open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatne

**Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatne** (LSKJ) ir daļa no vispasaules Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness kustības un kopš 1923. gada Paula Gailīša vadībā darbojās kā Latvijas Sarkanā Krusta organizācija jauniešiem. Šobrīd Latvijā ir 23 Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatnes nodaļas, tādējādi tā ir viena no lielākajām jaunatnes organizācijām Latvijā.

## Darbības jomas
Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatne darbojas vairākās jomās: 
* Sociālā integrācija;
* HIV/AIDS izplatības samazināšana;
* Asinsdonoru kustības un humāno vērtību popularizēšana;
* Pirmās palīdzības apmācība;
* Iecietības veicināšana;
* Cīņa pret vienaudžu vardarbību;
* Cīņa pret atkarībām un nabadzību.

Sarkanais Krusts ir brīvprātīga kustība, kas nozīmē, ka ikvienam ir iespēja palīdzēt tiem, kam tas visvairāk vajadzīgs un ziedot savu laiku un prasmes. Organizācijas mērķis ir palīdzības sniegšana cilvēkiem, neatkarīgi no viņu reliģiskās piederības, politiskās pārliecības, nacionalitātes vai citiem faktoriem.

LSKJ aktīvi darbojas Bebrenē, Valkā, Daugavpilī (LSKJ Daugavpils LTSTS nodaļa , LSKJ Daugavpils DPCĢ nodaļa , LSKJ Daugavpils DCPV nodaļa), Dobelē, Cēsīs, Jumpravā, Ogrē , Krāslavā, Liepājā, Limbažos, Olainē, Pļaviņās, Rēzeknē, Rīgā (LSKJ Rīgas Centra Nodaļa] , Rīgas rajona Pārdaugavas nodaļa ), Saldū, Smiltenē, Talsos un Valmierā.

## Skatīt arī
* LSK Rīgas pilsētas Centra komitejas Jaunatnes nodaļa

## Ārējās saites
* Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatnes mājas lapa 
* Latvijas Sarkanā Krusta aktualitātes
* Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatne
* Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatne portālā "Jaunatnes lietas"
* Latvijas Sarkanā Krusta Jaunatne Latvijas jaunatnes padomes mājaslapā
Radiomāja (nozīmju atdalīšana)

**Radiomāja** var būt:
* kuģa radiomāja, kuģa sakaru telpa,
* Latvijas Radio ēka Rīgā, Doma laukumā 8.
Zariņš

**Zariņš** (sieviešu dzimtē **[[Zariņa]]**) ir izplatīts latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „zars” pamazināmās formas vai vietvārda Zariņi. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Alfrēds Zariņš (1922—2000) — latviešu skolotājs un disidents;
* Bertrams Zariņš (1942) — ASV latviešu ķirurgs ortopēds un sporta medicīnas speciālists;
* Eduards Zariņš (1876—1947) — farmaceits un pasniedzējs;
* Edvīns Zariņš (1954—2022) — mūziķis;
* Egīls Zariņš (1961) — žurnālists;
* Harijs Zariņš (1957) — mūziķis;
* Heinrihs Zariņš (1907—1986) — žurnālists;
* Indulis Zariņš (1929—1997) — gleznotājs, mākslas pedagogs;
* Ivars Zariņš (1969) — ekonomists un politiķis;
* Jānis Zariņš:
** Jānis Zariņš (1893—1979) — aktieris un režisors;
** Jānis Zariņš (1913—2000) — tēlnieks;
** Jānis Zariņš (1936—2000) — aktieris;
** Jānis Zariņš (1996) — lauksaimnieks un politiķis;
* Juris Zariņš:
** Juris Zariņš (*Juris Zarins*; 1945—2023) — latviešu cilmes ASV arheologs;
** Juris Zariņš (1952—2017) — izgudrotājs;
* Kārlis Zariņš:
** Kārlis Zariņš (diplomāts) (1879—1963) — diplomāts;
** Kārlis Zariņš (rakstnieks) (1889—1978) — rakstnieks;
** Kārlis Zariņš (dziedātājs) (1930—2015) — dziedātājs un operas solists;
* Kaspars Zariņš (1962) — gleznotājs;
* Kristaps Zariņš:
** Kristaps Zariņš (1943) — ķirurgs;
** Kristaps Zariņš (1962) — gleznotājs;
* Leonīds Zariņš (1927—1954) ― nacionālās pretestības kustības dalībnieks;
* Marģeris Zariņš (1910—1993) — rakstnieks un komponists;
* Rihards Zariņš (1869—1939) — grafiķis;
* Roberts Zariņš (1880—1938) — čekists, padomju saimnieciskais darbinieks;
* Viesturs Zariņš (1979) — jurists un politiķis;
* Vilnis Zariņš (1930—2014) — filozofs un politiķis.
Jānis Vanags (arhibīskaps)

**Jānis Vanags** (dzimis  Liepājā) ir latviešu garīdznieks, bijušais Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas (LELB) arhibīskaps (1993–2025).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Liepājā Miervalža Vanaga un viņa sievas Mirdzas ģimenē. Mācījās Liepājas 5. vidusskolā (1965–1976), studēja Latvijas Valsts universitātes Ķīmijas fakultātē (1976–1982), īslaicīgi bija skolotājs Rīgas 31. vidusskolā.  

Teoloģisko izglītību ieguva LELB Teoloģijas seminārā (1984–1989),  ordinēts luterāņu mācītāja amatā. 
Viens no 1987. gadā izveidotās kustības "Atdzimšana un atjaunošanās" dibinātājiem.
1989. gadā bijis iekļauts izolējamo inteliģences pārstāvju sarakstā.

Pēc LELB arhibīskapa Kārļa Gailīša traģiskās bojāejas autoavārijā 1993. gadā J. Vanagu ievēlēja par Latvijas luterāņu baznīcas arhibīskapu. J. Vanags ir konservatīvs teologs, un LELB tiek uzskatīta par vienu no konservatīvākajām pasaules luterāņu baznīcām. Kopš Vanaga ievēlēšanas amatā, sievietes vairs netiek ordinētas par mācītājām.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Luterāņu Baznīcas Misūri sinodes Konkordijas teoloģijas semināra Fortveinā (ASV) goda doktors teoloģijā (1997);
* Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieks (1998);
* Māras Zemes Krusta III šķiras ordeņa komandieris (2006).

## Skatīt arī
* Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskapi

## Ārējās saites
* Biogrāfija LELB mājaslapā 
* Intervija ar J. Vanagu žurnāla "Ieva" 2008. gada 19. marta numurā 

## Atsauces
Sfragistika

**Sfragistika** - vēstures palīgdisciplīna, kas pēta zīmogus (piestiprināšans veidus, materiālus, ziņas par zīmogu nodevām, viltošanu utt.) un to veidošanos, saistību ar valsts un dzimtas attīstību.

Zīmogs ir zīmogošanas rezultāts, kas ir piestiprināts vai paliek uz pergamenta, papīra, bet spiedogs ir ierīce, ar ko veic zīmogošanu.

## Izcelsme

Termins "sfragistika" cēlies no grieķu valodas vārda *sfragis* - zīme (vēlāk zīmogs). Paralēli jēdzienam "sfragistika" līdz pat XX gs. lietoja arī terminu "sigilogrāfija", kas atvasināts no latīņu valodas vārdiem "sigillum" (zīme, zīmogs) un "grafija" (aprakstīšana).

Zīmogs kā dokumenta īstuma apliecinājums vispirms parādījās senajos Tuvajos Austrumos (Šumerā, Ēģiptē u.c.), kā arī Indas ielejā (Harapa, Mohendžodaro). Sākotnēji spiedogiem bija cilindra forma, spiedogu ar spiedienu ripināja uz vēl mīksta māla vai vaska, savukārt antīkajai pasaulei bija raksturīgi vairoga formas spiedoggredzeni, ar kuriem zīmogoja vaskā vai cita veida materiālos, Viduslaikos Eiropā izmantoja t.s. piekārtos zīmogus (ar īpašām matricēm spieda zīmogu zeltā, sudrabā, vaskā, lakā, svinā u.c. materiālos, to auklā piekāra dokumentam). Zīmoga novietojums, auklas izvērsums katrā laika posmā bija stingri reglamentēts, kas ļauj sfragistikai datēt zīmogu un līdz ar to arī dokumentu. Aptuveni no XIV-XV gs. mijas lielāko tiesu sāka izmantot t.s. vienpusējos zīmogus - pie papīra vai pergamenta zem teksta pielipinātā vaskā vai lakā iespiestie zīmogi. Kaut arī, piemēram, Vatikānā, joprojām izmanto piekārtos zīmogus.

## Attīstība

1681. gadā Žans Mabiljons (Mabillon) uzrakstīja darbu par diplomātiku "De re diplomatica libri", kurā viena atsevišķa nodaļa veltīta sfragistikai.

Sfragistika kopš XVIII gs. ir cieši saistīta ar diplomātiku un sākotnēji tā bija diplomātikas sastāvdaļa, bet XIX gs. sfragistika atdalījās no diplomātikas - arheoloģiskajos izrakumos tika atrasts ļoti daudz senu zīmogu un spiedogu, kas bija zaudējuši saikni ar dokumentu, tādējādi sfragistikā sākās jauns attīstības posms un tā kļuva par vēstures zinātnes palīgdisciplīnu, kas, pamatojoties uz zīmogu un spiedogu sniegto materiālu, deva informāciju par seno valstisko formējumu rašanās un attīstības vēsturi.

Sfragistika ir saistīta arī ar citām palīgdisciplīnām un patstāvīgām zinātnes nozarēm - piemēram, arheoloģiju, heraldiku, diplomātiku, - tā palīdz pētīt arī mākslas objektus, dzimtu vēstures utt.

Sfragistikas zelta laiki ir XIX gs. beigas un XX gs. sākums. Šobrīd sfragistika vairāk tiek izmantota saistībā ar citām vēstures zinātnes palīgdisciplīnām un pamatā pēta zīmogu attīstību un izcelšanos viduslaikos (V-XV gs.) un jaunajos laikos. Savukārt par antīkās pasaules zīmogiem un spiedogiem vairāk interesējas arheologi.

## Bibliogrāfija

* Latviešu konversācijas vārdnīca. - Rīga, 1928.-1929.
* Бољшая Советская Энциклопедия. - Москва, 1970.
* Советская Историческая Энциклопедия. - Москва, 1960.
Metroloģija

**Metroloģija** (no sengrieķu *μέτρον* [metros] — "mērs" un *λόγος* [logos] — "vārds, mācība") ir zinātne par mērīšanu. Metroloģija ietver mērīšanas teorētiskos un praktiskos aspektus.

## Metroloģijas definīcijas

### Pamatjēdzieni

* Mērīšana ir eksperimentālu darbību un skaitļošanas operāciju kopums, ar kurām nosaka fizikāla lieluma skaitlisko vērtību, izmantojot šī lieluma mērvienību.
* Fizikāls lielums — īpašība, kas kvalitatīvi ir kopēja kādai fizikālo objektu grupai, bet kvantitatīvi raksturo katru objektu atsevišķi.
* Fizikāla lieluma vērtība — fizikāla lieluma novērtējums ar skaitli šim lielumam pieņemtajās mērvienībās.
* Fizikāla lieluma patiesā vērtība — vērtība, kas pilnīgi pareizi raksturo konkrēto objektu, tā nav atkarīga no mērīšanas pieejas.
* Fizikāla lieluma reālā vērtība — vērtība, kas uzzināta mērot un tik maz atšķiras no patiesās vērtības, ka to var izmantot patiesās vērtības vietā.
* Mērījumu rezultāts — aptuvenas lielumu vērtības, kas atkarīgas no mērīšanas metodes, tehniskajiem līdzekļiem, maņu orgāniem.
* Mērījumu rezultāta kļūda — mērījumu rezultāta un patiesās vērtības starpība.

### Metroloģiskie procesi

* Pārbaude — mērīšanas līdzekļa kļūdas noteikšana, ko veic atbilstošās valsts metroloģiskā iestāde.
* Atestācija — mērīšanas līdzekļa apsekošana un dokumenta izsniegšana par izpētītajām mērlīdzekļa īpašībām.
* Graduēšana — sakarību starp mērlīdzekļa ieejas un izejas lielumiem noteikšana, grafiku un formulu sastādīšana; šaurākā nozīmē — skalas sadalīšana iedaļās.
* Kalibrēšana — sakarības noteikšana starp mērlīdzekļa izstrādāto lielumu vērtībām, materiālā mēra vai atsauces materiāla vērtībām un vērtībām, kas reproducētas no mērvienības etalona.
* Justēšana jeb regulēšana — mērlīdzekļa kļūdu novešana līdz lielumam, kas atbilst tehniskajām prasībām (bieži tiek nepareizi saukta par kalibrēšanu).
* Revīzija — mērlīdzekļa atestācijas kārtības pārbaude.
* Verificēšana — mērīšanas līdzekļa atbilstības visām prasībām apstiprināšana.

## Atsauces

## Ārējās saites
Diplomātika

**Diplomātika** (, ) ir vēstures zinātnes palīgdisciplīna, kas nodarbojas ar dokumentu formas un satura pētniecību. Tās uzdevums ir noteikt dokumentu autentiskumu. Jēdziens atvasināts no Renesanses laika jēdziena, kad vēstures dokumentus pēc karaļu un pāvestu privilēģiju parauga sāka dēvēt par diplomiem.

Diplomātika ir pirmā vēstures palīgdisciplīna, kas tika teorētiski pamatota. Praktiskā diplomātika radās XIV gadsimtā kā jurisprudences palīgnozare. XIV—XV gs. sāka veidoties tās metodika. Zinātnes iezīmes tai piešķīra franču benediktietis Žans Mabiljons(*Mabillon*) 1681. gadā ar savu darbu "Par diplomātiku" (*De re diplomatica*), kas izraisīja plašu rezonansi un kam bija daudz sekotāju.

Diplomātikas uzplaukums sākās pēc Lielās franču revolūcijas. 1821. g. Parīzē nodibināja pat īpašu diplomātikas skolu (*[[École nationale des chartes|École des Chartes]]*), kuras vadītājs bija Leopolds Delīls (*Delisle*). Tur mācījās arī vācu vēsturnieks Teodors fon Zikels (*von Sickel*), kurš vēlāk pēc Parīzes parauga nodibināja diplomātikas skolu "Austrijas vēstures pētniecības institūts" (*Institut für Österreichische Geschichtsforschung*).
Hronoloģija

**Hronoloģija** (no  *(hrónos)* — 'laiks') ir vēstures palīgdisciplīna, kas pēta dažādu tautu gadu skaitīšanas sistēmas un laika noteikšanas paņēmienus kalendāros, palīdz noteikt vēstures avota rašanās laiku, sniedz notikumu uzskaitījumu laika secībā.

## Vēsture
Vēstures hronoloģijas sistematizāciju XVI gs. ieviesa Ž.Ž. Skaligers (Francija). Vispārējo hronoloģijas teoriju un vēsturi XIX gs. izstrādāja L.Idelers (Vācija), XX gs. sākumā to paplašināja F.Gincels (Vācija). XX gs. radītie darbi par hronoloģiju ir veltīti galvenokārt atsevišķu tautu gadu skaitīšanas veidiem un formām (pēc gada laikiem, par atskaites punktu ņemot zvaigznāju atrašanās vietu), kā arī pēc tādām parādībām kā saules aptumsumi, zemestrīces u.c.

Latvijā pirms t.s. Gregora kalendāra ieviešanas bija sava laika skaitīšanas sistēma. Pirmais zinātnieks, kas tajā iedziļinājās, bija 20. gadsimta pirmajā pusē Latvijas Etnogrāfiskā brīvdabas muzeja un Valsts vēsturiskā muzeja pārzinis Matīss Siliņš. Pirmais lielākais latviešu gadskārtas un laika skaitīšanas pētījums ir mākslinieka un senatnes pētnieka Ernesta Brastiņa publicētās “Latvju gadskārtas dziesmas” (1929). Matemātiķis Valdis Klētnieks ir veicis pētījumu par mēnešu nosaukumu latvisko izcelsmi un pierādījumus, ka deviņu dienu *savaite* ir senās laika skaitīšanas mēra vienība. Lielu ieguldījumu devis arī mākslinieks un senatnes pētnieks Arvīds Brastiņš, kurš uzrakstījis darbu “Māte Māra” (1967), kurā rodam seno baltu laika skaitīšanas sistēmas īsu kopsavilkumu.

## Bibliogrāfija

* Svešvārdu vārdnīca. — Norden, Rīga, 1996.
* Grīns M., Grīna M. Latviešu gads, gadskārta un godi. — Toronto, 1982.
Proteīni (nozīmju atdalīšana)

**Proteīni** var būt:

* Proteīni - vienkāršas olbaltumvielas;
* Proteīni - lauksaimniecībā organisku un neorganisku slāpekli saturošu vielu kopums dzīvnieku barībā.
Gada vārds Latvijā

**Gada vārds Latvijā** ir Rīgas Latviešu biedrības (RLB) Latviešu valodas attīstības kopas (LVAK) kopā ar Latvijas Rakstnieku savienību (LRS) un Latvijas Zinātņu akadēmijas (LZA) Terminoloģijas komisiju (TK) rīkota anketēšana par gada vārdu, nevārdu un spārnoto teicienu latviešu valodā. Aptauja tiek rīkota kopš 2003. gada katra gada beigās.

Šādas akcijas tiek rīkotas, lai rūpētos par latviešu valodas attīstību un pievērstu uzmanību nevēlamu vārdu ienākšanai latviešu valodā. Tiek iesaistīta sabiedrība, kas var izteikt domas, iesūtot savus priekšlikumus attiecīgās kategorijās. Kad iesūtītie materiāli ir apkopoti, žūrija, kurā piedalās RLB LVAK, LRS un LZA TK pārstāvji, izvērtē sabiedrībā plaši un aktuāli novērojamas vēlamas un nevēlamas leksiskas un frazeoloģiskas parādības, kā arī spārnoto teicienu klāstu. Žūrija pavēstī savu vērtējumu sabiedrībai, tādējādi iesacīdama veiksmīgus, latviešu valodā derīgus jaunvārdus un citus aktualizējušos vārdus, vai gluži pretēji — norādīdama un paskaidrodama, kas būtu jāatzīst par nevēlamu.

Aptaujas rezultātus paziņo īpašā konferencē nākamā gada janvārī.

## Trīs nominācijas
Kategorijā **gada vārds** var izvirzīt gada spilgtāko, trāpīgāko vārdu, kas pirmo reizi izskanējis, popularitāti iemantojis vai atguvis attiecīgajā gadā un veidots pēc latviešu valodas likumībām.

**Gada nevārds** ir nejēdzīgākais vārds, nejēdzīgākais vārda lietojums vai nejēdzīgākais liekais svešķermenis, kas parādījies, kļuvis manāmi dzirdamāks vai jauno, tam neiederīgo nozīmi iemantojis attiecīgajā gadā.

Savukārt **spārnotais teiciens** ir trāpīgākais, negaidītākais, izteiksmīgākais izteiciens, kas īpaši bieži lietots vai sevišķi pamanīts attiecīgajā gadā.

## Atzītie gada vārdi

## Atzītie gada nevārdi

## Atzītie gada teicieni

## Atsauces

## Ārējās saites
* Gada vārds, nevārds un spārnotais teiciens. Latviešu valodas attīstības kopa
* Laima Slava, Santa Lauga, Zigfrīds Muktupāvels (2015. gada 29. janvāris). Akcija „Gada vārds, nevārds un spārnotais teiciens”. 2015. gads. *Kultūras Rondo*. Latvijas Radio 1. Lsm.lv. Atjaunināts: 2016. gada 25. septembrī.
Ernests Lorenss

**Ernests Orlando Lorenss** (,  — ) bija ASV fiziķis. Pazīstams kā ciklotrona izgudrotājs, par ko 1939. gadā saņēma Nobela prēmiju fizikā. Kalifornijas Universitātes Bērkli ilgstošs darbinieks. Lorensa vārdā nosaukts periodiskās tabulas 103. elements lourensijs.

## Biogrāfija
Dzimis nelielā pilsētiņā Kantonā Dienviddakotā. 1922. gadā ieguva bakalaura grādu Dienviddakotas Universitātē, bet 1923. gadā — maģistra grādu fizikā Minesotas Universitātē. Jau 1925. gadā ieguva doktora grādu Jeila Universitātē. Jeilā Lorenss pētīja fotoelektrisko efektu. 1928. gadā pārcēlās uz Kalifornijas Universitāti Bērkli, 1930. gadā kļūdams par universitātes gados visjaunāko profesoru.

1929. gadā Lorenss universitātē izgudroja ciklotronu. Pirmais eksperimentālais ciklotrona modelis izmaksāja tikai apmēram 25 ASV dolārus, tomēr tas darbojās. 1931. gadā viņš nodibināja Radiācijas laboratoriju (tagad Lorensa Bērkli Nacionālā laboratorija). 1939. gadā Lorenss par ciklotrona izgudrošanu ieguva Nobela prēmiju fizikā — pirmais Bērkli.

Otrā pasaules kara laikā Radiācijas laboratorija bija viens no galvenajiem Manhatanas projekta centriem. Kara laikā urāna bagātināšanai Lorenss izveidoja kalutronu.

1958. gada jūlijā Lorenss ASV prezidenta Dvaita Eizenhauera delegācijas sastāvā Ženēvā piedalījās sarunās ar PSRS par kodolieroču izmēģinājumu aizliegšanu, tur saslima un pēc mēneša mira.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Ernesta Lorensa biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā
Alberts Maikelsons

**Alberts Abrahams Maikelsons** (*Albert Abraham Michelson*,  — ) bija Prūsijā (mūsdienu Polijā) dzimis ebreju izcelsmes ASV fiziķis. Pazīstams ar gaismas ātruma mērījumiem un Maikelsona-Morleja eksperimentu, par ko 1907. gadā saņēma Nobela prēmiju fizikā. Maikelsons bija pirmais amerikānis, kurš saņēma Nobela prēmiju kādā no zinātnēm (1906. gadā Teodors Rūzvelts saņēma Nobela miera prēmiju).

Dzimis ebreju tirgotāju ģimenē Prūsijas mazpilsētā, tomēr, kad Albertam bija tikai divi gadi, ģimene pārcēlās uz ASV. Maikelsons uzauga nelielās kalnraču pilsētiņās Kalifornijā un Nevadā. 1869. gadā prezidents Uliss Grānts ieskaitīja Maikelsonu ASV Kara flotes akadēmija mičmaņu kursā, kuru viņš beidza 1873. gadā, parādot īpašas spējas optikā, siltuma teorijā un klimatoloģijā. Pavadot divus gadus kuģojot, 1875. gadā Maiklesons atgriezās akadēmijā un līdz 1879. gadam šeit pasniedza fiziku un ķīmiju. No 1880. līdz 1882. gadam mācījās Berlīnē un Parīzē.

Jau 1877. gadā mēģināja veikt pirmo gaismas ātruma eksperimentu. 1881. gadā demobilizējās no flotes un kļuva par fizikas profesoru Keisa Vesternrezervas universitātē (toreiz Lietišķo zinātņu skola), Klīvlendā, kur 1887. gadā kopā ar Edvardu Morleju veica Maikelsona-Morleja eksperimentu, kas it kā pierādīja ētera neesamību. 1889. gadā kļuva par profesoru Klārka Universitātē Vusterā, Masačūsetsā, bet 1892. gadā — Čikāgas Universitātē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Alberta Maikelsona biogrāfija Nobela prēmijas oficiālajā mājaslapā
Ādams Kadmons

**Ādams Kadmons** — garīgais pirmcilvēks Kabalas mācībā, pirmo reizi minēts Īzaka Lurias atklāsmēs. Plašākā nozīmē tiek saprasts kā cilvēka arhetips, kura līdzinieki šajā pasaulē ir cilvēki, kas tomēr ir zaudējuši trīs sākotnējās īpašības — dievišķo gudrību, daili un nemirstību. Cilvēkos ir ielikta neapzināta tieksme šo zaudēto stāvokli atkal atgūt.
thumb|333px| Simboliskās kāpnes uz dievišķo pilnību (Miķeļa Lūkasa Leopolda Vilmaņa (1630—1706) gleznā)
thumb|250px|10 garīgās sfēras, kas veido Pasaules koku

## Ādams Kadmons kā Dzīvības koks

Ādama Kadmona galvu veido trīs augstāko garīgo sfēru (*sefirot*) trīsvienība — "Griba" (*keter*), kas vainago "Izpratni" (*binah*) un "Gudrību" (*hohmah*). Viņa krūtis veido "Skaistums" (*tiferet*), kas ir vienotas ar labo roku — "Mīlestību" (*hesed*) un kreiso roku — "Varu" (*geburah*). Ādama Kadmona apakšdaļa sastāv no citas trīsvienības, ko veido "Pamats" (*jesod*), kas simbolizē dzimumorgānus, kas saistīti ar labo kāju — "Pastāvību" (*necah*) un kreiso kāju — "Krāšņumu" (*hod*). Viņa apakšdaļa balstās uz "Esamības" (*malkut* jeb *šekinah*) valsti.

## Ādams Kadmons kā radīšanas akta sastāvdaļa
Radīšanas akts sākas ar bezgalīgās dievišķās esības *Ein Sof* ierobežošanos jeb koncentrēšanos (*cimcum*). Pašierobežošanās rada sākotnējo telpu, kurā rodas visa esošā pirmtēls Ādama Kadmona veidā, kas pats kļūst par radītāju tālākajam radīšanas procesam.
Radīšanas nākamajā fāzē notiek katastrofa, jo pasaule nav bijusi spējīga uz ņemt dievišķo gaismu visā tās pilnībā. Tā sašķīst milzīgā daudzumā dzirksteļu, kas dzīvo neatkarīgu dzīvi.
Lai savaldītu šo kosmisko katastrofu, no Ādama Kadmona pieres izlaužas jauna gaisma, kas ievada radīšanas trešo fāzi — restitūciju (*tikkun*), kurā mēs šobrīd atrodamies. Šajā atjaunošanās un attīrīšanās fāzē var piedalīties jebkura būtne, ja tā varas un tiesāšanas spēkus, ko simbolizē *geburah* sfēra, spēj līdzsvarot ar mīlestības un žēlsirdības spēkiem, ko simbolizē *hesed* sfēra.

## Literatūra
* Geršoms Šolems: *Zur Kabbala und ihrer Symbolik*, Suhrkamp, 1981 (vāciski par Kabalu un tās simboliem)

## Ārējās saites

* Ādams Kadmons pirmcilvēks  (angliski)
* Ādams Rišons (krieviski)
* ''Radīšanas vienotnes izpratne'' (vāciski)
Maroon 5

**"Maroon 5"** ir amerikāņu rokgrupa no Losandželosas, Kalifornijas.

## Biogrāfija
Grupu 1995. gadā nodibināja Ādams Levins, Džesijs Kārmaikls, Mikijs Madens un Raiens Dasiks, kad viņi visi vēl mācījās vidusskolā. Grupas pirmais nosaukums bija "Kara's Flowers" un savos pirmsākumos tā muzicēja *[[grunge]]*/garāžas roka stilā. 1997. gadā grupa izdeva savu vienīgo albumu kā "Kara's Flowers" - "The Fourth World". 2001. gadā grupai pievienojās ģitārists Džeimss Valentains un tika pieņemts jaunais grupas nosaukums "Maroon 5".

2002. gadā "Maroon 5" izdeva savu albumu "Songs About Jane", kas grupai atnesa pasaules slavu. 2004. gadā, divus gadus pēc izdošanas, albuma pārdošanas rādītāji krasi uzlabojās, pateicoties tā singlu "Harder To Breathe", "This Love" un "She Will Be Loved" panākumiem. Dziesma "This Love" 10 nedēļas pavadīja pirmajā vietā Apvienotajā pasaules topā un tika atzīta par gada populārāko dziesmu. Arī "She Will Be Loved" sasniedza gandrīz tikpat labus panākumus. Kopā albums "Songs About Jane" visā pasaulē tika pārdots 12 miljonos eksemplāru. 2005. gadā Maroon 5 saņēma Grammy balvu kā labākie jaunie izpildītāji, bet 2006. gadā - par dziesmu "This Love" kā labāko popmūzikas dziesmu.

2006. gadā no grupas aizgāja bundzinieks Raiens Dasiks, jo koncertturnejas laikā guva nopietnus savainojumus. Viņa vietā nāca Mets Flinns. 2007. gadā klajā nāca "Maroon 5" nākamais albums "It Won't Be Soon Before Long", kas pagaidām pārdots aptuveni 3,5 miljonos eksemplāru pasaulē. Albuma vadošais singls "Makes Me Wonder" sasniedza 1. vietu gan ASV, gan Pasaules topā.

Abi "Maroon 5" albumi ir izraisījuši diskusijas to seksuāli atklāto dziesmu tekstu un mūzikas video dēļ.

## Diskogrāfija
### Studijas albumi
* "The Fourth World" (1997) (kā "Kara's Flowers")
* "Songs About Jane" (2002)
* "It Won't Be Soon Before Long" (2007)
* "Hands All Over" (2010)

## Singli
### 2000. gadi

### 2010. gadi

### Koncertieraksti
* "1.22.03.Acoustic" (2004)
* "Live — Friday the 13th" (2005)

## Grupas dalībnieki
* Ādams Levins - balss, ģitāra
* Džeimss Valentains - ģitāra, fona vokāls
* Džesijs Kārmaikls - taustiņinstrumenti, fona vokāls
* Mikijs Madens - basģitāra
* Mets Flinns - bungas, perkusijas

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Tēbas

**Tēbas** (, ) var būt:
* Tēbas (Ēģipte) — Senās Ēģiptes galvaspilsēta;
* Tēbas (Grieķija) — pilsētvalsts Beotijā, Senajā Grieķijā;
* Tesālijas Tēbas — pilsēta Tesālijā, Senajā Grieķijā, kuru iekarojis, Maķedonijas Aleksandrs lika to pārdēvēt par Filipopoli.
Roberts Plūme

**Roberts Plūme** ( (pēc vecā stila — ) — ) bija latviešu sportists, aktīvs sporta administrators.

## Dzīvesgājums
[thumb|180px|left|Roberts Plūme nes Latvijas karogu 1924. gada ziemas olimpiskajās spēlēs [Šamonī.]]
Dzimis 1897. gadā Jaunjelgavā Jāņa Plūmes un Cezarines Karolines Elizabetes, dzimušas Lemanes, ģimenē.
Kopš 1912. gada nodarbojās ar sportu, startējot sporta biedrības "Marss" sastāvā. 1914. gada Krievijas II olimpiādē Marsa komanda (Beitlers, Trautmanis, Plūme un Polis) ieguva pirmo vietu. Šajā laikā nodarbojās arī ar slēpošanu un desmitcīņu. 1915. gadā kļuva par Viskrievijas čempionu riteņbraukšanā.

Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, kur 1917. gadā absolvēja ģimnāziju Jaroslavļā ar atzinību par sekmēm. 1921. gadā Plūme atgriezās Latvijā un no 1922. līdz 1925. gadam bija Latvijas meistars riteņbraukšanā. Plūme bija spēcīgs sprinta distancēs un trekā, piedalījies arī daudzās starptautiskās sacensībās Rietumeiropā. Šajā laika posmā bija arī Latvijas meistars slēpošanā, boksā un pieccīņā. 1924. gadā pārstāvēja Latviju ziemas olimpiskajās spēlēs Šamonī kā slēpotājs. 50 kilometru slēpojumā, pārvarot pusi distances putenī, Roberts Plūme izstājās. 1924. un 1928. gadā kā riteņbraucējs piedalījās Olimpiskajās spēlēs Parīzē un Amsterdamā. Viņš ir vienīgais Latvijas sportists, kas piedalījies gan Vasaras, gan ziemas olimpiskajās spēlēs.

Bija studentu korporācijas Fraternitas Lettica biedrs, vadīja Baltijas studentu apvienību un Starptautisko studentu konfederāciju. 1933. gadā ar maģistra grādu beidza tieslietu studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, strādāja par notāru Smiltenē, Rīgā un Liepājā. Sākot ar 1936. gadu, ar Kārļa Ulmaņa atbalstu aktīvi organizēja Vienības velobraucienu.

Līdzās aktīvai sportošanai Plūme nodarbojās ar sporta organizēšanu. Dibināja un ilgus gadus vadīja plaši pazīstamo studentu sporta biedrību *Universitātes Sports*, arī Latvijas Basketbola savienību (1925—1935), Ziemas sporta savienību un Riteņbraukšanas savienību. No 1933. līdz 1936. gadam vadīja Latvijas Olimpisko komiteju, bet vācu okupācijas laikā (1941–1944) bija Latvijas sporta vadītājs.

Otrā pasaules kara laikā devās trimdā uz Austriju, vēlāk uz Kanādu, kur bija aktīvs latviešu sabiedrībā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sekta

**Sekta** ( — 'domāšanas veids, mācība') ir:
* (*[[antropoloģija|antropoloģijā]]*) labi organizēta, autoritāra un slēgta reliģiska kopa, kas nošķīrusies no kādas lielākas denominācijas;
* (*[[teoloģija|teoloģijā]]*) draudze vai draudžu grupa, kas atšķēlusies no valdošās baznīcas un kam raksturīga neiecietība pret citādi domājošajiem.

No valodnieciskā viedokļa sekta ir no kopuma atdalījusies grupa ( — 'atdalīt'), tātad kristiešu kontekstā jebkura grupa, kas nepieder pie universālās jeb katoliskās Baznīcas), t.i., nošķiras no tās, veido savrupa veidojuma politiku. Sektantisms ir nošķiršanās no vispārējās kopienas.

Sekta parasti rodas kā opozicionārs, "pareizāks" kādas jau esošas mācības traktējums. Izteikta tendence uz garīgu renesansi (*revivalisms*), kura ārējās pazīmes ir īpaša tikumiskā kodeksa un rituālu strikta ievērošana. Psiholoģiski lielākoties saistīta ar savas izredzētības iztēlošanos. Bieži noved pie izolacionisma, norobežojoties no "nepareizi" domājošajiem", pie fanātisma uzskatos. Lielākā daļā sektu balstās uz līdera/līderu harismu, izredzētību, no Providences saņemtu svētību, neatzīst hierarhiju un klēra institūtus, dažkārt sludina mantas kopību. Sektas ģenēzes sākuma posmā uzsvērta visu tās locekļu vienlīdzība, brīvprātība, pievēršanās pirms uzņemšanas. Atsevišķi ņemot, daudzas no šīm pazīmēm piemīt daudzām reliģijām, taču viss kopums raksturīgs sektām (kaut modificējas atkarībā no sektas izcelsmes kultūrvides un tradīcijām).

Ja sekta izturējusi laika pārbaudi un kvantitatīvi pieaugusi (kritēriji nekur nav noteikti, bet ir sociāli konvencionāli: vai nu sabiedrības vairums turpina to uzskatīt par sektu, vai jau atzīst par konfesiju), tā var pārvērsties par denomināciju, konfesiju vai baznīcu. Piemēram, kristietība radās m.ē. I gs. kā jūdaisma sekta, taču jau pēc pāris gadsimtiem bija tik ļoti izpletusies kvantitatīvi un atšķirības no jūdaisma jau bija tik ievērojamas, ka tā kļuva par baznīcu, no kuras savukārt atšķēlās jaunas sektas (montanisti, ariāņi, gnostiķi, ebionīti, nestoriāņi u.c.). Eiropā XVI gs. no katoļu baznīcas atšķēlās protestantu sektas, kas ar laiku pārtapa par baznīcām (piemēram, evaņģēliski luteriskā baznīca, t.s. luterāņi), no kuriem savukārt pa laikam atšķēlās un radās jaunas sektas (baptisti, septītās dienas adventisti, Jehovas liecinieki, mormoņi u.c.), no kurām pirmās divas Latvijā nu jau ir kļuvušas par "tradicionālām" baznīcām.

Āzijas kultūrās raksturīga nevis atšķelšanās no kāda viena garīga strāvojuma, lai "atgrieztos pie saknēm", to reformētu, bet jaunu sektu rašanās, dažādu esošu religisku mācību selektīvi atlasītus koncepciju fragmentus eklektiski savienojot jaunā koncepcijā, piemēram, islāms (kas uzreiz izvērtās par atsevišķu baznīcu un nav pieskaitāms pie sektām), mūnisti, Faluņgun u.c.

## Definīcijas avots

* Svešvārdu vārdnīca. — Norden, Rīga, 1996.

## Bibliogrāfija

* Mandau Luīze. Vai Dievi ir tādi? — Rīga, Preses nams, 1998.
* LR Tieslietu ministrijas Kriminoloģisko pētījumu centrs, Latvijas Neatkarīgo Kriminologu asociācija. “Netradicionālās reliģiskās kustības un sektas: socioloģiskie un kriminoloģiskie aspekti” — Rīga, 1998.

## Ārējās saites
* Kas ir sekta un kas nav
* Sektas
Denominācija

**Denominācija** var būt:
* organizēta reliģisko draudžu kopa;
* denominācija — naudas zīmju nominālās vērtības mainīšana.
Ana Ivanoviča

**Ana Ivanoviča** ( vai *Ana Ivanović*, dzimusi  Belgradā, Serbijā) ir bijusī serbu tenisiste. Bijusi WTA ranga līdere 2008. gadā. Ana Ivanoviča ir 2008. gada Francijas atklātā čempionāta tenisā sieviešu vienspēļu uzvarētāja. 2007. gada Francijas atklātajā čempionātā tenisā Ivanoviča piekāpās Žustīnei Enānai un 2008. gada Austrālijas atklātajā čempionātā finālā zaudēja Marijai Šarapovai. Karjeras laikā izcīnījusi 15 WTA un 5 ITF titulus vienspēlēs.

Pirmo reizi viņa pievērsa sev uzmanību, spēlējot junioru Vimbldonas finālā 2004. gadā, kurā zaudēja Katerīnai Bondarenko. 2004. gadā Cīrihes turnīrā viņa apspēlēja Venusu Viljamsu ar rezultātu 7-6, 7-6.

2005. gadā Ana ieguva savu pirmo titulu. Tas notika Kanberā. Šajā gadā viņa apspēlēja arī Amēliju Moresmo, kura bija izlikta ar trešo numuru.

Ana sāka spēlēt tenisu piecu gadu vecumā. Viņa lūdza vecākus aizvest viņu uz tenisa treniņiem pēc tam, kad redzēja pa televizoru, kā spēlē Monika Seleša. Tagad viņas favorīts tenisā ir Rodžers Federers. Anas vecāki atbalsta viņas nodarbošanos. Viņas māte Dragana, juriste, un tēvs Miroslavs, pašnodarbināts uzņēmējs, apmeklē visas Anas spēles. Anai patīk spēlēt basketbolu, ar jaunāko brāli Milošu, kā arī viņai patīk iepirkties, skatīties filmas un spēlēt sudoku.

2016. gada 28. decembrī Ana Ivanoviča paziņoja par profesionālās karjeras beigām.

## Karjeras statistika
### Vietas ''Grand Slam'' turnīros

|}

### ''Grand Slam'' turnīru fināli (3)
#### Uzvaras (1)

#### Zaudējumi (2)

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Zaļi fluorescējošais proteīns

right|thumb|Zaļi fluorescējošā proteīna uzbūve

**Zaļi fluorescējošais proteīns** ( (GFP)) ir viena no olbaltumvielām, kura fluorescē zaļā krāsā. 

To pirmoreiz 1962. gadā no Klusajā okeānā dzīvojošas medūzas *[[Aequorea victoria]]* izdalīja japāņu zinātnieks Osamu Šimomura, kurš arī atklāja, ka olbaltumviela ultravioletajā gaismā izstaro spoži zaļu gaismu. 1990. gados amerikāņu zinātnieks Mārtins Čalfijs atklāja, ka zaļi fluorescējošo proteīnu var izmantot kā bioloģisko marķieri, bet amerikāņu zinātnieks Rodžers Cjens paplašināja tā krāsu paleti, ļaujot vienlaikus novērot vairākas bioloģiskās norises. 2008. gadā visi trīs zinātnieki par saviem atklājumiem saņēma Nobela prēmiju ķīmijā.

## Atsauces
2008. gada Āzijas GP2 sezona

**2008. gada Āzijas GP2 sezona** bija 1. Āzijas GP2 sezona. Tā sākās  un beidzās . Tajā piedalījās arī latvietis Haralds Šlēgelmilhs, kļūstot par pirmo latvieti šajās sacīkstēs.

## Komandas un piloti

## Kopvērtējumi un rezultāti
### Pilotu kopvērtējums

### Komandu kopvērtējums

### Sacīkstes

## Piezīmes
Zināšanu pārvaldība

**Zināšanu pārvaldība** () ir pamats organizācijas zināšanu radīšanai, iegūšanai, uzkrāšanai, analīzei un efektīvai izmantošanai, kas ietver sevī zināšanu koplietošanu, ar mērķi radīt papildus vērtību organizācijai.

Zināšanu pārvaldības sistēmai nepieciešams savienot cilvēkus ar uzņēmuma zināšanām, informāciju, datiem, ekspertiem un ekspertīzēm īstajā laikā un vietā, kā arī savienot ārējo vidi ar organizāciju. Nogādāt uzņēmuma intelektuālo kapacitāti uzņēmuma zināšanu darbiniekiem, kas ikdienā pieņem lēmumus, nosaka uzņēmējdarbības veiksmi un papildu peļņu vai neizdošanos un bankrotu.

Viens no zināšanu pārvaldības uzdevumiem ir nodrošināt zināšanu kodēšanu tādā formā, lai būtu iespējams pārraidīt un saglabāt to, kas citādi tiek pazaudēts. Tā ir cilvēku resursu pārvēršana intelektuālos aktīvos – dokumentos, rasējumos, programmās, datos, procesos, izgudrojumos – un vēlāk intelektuālajā īpašumā – patentos, autortiesībās, preču zīmēs, tirdzniecības noslēpumos.

Zināšanu pārvaldība apvieno visu, kas atbalsta zināšanu vadības procesu: sākot no speciālas korporatīvas kultūras izstrādāšanas organizācijā un beidzot ar speciāliem rīkiem, kas tiek uzstādīti organizācijas datoros. Korporatīvas kultūras izstrādāšana organizācijā veicina darbiniekus dalīties ar zināšanām, kopīgi lietot citu cilvēku zināšanas, bet rīki atbalsta zināšanu pārvaldības procesus, tādējādi veidojot kopējo zināšanu pārvaldības sistēmu.

Zināšanu pārvaldības atslēga organizācijā ir vajadzīgo zināšanu piegāde vajadzīgā brīdī, vajadzīgajiem darbiniekiem. Tās mērķis ir palīdzēt cilvēkiem labāk strādāt kopā, izmantojot augošos informācijas apjomus un pārvaldot tos.

## Zināšanu pārvaldības virzieni

Zināšanu pārvaldībā var izmantot divas pieejas uz objektu orientēto un uz procesu orientēto.

Uz objektu orientētā pieeja zināšanas uzskata kā objektu, kas var būt identificēts un ar ko var darboties informācijas sistēmas. Uz objektu orientētais virziens fokusējas uz informācijas vadības sistēmām, mākslīgā intelekta izmantošanu, re-inženieriju (), grupprogrammatūru, tādiem zināšanu produktu izplatīšanas mehānismiem kā dokumenti un tādiem jēdzieniem kā zināšanu pārnese. Šo virzienu dēvē par zināšanu pārvaldības informācijas tehnoloģiju virzienu jeb informācijas pārvaldību.

Uz procesu orientētā pieeja zināšanas uzskata par procesu, kas ir sarežģītu un mainīgu prasmju un pieredzes veidošanās kopums. Šis virziens fokusējas uz cilvēku vadīšanu, individuāla cilvēka prasmju un uzvedības novērtēšanu, mainīšanu un uzlabošanu, sadarbības un mācīšanās procesu veicināšanu.

## Ārējās saites
* KMWorld - portāls, kas orientēts uz Zināšanu pārvaldības pielietošanu dažādos biznesa aspektos
Mareks Segliņš

**Mareks Segliņš** (dzimis  Aizputē) ir latviešu jurists un politiķis, bijušais Tautas partijas biedrs un priekšsēdētājs. Bijis ministrs vairākās valdībās un trīs Saeimu deputāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1970. gadā Aizputē. Mācījās Aizputes vidusskolā (1977–1988).
1993. gadā M. Segliņš absolvēja studijas Latvijas Universitātes Juridisko fakultātē, pēc tam strādāja Liepājas pilsētas prokuratūrā un tiesā (1994–1995), tad līdz 1998. gadam bija advokāta palīgs birojā "Pomerancis un Kreics", 1998. gadā ieguva zvērināta advokāta statusu.

Pēc aiziešanas no aktīvās politikas kļuva par Rīgas pilsētas pašvaldības kapitālsabiedrības "Rīgas Nami" valdes locekli.

### Politiskā darbība
1998. gadā no Tautas partijas ievēlēts 7. Saeimā, darbojās Juridiskajā un Saimnieciskajā komisijā.  M. Segliņš kļuva par Iekšlietu ministru Andra Šķēles valdībā, šo amatu saglabājot arī Andra Bērziņa Ministru kabinetā. M. Segliņš amatu atstāja 2002. gada septembrī, īsi pirms A. Bērziņa valdības darbības beigām saistībā ar Tautas partiju nomelnojošas kampaņas izmeklēšanas gaitas publiskošanu, ko bija vadījis premjera partijas biedrs Pēteris Apinis ("Latvijas Ceļš").

2002. gadā ievēlēts par 8. Saeimas deputātu, no 2004. gada marta bija Juridiskās komisijas priekšsēdētājs. 2006. gadā ievēlēts 9. Saeimā, ne tikai saglabājot Juridiskās komisijas priekšsēdētāja amatu, bet arī kļūstot par Nacionālās drošības komisijas priekšsēdētāju.

, kad izveidoja Ivara Godmaņa valdība, M. Segliņš atkal kļuva par Iekšlietu ministru. 
2008. gadā M. Segliņš nomainīja Aigaru Kalvīti Tautas partijas priekšsēdētāja amatā, taču jau 2009. gada novembrī atkāpās pirms termiņa beigām no šī amata, lai atdotu priekšsēdētāja vietu partijas dibinātājam A. Šķēlem, kurš gandrīz vienprātīgi tika ievēlēts par priekšsēdētāju partijas 12. kongresā.

2009. gadā, veidojot Valda Dombrovska valdību, M. Segliņam radās iespēja nomainīt Iekšlietu ministra amatu pret Tieslietu ministra amatu. Kad 2010. gada martā Tautas partija izstājās no V. Dombrovska valdības, M. Segliņu atsauca no ministra amata, un viņš atsāka pildīt 9. Saeimas deputāta pienākumus.

Pēc neveiksmes 10. Saeimas vēlēšanās, kurās M. Segliņš kandidēja apvienības "Par Labu Latviju!" sarakstā, viņš paziņoja par politiskās darbības pārtraukšanu. 2014. gada kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, pārstāvot tajā Liepājas partiju, taču netika ievēlēts.

## Atsauces
Tatjana Koķe

**Tatjana Koķe** (dzimusi  Rīgā) ir latviešu pedagoģe un politiķe, Latvijas Zemnieku savienības biedre, bijusī Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministre.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1955. gadā Rīgā. Mācījās Rīgas 50. vidusskolā.
1978. gadā Koķe absolvēja angļu valodas un literatūras studijas Latvijas Universitātē, strādāja par pedagoģi Rīgas Elektromehāniskajā tehnikumā (1978-1980). 1983. gadā turpināja studijas LU Pedagoģijas un psiholoģijas katedras aspirantūrā, 1996. gadā ieguva pedagoģijas doktora grādu strādāja par docenti.
 
Pēc politiskās karjeras beigām 2013. gada rudenī Koķe kļuva par Rīgas Stradiņa universitātes mācību (vēlāk studiju) prorektori.

## Politiskā darbība
1999. maijā Tatjana Koķe kļuva par Latvijas Republikas Augstākās izglītības un zinātnes valsts ministri Viļa Krištopana valdībā, šajā amatā paliekot līdz tā paša gada jūlijam, kad valdība beidza savu darbību. Pēc tam bija Izglītības un zinātnes ministres Silvas Goldes padomniece augstākās izglītības un zinātnes jautājumos. No 2002. gada augusta līdz 2003. gada janvārim Koķe bija Īpašu uzdevumu minsistra valsts reformu lietās sekretariāta vadītāja vietniece. No 2004. gada septembra līdz 2006. gada maijam - UNESCO Latvijas Nacionālās komisijas Konsultatīvās padomes "Izglītība visiem" izpilddirektore. 

2006. gada aprīlī Tatjana Koķe kļuva par Latvijas Republikas Izglītības un Zinātnes ministrijas parlamentāro sekretāri, savukārt , kad savu darbību sāka Ivara Godmaņa vadītā valdība, Koķe tajā kļuva par Izglītības un zinātnes ministri. Viņa palika šajā amatā līdz 2010. gada novembrim arī Valda Dombrovska kabinetā.

## Atsauces
Iveta Purne

**Iveta Purne** (dzimusi  Rīgā) ir latviešu sociālā darbiniece un politiķe, pārstāv partiju "No sirds Latvijai". Bijusi Latvijas Republikas labklājības ministre, tobrīd Latvijas Zemnieku savienības biedre.

## Biogrāfija
Laika posmā no 1985. līdz 1986. gadam bijusi kultūras inspektore Rīgas pilsētas Oktobra rajona tautas deputātu padomes izpildkomitejā, no 1991. līdz 1996. gadam - Rīgas Vagonu rūpnīcas kluba sektora vadītāja. 1997. gadā sākusi strādāt Rīgas sociālajā aprūpes centrā "Gaiļezers".

2003. gadā I. Purne ieguvusi savu pirmo augstāko izglītību Sociālā darba un sociālās pedagoģijas augstskolā "Attīstība" (sociālā darbinieka specialitāti). 2005. gadā šajā pašā augstskolā ieguvusi profesionālā maģistra grādu.

2005. gadā I. Purne sākusi strādāt Labklājības ministrijā, iesākumā kā Sociālo pakalpojumu kvalitātes kontroles daļas vadītāja, bet vēlāk kā ministrijas parlamentārā sekretāre.

## Politiskā darbība
2005. gada Rīgas domes vēlēšanās I. Purne kandidēja uz deputāta vietu domē no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, taču netika ievēlēta.

, kad no amata atkāpās Aigara Kalvīša Ministru kabineta labklājības ministre Dagnija Staķe, I. Purne ieņēma viņas vietu. Amatu saglabāja arī Ivara Godmaņa vadītajā valdībā. Ministres amatu zaudēja . Darbojās kā nākamā labklājības ministra Ulda Auguļa padomniece.

I. Purne kandidēja 2009. gada pašvaldību vēlēšanās, kur viņas pārstāvētais Zaļo un Zemnieku savienības saraksts neiekļuva Rīgas domē. No Zaļo un Zemnieku savienības kandidēja arī 10. un 11. Saeimas vēlēšanās, abas reizes netika ievēlēta.

2018. gadā pievienojās partijai "No sirds Latvijai", no kuras saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču saraksts netika ievēlēts Saeimā.

## Ārējās saites
* Iveta Purne, CV Ministru Kabineta mājaslapā
* Par Labklājības ministrijas vadību  tās mājaslapā
Ivars Eglītis

**Ivars Eglītis** (dzimis ) ir ārsts, bijušais Latvijas Republikas Veselības ministrs, pārstāvot valdībā Tautas partiju. Dzimis Kuldīgā.

1984. gadā absolvējis Rīgas Medicīnas institūtu ārsts-terapeita specialitātē. Pēc augstskolas beigšanas no 1984. līdz 1989. gadam strādājis Kuldīgas rajona centrālajā slimnīcā. No 1992. līdz 1994. gadam bijis Kuldīgas rajona galvenais ārsts. Tad nepilnu pusgadu strādājis Labklājības minstrijā Veselības departamenta direktora amatā, no 1995. līdz 2007. gadam SIA "Kuldīgas slimnīca" valdes priekšsēdētājs. 

Laika posmā no 2001. līdz 2007. gadam Ivars Eglītis bija Kuldīgas pilsētas domes deputāts. , kad savu darbību sāka Ivara Godmaņa vadītā valdība, Eglītis tajā kļuva par Veselības ministru. Viņš demisionēja , atkāpšanās rakstā uzsverot, ka "nevar uzņemties atbildību par veselības aprūpes nozari situācijā, kad pēkšņi un būtiski samazinot budžetu, valsts vairs nespēs nodrošināt medicīnas pakalpojumu pieejamību lielai daļai Latvijas iedzīvotāju".

## Piezīmes un atsauces
Mākslīga šūna

**Mākslīga šūna** ir no mākslīgām sastāvdaļām izveidota šūna. Pirmās mākslīgās šūnas tika izgatavotas, izmantojot dezoksiribonukleīnskābes (DNS) pamatsastāvā esošos ķīmiskos savienojumus.

Amerikāņu zinātnieki ir radījuši mākslīgu šūnu, kura spēj atšifrēt gēnu kodu un sintezēt olbaltumvielas. Mākslīgo šūnu veido divkārša tauku membrāna, zem tās atrodas šķīdums ar visām ķīmiskajām vielām, kas parasti šūnai nepieciešamas olbaltumvielu ražošanai, kā arī gēns, kas ietver zaļi fluorescējošā proteīna izgatavošanas recepti.

Tikko mākslīgā šūna bija izveidota, tā sāka sintezēt zaļi fluorescējošo proteīnu, kas lika tai spīdēt zaļā krāsā. Process apstājās tikai tad, kad šūnā beidzās sintēzei vajadzīgās izejvielas. Zinātnieki mainīja šūnas sastāvu, lai nepieciešamās vielas varētu piegādāt no ārējās vides, un tas proteīna ražotnei ļāva sekmīgi darboties veselas piecas diennaktis. Spēja uzturēt vielmaiņu ir viens no kritērijiem, lai organismu varētu saukt par dzīvu.

## Ārējās saites
* Zinātnieki: mākslīgā dzīvība tiks radīta pēc trim līdz desmit gadiem
*  NASA shēma, kā izveidot mākslīgos asinsķermenīšus
SARS

thumb|SARS koronavīruss ir vīruss, kurš izraisa saslimšanu ar SARS.

**SARS** (**smagais akūtais respiratorais sindroms**) ir respiratora vīrusu infekcija, kuru izraisa SARS koronavīruss (*SARS-CoV, SARSr-CoV*).

## Epidēmija
Šīs slimības epidēmija bija laika posmā no 2002. gada novembra līdz 2003. gada jūlijam. Epidēmijas laikā ar SARS saslima 8094 un nomira 774 cilvēki.

Lai SARS epidēmija neatkārtotos, izmanto dažādas metodes, piemēram, Singapūrā cīņai ar žurkām, kuras ir vienas no galvenajām slimības pārnēsātājām, izmanto infrasarkano staru kameras un ultravioleto staru urīndetektorus.

## Skatīt arī
* MERS
* COVID-19 pandēmija

## Atsauces

## Ārējās saites

* SVA par SARS
Pērkons

**Pērkons** var būt:
* Pērkons — dabas parādība;
* Pērkons — debesu dievība;
* Pērkons — latviešu rokgrupa.
Džezs

thumb|Džeza stili
**Džezs** () ir mūzikas žanrs, kas 20. gadsimta 10. gados izveidojās ASV Dienvidu štatu afroamerikāņu grupās, saplūstot afrikāņu un eiropiešu mūzikas elementiem. Iepriekš vārds džezs bija žargons ASV Rietumu krastā un to pirmoreiz šī žanra apzīmēšanai izmantoja 1915. gadā. Laika gaitā džezam ir izveidojušies vairāki apakšžanri, tostarp *[[bebop]]*, džezroks un *[[acid jazz]]*.

Džezs ir radies, saplūstot 3 mūzikas žanriem: blūza, spiričuela un regtaima. 

## Džeza pirmsākumi
Džezs – tā ir dzīvā modernā māksla, kura attīstības laikā kļuva par sarežģītu sistēmu ar dažādām tendencēm un stiliem. Savā attīstības gaitā tas ir ļoti mainījies, un patlaban džezā izšķirami dažādi stili, kuri cits no cita atšķiras ar savu saturu, raksturu, noskaņu, instrumentāriju un pat skanējuma īpatnībām. Terminu „džezs” sāka lietot tikai XX gadsimta 20. gados. Līdz tam laikam tam bija citi nosaukumi: sinkopēta mūzika u.c.

Sākumā džezs bija tradicionālā mūzika, ko atskaņoja tikai afroamerikāņi, turklāt tā noteikti bija saistīta ar kaut ko ārpusmuzikālu – tas varēja būt vienkārši pavadījums vai arī fona mūzika. Vēlāk džezs kļuva par populāru deju mūziku, pēcāk parādījās tāds džeza paveids, ko visprecīzāk varētu raksturot kā koncertmūziku, jo tādu džezu var tikai klausīties, nedarot neko citu mūzikas skanēšanas laikā. 

Džezs no citiem mūzikas veidiem pirmkārt atšķiras ar savu specifisko ekspresiju, enerģiski pulsējošo ritmu. Taču īstam džezam piemīt vēl viena ļoti svarīga īpatnība – un tā ir mūziķu improvizācija.

Pastāv tāds uzskats, ka džeza mūzika izveidojās, saplūstot dažādu – balto un melno – mūzikas tradīciju elementiem. Šajā sakarībā var minēt Eiropas izcelsmes garīgās himnas un militāros maršus, dažādu deju mūziku un sentimentālās balādes. Arī amerikāņu mūzikas tradīcijas, kuras radās Karību jūras salās, ietekmēja šo jauno mūziku. Taču svarīgākā loma džeza tapšanas gaitā pieder afroamerikāņu mūzikai – blūzam, regtaimam u.c. , kuri arī ir radušies, saplūstot dažādu tradīciju elementiem.

### Džeza stili
1. Agrīnais džezs – bieži sauc par tradicionālo džezu. Izveidojās ASV dienvidos, Ņūorleānā. Ņūorleānas stilam raksturīgs tas, ka trīs solisti improvizē vienlaikus, katrs spēlējot savu melodijas variantu.

2. Svings. Šīs vārds radās 30. gadu vidū, un šis vārds nozīmē īpašu noskaņu, ko prot radīt tikai izcili džeza mūzikas meistari, smalki sasaistot visus mūzikas elementus tādā mijiedarbībā, kad uz viena instrumenta izspēlēto neparasto melodisko gājienu cits instruments atbild ar skaņas nokrāsas vai akorda blīvuma izmaiņu. „Kad viss minētais kopumā notiek, tad džeza mūzikas mīļotāji saka, ka „mūzika svingo”.

3. Progresīvais džezs – Neparastu džeza mūzikas stilu radīja neliela mūziķu grupa 40. gadu pirmajā pusē Ņujorkā. Tā bija ļoti sarežģīta un virtuoza instrumentālā mūzika, ar kuru šī stila izgudrotāji gribēja atjaunot agrīna džeza ideālus: improvizāciju un virtuozitāti. Parasti šāda stila mūzika ir asa, diezgan agresīva un dīvaina. Tāda mūzika nav piemērota deju pavadījumam. 

## Atsauces

## Ārējās saites

* Latvijas džeza portāls
Mogiļevas apgabals

**Mogiļevas** () jeb **Mahiļovas apgabals** () ir viens no Baltkrievijas apgabaliem. Tas robežojas ziemeļos ar Vitebskas apgabalu, rietumos ar Minskas apgabalu, dienvidos ar Gomeļas apgabalu un austrumos ar Krievijas Smoļenskas un Brjanskas apgabaliem. Izveidots Baltkrievijas PSR sastāvā . Administratīvi iedalās divās apgabala pakļautības pilsētās (apgabala centrs Mogiļeva un Babruiska) un 21 rajonā.

## Administratīvais iedalījums

Apgabalā ietilpst 2 apgabala pakļautības pilsētas — Babruiska un Mogiļeva, kā arī 21 rajons — Asipoviču rajons, Babruiskas rajons, Bjaliņiču rajons, Bihavas rajons, Čavusu rajons, Čerikavas rajons, Dribinas rajons, Hluskas rajons, Hocimskas rajons, Horku rajons, Kascjukoviču rajons, Kiravskas rajons, Kļičavas rajons, Kļimaviču rajons, Krasnapoļļes rajons, Kričavas rajons, Kruhlajes rajons, Mogiļevas rajons, Mscislavas rajons, Slavharadas rajons, Šklovas rajons.

### Pilsētas
Mogiļevas apgabalā ir 16 pilsētas

***[[Mogiļeva]]** — 378 077 iedz.
***[[Babruiska]]** — 218 208 iedz.
*Horki — 33 830 iedz.
*Asipoviči — 31 498 iedz.
*Kričava — 26 325 iedz.
*Bihava — 17 012 iedz.
*Kļimaviči — 16 445 iedz.
*Šklova — 16 425 iedz.
*Kascjukoviči — 15 850 iedz.
*Čavusi — 10 525 iedz.
*Mscislava — 10 376 iedz.
*Kiravska — 8 817 iedz.
*Čerikava — 8 149 iedz.
*Slavharada — 7 812 iedz.
*Kruhlaje — 7 620 iedz.
*Kļičava — 7 423 iedz.

## Ārējās saites
Gomeļas apgabals

**Gomeļas apgabals** () jeb **Homjeļas apgabals** (), ir viens no Baltkrievijas apgabaliem valsts dienvidaustrumos. Tas robežojas ar Mogiļevas apgabalu ziemeļos un ziemeļrietumos, Minskas apgabalu ziemeļrietumos, Brestas apgabalu rietumos, kā arī Brjanskas apgabalu, Krievijā, austrumos un Kijivas, Čerņihivas, Žitomiras un Rivnes apgabaliem Ukrainā. 

## Administratīvais iedalījums

Apgabalā ietilpst 1 apgabala pakļautības pilsēta — Gomeļa, kā arī 21 rajons — Akcjabrsku rajons, Brahinas rajons, Budas-Kašaļovas rajons, Čačerskas rajons, Dobrušas rajons, Gomeļas rajons, Hojņiku rajons, Jeļskas rajons, Kaļinkaviču rajons, Karmas rajons, Lojevas rajons, Ļeļčicu rajons, Maziras rajons, Narovļas rajons, Pjetrikavas rajons, Rahačovas rajons, Rečicas rajons, Svjetlahorskas rajons, Vjetkas rajons, Žitkaviču rajons, Žlobinas rajons.

### Pilsētas
Gomeļas apgabalā ir 18 pilsētas

***[[Gomeļa]]** — 521 452 iedz.
*Mazira — 112 003 iedz.
*Žlobina — 75 956 iedz.
*Svjetlahorska — 69 011 iedz.
*Rečica — 66 172 iedz.
*Kaļinkaviči — 39 890 iedz.
*Rahačova — 34 937 iedz.
*Dobruša — 18 380 iedz.
*Žitkaviči — 15 933 iedz.
*Hojņiki — 12 698 iedz.
*Pjetrikava — 10 223 iedz.
*Jeļska — 9 262 iedz.
*Buda-Kašaļova — 8 551 iedz.
*Vjetka — 8 340 iedz.
*Čačerska — 8 222 iedz.
*Narovļa — 7 929 iedz.
**[[Vasiļeviči]]* — 3 353 iedz.
**[[Turava]]* — 2 795 iedz.

## Atsauces

## Ārējās saites