā cilvēkiem ir jābūt piesprādzētiem.

Glābšanas laivu daudzums uz kuģa:
# Pasažieru kuģi. Uz katra  borta klāja 50% no visu uz kuģa atrodošos cilvēku kopskaita. Kuģa atstāšanas laiks, izmantojot evakuācijas sistēmu - 30 min.
# Kravas kuģi. Uz katra borta klāja 100% no visu uz kuģa atrodošos cilvēku kopskaita.  Kuģa atstāšanas laiks, izmantojot evakuācijas sistēmu - 10 min.

Prasības, kas attiecas uz glābšanas laivām un kuģa apkalpi:
# Iespēja iekāpt laivā, ja kuģim ir 10 grādu diferents un 20 grādu sānsvere.
# Diviem ekipāžas locekļiem ir jābūt prasmēm sagatavot vienu laivu iekāpšanai un nolaišanai ūdenī 5 minūšu laikā.
# Ir jānodrošina cilvēkiem iekāpšanu laivā 3 minūšu laikā , skaitot no komandasatdošanas brīža.
# Tankuģu glābšanas laivām ir jānodrošina  drošu laika intervālu - 8 minūtes, lai būtu iespēja izkļūt no degoša naftas produktu rajona.
# Slēgtā tipa glābšanas laivām ar autonomo gaisa padeves sistēmu ir jānodrošina normāli darba apstākļi minimums 10 minūtes.
# Glābšanas dzinējam ir jāstartē 2 minūšu laikā pie apkārtējās gaisa temperatūras -15 grādi. 
# Dzinējam ar ūdens dzesēšanu ir jāstrādā 5 minūtes, ja dzinējes netiek dzesēts.
# Brīvā kritiena glābšanas laivu konstrukcijai  ir jāgarantē cilvēka drošība, ja krišanas augstums no platformas līdz ūdens virsmai nepārsniedz 20 metrus.
Glābšanas laivu un vadības iekārtu tuvumā ir jābūt plakātiem vai aprakstiem, kuri:
# Apraksta vadības iekārtas, lietošanas pamācības vai brīdinājumus.
# Ir labi redzami avārijas izgaismojumi.
# Izmantoti IMO simboli.
Džons Hopfīlds

**Džons Džozefs Hopfīlds** (, dzimis 1933. gada 15, jūlijā) ir ASV zinātnieks, vislabāk zināms kā neironu tīklu pētnieks. 1982. gadā viņš izveidoja asociatīva neironu tīkla modeli, kas tika nosaukts viņa vārdā par Hopfīlda tīklu, ar to atjaunojot tajā laikā apsīkušo neironu tīklu izpēti.

2024. gadā Hopfīlds kopā ar Džefriju Hintonu saņēma Nobela prēmiju fizikā par ieguldījumu mašīnmācīšanās jomā, īpaši par darbu pie mākslīgajiem neironu tīkliem.

## Biogrāfija
Hopfīlds ir dzimis 1933. gadā poļu fiziķa Džona Džozefa Hopfīlda un Helēnas Hopfīldas ģimenē. Studējis fiziku Svortmoras koledžā Pensilvānijā. Doktora grādu 1958. gadā ieguvis Kornela Universitātē.

No 1958. līdz 1960. gadam strādājis ''Bell Labs'' teorijas grupā, pētījis pusvadītāju optiskās īpašības, kā arī strādājis pie kvantitatīvā modeļa, lai aprakstītu hemoglobīna iedarbību.

Pēc tam pasniedzis fiziku Kalifornijas Universitātē (Bērkli) (1961–1964) un Prinstonas Universitātē (1964–1980). Vēlāk pasniedzis ķīmiju un bioloģiju Kalifornijas Tehnoloģiju institūtā (1980–1997).

Kopš 1997. gada Džons Hopfīlds ir *emeritus* profesors molekulārā bioloģijā Prinstonas Universitātē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Dž. Hopfīlda mājas lapa Prinstonas universitātes vietnē
Kārlis Frīdrihs Jēkabs Hūgenbergers

**Kārlis Frīdrihs Jēkabs Hūgenbergers**, arī **Kārlis Hugenberģers** (*Karl Friedrich Jacob Hugenberger*, 1784—1860), bija Kurzemes vācbaltiešu mācītājs, dzejnieks un tulkotājs latviešu valodā, kas studiju gados stipri iespaidojās no vācu Apgaismības laikmeta dzejniekiem Gētes un Šillera. Latviešu literārās biedrības (*Lettisch-Literärische Gesellschaft*) dibinātājs (1824) un tās vadītājs (1851—1854).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1784. gadā Kuldīgā skolas priekšnieka ģimenē. Izglītojās tēva mājās, no 1801. gada studēja medicīnu un teoloģiju Jēnas, Vircburgas, pēc tam Heidelbergas un Strasburgas Universitātēs. Studiju gados apmeklēja J. V. Gēti un F. Šilleru Veimārā. Pēc atgriešanās Kurzemē viņš pieņēma mājskolotāja vietu kāda muižnieka ģimenē, 1812. gadā ceļoja uz Krieviju, kur iemācījās krievu valodu. 

No 1814. gada Hūgenbergers bija Piltenes apgabala luterāņu mācītājs Ārlavā un Rojā (1814—1851) un Piltenes prāvests (1833—1835). Dzīvoja Ārlavas mācītājmuižā. 1826.—1827. gadā viņš publicēja savu dziesmu apkopojumu grāmatā „Derīgs laika kavēklis”. K. Hūgenbergers darbojās Latviešu literārajā biedrībā un bija tās priekšsēdētājs (1851—1854). No 1851. gada dzīvoja Jelgavā, izdeva „Kapeiķu grāmatiņas no Amburģes”. 

Miris Jelgavā 1860. gada 19. martā.

## Darbi
thumb|280px|Ārlavas baznīca, kura sprediķoja Kārlis Hūgenbergers.
Kārļa Hūgenbergera dzejas tehnika ir izkopta, valoda laba, bagāta izteiksmes līdzekļiem. Latviešu Literārās biedrības rakstu krājumā viņš publicēja rakstus par valodniecību un metriku. K. Hūgenbergers tulkoja un lokalizēja vācu klasiķu Gētes dabas dzejoļus un Šillera balādes. Tulkoja Ēzopa, Lafontēna fabulas un brāļu Grimmu pasakas. Pirmais latviski tulkoja krievu dzeju un dažas Krilova fabulas. Mūža nogalē viņš aktīvi iesaistījies latviešu literārās valodas izkopšanā, laboja un recenzēja „Latviešu Avīzēm” piesūtītos manuskriptus.

* dzejas krājums „Derīgs laika kavēklis” (1. daļa — 1826, 2. daļa — 1827), kura priekšvārdā rakstīja, ka latviešu valoda ir „mīlīga, jauka, skanīga un visur derīga”. 
* Šillera „Tā dziesma no pulksteņa” (1827) un balāžu „Meitiņa no svešuma”, „Galvojums” tulkojumi 
* Gētes „Zvejnieks”, Birgera „Tā dziesma no goda vīra” tulkojumi 
* J.P.Hēbeļa „Rindnieku meita”, „Auzu pūtelis”, „Vaktnieks pusnaktī”, „Viss iznīkst” tulkojumi 
* dzejoļi „Sērdienītis lagzdīgalai”, "Ticība" 
* garīgo dziesmu tulkojumi (4 sašuvumi)
* „Veca mācītāja prieku svētdienā” (1832)
* „Kapeiķu grāmatiņas no Amburģes” (1—6, 1851—1852).

Hūgenbergera darbi iespaidoja Jura Alunāna daiļradi, kas par viņu liecināja: „Tu dziedāji skanīgi, jautri Latviešu mēlē papriekš spēcīgs, kā cits jau neviens.”

## Literatūra
* Teodors Zeiferts. „Hugenberģers mūsu valodas un rakstniecības laukā", „Austrums” (1886) 
* Kārlis Kundziņš. „Kārlis Hugenberģers”, Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas 4. rakstu krājums (1888)

## Atsauces

## Ārējās saites
Jērika

**Jērika** (,*Yeriho*) vai **Arīha** (, *Arīhā*), dažkārt arī **Jerihona**, ir pilsēta mūsdienu Palestīnas teritorijā Tuvajos Austrumos, kas no arheoloģiskā viedokļa tiek uzskatīta par vienu no senākajām pastāvīgi apdzīvotajām vietām pasaulē.

Pilsētā dzīvo ap 20 400 iedzīvotāju (pēc 2006. gada datiem).

## Vēsture

Jērika ir viena no vecākajām zināmajām nocietinātajām apmetnēm, protopilsēta. Tā atrodas Jordānas upes ielejā, mūsdienu Rietumkrastā (Palestīniešu pašpārvaldes teritorijā). Tā ir apmēram 250 metrus zem jūras līmeņa. Šī vieta bija apdzīvota vēl ap 8500.g. pr.Kr. Ap 7000.g. p.m.ē. tās iedzīvotāju skaits jau bija sasniedzis ap 2500.

Jerihonas apmetnē ap 7200. gadu p.m.ē. tika uzcelts 4m augsts un 3m biezs aizsardzības mūris. Ārpusē aiz sienas bija izrakts gandrīz 3 metrus dziļš un tikpat plats grāvis. Vienāda dziļuma nodrošināšanai nācās kalt klinti.

Pirmkārt, aizsargsienu būvniecība nepārprotami liecina, ka reģionā dažādu cilšu starpā jau pastāvēja asa konkurence par teritoriju, tātad nepieciešamību paplašināt pārtikas vai citu resursu iegūšanas iespējamību. Otrkārt, aizsargsienu būvniecība bija sabiedriskie darbi. Tātad acīmredzot šīs pilsētas sabiedrība jau bija attiecīgi strukturēta, kas nodrošināja šādu darbu veikšanu. Treškārt, iedzīvotāju rīcībā jau bija pietiekami efektīvi darbarīki, lai veiktu tik sarežģītu uzdevumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hopfīlda tīkls

**Hopfīlda tīkls** ir viens no neironu tīklu veidiem, nosaukts tā radītāja Džona Hopfīlda vārdā. Hopfīlda tīkls modelē asociatīvo atmiņu — ar adresāciju pēc satura, nevis adreses/indeksa. Konkrēti — tas spēj noteikt, vai kaut kāds atšķirīgs (bojāts) attēls ir pietiekami līdzīgi kaut kādas grupas attēliem vai nē.

## Struktūra

* Tīklā ir viens neironu slānis.
* Neironu svaru vērtības ir simetriskas (w_{ji} = w_{ij}).
* Neironu ieejas un izejas ir bināras (parasti \{-1; 1\} vai \{0; 1\}).

## Apmācība

frame|right|Hopfīlda tīkla apmācība un darbināšana.

Atšķirībā no daudziem citiem neironu tīklu veidiem, Hopfīlda tīkla apmācība notiek vienā solī (savukārt darbināšana — parauga atpazīšana — notiek iteratīvi).

Svaru vērtības tiek izvietotas matricā, kuras kolonas apzīmē neironus, bet rindiņas — neironu svarus.

Svaru vērtības nosaka pēc formulas: 
w_{ji} = \begin{cases}
\sum_{s=1}^r p_{si} \cdot p_{sj}; & \mbox {ja } i \ne j \\
0; & \mbox {ja } i = j
\end{cases},
kur p_{s} — paraugs (bināru vērtību virkne), r — paraugu skaits.

Attēlā "Hopfīlda tīkla apmācība un darbināšana" redzams piemērs — augšējā matrica: divi 12 vērtību gari paraugi P1 un P2 un ar tiem apmācītā Hopfīlda tīkla svaru vērtības.

## Darbināšana

Katrā darbināšanas — parauga atpazīšanas procesa — iterācijā katram neironam atsevišķi tiek rēķināta:
# NET funkcija pēc formulas NET_{j} = \sum_{i=1}^n w_{ji} \cdot o_{i}, kur w_{ji} — j-tā neirona i-tais svars, o_{i} — i-tā neirona izejas vērtība (iepriekšējā iterācijā — jeb ieejas vērtība šajā iterācijā);
# izejas vērtība, izmantojot aktivizācijas funkciju: o_{j} = \begin{cases}
-1; & \mbox {ja } NET_{j} \le 0 \\
1; & \mbox {ja } NET_{j} > 0
\end{cases}

Attēlā zem svaru matricas redzams piemērs, atpazīstot paraugu X, kas ir sākotnējās ieejas vērtības (iepriekšējās iterācijas izejas vērtības).

Piemērā iezīmēta 4. neirona NET funkcijas rēķināšana 2. iterācijā.

Attēlā redzams, ka 3. un 4. iterācijas visu neironu atbilstošās NET funkciju vērtības sakrīt, kas norāda, ka atpazīšanas process ir konverģējis un 3. iterācijas izeju varam uzskatīt par meklēto attēlu (kā redzams, tas ir apmācības procesā ievadītais paraugs P1).

## Ārējās saites

Jānis Zuters. Neironu tīkli
Hugo Kapets

**Hugo Kapets** (*Hugues Capet*, dzimis 938. gadā, miris 996. gada 24. oktobrī) bija franku ķēniņš no Kapetingu dzimtas. Valdīja no 987. līdz 996. gadam.

## Dzīvesgājums
Dzimis 938. gadā Parīzē. Viņš audzis spēcīgā un ietekmīgā franku aristokrātu ģimenē, kas dzīvoja Francijā. 956. gadā Hugo mantoja sava tēva plašos īpašumus un kļuva par ietekmīgu augstmani.

No 978. — 986. gadam Hugo Kapets apvienojās ar Romas imperatoriem Oto II un Oto III un ar Reimsas arhibīskapu Adalberonu, lai valdītu pār vājo Rietumfranku valsts karali Lotāru no Karolingu dinastijas. No 985. gada viņš bija karalis tikai vārda dēļ. 987. gadā, kad Lotārs un viņa dēls Ludviķis V nomira, Reimsas arhibīskaps pārliecināja augstmaņu sapulci, lai tie ievēl Hugo Kapetu par karali. Hugo Kapetu kronēja par Francijas karali, pirmo Francijas karali no Kapetingu dinastijas, Nojonā (Noyon), Pikardijā, 987. gada 3. jūlijā.

Hugo Kapets sagrāba mazsvarīgākos īpašumus netālu no Šartras (*Chartres*) un Anžū (*Anjou*). Starp Parīzi un Orleānu viņš pakļāva pilsētas un īpašumus aptuveni 1000 km2 platībā. Viņa vara tur beidzās un ja viņš uzdrošinātos ceļot ārpus šīs zemes gabala, viņš riskētu tikt nolaupīts un turēts ieslodzījumā pret izpirkuma maksu vai pat nogalināts. Patiesībā, 993. gadā bija plāns, lai nogādātu Hugo Kapetu Oto ieslodzījumā. Plāns neizdevās, bet fakts, ka neviens netika sodīts parāda to, cik niecīga bija Hugo Kapeta vara.

Neskatoties uz Hugo Kapeta varu, visā Francijā bija tikpat daudz citu likumu kā muižkungu. Valstī lietoja 150 dažādas naudas formas un runāja vismaz ducī dažādu valodu. Savienot visu kas bija savienojams bija grūti paveicams uzdevums un patstāvīga piepūle starp tiem, kuriem piederēja Francijas kronis un feodāļiem. Piemēram, Hugo Kapetam vajadzēja lielu piepūli lai cīnītos ar vasaļiem, kas atradās uz Sēnas (*Seine*) un Luāras (*Loire*). Aiz viņa valsts robežām formāla ievadīšana un pēc tam atcelšana no amata piemeklēja Arnuflu, kurš bija Lorānas hercoga brāļadēls tādēļ, ka Reimsas arhibīskaps iesaistīja karali un bīskapus konfliktā ar pāvestu Jāni XV, kurš netika atrisināts līdz Hugo Kapeta nāvei 996. gadā.

Kamēr Hugo Kapeta militārais spēks bija ierobežots un viņam vajadzēja lūgt karaspēka palīdzību Normandijas Ričardam I, viņa, kā karaļa, vienbalsīgās ievēlēšana deva viņam lielisku morālo autoritāti un ietekmi.

Hugo Kapets apprecējās ar Adelaidi no Akvitānijas (952. — 1004. gadam), kura bija Akvitānijas hercoga Viljama III meita. Viņiem bija 5 bērni.

Hugo Kapets nomira 996. gada 24. oktobrī Parīzē un tika apbedīts Sendenī bazilikā. Hugo Kapeta panākumus nostiprināja viņa dēls Roberts II.

Kopā valdīja 15 Kapetingu dzimtas pārstāvju.

## Ārējās saites
Grieķu valoda

**Grieķu valoda** ir indoeiropiešu valodu saimes valoda, par kuras lietošanu ziņas sniedzas 3500 gadus senā vēsturē. Grieķu alfabēts tiek lietots kopš 9. gadsimta p.m.ē. Grieķu literatūras vēsture ir apmēram 3000 gadus sena. Tā ir oficiālā valoda Grieķijā un Kiprā. Mūsdienās tajā runā 15 miljoni cilvēku Grieķijā, Kiprā, Bulgārijā, Albānijā, Turcijā un plašajā grieķu diasporā, kas izkaisīta pa visu pasauli. Pēc tajā dzīvojošo grieķu skaita Melburna Austrālijā ir trešā lielākā grieķu pilsēta pēc Atēnām un Salonikiem.

Kopš 1976. gada par oficiālo rakstību ir noteikts “demotikas” grieķu valodas variants, kas salīdzinājumā ar “katareusas” variantu ir daudz vienkāršāks un daudz tuvāks sarunvalodai.

## Valodas attīstības posmi

Daudzajos pastāvēšanas gadsimtos grieķu valoda ir mainījusies, un tās vēsture tiek iedalīta vairākos periodos.
thumb|right|200px|Viduslaiku grieķu rakstība
* Mikēnu grieķu valoda: Mikēnu civilizācijas laikā lietotā valoda, kuras rakstībai no 1. gadsimta p.m.ē. izmantota (lineārā B) rakstība.
* Klasiskā grieķu valoda, ko sauc arī par sengrieķu valodu. Tās dažādie dialekti bija Grieķijas civilizācijas arhaiskā un klasiskā perioda valoda. Tā tika plaši lietota Romas impērijā. Rietumeiropā klasisko grieķu valodu pārtrauca lietot pēc Romas impērijas sabrukuma, taču tā joprojām tika plaši lietota Bizantijas impērijā. Eiropā tā atkal kļuva populārāka pēc Konstantinopoles krišanas, kad daudzi grieķi emigrēja uz Itāliju.
* Hellēniskā grieķu valoda, ko sauc arī par koinē grieķu valodu. Saplūstot dažādajiem grieķu dialektiem, radās pirmais kopējais grieķu dialekts, kas laika gaitā kļuva par vienu no pasaules pirmajām starptautiskajām valodām. Aleksandra Lielā kareivji runāja koinē, un pēc viņa karagājieniem koinē tika lietota no Ēģiptes līdz Indijai. Vēlāk, kad romieši iekaroja Grieķiju, Romas impērijā izveidojās neoficiāla grieķu un latīņu valodas divvalodība. Arī Jaunā Derība sarakstīta koinē.
* Viduslaiku grieķu valoda, ko sauc arī par Bizantijas grieķu valodu: hellēniskās grieķu valodas lietošanas turpinājums Bizantijas impērijas pastāvēšanas laikā, kā arī pēc tās sabrukuma 15. gadsimtā. 
* Jaungrieķu valoda: tās saknes meklējamas neatkarīgi no koinē, un tās lietošana sākās jau Bizantijas periodā, ap 11. gadsimtu.

## Skatīt arī

* Sengrieķu valoda
* Jaungrieķu valoda

## Ārējās saites

* Helnet: Grieķijas informācijas vortāls
* 
* E.Felsbergs, Grieķi īpašvārdu pareizrakstība latviešu valodā. 1922
Benedikts XV

**Pāvests Benedikts XV** ((), dzimis kā **Džakomo della Kjeza** (), dzimis , miris ) bija Romas pāvests, kura pontifikāts ilga no 1914. gada 3. septembra līdz 1922. gada 22. janvārim.

Dzimis Dženovas pievārtē marķīza della Kjezas ģimenē. Darbojās Vatikāna diplomātiskajā dienestā.

1914. gada 20. augustā mira pāvests Pijs X. Tā paša gada 28. jūlijā bija sācies Pirmais pasaules karš. Šādos apstākļos konklāvs nolēma uzticēt pāvesta pienākumu pildīšanu cilvēkam ar diplomāta spējām.

Benedikts XV dēvēja Pasaules karu par "Eiropas pašnāvību" un uzstājās ar vairākiem miera priekšlikumiem, tomēr faktiski tika ignorēts.

Kā zināms, pāvesti izvēlas tos iepriekšējo pāvestu vārdus, kuru principus un politiku tie atbalsta.

## Ārējās saites
Rikardo Džakoni

**Rikardo Džakoni** (*Riccardo Giacconi*) (dzimis 1931. gada 6. oktobrī) ir itāliešu izcelsmes ASV astrofiziķis. 2002. gadā viņš ieguva Nobela prēmiju fizikā par rentgenstaru astronomijas izveidi un rentgenteleskopa radīšanu.

Džakoni studēja Milānas Universitātē, kur 1954. gadā aizstāvēja disertāciju. 1956. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi ASV un kļuva par naturalizētu ASV pilsoni.

1959. gadā Džakoni pievienojās nesen nodibinātai kompānijai *[[AS&E]]* ("Amerikas zinātne un inženierija"). Džakoni vadītā grupa pāris gados izauga no 3 darbiniekiem līdz 70. Tika izstrādātas rentgenstaru astronomijas iekārtas raķetēm un pavadoņiem. Vēlāk tika izveidoti kosmiskie rentgenstaru teleskopi.

1981. gadā Džakoni kļuva par pirmo Kosmosa teleskopu zinātniskā institūta direktoru (Džonsa Hopkinsa Universitātē Baltimorā). Šis institūts nodrošināja pētījumu programmas izstrādi un vadīšanu Habla kosmiskajam teleskopam.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Vitorio Gasmans

**Vitorio Gasmans** (*Vittorio Gassman*; dzimis  Dženovā, miris  Romā) bija vācu cilmes itāļu teātra un kino aktieris un kinorežisors. Itāļu iesauka ***Il Mattatore***.

Pirmās lomas teātrī — 1943. gadā. No 1946. gada — kino. Piedalījies vairāk nekā 120 filmās, sākot ar neoreālistu darbiem līdz itāļu komēdijām. 1975. gadā ieguva Kannu kinofestivāla balvu par labāko vīrieša lomu filmā "Sievietes smarža" (*Profumo di donna*, 1974). Tēlojis arī Holivudas filmās.

Pazīstamākās Gasmana lomas ir tādās filmās kā *[[Riso amaro]]* (1949), "Lielais ķēriens Madonnas ielā" (*I soliti ignoti*, 1958), *[[La grande guerra]]* (1959), *[[Il Sorpasso]]* (1962), *[[War and Peace (1965. gada filma)|War and Peace]]* (1965), *[[C'eravamo tanto amati]]* (1974), *[[Sharky's Machine]]* (1981) un "Slaisti" (*Sleepers*, 1996).

## Ārējās saites