open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zaļais jūras bruņurupucis

**Zaļais jūras bruņurupucis** (*Chelonia mydas*) ir liela izmēra jūras bruņurupucis no jūras bruņurupuču dzimtas (*Cheloniidae*), vienīgā suga zaļo jūras bruņurupuču ģintī *Chelonia* un viena no visplašāk izplatītajām, ekoloģiski nozīmīgākajām jūras bruņurupuču sugām pasaulē. Tā dabiskais izplatības areāls aptver tropu un subtropu jūras visos trijos lielajos okeānos — Atlantijas, Klusajā un Indijas okeānā —, kur suga ligzdo smilšainās piekrastēs un lielāko dzīves daļu pavada seklos piekrastes līčos, lagūnās un jūraszāļu pļavās. Īpaši raksturīga ir uzturēšanās seklos, bagātos barošanās rajonos, kur pieaugušie īpatņi pavada lielāko daļu sava dzīves cikla. Zaļajam jūras bruņurupucim raksturīga saplacināts, ovāls līdz nedaudz sirdsveida, lāsveida bruņas vairogs ar olīvzaļu līdz tumši brūnu krāsojumu, bieži ar plankumainu vai raibu rakstu, spēcīgas, airiem līdzīgas priekšējās pleznas un salīdzinoši mazs, strauji sašaurināts purns. Pieauguši īpatņi parasti sasniedz apmēram 1,5 m garu bruņu vairogu un vairāk nekā 100 kg masu. Sugu raksturo arī īsas, bet spēcīgas pakaļējās pleznas, kas piemērotas peldēšanai un ligzdas rakšanai smiltīs.

Atšķirībā no vairuma citu jūras bruņurupuču dzimtas sugu pieauguši zaļie jūras bruņurupuči pārsvarā ir zālēdāji, barojoties galvenokārt ar jūraszālēm un aļģēm. Tiek uzskatīts, ka tieši šāds uzturs piešķir zaļganu nokrāsu to ķermeņa taukiem, no kā cēlies sugas nosaukums. Kā intensīvi jūraszāļu pļavu “ganītāji” un kā barības ķēdes elementi tie spēlē nozīmīgu ekoloģisku lomu tropu un subtropu piekrastes ekosistēmās, uzturot jūraszāļu pļavu struktūru un produktivitāti, tie netieši ietekmē arī koraļļu rifu un citu piekrastes biotopu funkcionēšanu. Sugas bioloģija, plašā migrācija un jutīgums pret klimata izmaiņām padara zaļo jūras bruņurupuci par vienu no svarīgākajām indikatorsugām, ko izmanto jūras vides veselības un klimata pārmaiņu ietekmes novērtēšanā. Pateicoties ilgstošiem aizsardzības pasākumiem, suga, kas vairākas desmitgades bija klasificēta kā apdraudēta, 2025. gada IUCN Sarkanajā grāmatā globālā līmenī pārklasificēta kā zema riska suga, lai gan vairāku reģionālo populāciju statuss joprojām ir nelabvēlīgs un tās skaitās apdraudētas vai ievainojamas. Atsevišķas ligzdošanas kolonijas joprojām nopietni apdraud nelikumīga zveja, ligzdošanas biotopu iznīcināšana un degradācija, kā arī klimata pārmaiņas, kas ietekmē gan pludmaļu stabilitāti, gan dzimuma proporciju temperatūras atkarīgās inkubācijas dēļ.

## Ārējās saites
Sliktie 2

**"Sliktie 2"** () ir 2025. gada ASV animācijas filma. Filmas režisors ir Pjērs Perifels. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Sems Rokvels, Marks Marons, Akvafina, Kreigs Robinsons, Entonijs Ramoss, Zasī Beitsa, Daniela Brūksa, Nataša Liona, Marija Bakalova, Aleksa Boršteina, Ričards Aioādi un Lilija Singa.

Leģendārais laupītāju piecinieks — Misters Vilks, Misters Čūska, Misters Piraija, Misters Haizivs un Mis Tarantula bija labākie no sliktajiem, bet tagad ļoti cenšas būt labākie no labākajiem. Taču tā vietā viņi pret pašu gribu tiek iepīti jaunā, pasaules mēroga aplaupīšanas projektā, ko plāno kāda pārsteidzoša komanda: Sliktās meitenes.

Filmas pirmizrāde notika  Argentīna. Filma ir turpinājums 2022. gada filmai "Sliktie".

## Atsauces

## Ārējās saites
Gabijas leļļu māja: Filma

**"Gabijas leļļu māja: Filma"** () ir 2025. gada ASV muzikālā animācijas spēlfilma. Filmas režisors un scenārija autors ir Raiens Krego. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši un galvenās lomas atveido Laila Lokhārta Krānere, Džeisons Mancukass, Glorija Estefana un Kristena Viga.

Gabija kopā ar savu vecmāmiņu Džidži dodas ceļā uz pilsētu-brīnumzemi Kaķfrancisko. Kad Gabijas leļļu namiņš nonāk ekscentriskas kaķu dāmas Veras rokās, Gabija dodas piedzīvojumā, lai atkal sapulcinātu Gabijas kaķus un glābtu leļļu namiņu, pirms nav par vēlu.

Filmas pirmizrāde notika  Melburnā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kā pieradināt pūķi (2025. gada filma)

**"Kā pieradināt pūķi"** () ir 2025. gada ASV fantāzijas piedzīvojumu filma. Šī ir 2010. gada animācijas filmas spēlfilmas versija, kas balstīta uz Kresidas Kovelas tāda paša nosaukuma grāmatām. Filmas režisors ir Dīns Debluā. Galvenās lomas atveido Meisons Temzs, Niko Pārkere, Gabriels Hauels, Džūlians Denisons, Bronvins Džeimss, Harijs Trevaldvins, Pīters Serafinovičs, Rūta Koda, Naomi Virtnere, Niks Frosts un Džerards Batlers.

Filmas "Kā pieradināt pūķi" pirmizrāde notika *CinemaCon* festivālā . Filmu izplata *[[Universal Pictures]]* un ASV kinoteātros to demonstrēja no 13. jūnijā, bet Latvijā no 10. jūnija. Filma saņēma kopumā pozitīvas kritiķu atsauksmes un guva komerciālus panākumus, visā pasaulē nopelnot 636 miljonus ASV dolāru, kļūstot par astoto ienesīgāko filmu 2025. gadā, franšīzes ienesīgāko filmu un otro visu laiku ienesīgāko animācijas spēlfilmu. Turpinājuma, kas balstīts uz triloģijas otro animācijas filmu, pirmizrāde plānota 2027. gada 11. jūnijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Super Mario Galaktika: Filma

**"Super Mario Galaktika: Filma"** () ir 2026. gada ASV-Japānas animācijas filma. Filmas režisori ir Ārons Horvats un Maikls Jeleničs. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Kriss Prats, Anja Teilore-Džoja, Čārlijs Dejs, Džeks Bleks, Kīgans Maikls Kejs, Benijs Safdijs, Kevins Maikls Ričardsons un Bri Lārsone.

Pēc Bouzera sakāves un Bruklinas glābšanas Mario saskaras ar Vario un Bouzera jaunakā ļauno aliansi. Tagad kopā ar saviem draugiem un Joši viņam jāaptur viņu plāni par pasaules iekarošanu.

Filmas pirmizrāde paredzēta  ASV. Filma ir turpinājums 2023. gada filmai "Super Mario brāļi: Filma".

## Ārējās saites
Smurfi: Filma

**"Smurfi: Filma"** () ir 2025. gada ASV animācijas filma. Filmas režisors un scenārija autors ir Kriss Millers. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Rianna, Džeimss Kordens, Niks Ofermans, Dž. P. Karliaks, Dens Levijs, Eimija Sedarisa, Nataša Liona, Sandra O, Džimijs Kimels, Oktāvija Spensere, Niks Krols, Hanna Vodingema, Alekss Vinters, Maija Erskīna, Kurts Rasels un Džons Gudmens. Filmas pirmizrāde notika  Briselē.

## Sižets
Kad Smurfu Papu mīklainos apstākļos sagrābj burvji Razamels un Gargamels, Smurfete atved smurfus uz mūsu pasauli, lai kopīgiem spēkiem glābtu Papu. Ar jaunu draugu palīdzību smurfiem būs jāatklāj spēki, lai glābtu visumu. 

Pirms filmas demonstrēja animācijas īsfilmu "Pasūtījums gatavs" (*Order Up*) (Sūklis Bobs).

## Atsauces

## Ārējās saites
Sūklis Bobs: Meklējot Kvadrātbiksi

**"Sūklis Bobs: Meklējot Kvadrātbiksi"** () ir 2025. gada ASV animācijas filma. Filmas režisors un scenārija autors ir Dereks Draimons. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Toms Kenijs, Klensijs Brauns, Rodžers Bampass, Bills Feigerbāki, Karolīna Lorensa, Lorensa kungs, Džordžs Lopess, *[[Ice Spice]]*, Arturo Kastro, Šerija Kola, Redžīna Hola un Marks Hemils. Filma ir turpinājums 2004. gada filmai "Sūklis Bobs", 2015. gada filmai "Sūklis Bobs Kvadrātbiksis" un 2020. gada filmai "Sūklis Bobs Kvadrātbiksis 3".

## Sižets
Sūklis Bobs kopā ar savu labāko draugu Patriku dodas okeāna dzīlēs, kur neviens sūklis vēl nav spēris kāju. Tur viņus gaida noslēpumainā pirātu spoka — Lidojošā holandieša sagatavotie izaicinājumi un pārbaudījumi un okeāna dzīļu mistērijas.

Pirms filmas — īsfilma "Bruņurupuči nindzjas: Pazuduši Ņūdžersijā" (*Teenage Mutant Ninja Turtles: Chrome Alone 2 – Lost in New Jersey*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Sliktie (filmu cikls)

thumb|150px
**"Sliktie"** () ir pilnmetrāžas animācijas filmu cikls. Animācijas filmu ideja pieder *[[DreamWorks Animation]]* studijai, bet izplatītājs ir *[[Universal Pictures]]*.

## Filmas
* "Sliktie"
* "Sliktie 2"

## Ārējās saites
* Oficiālā tīmekļa vietne
Kāna

**Kāna** var būt:

* Kāna (*Caen*) — pilsēta Francijas ziemeļrietumos, Normandijā;
* Kāna (*Κανὰ*) — apdzīvota vieta Galilejā.

## Skatīt arī
* Kāns
Dreimaņu svīta

**Dreimaņu svīta** ir augšordovika (pēc senākiem datiem vidusordovika) kukruzes horizonta stratigrāfiskā vienība Latvijā, Igaunijā un Lietuvā. Svītu 1974. gadā izdalīja Tatjana Spriņģe kā ridu Dreimaņu 11. urbumā, 1015—1027,55 m intervālā. Svīta nosaukta Dreimaņu māju vārdā, Kurzemē, Lažas pagastā, pie V1265 autoceļa, netālu no Rīvas upes, pie kurām tika veikts dziļurbums K-11.

## Apraksts
Šo griezumu, svītas stratotipu, sastāda pelēki organogēndetrītiski kaļķakmeņi ar viļņoti lēcveidīgu neskaidru tekstūru un ar viļņotām, sazarotām tumši un zaļganīgi pelēku mālainu merģeļu un mālu starpkārtām. Reizēm ir novērojamas stilolītu šuves, visbiežāk ziemeļu griezumos. Šo kaļķakmeņu īpatnība ir organiskā detrīta piritizācija. Dreimaņu svītas griezumos Latvijas ziemeļos (Kolkas 54., Ventspils D3, Piltenes 30. Talsu 55., Staiceles un Puikules urbumi) kaļķakmeņi satur getīta, retāk šamozīta (Kolka 54., Ovīšu 94. urbumi) pseidooolītus. Adzes 6., Vērgales 45., Piltenes 30. un Pāvilostas 51. urbumos svītas griezumos ir konstatēta naftas klātbūtne.

Dreimaņu svīta bez pārrāvuma uzguļ taurupes svītas kaļķakmeņiem. Robežas marķēšanu starp svītām apgrūtina slāņu iežu sastāva lielā līdzība abos šajos griezumos. Robeža tiek noteikta pa taurupes svītas sedimentācijas pārrāvuma pēdējo virsmu. Šis līmenis apmēram sakrīt ar organiskā detrīta piritizācijas sākumu, kas ir raksturīgi dreimaņu svītas kaļķakmeņiem, lai gan atsevišķos gadījumos tā var trāpīties arī zemāk.

Svītas biezums ir no 7 m (Staiceles 4. urbums) līdz 18 m (Bernātu 22. urbums). Igaunijā svīta ir izplatīta valsts dienvidu daļā un tās maksimālais biezums konstatēts Arumecē (Hjaedemeestes 172. urbums) 15,5 m. Lietuvā svīta ir izplatīta valsts ziemeļrietumu daļā un tās maksimālais biezums sastāda 7 metrus.

## Paleontoloģiskais raksturojums
Dreimaņu svītas kaļķakmeņos ir sastopamas pārsvarā trilobītu un pleckāju lauskas. Tur ir konstatēti šādi organismi: trilobīti — *[[Asaphus ludibundus]]*, *[[Asaphus lepidus|A. lepidus]]*, *[[Ogmasaphus praetextus]]*, gliemeņvēži — *[[Steusloffia costata]]*, *[[Tallinnopsis iewica]]*, *[[Carinobolbina kuckersiana]]*, *[[Polyceratella kuckersiana]]*, *[[Piretella margaritata]]*, kas liecina par nogulumu piederību kukruzes horizontam.

## Atsauces
Marcelīns

**Marcelīns** (; miris 304. gadā) bija Romas bīskaps un pāvests no 296. līdz savai nāvei 304. gadā, vadot Romas Baznīcu vienā no sarežģītākajiem agrīnās kristietības periodiem — pārejas posmā no relatīvas iecietības uz Diokletiāna “lielo vajāšanu”. Viņa pontifikāts sakrita ar Romas impērijas tetrarhijas stabilizācijas laiku un strauju kristiešu kopienas pieaugumu, vienlaikus imperatora reformu politika un centieni pastiprināt kontroli pār kristiešu kopienām radīja spriedzi starp valsts reliģiskajām prasībām un kristīgo identitāti. No 303. gada Diokletiāna un Galerija edikti aizsāka sistemātiskas vajāšanas. Tika konfiscēti draudžu īpašumi, iznīcinātas svētnīcas un prasīts atteikties no ticības vai upurēt pagānu dieviem, un Marcelīna pontifikāts iezīmē šī vajāšanu viļņa priekšvēsturi un sākuma posmu.

Marcelīna biogrāfijas vērtējumā nozīmīgu vietu ieņem jautājums par iespējamu ticības atteikšanos vajāšanu laikā. Vēlākos avotos (piemēram, *[[Liber Pontificalis]]*) viņš tiek apsūdzēts svēto rakstu nodošanā varasiestādēm un vīraka upurēšanā elkiem, savukārt citos, tostarp Augustīna darbos, šīs apsūdzības tiek noraidītas vai uzskatītas par nepietiekami pamatotām. Agrīnais Baznīcas vēsturnieks Eisebijs šos notikumus nemin, kas sarežģī vēsturisko vērtējumu. Strīdi par iespējamo nodevēja rīcību un no tās izrietošajām kanoniskajām sekām vēlāk spēlēja nozīmīgu lomu donātistu polemikā un ietekmēja Marcelīna reputāciju. Neskatoties uz pretrunām un apstrīdēto ziņu ticamību, Marcelīns Baznīcas tradīcijā saglabājis vietu kā pāvests, kura pontifikāts ilustrē kristiešu kopienas sarežģīto stāvokli Romas impērijas politikas un vajāšanu ēnā, un viņš Romas katoļu un vairākās pareizticīgajās Baznīcās tiek godināts kā svētais.

## Ārējās saites
Kaufmanis

**Kaufmanis** var būt:

* Dāvis Kaufmanis (1998) — latviešu bobslejists;
* Lauris Kaufmanis (1998) — latviešu bobslejists.

## Skatīt arī
* Kaufmans
Bandundu

**Bandundu** (franču un ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kvilu provinces administratīvais centrs un otra lielākā pilsēta. Atrodas valsts rietumdaļā Kvango upes labajā krastā starp Kvilu upes pieteku un Kvango ieteku Kasai. Nozīmīgs transporta centrs — upes osta un lidosta.

Pilsēta attīstījusies kā nozīmīga upes osta. Beļģu Kongo laikā dēvēta par **Baningvilu** (*Banningville*) par godu beļģu diplomātam un žurnālistam Emīlam Baningam. 1966. gadā pilsētu pārdēvēja tagadējā vārdā un tā kļuva par jaunizveidotās Bandundu provinces centru. 1969. gadā tai piešķirts lielpilsētas statuss. Pēc Bandundu provinces likvidēšanas 2015. gadā pilsēta palika par jaunizveidotās Kvilu provinces centru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kāna (Galileja)

[250px|thumb|[Kafrkāna, viena no iespējamām Galilejas Kānas atrašanās vietām (Daniels Šeps, 1894)]]
**Kāna** (; , *Qana al-Jalil*, burtiski: ‘Galilejas Kāna’) ir apdzīvota vieta Galilejā, kur saskaņā ar Jāņa evaņģēliju Jēzus Kristus veica savu pirmo brīnumu, pārvēršot ūdeni vīnā.

Mūsdienās konkrēta tās atrašanās vieta ir strīdīga. Četras galvenās iespējamās vietas ir Kafrkāna, Hirbetkāna un Reine Lejasgalilejā, kā arī Kana Augšgalilejā Libānā. Tāpat zināms, ka arābu frāzi *Qana el-Jalil* neizmanto kā vietas apzīmējumu, izņemot ar evaņģēliju saistītos kontekstos. Nosaukums, iespējams, cēlies no ebreju vai aramiešu vārda, kas apzīmē niedres.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gallu valoda

**Gallu valoda** ir izmirusi kontinentālā ķeltu valoda no indoeiropiešu valodu saimes, ko runāja gallu ciltis plašā Rietumeiropas un Centrāleiropas teritorijā. Tā īpaši bija izplatīta Gallijā — mūsdienu Francijā, Beļģijā, Luksemburgā, daļā Šveices un Ziemeļvācijas —, kā arī Ziemeļitālijā un citos reģionos, kur pirms Senās Romas iekarošanas dzīvoja ķeltu ciltis. Hronoloģiski gallu valodu parasti datē kā dzīvu saziņas valodu aptuveni no 3. gadsimta p.m.ē. līdz 5.–6. gadsimtam m.ē. Tās attīstība bija cieši saistīta ar gallu sabiedrības politisko un kultūras dinamiku Romas impērijas paplašināšanās un valdīšanas laikā. Valoda ir zināma galvenokārt no epigrāfikas, toponīmikas un ierobežota skaita literāru liecību, kas apliecina tās piederību ķeltu valodu kopai un strukturālas līdzības ar salu ķeltu valodām. Pēc Gallijas iekarošanas 1. gadsimtā p.m.ē. romanizācijas procesu rezultātā valodas lietojums pakāpeniski samazinājās. Administrācijā, pilsētās un elites vidū dominējoša kļuva vulgārā latīņu valoda, kas gadsimtu gaitā izspieda gallu valodu no ikdienas lietojuma. Līdz 5.–6. gadsimtam kā saziņas valoda tā bija faktiski izzudusi, saglabājoties galvenokārt vietvārdos, personvārdos un atsevišķos leksikas elementos romāņu valodās, īpaši franču valodā.

## Ārējās saites
Kvango (province)

**Kvango province** (, , ) ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts rietumdaļā Kvango upes baseinā, robežojas dienvidos un dienvidrietumos ar Angolu, rietumos — ar Centrālo Kongo un Kinšasu, ziemeļos un ziemeļaustrumos — ar Kvilu, bet austrumos — ar Kasai provinci. Administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Kenge. Administratīvi province dalās 1 lielpilsētā (Kenge) un 5 teritorijās. Province izveidota 2015. gadā, sadalot bijušo Bandundu provinci.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kenge

**Kenge** (franču un ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kvango provinces administratīvais centrs. Atrodas valsts rietumdaļā Kvango pieteku Vambas un Bakali starpupē 260 km no valsts galvaspilsētas Kinšasas. Pēc Kvango provinces izveidošanas 2015. gadā Kenge kļuva par tās administratīvo centru un ieguva lielpilsētas statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Raivo Sabulis

**Raivo Sabulis** (dzimis 1969. gadā) ir latviešu uzņēmējs, meditācijas skolotājs un haiku dzejnieks.

Kontemplācijas un meditācijas pieredzi ieguvis pie Jura Rubeņa meditācijas centrā “Elijas nams” un *Zen Zentrum Offener Kreis Luzern* Lucernā Šveicē. Apguvis arī gongu meditāciju un terapiju.

## Atsauces
Lejasvele

**Lejasveles province** (, ) ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts ziemeļos Veles upes baseina lejasdaļā, robežojas ziemeļos ar Centrālāfriku, austrumos — ar Augšveli, dienvidos — ar Čopo, bet rietumos — ar Mongalas un Ziemeļubangi provincēm. Administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Buta. Administratīvi province dalās 1 lielpilsētā (Buta) un 6 teritorijās. Province izveidota 2015. gadā, sadalot bijušo Austrumu provinci.

## Atsauces

## Ārējās saites
Buta

**Buta** (franču un ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Lejasveles provinces administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts ziemeļaustrumos Rubi upes krastā. Pilsēta attīstījusies pie 1920.—1930. gados uzbūvētās un mūsdienās pamestās *Vicicongo* šaursliežu dzelzceļa līnijas kā tās apkalpošanas centrs. Pēc Lejasveles provinces izveidošanas 2015. gadā Buta kļuva par tās administratīvo centru un ieguva lielpilsētas statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kalceolāriju dzimta

**Kalceolāriju dzimta** (*Calceolariaceae*) ir panātru rindas dzimta. Senāk dzimtā iekļautās ģintis bija iekļautas cūknātru dzimtā. Tajā ietilpst divas ģintis — *Calceolaria* un *Jovellana*.

## Atsauces
Šarls Luijs Alfonss Laverāns

**Šarls Luijs Alfonss Laverāns** (; dzimis , miris ) bija Francijas ārsts, militārais medicīnas pētnieks, patoloģijas un parazitoloģijas pionieris, kurš tiek uzskatīts par vienu no mūsdienu parazitoloģijas pamatlicējiem. Kā armijas ārsts darbodamies militārajās slimnīcās Alžīrijā, viņš 1880. gadā pirmo reizi mikroskopiski cilvēka asinīs identificēja malārijas parazītu (*[[Plasmodium]] spp.*), pierādot malārijas parazitāro izcelsmi. Šis atklājums deva vienu no pirmajiem skaidrajiem pierādījumiem, ka vienšūņi var būt cilvēku infekcijas slimību cēlonis, un būtiski mainīja infekcijas slimību izpētes paradigmu. Par šo atklājumu, kas pavēra ceļu efektīvai malārijas izpētei, profilaksei un ārstēšanai, kā arī par vēlākajiem pētījumiem par citiem vienšūņu izraisītiem tropu parazitārajiem patogēniem, Laverāns 1907. gadā saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā, kļūstot par pirmo Francijas Nobela laureātu medicīnā. Turpmākajā karjerā, strādājot Parīzes Pastēra institūtā, viņš specializējās tropu medicīnā, būtiski veicinot parazitoloģijas un tropu slimību izpētes institucionalizāciju. Daļu Nobela prēmijas līdzekļu Laverāns ziedoja Tropu medicīnas laboratorijas izveidei, bet 1908. gadā nodibināja *[[Société de pathologie exotique]]*, kas kļuva par vienu no nozīmīgākajiem centriem eksotisko un tropisko slimību izpētē. Laverāna darbi būtiski ietekmēja medicīnas mikrobioloģijas un epidemioloģijas attīstību, nostiprinot viņa vietu kā vienam no nozīmīgākajiem infekcijas slimību pētniekiem 19.–20. gadsimta mijā.

## Ārējās saites
Aleksandrs II (pāvests)

**Aleksandrs II** (), dzimtais vārds **Anselmo da Badžio** (*Anselmo da Baggio*, dzimis ap 1010.–1015. gadu, miris ), bija Romas pāvests no 1061. līdz 1073. gadam, viens no nozīmīgākajiem 11. gadsimta Baznīcas reformu kustības pārstāvjiem. Viņš nāca no lombardiešu dzimtas Badžio apkārtnē (agrākos avotos dažkārt minēta arī dalmāciešu izcelsme, taču parasti to neuzskata par ticamu) un pirms ievēlēšanas bija cieši saistīts ar Milānas reformu kustību *[[Pataria]]*, kā arī kalpoja par Lukas bīskapu. Šajā amatā viņš ieguva autoritāti kā stingrs simonijas un garīdznieku laulību pretinieks, pārņemot un turpinot pāvesta Gregora Lielā monastisko orientāciju un veicinot klosteru dzīves attīstību, tostarp Laterāna pils pakāpenisku pārveidi par mūku kopienas centru.

Viņa ievēlēšana par pāvestu 1061. gada rudenī bija pirmā, kas notika saskaņā ar bullu *[[In nomine Domini]]* – pāvesta vēlēšanas veica galvenokārt kardinālbīskapi bez Svētās Romas impērijas valdnieka tiešas līdzdalības. Tas iezīmēja jaunu posmu pāvestu vēlēšanu neatkarībā un izraisīja plašu konfliktu par pāvesta ievēlēšanas leģitimitāti un Baznīcas autonomiju pret impērijas laicīgajiem valdniekiem. Impērijas puse atbildēja, ieceļot antipāvestu Honoriju II (Kadalo no Parmas), radot tā saukto Kadalo šķelšanos, kas vairākus gadus sašķēla Romas Baznīcu, līdz 1064. gada Mantujas sinode galīgi atzina Aleksandru II par likumīgo pāvestu. Aleksandra II pontifikāts norisinājās vienā no nozīmīgākajiem Rietumu kristietības transformācijas periodiem, kad Baznīcas reformu kustība vērsās pret simoniju, garīdznieku laulībām un laicīgās varas iejaukšanos baznīcas amatu piešķiršanā, sagatavojot ceļu viņa pēcteča Gregora VII radikālākajām pārmaiņām un vēlākajam Investitūras strīdam. Svarīga loma viņa pontifikāta laikā bija normaņiem Itālijā. Lai gan sākotnēji uz viņiem raudzījās ar piesardzību, normaņu firsti – īpaši Ričards I no Kapujas un Roberts Gviskārs – kļuva par nozīmīgiem pāvesta sabiedrotajiem cīņā pret imperiālajām ambīcijām un vietējo aristokrātiju. Ar savu karaspēku tie palīdzēja reformu partijai ieņemt Romu un nodrošināt Aleksandra II pozīciju, pretī saņemot pāvesta atzīšanu un feodālu leģitimāciju saviem valdījumiem Itālijā. Šī alianse starp pāvestu un normaņiem, kā arī Aleksandra II konsekventā reformu politika tiek uzskatītas par būtisku idejisko un politisko pamatu, kas nostiprināja Baznīcas reformu kustību un veicināja pāvesta varas autonomijas nostiprināšanos Rietumos.

## Ārējās saites
Sentimentāla vērtība

**"Sentimentāla vērtība"** () ir 2025. gada komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Joahims Trīrs, kurš sarakstīja scenāriju kopā ar Eskilu Fogtu. Filmā galvenās lomas atveido Renāte Reinsve, Stellans Skašgords, Inga Ibsdotera Lilleasa un Elle Faninga.

Filma stāsta par divām māsām Noru un Agnesi (Reinsve un Lilleasa), kuras atkal satiek savu atsvešināto tēvu, reiz slavenu režisoru Gustavu Borgu (Skašgords). Gustavs piedāvā Norai lomu viņa jaunajā filmā, tomēr, kad viņa atsaka, loma nokļūst pie jaunās Holivudas zvaigznes Reičelas (Faninga).

Filmas "Sentimentāla vērtība" pirmizrāde notika  78. Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Filma saņēma festivāla *[[Grand Prix (Kannu kinofestivāls)|Grand Prix]]* apbalvojumu. Filma saņēma augstu kritiķu novērtējumu. Filmu nominēja 98. Kinoakadēmijas balvai deviņās kategorijās, tai skaitā "Labākā filma", "Labākais režisors", "Labākā aktrise galvenajā lomā" (Reinsve), "Labākais aktieris otrā plāna lomā" (Skasgords) un "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Lilleasa un Faninga), saņemot to kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma", tādējādi kļūstot par pirmo Norvēģijas filmu, kas to ir saņēmusi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kabinda (Kongo DR)

**Kabinda** (franču un ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Lomami provinces administratīvais centrs un otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts dienviddaļā Lukaši upes krastos. Pēc Lomai provinces izveidošanas 2015. gadā Kabinda kļuva par tās administratīvo centru un ieguva lielpilsētas statusu. Otrā Kongo kara laikā pilsēta tika stipri izpostīta kaujās starp valdības spēkiem un ruandiešu kaujiniekiem. Mūsdienās viena no straujāk augošajām Āfrikas pilsētām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kabinda (nozīmju atdalīšana)

**Kabinda** var būt:
* Kabinda (*Cabinda*) — pilsēta Angolā
* Kabinda (*Kabinda*) — pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā
* Kabindas province
Lualaba (province)

**Lualabas province** (, ) ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts dienvidos Katangas reģionā, robežojas ziemeļos ar Centrālo Kasai, Lomami un Augšlomami, austrumos — ar Augškatangu, dienvidos — ar Zambiju, bet rietumos — ar Angolu. Administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Kolvezi. Administratīvi province dalās 1 lielpilsētā (Kolvezi) un 5 teritorijās. Province izveidota 2015. gadā, sadalot bijušo Katangas provinci. Provinces nosaukums cēlies no tās austrumdaļai cauri tekošās Kongo augšteces Lualabas upes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Maji-Ndombe

**Maji-Ndombes province** () ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts rietumdaļā, robežojas rietumos pa Kongo ar Kongo Republiku, ziemeļos — ar Ekvatoru un Čuapu, austrumos — ar Kasai,  bet dienvidos — ar Kasai un Kinšasu. Administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Inongo. Administratīvi province dalās 1 lielpilsētā (Inongo) un 8 teritorijās. Province izveidota 2015. gadā, sadalot bijušo Bandundu provinci. Provinces nosaukums cēlies no tās teritorijā esošā Maji-Ndombes ezera.

## Atsauces

## Ārējās saites
Inongo

**Inongo** (franču un ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Maji-Ndombes provinces administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts rietumdaļā Maji-Ndombes ezera austrumu krastā. Pilsēta attīstījusies Kongo Brīvvalsts un Beļģu Kongo laikā kā kaučuka un kopāla ieguves centrs. Pēc Maji-Ndombes provinces izveidošanas 2015. gadā Inongo kļuva par tās administratīvo centru un ieguva lielpilsētas statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Maniema

**Maniemas province** (, ) ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts austrumdaļā, robežojas ziemeļos ar Čopo, austrumos — ar Ziemeļkivu un Dienvidkivu, dienvidos — ar Tangaņiku un Lomami, bet rietumos — ar Sankuru. Administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Kindu. Administratīvi province dalās 1 lielpilsētā (Kindu) un 7 teritorijās. Province izveidota 1988. gadā, sadalot bijušo Kivu provinci.

Provinces nosaukums cēlies no kibangubangu valodas *manyema* un tulkojas kā ‘pirmatnējais mežs’ vai ‘džungļi’. Eiropiešiem šo nosaukumu paziņojis reģionu 19. gadsimtā pētījušais Henrijs Mortons Stenlijs, taču tolaik ar to saprata aptuveni visu bijušās Kivu provinces teritoriju — Maniemu, Ziemeļkivu un Dienvidkivu. 1912. gadā izveidoja Maniemas apgabalu, kura robežas aptuveni sakrita ar mūsdienu provinces robežām, taču jau pēc gada tās tika ievērojami mainītas.

Tā kā Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidu un austrumu daļas ir bagātas ar minerāliem, Maniemā tiek iegūts volframs, tantals (īpaši tā kolumbīta-tantalīta jeb koltana rūda), alva (īpaši Kimbiambijā pie Kalimas) un zelts.

## Ģeogrāfija
Praktiski visa teritorija ietilpst Kongo (provinces teritorijā sauktas Lualabas) baseinā. Lielākās Kongo un Lualabas kreisā krasta pietekas, kas tek caur provinci, ir Lomami, Kasuku, Lueki, Mulongoje, labā krasta — Lova, Ulindi, Elili, Luama. Provincē nav lielu ezeru, no valsts austrumu robežas Tangaņikas ezera to atdala šaura Dienvidkivu provinces zemes strēle. Province ir bagāta ar nokrišņiem un gandrīz visur tā saņem vairāk nekā 1600 mm nokrišņu gadā.

## Iedzīvotāji
Provinces iedzīvotāju skaitu 2020. gadā lēsa uz nepilniem 3 miljoniem ar vidējo pieaugumu apmēram 100 000 gadā, bet pēdējā skaitīšana notikusi 1984. gadā. Lielāko pilsētu iedzīvotāju skaitu 2020. gadā vērtēja kā: Kindu — 136 tūkstoši, Kasungo — 47 un Kalima — 42 tūkstoši.

Visplašāk runātā valsts valoda ir svahili, un lingalas ietekme ir jūtama mūzikā un tirdzniecībā. Provincē dzīvo daudzas bantu etniskās grupas, tostarp lega, bangobango, basongji, ngengele, buju, samba, kvange, kusu, zimba un ombo.

## Politika
Par provinces gubernatoru 2024. gadā 21 provinces deputāts vienbalsīgi ievēlēja 53 gadus veco Moīzu Musu Kabvankubi, valdošās partijas "Svētā savienība" biedru. Viņam jārisina problēmas provincē, kas ir viena no opozīcijas vēsturiskajiem cietokšņiem. Tie paši deputāti vienlaikus ievēlēja arī četrus senatorus, neviens no kuriem nepārstāv valdošo partiju.

### Administratīvais iedalījums

* Lielpilsēta
** Kindu
*** komūnas: Alungili, Kasuku, Mikelenge
* Teritorijas
** Kabambare, Kailo, Kasongo, Kibombo, Lubutu, Pangi, Punija

## Atsauces

## Ārējās saites
Lomami (province)

**Lomami province** () ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts vidusdaļā Kasai reģionā, robežojas ziemeļos ar Sankuru un Maniemu, austrumos — ar Tangaņiku, dienvidos — ar Augšlomami un Lualabu, bet rietumos — ar Centrālās Kasai un Austrumkasai provincēm. Administratīvais centrs ir Kabinda, bet lielākā apdzīvotā vieta — Mvene Ditu. Administratīvi province dalās 2 lielpilsētās (Kabinda un Mvene Ditu) un 5 teritorijās. Province izveidota 2015. gadā, sadalot bijušo Austrumkasai provinci. Provinces nosaukums cēlies no tās austrumdaļai cauri tekošās Kongo pietekas Lomami.

## Atsauces

## Ārējās saites
Druvienas muiža

thumb|Druvienas muiža 20. gadsimta pirmajā pusē.
**Druvienas muiža** () bija Vidzemes muiža, kas atradās Tirzas draudzes novadā, vēlāk Tirzas pagastā, mūsdienās Druvienas pagastā.

Muižas kungu un kalpu māja, klēts un stallis ir vietējās aizsardzības kultūras pieminekļi. Muižas kungu mājā tagad atrodas Druvienas pamatskola.

## Vēsture
Zviedru Vidzemes laikā 1630. gadā karalis Gustavs II Ādolfs Druvienas muižu kopā ar Apeltienas muižu nodeva Nikolausam Bartoldam. Pēc viņa nāves to ieguva Lizuma muižas īpašnieks Antons de Morriele. 1657. gadā tā nonāca Valentīna fon Meijera īpašumā. 1781. gadā muiža nonāca pārkrievotu ungāru Malamu dzimtas īpašumā.
1836. gadā muižu par 62 355 rubļiem iegādājās Johans Gotlībs fon Volfs (1804–1859), bet 1872. gada beigās Jozefs Zigmunds Aleksanders to nopirka par 112 950 rubļiem. Druvienas muižas kungu māja celta 1898. gadā, kad muiža nonāca Ādolfa fon Hēna (*Hehn*) īpašumā. 1920. gada zemes reformas gaitā Druvienas muižu ar Saltupes, Aleksandra un Vilku pusmuižām sadalīja 86 vienībās 1522 ha kopplatībā. 

Pēc Otrā pasaules kara agrākajā kungu mājā 1951. gadā iekārtoja pamatskolu, veicot lielus pārbūves darbus un saglabājot vienīgi ēkas torni, ko sedz piramidāls jumts. Kungu māja atrodas muižas parkā, kuram piekļaujas skaistas ozolu alejas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kindu

**Kindu** (franču un ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Maniemas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Atrodas valsts austrumdaļā Lualabas krastā.

19. gadsimtā Kindu bijusi nozīmīgs ziloņkaula, zelta un vergu tirdzniecības centrs; no šejienes arābu tirgotāji sūtīja karavānas uz Zanzibāru. 1876. gadā britu ceļotājs Henrijs Mortons Stenlijs to aprakstīja kā ievērojamu pilsētu ar platām ielām. Mūsdienās Kindu ir nozīmīgs kalnrūpniecības centrs; apkārtnē iegūst dimantus, varu, zeltu un kobaltu. Dzelzceļa līnijas galapunkts un lidosta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sezamu dzimta

**Sezamu dzimta** (*Pedaliaceae*) ir panātru rindas dzimta, kurā ietilpst 10 ģintis un aptuveni 70 sugas. Vairums ģinšu ir sastopamas Āfrikas kontinentā, viena ģints (*Uncarina*) ir endēmiska Madagaskarā. Dzimtā ir iekļauta ekonomiski nozīmīgais sezams (*Sesamum indicum*).

## Ģintis
Dzimtā ir klasificētas ģintis:

* Sezami (*Sesamum*) L.
* *Dewinteria* van Jaarsv. & A.E.van Wyk
* *Harpagophytum* DC.
* *Holubia* Oliv.
* *Linariopsis* Welw.
* *Pedaliodiscus* Ihlenf.
* *Pedalium* D.Royen
* *Pterodiscus* Hook.
* *Rogeria* J.Gay ex Delile
* *Sesamothamnus* Welw.
* *Uncarina* Stapf

## Atsauces
Uhaku horizonts

thumb|260px|Uhaku horizonta atsegums pie Osmusāres.
**Uhaku horizonts** ir vidusordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā. Pirmo reizi to izdalīja igauņu ģeologs Armins Epiks 1937. gadā. Horizonts nosaukts Uhaku upes (Erras upes sinonīms) vārdā, Austrumviru apriņķī, Igaunijā. Horizonta stratotips atrodas Uhaku atsegumā. Uhaku horizonts uzguļ lasnamē horizontam, bet to sedz kukruzes horizonts. Uhaku horizonta vecums ir 460,9—462,6 Ma un tas veidojās Darrivilas laikmeta beigās. Robeža starp uhaku un kukruzes horizontiem vienlaicīgi ir arī robeža starp vidusordoviku un augšordoviku.

## Apraksts
Latvijas teritorijā uhaku horizonta biezums sastāda vidēji 12 līdz 14 metrus. Valsts rietumu un centrālajā daļā svītu veido pelēki, viļņainslāņoti organogēni taurupes svītas detrītkaļķakmeņi. Dienvidaustrumu daļā — pelēki organogēni daugavpils svītas vidusdaļas detrītkaļķakmeņi un merģeļi ar piritizētām izskalojuma virsmām. Nogulumos atrodami daudzveidīgi trilobītu, ostrakodu, konodontu, hitinozoju kompleksi, pēc kuriem ir izdalītas biostratigrāfiskās zonas.

Igaunijā Uhaku horizonts litostratigrāfiski ietver kirgekaldas svītu ar koļalas, erras un pjartlioru pasvītām, bet Dienvidigaunijā to pārstāv taurupes svīta. Lietuvā uhaku horizonts ietver krastajas un drukšjajas svītas. Siļjanas meteorīta krāterī Zviedrijā to pārstāv furudalas svītas kaļķakmeņi.

Igaunijā nogulumu griezums stiepjas no Osmusāres līdz Narvas ūdenskrātuvei, ejot caur Kohtla-Jervi un Kukruzi. Sakarā ar degslānekļa (kukersīta) ieguvi, nogulumu griezums ir paplašinājies. Uhaku horizonts ir izplatīts visā Igaunijas teritorijā, izņemot Valmieras-Mīnistes-Lokno pacēlumu. Nogulumu atsegumi atsedzas Osmusārē, Uhaku karsta zonā un Paldiski. Bez Ziemeļigaunijas rietumu daļas svītas slāņi atsedzas arī Tornimjaē piekrastē, Austrumviru apriņķī, kā arī Harku, Kadakas, Lasnamē u.c. karjeros. Igaunijā horizonta sastāvā dominē kaļķakmens. Tas satur merģeļa starpkārtas, bet valsts ziemeļaustrumos kaļķakmens slāņos ir arī arī plāni (līdz 2 cm) kukersīta starpslāņi, kas ir senākie pasaulē. Pie horizonta apakšējās robežas ir bieži getīta ooīdi.

## Paleontoloģiskais raksturojums
Uhaku horizonts paleontoloģiski ir līdzīgs lasnamē horizontam, kuru pārstāv trilobīti — *[[Pseudoasaphus aciculatus]]*, *[[Illaenus intermedius]]*, *[[Illaenus schroeteri|I. schroeteri]]*, *[[Pseudobasilicus brachyrachis|Pseudobasilicus? brachyrachis]]*, *[[Pseudomegalespis patagiata]]*, ostrakodi — *[[Euprimites effusus]]*, *[[Steusloffia linnarssoni]]*, *[[Uhakiella coelodesma]]*, *[[Uhakiella kohtlensis|U. kohtlensis]]*, konodonti — *[[Drepanodus arcuatus]]*.

## Atsauces
Gunta Ikere

**Gunta Ikere** (dzimusi ) ir latviešu montāžas režisore un režisore. Darbojusies pie dokumentālo un spēlfilmu montāžas režijas.

Latviešu režisores Ludmilas Ikeres meita.

## Karjera
Gunta Ikere kino darbojas kopš 1976. gada. Kopš 1995. gada viņa ir Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedre. Savā vairāk nekā 40 gadu ilgajā karjerā montējusi vairāk nekā simts dažādu filmu, galvenokārt dokumentālās filmas, kā arī spēlfilmas. Nominēta balvai "Lielais Kristaps".

## Izmeklēta filmogrāfija

## Atsauces

## Ārējās saites

* Gunta Ikere vietnē *filmas.lv*
Apatozauri

**Apatozauri** (*Apatosaurus*) ir izmirušu, liela izmēra zālēdāju zauriegurņa dinozauru ģints no diplodoku dzimtas, viena no ikoniskākajām zauropodu ģintīm un svarīgākajām modeļgrupām dinozauru anatomijas un evolūcijas izpētē. Tie dzīvoja vēlajā Juras periodā aptuveni pirms 152–151 miljoniem gadu, galvenokārt Ziemeļamerikas rietumos — Morisonas formācijas nogulumos mūsdienu Kolorādo, Jūtas, Vaiomingas, Oklahomas un Ņūmeksikas teritorijā. Apatozauri bija masīvi zālēdāji ar garu kaklu un pātagveidīgu asti, robustu ķermeni. To skeleta uzbūve bija pielāgota lēnai pārvietošanai un barošanai ar augiem mežu, krūmāju un pie upēm esošajās ekosistēmās. Pieauguši īpatņi sasniedza apmēram 20–23 m ķermeņa garumu un vairāk nekā 15–20 tonnu masu. Kā liela izmēra zālēdāji tie ganījās vēlās Juras sauszemes ekosistēmās līdzās tādiem dinozauriem kā allozauriem, *[[Camarasaurus]]*, diplodokiem un stegozauriem, ieņemot nozīmīgu lomu šo kopienu barības ķēdēs un biotopu struktūrā.

Apatozauru ģinti 1877. gadā aprakstīja Otniēls Čārlzs Māršs, nosaucot pirmo zināmo sugu *Apatosaurus ajax*, savukārt 1916. gadā Viljams H. Holands (*William H. Holland*) atklāja un aprakstīja otru labi zināmo sugu *Apatosaurus louisae*. No nozīmīgākajām sugām visbiežāk min tieši *A. ajax* un *A. louisae*, kas palīdzējušas rekonstruēt šīs ģints morfoloģisko daudzveidību un ekoloģisko lomu Morisonas formācijas un plašākās mezozoja vides sistēmās. Apatozauru fosilijas salīdzinoši bieži sastopamas vēlā Juras nogulumos, un ģints paleontoloģiskā nozīme saistīta ne tikai ar plašo fosiliju klātbūtni, bet arī ar agrīnajiem un ilgstošajiem taksonomiskajiem strīdiem par tās identitāti — īpaši par attiecībām ar brontozauru ģinti, kas 20. gadsimtā ilgi tika uzskatīta par apatozauru sinonīmu. Populārajā kultūrā apatozaurs bieži attēlots kā tipisks “milzu, garkaklains dinozaurs”, un tas ir kļuvis par vienu no atpazīstamākajiem “klasiskā dinozaura” tēliem filmās, ilustrācijās un muzeju ekspozīcijās.

## Ārējās saites
Luckas luterāņu baznīca

thumb|Luckas luterāņu baznīca
**Luckas luterāņu baznīca** (ukraiņu: *Лютеранська кірха*) ir luterāņu (pašlaik baptistu) baznīca Luckā, arhitektūras piemineklis.

Baznīca tika uzcelta 1906. gadā kā Luckas luterāņu draudzes baznīca. Kopš uzcelšanas tā bija viena no galvenajām vācu kolonistu baznīcām Volīnijā. Tomēr Otrā pasaules kara notikumu dēļ tā nonāca pagrimumā. Padomju laikos tā piederēja dažādām iestādēm, galvenajam arhīvam. Pēc Padomju Savienības sabrukuma baznīca tika nodota baptistu kopienai, kas ēku pienācīgi atjaunoja. 

Pie baznīcas fasādes sienas 2015. gada 1. oktobrī tika atklāta piemiņas zīme Volīnijas vāciešiem (1915.—1916. gada deportācijas upuriem uz attāliem Krievijas impērijas reģioniem).

## Ārējās saites
Taurupes svīta

**Taurupes svīta** ir vidusordovika uhaku horizonta stratigrāfiskā vienība Baltijā. Svītu 1974. gadā izdalīja Tatjana Spriņģe kā ridu Taurupes 25. urbumā, 828—848 m intervālā.

## Apraksts
Taurupes svītu veido pelēki un zaļganpelēki smalkgraudaini organogēni detrītiski kaļķakmeņi ar neskaidri viļņoti slāņotu un masīvu, retāk pikainu tekstūru. Smalku, viļņoti sazarotu starpkārtu (0,01—0,05 m) veidā kaļķakmeņi iekļauj sevī zaļganīgi pelēkus, retāk tumši pelēkus mālainus merģeļus. Svītai ļoti raksturīgi ir daudzskaitlīgi sedimentācijas virsmu izskalojumi, kas impregnēti ar pirītu. Ovišu 94. urbuma griezumā kaļķakmeņi satur baltus pseidooolītus, iespējams, sastāvošus no šamozīta. Kolkas 54., Ventspils D-3., Piltenes 31. un Puikules urbumos šie kaļķakmeņi iekļauj sevī getīta pseidooolītus.

Svīta bez pārrāvuma uzguļ uz stirnas svītas kaļķakmeņiem. Noteikt robežu starp tiem urbuma serdē ir samērā grūti stirnas un taurupes kaļķakmeņu lielās ārējās līdzības dēļ, kas savā starpā atšķiras, galvenokārt, ar iežu mālainības pakāpi (stirnas kaļķakmeņi pēc sastāva ir mālaināki). Karotāžas diagrammās robeža starp svītām ir ļoti krasa un raksturojas ar iežu pretestības vērtību palielināšanos. Taurupes kaļķakmeņu biezums variē no 10 m (Ventspils D-3. urbums) līdz 18 m (Degoles 85., Dzērbenes 100. urbums) un 20 m (Taurupes urbums).

Igaunijā svīta ir sastopama valsts dienvidu daļā, bet Lietuvā — ziemeļrietumos. Lietuvā svītas biezums sastāda 16,5 metrus. Bez kaļķakmeņiem Lietuvā ir sastopami arī mālaini merģeļi. Vietām svītu veido arī dolomīti ar pelēko kaļķakmeņa un merģeļu starpkārtām. Igaunijā vietām svītas kaļķakmeņi ir tumšāki, viļņoti vai pauguraini.

## Paleontoloģiskais raksturojums
Taurupes svītā ir sastopamas šādas organismu paliekas: trilobītus — *[[Illaenus schroeteri]]*, *[[Pseudobasilicus brachyrachis|Pseudobasilicus? brachyrachis]]*, *[[Pseudomegalespis patagiata]]*, *[[Illaenus intermedius]]*, ostrakodus — *[[Steusloffia linnarssoni]]*, kas norāda uz šīs svītas piederību lasnamē un uhaku horizontiem.

## Atsauces
Ne Zha 2

***Ne Zha 2*** (, *Nézhā zhī Mótóng nào hǎi*; tāpat zināma kā , *Nézhā èr*) ir 2025. gada Ķīnas fantāzijas animācijas filma, kuras scenārija autors un režisors ir Džaozi. Tas ir tiešs turpinājums filmai *[[Ne Zha]]* (2019), kuras pamatā ir ķīniešu mitoloģiskais tēls un Sju Džunlina 16. gadsimta romāns *[[Fengshen Yanyi]]*.

Pēc zibens spēriena Neža un Ao Bins kļūst par gariem, kas drīz izzudīs. Lai novērstu viņu dvēseļu izzušanu, meistars Taiji Dženžens izmanto savu septiņkrāsu svēto lotosu, lai atjaunotu viņu fiziskos ķermeņus.

Filmas *Ne Zha 2* pirmizrāde Ķīnā notika , kas sakrita ar Ķīniešu Jaunā gada pirmo dienu. Tāpat kā pirmā filma, tā saņēma ļoti pozitīvas kritiķu atsauksmes un guva vēl lielākus komerciālus panākumus, visā pasaulē nopelnot 2,2 miljardus ASV dolāru pie 80 miljonu liela ražošanas budžeta. *Ne Zha 2* pārspēja vairākus kases ieņēmumu rekordus gan Ķīnā, gan ārpus tās, tostarp kļūstot par ienesīgāko animācijas filmu, pirmo pieaugušo animācijas filmu šajā pozīcijā, ienesīgāko filmu, kas nav angļu valodā un pirmo animācijas filmu vēsturē, kas pārsniedza 2 miljardu ASV dolāru atzīmi, kā arī bija visvairāk pārdotā animācijas filma, pamatojoties uz biļešu pārdošanas apjomiem. Tā ir arī 2025. gada ienesīgākā filma un piektā visu laiku ienesīgākā filma. Filmas turpinājums atrodas izstrādes procesā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Anmanis

**Jānis Anmanis** (1943—2025) bija latviešu gleznotājs, scenogrāfs un mākslas pedagogs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1943. gada 6. decembrī Rīgā. Mācījās Rīgas Leona Paegles 1. vidusskolā (1950—1959), tad Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolā (1959—1963) un studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Rūpnieciskās mākslas nodaļā, kuru absolvēja 1969. gadā ar sienas gleznojumu Mākslas akadēmijas ēdnīcā (vadītājs A. Dembo). 1970. gadā viņu uzņēma Latvijas Mākslinieku savienībā.

Organizēja personālizstādes Rīgā, (1972, 1980, 1984, 1989, 1993, 2002), Sofijā (1979), Madonā, (1980), Maskavā (1989), Engurē (1983), Romā (1984), Aizkrauklē (1986), Cēsīs (1988, 1994), Norčepingā (1990), Talsos (1993), Pleskavā (1998), Jelgavā (2003) un citur. Organizēja bērnu tēlotājas mākslas vasaras nometnes „Varavīksne”. Bija Mākslas dienu vadītājs, Mākslas dienu basketbola turnīra izveidotājs un organizators.

Miris 2025. gada 9. novembrī.

## Atsauces
Atitlans (vulkāns)

**Atitlans** () ir aktīvs stratovulkāns Gvatemalas dienvidos, augstākais no trijiem vulkāniem Atitlana ezera vulkāna kalderā. Vulkāns aktīvs, laika posmā starp 1469. un 1853. gadu novēroti vairāk kā 10 izvirdumi. Atitlans ietilpst Centrālamerikas vulkānu lokā. Rietumu un dienvidu nogāzēs vairākas aizsargājamās dabas teritorijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vitaphone

***Vitaphone*** bija skaņu filmu sistēma, ko *[[Warner Bros.]]* un tās māsas studija *[[First National Pictures|First National]]* izmantoja no 1926. līdz 1931. gadam veidotajās spēlfilmās un gandrīz 1000 īsfilmās. *Vitaphone* ir pēdējā lielākā analogā skaņas ierakstīšanas sistēma uz diska un vienīgā, kuru plaši izmantota un kas bija komerciāli ienesīga. Skaņu celiņš nebija iespiests uz filmas lentes, bet gan izdots atsevišķi uz skaņuplatēm. Plates, kas ierakstītas ar ātrumu 331⁄3 apgr/min (ātrums, ko pirmo reizi izmantoja šai sistēmai) un kuru diametrs parasti ir  (), atskaņoja uz atskaņotāja, kas fiziski bija savienots ar projektora motoru filmas projicēšanas laikā. Tā frekvences reakcija ir 4300 herci. Daudzas agrīnās skaņu filmas, piemēram, "Džeza dziedātājs" (1927), izmantoja *Vitaphone* sistēmu. Nosaukums *Vitaphone* atvasināts no latīņu un grieķu vārdiem, kas attiecīgi nozīmē "dzīvs" un "skaņa".

Preču zīmi *Vitaphone* vēlāk izmantoja animācijas filmām un citām īsfilmām, kurām bija optiskie skaņu celiņi un kuru apskaņošanai neizmantoja plates.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Blogs, kurā detalizēti aprakstīta ''Vitaphone'' vēsture 
* ''Vitaphone'' skaņu celiņu kolekcija 
* Agrīno skaņu filmu saraksts vietnē ''Silent Era''
Critics Choice Association

***Critics Choice Association*** (**CCA**; ‘Kritiķu izvēles asociācija’), iepriekšējais nosaukums ***Broadcast Film Critics Association*** (**BFCA**) ir televīzijas, radio un tiešsaistes kritiķu asociācija. Tās biedru vidū ir kritiķi, kas recenzē filmas un televīziju. Dibināta 1995. gadā, un tā ir lielākā filmu kritiķu organizācija Amerikas Savienotajās Valstīs un Kanādā. Organizācija katru gadu kopš 1995. gada pasniedz Kritiķu izvēles balvas, kuru mērķis ir godināt filmas (ar Kritiķu izvēles kino balvām un Kritiķu izvēles superbalvām), televīzijas raidījumus (ar Kritiķu izvēles *Real TV* balvām, Kritiķu izvēles superbalvām un Kritiķu izvēles televīzijas balvām) un dokumentālās filmas (ar Kritiķu izvēles dokumentālo filmu balvām).

Asociācija arī izvēlas mēneša filmu un iesaka citas filmas visa gada garumā, pamatojoties uz katras filmas kopējo vērtējumu ikmēneša balsojumā. Kopš 2018. gada asociācija organizē Kino un televīzijas svinības — trīs balvu pasniegšanas ceremoniju sēriju, lai godinātu afroamerikāņus, latīņamerikāņus, aziātu amerikāņus un Klusā okeāna salu amerikāņus filmu un televīzijas industrijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
83. Zelta globusa balva

**83. [[Zelta globusa balva]]s pasniegšanas ceremonijā** apbalvoja 2025. gada labākos kino un ASV televīzijas pārstāvjus. Ceremonija notika  un to tiešraidē pārraidīja televīzijas kanālā CBS. Ceremoniju otro gadu pēc kārtas vadīja Niki Gleizere. Nominācijas paziņoja . Ceremonijā pirmo reizi nominēja arī raidierakstus jaunizveidotajā kategorijā "Labākais raidieraksts".

## Informācija par ceremoniju
Ceremonija notika *[[The Beverly Hilton]]* viesnīcā Kalifornijā, un to pārraidīja CBS un straumēja *[[Paramount+]]* kanālā 2026. gada 11. janvārī no plkst. 20.00 līdz 23.00 pēc Austrumu laika. Pēc tam, kad iepriekšējā gadā balvu pasniegšanu nepārraidīja televīzijā, divas mūža ieguldījuma balvas (Sesila Demilla balva un Kerolas Bērnetas balva) pasniedza vakara raidījumā *Golden Eve*, kuru pārraidīja 2026. gada 8. janvārī CBS un *Paramount+* kanālos. Sesila Demilla balvu pasniedza Helēnai Mirenai, bet Kerolas Bērnetas balvu piešķira Sārai Džesikai Pārkerei.

## Balvu ieguvēji un nominācijas
### Kino

## Goda balvas saņēmēji
* **[[Sesila Demilla balva]]**: Helēna Mirena
* **[[Kerolas Bērnetas balva]]**: Sāra Džesika Pārkere

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā tīmekļa vietne
*
Paskāla teorēma

thumbnail|upreighnt=1.2|Paskāla taisne ievilkta baltā krāsā
**Paskāla teorēma** ir projektīvās ģeometrijas klasisks rezultāts, ko 1639. gadā formulēja Blezs Paskāls, būdams tikai 16 gadus vecs. Tā apgalvo, ka, ja seši punkti A, B, C, D, E un F atrodas uz vienas koniskās līknes — piemēram, apļa, elipses, parabolas vai hiperbolas — un tiek savienoti secībā, veidojot sešstūri, tad pretējo malu pagarinājumu šķēlumpunkti atrodas uz vienas taisnes, ko sauc par Paskāla taisni. Šie trīs šķēlumpunkti rodas, pagarinot malas AB un DE, BC un EF, kā arī CD un FA. 

Paskāla teorēma ir viens no agrākajiem projektīvās ģeometrijas sintētiskajiem pamatiem, un tā saglabājas spēkā arī vispārīgos projektīvajos attēlojumos, jo atkarīga tikai no incidences sakarībām, nevis mērījumiem vai attālumiem. 

Teorēmai ir cieša saikne ar citām projektīvās ģeometrijas parādībām, tostarp tās duālo formu — Briošona teorēmu, kas apgalvo, ka sešstūrim, kas ir apvilkts ap koniku, pretējo malu pieskarpunktu savienojumi krustojas vienā punktā. Algebriski Paskāla teorēmu iespējams formulēt, izmantojot homogēnās koordinātas un determinantu nosacījumus, un tā izriet arī no Bezū teorēmas vai *Cayley–Bacharach* rezultāta par līkņu kopīgiem punktiem. Šī teorēma ir nozīmīga ne tikai tīrajā ģeometrijā, bet arī datorredzē, projektīvo transformāciju analīzē un algoritmiskajā ģeometrijā, jo nodrošina stabilas incidences sakarības, kas saglabājas pēc perspektīvas deformācijām.

## Ārējās saites
Sezami

**Sezami** (*Sesamum*) ir sezamu dzimtas ģints, kurā ir klasificēti viengadīgi un daudzgadīgi augi ar ēdamām sēklām. To dabiskais izplatības areāls ir Vecās pasaules tropos un subtropos, galvenokārt ir Āfrikā, bet dažas sugas ir sastopamas Indijā, Šrilankā un Ķīnā. 

Vispazīstamākais ģints pārstāvis ir sezams (*Sesamum indicum*), no kura iegūst sezama sēklas. Tā izcelsme nav skaidra, jo sezams tiek plaši kultivēts un ir naturalizējies tropu reģionos.

## Sugas
Ģintī ir klasificētas sugas:

* Sezams (*Sesamum indicum*) L.
* *Sesamum abbreviatum* Merxm.
* *Sesamum alatum* Thonn.
* *Sesamum angolense* Welw.
* *Sesamum angustifolium* (Oliv.) Engl.
* *Sesamum calycinum* Welw.
* *Sesamum capense* Burm.f.
* *Sesamum celebicum* (Blume) Byng & Christenh.
* *Sesamum eriocarpum* (Decne.) Byng & Christenh.
* *Sesamum eugeniae* (F.Muell.) Byng & Christenh.
* *Sesamum forbesii* (Decne.) Byng & Christenh.
* *Sesamum imperatricis* (Vent.) Byng & Christenh.
* *Sesamum integribracteatum* (Engl.) Byng & Christenh.
* *Sesamum latifolium* J.B.Gillett
* *Sesamum lepidotum* Schinz
* *Sesamum marlothii* Engl.
* *Sesamum papillosum* (W.Fitzg.) Byng & Christenh.
* *Sesamum parviflorum* Seidenst.
* *Sesamum pedalioides* Welw. ex Hiern
* *Sesamum prostratum* Retz.
* *Sesamum radiatum* Thonn. ex Hornem.
* *Sesamum reniforme* (Abels) Byng & Christenh.
* *Sesamum rigidum* Peyr.
* *Sesamum rosaceum* (Engl.) J.C.Manning & Magee
* *Sesamum saxicola* (E.A.Bruce) Byng & Christenh.
* *Sesamum schinzianum* Asch.
* *Sesamum senecioides* (Klotzsch) Byng & Christenh.
* *Sesamum sesamoides* (Endl.) Byng & Christenh.
* *Sesamum trilobum* (Bernh.) Byng & Christenh.
* *Sesamum triphyllum* Welw. ex Asch.
* *Sesamum zanguebarium* (Lour.) Byng & Christenh.

## Galerija

Attēls:Winged-seed Sesame (Sesamum alatum) (15890637053).jpg|*Sesamum alatum*
Attēls:Sesamum indicum L. (48846595943).jpg|*Sesamum indicum*
Attēls:Sesamum mulayanum (Rantil) in Hyderabad, AP W IMG 0278.jpg|*Sesamum mulayanum*
Attēls:Sesamum rigidum.jpg|*Sesamum rigidum*
Attēls:Sesamum triphyllum.jpg|*Sesamum triphyllum*


## Atsauces