open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dons

**Dons**, īstajā vārdā **Artūrs Šingirejs**, (dzimis  Brocēnos) ir latviešu dziedātājs. Vairāku mūzikas konkursu, kā "Muzikālā banka" (2012, 2013, 2014, 2019, 2023, 2025) un "Supernova" (2024), uzvarētājs. Pārstāvēja Latviju 2024. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa finālā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1984. gadā Brocēnos, baltkrievu un latviešu izcelsmes vecāku ģimenē. Neilgu laiku mācījies Saldus Mūzikas skolā klavierspēli. Viņa māte bija Liepājas estrādes ansambļa "Santa" soliste. Pirmo publicitāti guva realitātes šovā "Talantu fabrika" 2003. gadā, kopā ar dziedātāju *Lily* izdeva albumu, kura vairākas dziesmas nokļuva Latvijas hitparāžu pirmajās vietās. 2006. gadā izdeva savu pirmo solo albumu *Lights On*. Albuma tituldziesma ar tādu pašu nosaukumu kļuva populāra arī ārzemēs. 2007. gadā piedalījās Latvijas Nacionālā teātra izrādē "Adata", izpildot dziesmu "Ja tu man esi". 2008. gadā Dons izdeva albumu latviešu valodā *Lelle*, vairākus gadus sadarbojās ar komponistu Zigmaru Liepiņu, bija Latvijas pārstāvis 2008. gada Jaunajā vilnī (4. vieta), 2010. gada Eirodziesmā ieguva 2. vietu ar dziesmu *My Religion Is Freedom*.

Kādu laiku dzīvoja Londonā un uzstājās ar pseidonīmu ***Art Green***.

2012. gadā izdeva singlu "Signāls", kas tika atzīts par 2012. gada radiohitu, uzvarēja konkursā "Muzikālā banka 2012". Dons uzvarēja arī "Muzikālajā bankā 2013" ar dziesmu "Pēdējā vēstule" no albuma *Varanasi*, Muzikālajā bankā viņš uzvarēja arī nākamajā gadā, šoreiz ar dziesmu "Pāriet bailes".
[thumb|Dons ''Eurovision Pre-Party'' [Madride|Madridē 2024. gadā]]
2024. gadā ar dziesmu "Lauzto šķēpu karaļvalsts" uzvarēja konkursā "Muzikālā banka 2023". Ar šīs dziesmas versiju angļu valodā *[[Hollow]]* piedalījās Latvijas Eirovīzijas dziesmu konkursa nacionālajā atlasē "Supernova 2024". Nacionālajā atlasē uzvarēja un ieguva tiesības pārstāvēt Latviju 2024. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. Iekļuva finālā un ieguva  16. vietu.

Eirovīzijas laikā vienā no intervijām paziņoja, ka ir devis patvērumu no Krievijas agresijas cietušam sunim no Harkivas.

## Diskogrāfija

### Šovi

## Atsauces
Zaharova

**Zaharova** var būt:

* Kristīna Zaharova (1989) — Latvijas dziedātāja;
* Marija Zaharova (*Мария Захарова*; 1975) — Krievijas diplomāte;
* Zaharova — apdzīvota vieta Robežnieku pagastā.

## Skatīt arī
* Zaharovs
Kati Vilhelma

**Katarīna ("Kati") Vilhelma** (; dzimusi  Šmalkaldenā, Vācijā) ir bijusī vācu biatloniste. Savu profesionālo karjeru sāka kā distanču slēpotāja 1983. gadā, tieši šajā sporta veidā viņa debitēja ziemas olimpiskajās spēlēs 1998. gadā Nagano.

Jau nākamjā gadā viņa pārgāja uz biatlonu, kur guvusi ievērojamus panākumus. 2002. gada Olimpiskajās spēlēs Soltleiksitijā viņa bija veiksmīgākā biatloniste ar divām zelta un vienu sudraba medaļu. 2006. gada spēlēs Turīnā K. Vilhelma bija Vācijas delegācijas karognesēja Olimpiādes atklāšanas ceremonijā. Arī šajās spēlēs viņa izcīnīja trīs medaļas. Karjeras laikā izcīnījusi 13 Pasaules čempionātu medaļas, tai skaitā piecas zelta medaļas.

Pēc neveiksmīgās ceturtās Olimpiādes 2010. gadā Vankūverā, kurā K. Vilhelma izcīnīja tikai vienu medaļu - bronzu kopā ar Vācijas stafetes komandu, paziņoja par karjeras beigām un 2010. gada sezonas noslēgumā Hantimansijskā aizvadīja savu pēdējo sacīksti kā profesionāle.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

### Statistika Pasaules kausā

## Ārējās saites

*
IPod Shuffle

thumb|250px|Trīs paaudžu iPod Shuffle
**iPod Shuffle** ir firmas Apple Inc. pārnēsājams mūzikas atskaņotājs, no iPod mūzikas atskaņotāju sērijas. Tas ir mazākais modelis iPod ģimenē, un pirmais, kas izmanto flash atmiņu. Par pirmo modeli tika paziņots 2005. gada 11. janvārī, un šobrīdējais trešās paaudzes Shuffle iznāca 2009. gada 11. martā. Tas sver 10.7 gramus. 

## Atsauces
IPod Nano

thumb|250x250px|iPod Nano septītā paaudze.
**iPod Nano** ir firmas Apple Inc. pārnēsājams mūzikas atskaņotājs no iPod mūzikas atskaņotāju sērijas. iPod Nano sāka pārdot 2005. gadā kā aizstājēju novecojušajam iPod Mini. Tam ir tāda pati flash atmiņa kā iPod Shuffle, 4 collu QVGA displejs un "click button" tāpat kā Iphone. Kopš tā laišanas tirgū tam ir iznākušas septiņas paaudzes. Septītā (šībrīža) paaudze atbalsta FM radio, video ierakstīšanu, mikrofonu, pedometru un tam arī ir lielāks ekrāns nekā vecākajiem modeļiem.

## Atsauces
Roidsa rags

**Roidsa rags** () ir Rosa salas galējais rietumu punkts. Atklāja britu polārā ekspedīcija Roberta Skota vadībā 1841. gadā un nosauca ekspedīcijas meteorologa leitnanta Čārlza Roidsa (*Charles W.R. Royds*) vārdā. 

1907. - 1909. gadu ekspedīcijas laikā Ernests Šekltons Roidsa ragā izbūvēja ekspedīcijas atbalsta bāzi, kur ekspedīcija pārziemoja 1908. gada ziemu. Būdai un ~300 m² teritorijai ap to ir noteikts speciāli aizsargājamas teritorijas statuss.

## Atsauces
thumb|250px|Šekltona būda Roidsa ragā
Rotaļlietu stāsts

**"Rotaļlietu stāsts"** jeb **"Rotaļlietas stāsts"** () ir 1995. gada ASV ģimenes datoranimācijas filma. Filma veidota *[[Pixar]]* studijā sadarbībā ar *[[Walt Disney Pictures]]*. Šī ir pirmā pilnmetrāžas filma, kas pilnībā veidota datoranimācijā, un pirmā animācijas filma, kas nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par "Labāko oriģinālscenāriju". Filmas režisors ir Džons Laseters un galveno varoņu balsis ir ierunājuši Toms Henkss (Vudijs) un Tims Allens (Bazs).

Filma ir stāsts par rotaļlietām, kas atdzīvojas, kad klāt nav to saimnieku, un galvenie varoņi ir šerifs Vudijs, rotaļlietu kovbojs, un Bazs Gaismasgads, astronauta figūra.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  

* "Rotaļlietu stāsts" vietnē Disney.com
Ēģiptes zebiekste

**Ēģiptes zebiekste** (*Mustela subpalmata*) ir neliels sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) plēsējs. Ēģiptes zebiekste ir endēmiska Ēģiptei, un dzīvo tikai Nīlas upes lejtecē un tās deltā. 

Daļa zinātnieku uzskata, ka Ēģiptes zebiekste ir parastās zebiekstes (*Mustela nivalis*) pasuga un ka to Senās Romas laikā ieveda Ēģiptē, jo zebiekstes dzīves vietas izvēle vienmēr ir saistīta ar cilvēku mājokļu klātbūtni. Tomēr lielākā daļa uzskata, ka Ēģiptes zebiekste ir patstāvīga suga un vēsturiski piederoša Ēģiptei, saistot zebiekstes apmešanos cilvēku apdzīvotās vietās ar tās galveno medījumu — grauzējiem. 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ēģiptes zebiekstes foto (flickr.com)
Luna-2

***Luna-2*** ( — "Mēness-2") bija pirmais kosmiskais aparāts, kas sasniedzis Mēness virsmu, otrā PSRS ''Luna'' programmas automātiskā starpplanētu stacija, kas veiksmīgi palaista. Oficiālajā *[[TASS]]* paziņojumā zonde tika saukta par "otro padomju kosmisko raķeti", nosaukums *Luna-2* tai tika piešķirts vēlāk.

*Luna-2* bija septītais un pēdējais aparāts *[[E-1 (Mēness zonde)|E-1]]* sērijā, kas tika veidoti, lai ietriektos Mēnesī. Visi iepriekšējie mērķi nesasniedza. 

*Luna-2* tika palaista  06:39:42 *[[UTC]]*. 
12. septembrī 18:39:42 UTC  attālumā no Zemes no raķetes pēdējās pakāpes tika izlaists nātriju, tādējādi veidojot mākslīgu gāzes mākoni. No Zemes mākoni novēroja aptuveni 4 minūtes Alma-Ata observatorijā un no *[[Tu-4]]* bumbvedēja, kas bija aprīkots ar teleskopu un lidoja 10 km augstumā.

 21:02:24 UTC *Luna-2* ietriecās Mēness virsmā uz austrumiem no Skaidrības jūras pie Aristīda, Arhimēda un *Autolycus* krātera.

 PSRS vadītājs Ņikita Hruščovs devās uz ASV, kur viņš aktīvi izmantoja ziņu par Mēness sasniegšanu. ASV prezidentam Dvaitam Eizenhaueram viņš uzdāvināja *Luna-2* lodveida vimpeļu kopiju.

## Atsauces

## Ārējās saites

* The Mission of Luna 2
Odāls

**Odāls** bija mantojumā nedalāmais zemes apjoms paražu tiesībās vikingu laikmetā. (9. gs - 11. gs)
Kukulis

**Kukulis** var būt:
* Maizes klaips;
* Kukuļošanas objekts;
* Mārtiņš Kukulis (1984) — latviešu bokseris.
Ārmitidža rags

**Ārmitidža rags** () ir Rosa salas galējais dienvidu punkts. Atrodas Hatpointa pussalas dienvidu galā 1,5 km no Makmerdo un 2 km no Skotas polārstacijām. Ragu apskalo Makmerdo šauruma ūdeņi. Atklāja britu polārpētnieka Roberta Skota 1901. - 1904. gadu ekspedīcija un nosauca ekspedīcijas kuģa *Discovery* navigatora leitnanta Alberta Ārmitidža (*Albert B. Armitage*) vārdā.

## Atsauces
Keipbērda

**Keipbērda** () ir jaunzēlandiešu vasaras polārstacija Rosa salā. Atrodas salas ziemeļos ap 11 km uz dienvidrietumiem no Bērda raga Bērda kalna pakājē. Stacija izveidota 1966./1967. gada polārajā vasarā bioloģisko pētījumu veikšanai. Stacija tika nosaukta par "Harisona laboratoriju" (*Harrison Laboratory*) par godu Džonam Harisonam, kas bija viens no ekspedīcijas, kas 1959. gada janvārī pirmie uzkāpa Erebusā. Sešiem cilvēkiem paredzēto stacijas mājiņu gatavā veidā no Skotas ar helikopteru atveda un uzstādīja paredzētajā vietā.

1991. gadā stacija tika pārbūvēta un novietota tagadējā vietā. Tagad stacijas mājas kopējā platība ir 85 m² un tā var uzņemt līdz 8 cilvēkiem.

Stacija atrodas blakus lielai Adelijas pingvīnu kolonijai (ap 40 000 pāru). Neliela teritorija (0,33 km²) 100 m uz dienvidiem no Keipbērdas ir speciāli aizsargājama teritorija.

Ziemas periodā Keipbērda funkcionē kā glābšanas patversme ārkārtas gadījumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Frostbytes, Cape Bird, Ross Island
Soltleiksitija

**Soltleiksitija** (*Salt Lake City*) ir pilsēta ASV, Jūtas štata galvaspilsēta. Dibināta 1847. gadā. 2008. gadā Soltleiksitijā dzīvoja  iedzīvotāji (administratīvajās robežās), kas to padarīja par 126. lielāko pilsētu ASV pēc iedzīvotāju skaita. Soltleiksitjas aglomerācija ietver plašāku teritoriju, iekļaujot Ogdenas un Provo pilsētas. Aglomerācijā kopā 2008. gadā dzīvoja  iedzīvotāji. Soltleiksitijā notika 2002. gada ziemas olimpiskās spēles. Pilsētā bāzētas vairākas sporta spēļu komandas, to skaitā NBA komanda Jūtas "Jazz".

## Vēsture
Pilsēta ir dibināta 1847. gadā, ienākot šajā apvidū vajātās mormoņu baznīcas (Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcas) piederīgo grupai, kuras līderis un pravietis bija Brigams Jangs. Viņš ir Solteiksitijas dibinātājs, vēlāk kļuva arī par Jūtas štata gubernatoru. Mormoņu vajāšanas iemesls bija saistīts ar neiecietību pret šīs konfesijas piederīgajiem un poligāmiju, kuru baznīca atbalstīja līdz 1890. gadam. Soltleiksitija joprojām ir mājvieta Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcai un 2009. gadā Soltleiksitijā vairāk kā 50% iedzīvotāji piederēja pie šīs baznīcas.

## Sadraudzības pilsētas
Soltleiksitijas sadraudzības pilsētas ir :
*  Čerņivci, Ukraina
*  Iževska, Krievija
*  Kīlunga, Taivāna
*  Matsumuto, Japāna
*  Turīna, Itālija

## Atsauces

## Ārējās saites

* Soltleiksitijas valdības mājaslapa
A-ha

**A-ha** ir norvēģu roka/sintpopa grupa, kas tika dibināta 1982. gadā. Grupa savus lielākos panākumus guva tieši 1980. gados, šī ir visveiksmīgākā Norvēģijas grupa. Panākumi tika gūti ar albumu *[[Hunting High and Low]]*, kas tika izdots 1985. gadā. Grupas viena no slavenākajām dziesmām ir "Take on Me".

2009. gada nogalē grupa paziņoja par darbības beigšanu pēc 2010. gadā paredzētās vispasaules koncerttūres. 2010. gada janvārī grupas albums *[[Foot of the Mountain]]* Vācijā tika sertificēts ar platīna disku.

## Studijas albumi
* 1985: *[[Hunting High and Low]]*
* 1986: *[[Scoundrel Days]]*
* 1988: *[[Stay on These Roads]]*
* 1990: *[[East of the Sun, West of the Moon]]*
* 1993: *[[Memorial Beach]]*
* 2000: *[[Minor Earth Major Sky]]*
* 2002: *[[Lifelines]]*
* 2005: *[[Analogue]]*
* 2009: *[[Foot of the Mountain]]*
* 2015: *Cast in Steel*
* 2022: *True North*

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Discogs profils
Darja Domračeva

**Darja Domračeva** () jeb **Darja Domračava** (; dzimusi  Minskā, Baltkrievijā) ir bijusī Baltkrievijas biatloniste, četrkārtējā olimpiskā čempione. Karjeras sākumā pārstāvēja Krieviju (bērnības gados dzīvojusi Sibīrijā), bet no 2004. gada pārstāv dzimto Baltkrieviju.

## Karjera
Trīs reizes piedalījusies ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ). 2010. gadā Vankūverā izcīnījusi bronzas medaļu 15 km klasiskajā biatlona distancē. 2014. gadā Sočos baltkrieviete izcīnīja trīs zelta medaļas (15 km distancē, iedzīšanā, masu startā). 2018. gadā Phjončhanā ieguva sudraba medaļu distancē ar kopēju startu un Baltkrievijas komandas sastāvā uzvarēja stafetē. Domračeva ar četrām zelta, vienu sudraba un vienu bronzas medaļu ir otra medaļām bagātākā biatloniste olimpisko spēļu vēsturē (vāciete Kati Vilhelma ir izcīnījusi 3 zelta, 3 sudraba un 1 bronzas medaļu), tāpat viņa ir pirmā biatloniste, kas vienās olimpiskajās spēlēs izcīna vismaz 3 zelta medaļas un trešā starp gan sievietēm, gan vīriešiem, kas to sasniegusi (Mihaels Greiss to paveica 2006. gadā un Ūle Einars Bjērndalens — 2002. gadā).

Ar panākumiem startējusi Pasaules čempionātā, lielākos panākumus guvusi 2012. gadā Rūpoldingā, kad izcīnīja zeltu iedzīšanā un sudrabu sprintā. Kopumā karjeras laikā Domračeva izcīnījusi divas zelta, trīs sudraba un vienu bronzas medaļu.

Pasaules kausa posmos piedalās kopš 2005.—2006. gada sezonas. 2014.—2015. gada sezonā izcīnījusi uzvaru kopvērtējumā, vēl divās sezonās palikusi otrajā vietā (2012, 2013). Uzvaru vairākas reizes izcīnījusi arī atsevišķu distanču kopvērtējumos.

2018. gada vasarā D. Domračeva paziņoja par sportistes karjeras beigām.

## Privātā dzīve
Kopš 2016. gada D. Domračeva ir precējusies ar leģendāro norvēģu biatlonistu Ūli Einaru Bjērndalenu, 1. oktobrī viņiem piedzima meita Ksenija. Pēc meitas piedzimšanas biatloniste veiksmīgi atgriezās profesionālajā sportā.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

### Statistika Pasaules kausā

## Ārējās saites

*
Bjērns Ferri

**Bjērns Ferri** (; dzimis  Stenselē, Zviedrijā) ir bijušais zviedru biatlonists, 2010. gada Vankūveras olimpisko spēļu čempions iedzīšanas distancē.

Pasaules kausa posmos B. Ferri piedalās kopš 2001.—2002. gada sezonas. Ir izcīnījis zelta medaļu 2007. gada Pasaules čempionātā Antholcā jauktās stafetes komandā, sudraba medaļu 2012. gada Pasaules čempionātā Rūpoldingā masu startā un bronzas medaļu 2010. gada Pasaules čempionātā Hantimansijskā jauktās stafetes komandā. Piedalījies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs (2002, 2006, 2010, 2014). 2010. gada Vankūveras olimpiskajās spēlēs izcīnīja savu vienīgo olimpisko zelta medaļu, kļūstot par čempionu 12,5 km iedzīšanas sacensībās. Stafetē sākotnēji iegūta 4. vieta, bet pēc Krievijas komandas diskvalifikācijas, kad dopinga lietošanā tika pieķerts Jevgeņijs Ustjugovs, Zviedrijai tika piešķirtas bronzas medaļas.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

### Statistika Pasaules kausā

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa 
* IBU profils
Olga Zaiceva

**Olga Zaiceva** (; dzimusi  Maskavā, Krievijā) ir bijusī krievu biatloniste.

Ar biatlonu sāka nodarboties 1994. gadā. Pasaules kausa posmos piedalījās kopš 2000.—2001. gada sezonas, kopumā izcīnot 13 uzvaras individuālajās disciplīnās.

O. Zaiceva ir izcīnījusi 3 zelta medaļas Pasaules čempionātos (divreiz stafetē, bet 2009. gadā arī 12,5 km individuālajā distancē ar kopējo startu). Ir piedalījusies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , , ). 2006. gada Turīnas olimpiskajās spēlēs kļuva par čempioni kopā ar Krievijas stafetes komandu un šo pašu panākumu atkārtoja 2010. gada Vankūveras olimpiskajās spēlēs, kur kļuva arī par vicečempioni 12,5 km individuālajā distancē ar kopējo startu. 2014. gada olimpiskajās spēlēs Sočos sākotnēji izcīnīja sudraba medaļu stafetē, bet vēlāk visi viņas rezultāti šajās olimpiskajās spēlēs tika anulēti dopinga pārkāpumu dēļ. Viņa iesniedza apelāciju, taču Sporta arbitrāžas tiesa atstāja diskvalifikāciju spēkā.

Profesionālā sporta karjeru noslēdza 2015. gadā.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Kristofs Zumans

**Kristofs Zumans** (; dzimis  Judenburgā, Austrijā) ir bijušais austriešu biatlonists. Pasaules kausa posmos piedalījās kopš 2001.-2002. gada sezonas līdz 2013-2014. gada sezonai. Kristofs ir izcīnījis 2 sudraba medaļas 2009. gada Pasaules čempionātā Phjončhanā 15 km masu startā un 4 × 7,5 km stafetē, vēl izcīnīja bronzu 2005. gadā Hohfilcenē stafetē. Ir piedalījies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs (2002, 2006, 2010, 2014). 2010. gada Vankūveras olimpiskajās spēlēs kļuva par vicečempionu 12,5 km iedzīšanas sacensībās un kopā ar Austrijas izlasi — stafetē. Vairāk nekā 15 gadus pēc spēlēm pēc Jevgeņija Ustjugova diskvalifikācijas par dopinga lietošanu saņēma arī bronzu 15 km masu startā. 2014. gada Soču olimpiskajās spēlēs sākotnēji izcīnīja bronzu stafetē, kas pēc Krievijas komandas diskvalifikācijas tika pārvērsta par sudrabu.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

### Statistika Pasaules kausā

## Ārējās saites
*
Žē

**Žē** ir franču uzvārds. Žē var būt:

* Moriss Žē (*Maurice Jay*) — franču paukotājs;
* Reno Žē (*Renaud Jay*; 1991) — franču distanču slēpotājs;
* Vinsents Žē (*Vincent Jay*; 1985) — franču biatlonists.

## Skatīt arī
* *[[Jay]]*
Indonēzijas kalnu zebiekste

**Indonēzijas kalnu zebiekste** (*Mustela lutreolina*) ir neliels sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) plēsējs. Tās tuvākā radiniece ir Sibīrijas kolonoks (*Mustela sibirica*). Senākos aprakstos par šo sugu tā tiek klasificēta kā Sibīrijas kolonoka pasuga (*Mustela sibirica lutreolina*).

## Izplatība
Indonēzijas kalnu zebiekste ir endēmiska Indonēzijas suga, kas dzīvo Sumatras un Javas salas kalnos 1000—2200 metrus virs jūras līmeņa, lai gan reizēm to var sastapt līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Indonēzijas kalnu zebiekstes izplatības karti var apskatīt šeit. Zebiekste ir tropisko lietus mežu iemītniece. Sugas izdzīvošana ir apdraudēta, jo to ne tikai medī dēļ tās kažokādas, bet, izcērtot lietus mežus, zebiekste zaudē savu dzīves telpu.

## Izskats un īpašības
Indonēzijas kalnu zebiekstes ķermenis kā visām zebiekstēm ir slaids un garš, tas bez astes ir apmēram 30—32 cm, astes garums 13,5—17 cm, vidējais svars ir 295—340 g. Zebiekstes kažoks ir spožā, sarkanbrūnā krāsā. Atšķirībā no citām zebiekstēm Indonēzijas kalnu zebiekstei nav kontrastainu krāsu matojuma, tomēr pavēdere un pakakle ir gaišāka par muguru, tā ir saulainā, dzeltenbrūnā krāsā. Pazode un apakšžoklis ir balts. Galvas forma saplacināta, seja trīstūrveida. Ausis mazas, noapaļotas, acis apaļas un salīdzinoši lielas.

## Uzvedība un barība
Indonēzijas zebiekste ir spēcīga, enerģiska, ļoti ātra, tā labi peld un kāpj kokos. Zem astes tai ir smakas sekrēta dziedzeri, un izbiedēta tā cenšas aizbaidīt ienaidnieku gan ar smaku, gan skaļu, griezīgu kliegšanu. Migu zebiekste iekārto koku dobumos, zem akmeņiem, vai ieņem grauzēju alas.

Tā kā ķermenis ir slaids un lokans, zebiekste bez grūtībām ielien grauzēju alās un medī tos zem zemes. Kā visas zebiekstes arī Indonēzijas kalnu zebiekste uzbrūk daudz lielākam medījumam par sevi pašu. Tā medī ne tikai grauzējus, bet arī putnus, vardes, izēd no ligzdām olas. Ja barības ir daudz, zebiekste to noglabā krātuvēs. Reizēm, kad barības resursi ir nabadzīgi, tiek novērota masveidīga zebiekstu migrācija, meklējot barību. Toties sezonā, kad barības ir daudz, zebiekste var nogalināt, upuri neapēdot, bet tikai izsūcot tā asinis un izēdot smadzenes.

## Vairošanās
Zebiekstes ir vientuļnieces un necieš sava dzimuma pārstāvjus. Dzimumbriedumu Indonēzijas kalnu zebiekstes sasniedz gada vecumā. Riesta laikā pavasarī starp tēviņiem norisinās nežēlīgas un mežonīgas cīņas par mātītes uzmanību. Mazuļi dzimst laikā no aprīļa līdz jūnijam. Grūsnības periods ilgst 30 dienas, un piedzimst 2—12 mazuļi. Tie ir akli, nevarīgi un bez matojuma. Pēc mēneša atveras to acis. Māte tos zīda ar pienu 2 mēnešus, drīz pēc tam tie uzsāk patstāvīgu dzīvi. Indonēzijas kalnu zebiekste savvaļā dzīvo 7—10 gadus.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mustela lutreolina
* Mammal Species of the World - Browse: lutreolina
Zaiceva

**Zaiceva** var būt:
*krievu cilmes uzvārds (, no *заяц* — 'zaķis'; vīriešu dzimtē Zaicevs *(За́йцев)*). Cilvēki ar šo uzvārdu:
** Ludmila Zaiceva (*Людмила Зайцева*; 1956) — krievu šahiste;
** Olga Zaiceva (*Ольга Зайцева*; 1978) — krievu biatloniste;
*apdzīvota vieta:
** Zaiceva — apdzīvota vieta Medņevas pagastā;
** Zaiceva — apdzīvota vieta Pededzes pagastā.
Gregors Šlīrencauers

**Gregors Šlīrencauers** (, ; dzimis ) ir Austrijas tramplīnlēcējs. Pieaugušo karjeru sāka 2005.—2006. gada sezonā, kad debitēja arī Pasaules kausa izcīņā. Ir izcīnījis 53 uzvaras atsevišķos kausa posmos un kļuvis par Pasaules kausa ieguvēju 2008.—2009. un 2012.—2013. gada sezonas kopvērtējumā.

Savās pirmajās olimpiskajās spēlēs Vankūverā 2010. gadā G. Šlīrencauers izcīnīja bronzas medaļas abos individuālajos veidos, kā arī kļuva par olimpisko čempionu Austrijas izlases sastāvā komandu sacensībās.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

## Ārējās saites
*
4. autobusu maršruts (Rīga)

**4. autobusu maršruts** ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Abrenes ielas līdz Piņķiem, kas atrodas Mārupes novada Babītes pagastā.

4. autobusu maršruta kopējais garums ir 37,093 km. Virziena **Abrenes iela** — **Piņķi** kopējais garums ir 17,585 km, bet virziena **Piņķi** — **Abrenes iela** kopējais garums ir 19,508 km.

Darbdienās pa 4. autobusu maršrutu kursē 4 autobusi, kuri pavisam veic 81 reisu, bet brīvdienās — tikai 3 autobusi, kuri pavisam veic 44 reisus (12.2022).

4. autobusu maršrutu apkalpo RP SIA "Rīgas satiksme" 6. autobusu parks.

2008. gada 2. janvārī maršruts tika pagarināts līdz Piņķiem. Pirms tam tas kursēja līdz Babītes stacijai.

## Maršruts
thumb|200px|4. maršruta autobuss Pārdaugavā. 
thumb|200px|4. maršruta autobuss Stacijas laukumā.
thumb|200px|4. maršruta autobuss Uzvaras bulvārī
thumb|200px|4. maršruta autobuss 13. janvāra ielā
thumb|200px|4. maršruta autobuss Dzirciema ielā
thumb|200px|4. maršruta autobuss uz Akmens tilta
thumb|200px|4. maršruta autobuss Babītē
thumb|200px|4. maršruta autobuss Abrenes ielas galapunktā
thumb|200px|4. maršruta autobuss Abrenes ielā

Virzienā **[[Abrenes iela (Rīga)|Abrenes iela]]** — **[[Piņķi]]** autobusi kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Bāriņu iela, Nometņu iela, Lapu iela, Melnsila iela, Vīlipa iela, Dzirciema iela, Jūrmalas gatve, A5 un Rīgas iela (Piņķi).

Virzienā **Piņķi** — **Abrenes iela** autobusi kursē pa šādām ielām: Rīgas iela (Piņķi), Jūrmalas iela (Piņķi), A10, A5, Mēness iela (Babīte), Jūrmalas gatve, Dzirciema iela, Vīlipa iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Bāriņu iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela, Satekles iela, Dzirnavu iela un Abrenes iela.

## Pieturvietas
4. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 54 pieturas. Virzienā **[[Abrenes iela (Rīga)|Abrenes iela]]** — **[[Piņķi]]** ir 26 pieturas, bet virzienā **Piņķi** — **Abrenes iela** ir 28 pieturas. Maršruts Piņķos pagarināts līdz Meistaru ielai. Līdz ar to kopējais pieturu skaits ir palielinājies.

### Agrākie pieturvietu nosaukumi

* "Stockmann" centrs *(pārdēvēta par "Autoosta")*
* Kuģu iela *(pārdēvēta par "Nacionālā bibliotēka")*
* Lapu iela *(pieturvieta slēgta)*
* Botāniskais dārzs *(pieturvieta slēgta / pārcelta uz tramvaju pieturvietu un pārdēvēta par "Botāniskais dārzs / [[Rīgas Stradiņa universitāte]]")*
* 7. līnija *(pārdēvēta par "Imantas 7.līnija")*
* Pedagoģijas fakultāte *(pārdēvēta par "Muižas iela")*
* Poliklīnika *(pārdēvēta par "Anniņmuižas mežaparks ")*
* DUS *(pārdēvēta par "Lazdu iela")*
* 11. novembra krastmala *(pārdēvēta par "Grēcinieku iela")*
* Ceļš uz Vārnukrogu *(pārdēvēta par "Rododendru audzētava")*
* Darbnīcas *(pārdēvēta par "Jaunā iela")*
* Slokas iela *(pārdēvēta par "Uzvaras parks")*

## Skatīt arī
* Rīga
* Autobusu satiksme Rīgā
* Trolejbusu satiksme Rīgā
* Tramvaju satiksme Rīgā
* Sabiedriskais transports Rīgā
* Rīgas satiksme
* Rīgas metropolitēns

## Piezīmes un atsauces

### Atsauces

## Ārējās saites
* www.rigassatiksme.lv
*
Lengvīns

**Lengvīns** (, , ; senkrievu: *Лонъкогвенъ*) bija Nalsenes kunigaitis no aptuveni 1242. līdz 1260. gadam, Lietuvas valdnieka Mindauga māsas dēls. Atskaņu hronikas tekstā raksturots kā "daudziem sen pazīstams augstprātīgs vīrs, kas bija vienmēr nomodā un sirdī juta cīņas sparu, ko bieži tā kaimiņi izbaudīja uz savas ādas. Viņš nodarīja daudz nelaimju gan kristiešiem, gan pagāniem." 

## Dzīvesgājums

Pirmo reizi pieminēts Galīcijas-Volīnijas kņazistes hronikā 1244. gadā kā lietuviešu kunigaitis, kas vadījis karaspēka vienību kaujās pie Pinskas, kur ticis ievainots.

Ap 1245. gadu viņam naidīgie ziemeļrietumu kaimiņu sēļu zemju virsaiši brāļi Tūšis, Miļģerīns un Ģiņģeiķis Lengevīnu nolaupīja un izdeva Livonijas ordeņa mestram Dītriham no Grīningenas, kas viņu turēja Rīgas pilī. 
Ordeņa mestrs izlēma doties karagājienā uz Nalseni. Viņa karavīriem pie Daugavas piepulcējās Dānijas karaļa vasaļi no Rēveles, leti, līvi, kā arī jauniegūtie sēļu vasaļi. Pārcēlušies Daugavas kreisajā krastā, un izgājuši caur purviem, mežiem un upēm, iebrucēji nopostīja vairākas zemes. Daļa karaspēka Ģiņģeiķa vadībā ieņēma Lengevīna pili un ar kara laupījumu un par ķīlniekiem sagūtītajām sievām, viņu bērniem, zirgiem, govīm un teļiem jāja atpakaļ uz Rīgu. Atceļā viņiem purvainā apvidū uzbruka lietuviešu karaspēks, bet tika sakauts. Kaujā krita Lengevīna brālis. Gūstā saņemtais Lengevīns, par sakāvi uzzinājis, Rīgā mēģināja pakārties, bet to nepieļāva ordeņa apsardze.

Kad Lengvīnu draugi un tuvinieki viņu izpirka no Rīgas gūsta, pēc neilga laika viņš organizēja iebrukumu Livonijas ordeņa zemē, lai atriebtu sava brāļa nāvi. Lietuviešu karaspēks nemanīts izgāja cauri Jersikai un Rīgas arhibīskapam pakļautajām latgaļu zemēm un negaidīti uzbruka Livonijas ordeņa Cēsu pilij. Pils aizstāvēšanai Cēsu komturs Zasendorfas Heinrihs spēja sapulcināt karaspēku, kurā bija ap 500 bruņinieku un vasaļu karavīru, tomēr lietuviešiem bija skaitlisks pārspēks. Ordeņa karaspēks tika sakauts un kaujā krita pats komturs un deviņi ordeņa brāļi. Viens bruņinieks tika saņemts gūstā un viņam vajadzēja nest nocirsto Cēsu komtura galvu uz Lietuvu, kur viņu upurēja par godu kritušajam Lengvīna brālim.

Pēdējo reizi rakstos Lengvīna vārds (*Langwinus sororius noster* - mūsu māsas radinieks, mūsu svainis) pieminēts 1260. gada jūnijā Lietuvas karaļa Mindauga parakstītajā dokumentā, kurā karalis apsolīja dāvināt savu valsti Vācu ordenim gadījumā, ja pēc viņa nāves nebūtu likumīgu mantinieku.

Lengvīns droši vien gājis bojā klanu cīņas, kuru laikā tika nogalināts karalis Mindaugs.

## Raiņa "Indulis un Ārija"
1911. gadā uzrakstītajā lugā Rainis Lengvīns ir attēlots kā viens no galvenajiem leišu bajāriem un virsaišiem, kas piedalījies Embūtes kaujā. Rainis bija iecerējis uzrakstīt latviešu vēsturisko drāmu virkni, kur būtu attēlota visa latviešu vēsture.

## Literatūra
* Rokas Varakauskas. "Lengvenis". Lietuvos valdovai (XIII-XVIII a.): enciklopedinis žinynas. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. pp. 22, 2004. 

## Skatīt arī
* Livonijas krusta kari

## Atsauces
Oksana Domņina

**Oksana Domņina** (; dzimusi  Kirovā, Krievijā) ir krievu daiļslidotāja. Sacensībās startē pārī ar Maksimu Šabaļinu. Viņa ir 2010. gada ziemas olimpisko spēļu bronzas medaļas laureāte, 2009. gada Pasaules čempione un trīskārtēja Krievijas čempione.

## Ārējās saites
Helita

**Helita** () bija Jaunzēlandes un ASV kopēja polārstacija Viktorijas Zemē Rosa jūras rietumu krastā. Atradās Helita pussalas ziemeļu galā Helita ragā. Stacija izbūvēta 1957. gadā sakarā ar Satarptautiskā ģeofizikas gada pētījumu programmu.

Stacijai izraudzītajā vietā Sībī ragā (*Seabee Hook*) bija liela Adelijas pingvīnu kolonija. Lai atbrīvotu nepieciešamo platību stacijas būvei, tika pārvietoti 7580 pingvīni un norobežota 0,83 ha liela teritorija. Sakarā ar ligzdošanas teritorijas samazināšanu un vides izmaiņām, pingvīnu kolonija samazinājās no 62 900 pāriem 1959. gadā līdz 37 000 pāriem 1968. gadā. Pēc stacijas slēgšanas kolonijas izmērs sāka lēnām atjaunoties un 1998. gadā jau sasniedz 39 000 pārus.

Stacija tika atklāta 1957. gada februārī. Tika izbūvētas dzīvojamās telpas, pētniecības un saimnieciskās ēkas, kā arī balonu pildīšanas ēka, ģeomagnētisko novērojumu ēka un ziemeļblāzmas novērošanas tornis. Stacija bija paredzēta vissezonas pētījumu veikšanai. Galvenās jomas bija ziemeļblāzmu un citu atmosfēras un jonosfēras fizikas pētījumi, ģeomagnētisms, seismoloģija un meteoroloģija. Staciju bija paredzēts izmantot kā pieturas punktu aviapārvadājumos starp Kraistčērču Jaunzēlandē un Makmerdo staciju Rosa salā. 1957. gada novembrī tika veikts pirmais DC3 lidojums uz Helitas staciju. Stacijas apgāde galvenokārt tika īstenota pa jūru, līdz 1961. gada oktobrī uz jūras ledus piezemējās pirmā ar slēpēm aprīkotā LC130 lidmašīna.

1962. gada Ziemassvētku dienā stacijā notika pirmais ugunsgrēks, kas iznīcināja ēku ar pētniecības materiāliem un galdniecību. Otrs ugunsgrēks 1964. gada 6. martā iznīcināja zinātnisko laboratoriju un ziemeļblāzmu torni. Pēc 1964. gada ziemas stacija turpināja darboties tikai kā vasaras stacija bioloģisko novērojumu veikšanai ASV pētniecības programmas vadībā. Bāze turpināja atbalstīt arī nepieciešamās Jaunzēlandes aktivitātes, piemēram Edmunda Hilarija 1967./1968. gada Heršela kalna ekspedīciju.

1973. gadā stacija tika pamesta un tikai reizumis izmantota kā ārkārtas patvērums. No 1986. līdz 2010. gadam tika veikta stacijas likvidācija: ēkas tika sagrautas un sadedzinātas, pārējie atkritumi tika izvesti no Antarktīdas. Bijušajā stacijas vietā tika atjaunotas pingvīnu ligzdošanas vietas. Helita ragā netālu no bijušās stacijas ir ierīkota automatizētā meteoroloģiskā stacija un glābšanas patversme ārkārtas situācijām.

12 ha lielai teritorijai Helita ragā, iekļaujot bijušo stacijas teritoriju, ir piešķirts aizsargājamas teritorijas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
* A Regional Comparison of Cape Hallett and Taylor Valley, Antarctica
* Antarctic Gazetteer Place Name Images
* Operation Deep Freeze, Hallett Station
* US stations and camps in Antarctica
Japānas zebiekste

**Japānas zebiekste** (*Mustela itatsi*) ir neliels sermuļu dzimtas (*Mustelidae*) plēsējs. Dzīvo vairākās Japānas arhipelāga salās: Honsju, Kjusju, Šikoku. Tā ir introducēta arī Hokaido un Rjūkjū salās, lai kontrolētu grauzēju vairošanos salās, kā arī tā ir introducēta Krievijas Sahalīnas salā.

Japānas zebieksti senākos informācijas avotos bieži klasificē kā Sibīrijas kolonoka (*Mustela sibirica*) pasugu, saucot par **Sahalīnas kolonoku** (*Mustela sibirica itatsi*). Abas sugas ārēji ir ļoti līdzīgas, tomēr tām ir atšķirīgs astes garums, ķermeņa un galvas attiecības. Izpētot abu dzīvnieku DNS, ir atklātas arī ģenētiskās atšķirības, un zinātnieki ir secinājuši, ka abas sugas viena no otras ir nodalījušās pirms 1,6—1,7 miljoniem gadu. Mūsdienās abu sugu apdzīvotās teritorijas pārklājas Japānas rietumos, kur Sibīrijas kolonoks ir introducēts savvaļā.

## Izskats un īpašības
Japānas zebiekstei ir slaids, garš un lokans ķermenis ar īsām kājām. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Tēviņa ķermeņa garums bez astes ir 29—37 cm, astes garums apmēram 17 cm, mātītes ķermeņa garums 20–26 cm. Kažoka krāsa Japānas zebiekstēm ir līdzīga Sibīrijas kolonokam, tā ir oranži brūna, ar tumšāku matojumu uz sejas, pazode balta. Japānas zebiekstes foto apskatīt šeit.

Japānas zebiekstei zem astes ir smakas sekrēta dziedzeri. Briesmu gadījumā tā ienaidnieku cenšas aizbaidīt ar smaku. Par spīti savam smakas ierocim, zebiekstes ir tīrīgi dzīvnieki un migas tuvumā iekārto speciālu vietu tualetei.

## Uzvedība un barība
Japānas zebiekste apmetas kalnu mežos un krūmājos ūdens tuvumā. Tā ļoti labi peld un uz ūdens uzvedis līdzīgi mazam ūdram. Tā apmetas uz dzīvi koku dobumos, izklājot migu ar sausu zāli vai putnu spalvām. Japānas zebiekste ir veikla, izturīga un nežēlīga medniece ar asiem zobiem. Tā medī peles, vardes, rāpuļus, kukaiņus un vēžus. Ja barības ir daudz, tā tiek noglabāta krātuvēs. Reizēm zebiekste, nokožot peli, izēd tikai smadzenes un rīkles galu.

Japānas zebieksti medī lielie, plēsīgie putni, lapsas un mājas kaķi, tādēļ atklātā vietā zebiekste iziet ar lielu piesardzību. Tā labāk uzturas mežā, ložņājot zem zariem, pa akmeņu kaudzēm un grauzēju alām. Izmantojot savu izcilo ožu un dzirdi, tā meklē savus upurus. Dzimumbriedumu Japānas zebiekste sasniedz pirms tā ir gadu veca. Parasti piedzimst 4—5 mazuļi, par kuriem rūpējas abi vecāki.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mustela itatsi 
* Japānas zebiekstes foto (scienceblogs.com)
* Japānas zebiekstes foto  (natural-japan)
* Japānas zebiekstes foto (livedoor.jp)
Helita rags

**Helita rags** () ir Helita pussalas tālākais ziemeļu punkts Rosa jūras rietumu piekrastē Borkgrevinka krastā. Atklāja britu polārpētnieka Džeimsa Rosa ekspedīcija 1841. gadā un nosauca ekspedīcijas kuģa *Erebus* mantziņa Tomasa Helita (*Thomas R. Hallett*) vārdā.

Helita ragā no 1957. līdz 1973. gadam darbojās kopīga jaunzēlandiešu/amerikāņu polārstacija Helita. Stacija tika izbūvēta vienas no reģiona lielākās Adelijas pingvīnu kolonijas vietā un no 1986. līdz 2010. gadam tika veikta stacijas likvidācija, kas līdz šim ir bijis viens no apjomīgākajiem vides sakopšanas darbiem kontinentā.

12 ha lielai teritorijai Helita ragā, iekļaujot bijušo stacijas teritoriju, ir piešķirts aizsargājamas teritorijas statuss.

## Atsauces
4z. autobusu maršruts (Rīga)

**4z. autobusu maršruts** bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Abrenes ielas līdz Zolitūdei.

4z. autobusu maršruta kopējais garums bija 28,290 km. Virziena **Abrenes iela** — **Zolitūde** kopējais garums bija 13,850 km, bet virziena **Zolitūde** — **Abrenes iela** kopējais garums bija 14,440 km.

Darbdienās pa 4z. autobusu maršrutu kursēja 2 autobusi, kuri pavisam veica 22 reisus, bet brīvdienās maršruts nekursēja.

4z. autobusu maršrutu apkalpo RP SIA "Rīgas satiksme" 6. autobusu parks.

## Vēsture
Šis maršruts tika atklāts , aizstājot slēgto 22. autobusu maršrutu, kas tolaik kursēja no Autoostas līdz Rikšotāju ielai. No 2014. gada 20. novembra autobusi sāka kursēt pa izmainītu maršrutu, daļu maršruta veicot pa Kurzemes prospektu.

Sakarā ar Latvijā izsludināto ārkārtas situāciju no 2020. gada 21. marta maršruts uz laiku tika slēgts pasažieru skaita krituma dēļ. 2020. gada 1. septembrī maršruts tika atjaunots. No 2021. gada 16. janvāra līdz 31. augustam maršruts otrreiz uz laiku bija slēgts saistībā ar otrā ārkārtas stāvokļa izsludināšanu valstī un COVID-19 pandēmijas izraisīto reisu samazināšanu.

Maršruts nekursē kopš 2021. gada 3. novembra, kad tas tika slēgts COVID-19 pandēmijas izraisītā transportlīdzekļu vadītāju trūkuma dēļ.

## Maršruts
|thumb|250px|4z. maršruta autobuss Abrenes ielā
Virzienā **[[Abrenes iela (Rīga)|Abrenes iela]]** — **[[Zolitūde]]** autobusi kursēja pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Bāriņu iela, Nometņu iela, Lapu iela, Melnsila iela, Vīlipa iela, Dzirciema iela, Jūrmalas gatve, Anniņmuižas bulvāris, Kleistu iela, Kurzemes prospekts, Zolitūdes iela, Gramzdas iela, Anniņmuižas iela un Rostokas iela.

Virzienā **Zolitūde** — **Abrenes iela** autobusi kursēja pa šādām ielām: Rostokas iela, Anniņmuižas iela, Gramzdas iela, Zolitūdes iela, Kurzemes prospekts, Kleistu iela, Anniņmuižas bulvāris, Jūrmalas gatve, Dzirciema iela, Vīlipa iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Bāriņu iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela, Satekles iela, Dzirnavu iela un Abrenes iela.

## Pieturvietas
4z. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 70 pieturas. Virzienā **[[Abrenes iela (Rīga)|Abrenes iela]]** — **[[Zolitūde]]** bija 33 pieturas, bet virzienā **Zolitūde** — **Abrenes iela** bija 37 pieturas.

2011. gada 1. janvārī 4z. autobusu maršruta pieturvietas "7. līnija" abos virzienos tika pārdēvētas par "Imantas 7. līnija". Ar 2013. gada rudeni, pieturvieta "Kuģu iela" visiem maršrutiem pārdēvēta par pieturvietu "Nacionālā bibliotēka"
Ar 2018. gada 22. oktobri pieturvieta „Pedagoģijas fakultāte” pārdēvēta par „Muižas iela”.

## Skatīt arī
* Rīga
* Autobusu satiksme Rīgā
* Trolejbusu satiksme Rīgā
* Tramvaju satiksme Rīgā
* Sabiedriskais transports Rīgā
* Rīgas satiksme
* Rīgas metropolitēns

## Piezīmes un atsauces

### Atsauces

## Ārējās saites
* www.rigassatiksme.lv
*
Kaštens Borkgrevinks

**Kaštens Egebergs Borkgrevinks** (; dzimis , miris ) bija norvēģu polārpētnieks un dabaszinātnieks. Bija viens no pirmajiem cilvēkiem, kas pārziemoja un veica pētījumus kontinentālajā Antarktīdā. Borkgrevinks, tāpat kā viņa pēcgājēji Roberts Skots, Ernests Šekltons un Roalds Amundsens, tiek uzskatīts par vienu no Antarktikas izpētes heroiskā laikmeta galvenajām personām.

Borkgrevinks jau kopš bērnības aizrāvās ar Antarktikas tematiku. Ieguva biologa izglītību skolā Oslo (*Gjertsens skole*), bet no 1885. līdz 1888. mācījās Karaliskajā Saksijas Meža akadēmijā Tārantē, Vācijā.  Strādāja par pasniedzēju Oslo universitātē. 1888. gadā pārcēlās uz Austrāliju, kur iekārtojās darbā par ģeodēzistu, vēlāk par pasniedzēju koledžā.

1894. gadā Borkgrevinks iekārtojās par matrozi un pētnieku uz norvēģu biznesmeņa Henrika Bulla vaļu medību kuģa *Antarctic*, ar ko 1895. gada 25. janvārī nonāca Adēra ragā Antarktīdā. Īsas izkāpšanas laikā Borkgrevinks savāca vietējās floras un minerālu paraugus, kā arī veica apkārtnes izpēti, lai nākamo ekspedīciju laikā ierīkotu šeit ziemošanas apmetni.

Tajā pašā gadā Borkgrevinks piedalījās VI Starptautiskajā ģeogrāfiskajā kongresā Londonā, kur sniedza ziņojumu par ekspedīcijas rezultātiem. Viņa ideja par pārziemošanu Antarktīdā guva atbalstu, bet neveicās ar līdzekļu iegūšanu ekspedīcijas finansēšanai. Galu galā par ekspedīcijas finansētāju kļuva britu izdevējs Džordžs Ņūniss (*George Newnes*), kas par 35 000 sterliņu mārciņu nopirka tiesības uz grāmatu par topošo ekspedīciju.

thumb|left|250px|Borkgrevinka 1899. gadā uzbūvētās ēkas
1898. gada 23. augustā ekspedīcija ar kuģi *Southern Cross* devās ceļā uz Antarktīdu un 1899. gada 17. februārī sasniedza Adēra ragu. Desmit dienu laikā tika veikta ekspedīcijas aprīkojuma izkraušana un uzbūvētas divas mājiņas ziemotājiem. Apmetne par godu Borkgrevinka mātei tika nosaukta par Ridlijas nometni (*Camp Ridley*). Ziemošanā piedalījās 10 cilvēku komanda ar 70 suņiem. Ekspedīcijas ziemošana bija slikti organizēta un neveiksmīga. Tās laikā slimības rezultātā mira viens no ekspedīcijas dalībniekiem zoologs Nikolajs Hansens, izcēlās vairāki ugunsgrēki, tika slikti organizēta pētnieciskā un saimnieciskā darbība.

1900. gada 28. janvārī no Jaunzēlandes atgriezās *Southern Cross* un ekspedīcija tika evakuēta. Borkgrevinks aizkuģoja līdz Rosa šelfa ledāja robežai, kur uzgāja nelielu līci, kas vēlāk tika nosaukts par Vaļu līci. 16. februārī triju cilvēku komanda Borkgrevinka vadībā izkāpa uz ledāja un veica 10 jūdžu pārgājienu dienvidu virzienā, sasniedzot uz to brīdi tālāko dienvidu punktu 78°50'S. Ekspedīcija atgriezās Jaunzēlandē 1. aprīlī.

1902. gadā Borkgrevinks piedalījās ekspedīcijā uz Martiniku vulkāna izvirduma seku novērtēšanai. Vēlāk viņš galvenokārt nodarbojās ar literārām un sporta aktivitātēm. Miris 1934. gada 21. aprīlī Oslo. Borkgrevinka vārdā nosaukts Borkgrevinka krasts Viktorijas Zemē, Borkgrevinka glečers, Borkgrevinka ledus mēle, Borkgrevinka nunataks, Borkgrevinkisens, kā arī zivju suga *[[Pagothenia borchgrevinki]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Borkgrevinka krasts

**Borkgrevinka krasts** () ir Viktorijas Zemes piekrastes daļa Rosa jūras krastā starp Adēra ragu ziemeļos un Vašingtona ragu dienvidos. Nosaukts norvēģu polārpētnieka Kaštena Borkgrevinka vārdā 1961. gadā, nosaukumu ieteica Jaunzēlandes Antarktikas vietvārdu komiteja *(NZ-APC)*. 

Piekrastes garums ir ap 450 km. Dienvidos robežojas ar Skota krastu, ziemeļaustrumos - ar Penela krastu. Iekšzemē paceļas Admiralitātes, Viktorijas, Mauntainīrsa un Sauternkrosa kalnu sistēmas. Galvenie ģeogrāfiskie objekti Borkgrevinka krastā ir Lēdijas Ņūnisas ledājs, Eivieitora glečera mēle un Denjela pussala. Helita ragā no 1957. līdz 1973. gadam atradās amerikāņu-jaunzēlandiešu polārstacija Helita.

## Atsauces
[thumb|250px|Borkgrevinka krasta ainava ar [Heršela kalns|Heršela kalnu centrā]]
Aleksandrs Tretjakovs

**Aleksandrs Tretjakovs** (; dzimis  Krasnojarskā) ir Krievijas skeletonists. Ar skeletonu nodarbojas kopš 2004. gada. A. Tretjakovs uzvarēja 2008.-2009. gada Pasaules kausa sezonas kopvērtējumā.

Savās otrajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā viņš izcīnīja bronzas medaļu skeletona sacensībās, par 0,95 sekundēm atpaliekot no otro vietu ieguvušā Martina Dukura. Pēc četriem gadiem Soču olimpiskajās spēlēs izcīnīja zelta medaļu, šoreiz apsteidzot latvieti M. Dukuru.

2017. gada 22. novembrī Starptautiskā Olimpiskā komiteja pieņēma lēmumu Aleksandram Tretjakovam par antidopinga kodeksa pārkāpumiem atņemt 2014. gada Soču olimpisko spēļu zelta medaļu, līdz ar šo lēmumu par olimpisko čempionu skeletonā kļuva Martins Dukurs.
Tomēr pēc Tretjakova apelācijas izskatīšanas Sorta arbitrāžas tiesa 2018. gada 1. februārī atcēla SOK lēmumu un atjaunoja viņam olimpiskā čempiona statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* FIBT profils
Anna Hoga

**Anna Margrēta Jensone Hoga** (; dzimusi **Anna Margrēta Hānsone** (*Anna Margret Hansson*) ) ir Zviedrijas distanču slēpotāja. Ar distanču slēpošanu nodarbojas kopš 1999. gada. Izcīnījusi trīs medaļas Pasaules čempionātā.

Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā izcīnīja sudraba medaļu 15 km iedzīšanas distancē un komandu sprintā.

## Ārējās saites

*
Petra Majdiča

**Petra Majdiča** (; dzimusi ) ir bijusī Slovēnijas distanču slēpotāja. Labākos rezultātus sasniegusi klasiskā stila distancēs. Pasaules kausa posmos startē kopš 1999.—00. gada sezonas. Pasaules kausa izcīņas posmos ir izcīnījusi 13 uzvaras. Trīs reizes atzīta par Slovēnijas gada sportisti.

Savās trešajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā izcīnīja bronzas medaļu individuālajā sprinta distancē, lai gan, iesildoties īsi pirms starta, smagi nokrita un lauza vairākas ribas.

2011. gadā beigusi karjeru.

## Ārējās saites
Vistleras Olimpiskais parks

**Vistleras Olimpiskais parks** ir 2010. gada ziemas olimpiskās spēļu ziemas sporta veidu norises vieta. Parks atrodas Kalagānu ielejā, Vistleras rietumos. Šajā parkā norisinās biatlona, distanču slēpošanas, ziemeļu divcīņas un tramplīnlēkšanas sacensības. Pēc Olimpiskajām spēlēm sporta komplekss tiks izmantots publiskām vajadzībām un sacensību rīkošanai.

Parks oficiāli tika atklāts , par spīti sniega neesamībai atklāšānas dienas priekšavakarā. Pasaules kausa posmi dažādos sporta veidos šajā trasē norisinājās 2009. gada janvāra beigās.

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Irina Hazova

**Irina Hazova** (; dzimusi ) ir Krievijas distanču slēpotāja. Ar distanču slēpošanu nodarbojas kopš 2003. gada. 2007. gadā viņa tika pieķerta, lietojot aizliegtus medikamentus (dopingu). Pēc šī gadījuma viņa tika diskvalificēta uz diviem gadiem. Pēc soda izciešanas Irina atgriezās aktīvajā sportā olimpiskajā 2009.—2010. gada sezonā, un savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā izcīnīja bronzas medaļu komandu sprintā.

## Ārējās saites
Jakovs Faks

**Jakovs Faks** (; dzimis ) ir horvātu biatlonists, kurš no 2010. gada pārstāv Slovēniju. Pirms tam viņš pārstāvēja Horvātiju. Viņš ir 2010. gada Vankūveras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs 10 km sprinta distancē, 2018. gada Phjončhanas olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs 20 km distancē, kā arī divkārtējs pasaules čempions.

## Karjera
Biatlonā sācis trenēties 2001. gadā. Pasaules kausa posmos piedalās kopš 2006.—2007. gada sezonas. 2009. gadā J. Faks negaidīti izcīnīja bronzas medaļu Pasaules čempionātā Phjončhjanā 20 km klasiskā biatlona distancē. Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā viņš bija Horvātijas delegācijas karognesējs atklāšanas ceremonijā un izcīnīja trešo vietu biatlona 10 km sprinta distancē.

2010. gada jūlijā parādījās informācija, ka J. Faks turpmāk pārstāvēs Slovēniju, jo tās sastāvā ir labākas treniņu iespējas, kā arī iespēja piedalīties stafešu sacensībās. Kopš 2010. gada 24. novembra J. Faks ir Slovēnijas pilsonis un pārstāv Slovēnijas izlasi. 2011. gada Pasaules čempionātu Hantimansijskā viņš izlaida Pasaules kausa posmā apsaldēta rādītājpirksta dēļ. Toties 2012. gada Pasaules čempionātā Rūpoldingā jau pirmajā distancē — jauktajā stafetē — J. Faks kopā ar Slovēnijas izlasi izcīnīja sudraba medaļas. 20 km individuālajā distancē Rūpoldingā viņš izcīnīja savu pirmo zelta medaļu karjerā. Nākamā gada Pasaules čempionātā Nove Mesto, Čehijā, izcīnīja bronzas medaļu sprintā.
2015. gadā Kontiolahti kļuva par pasaules čempionu masu startā.

 Phjončhanā ieguva sudraba medaļu 20 km individuālajā distancē.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

### Statistika Pasaules kausā

## Atsauces

## Ārējās saites
Martēns Furkads

**Martēns Furkads** (; dzimis ) ir bijušais franču biatlonists. Septiņkārtējs Pasaules kausa sezonas kopvērtējuma uzvarētājs, seškārtējs olimpiskais čempions, 13 pasaules čempionāta zelta medaļu īpašnieks. Ar piecām zelta medaļām olimpiskajās spēlēs viņš ir šai ziņā vēsturiski sekmīgākais Francijas sportists.

Viņa brālis Simons Furkads arī ir bijis biatlonists.

## Karjera
Ar biatlonu nodarbojas kopš 2002. gada. Francijas izlasē kopš 2006.—2007. gada sezonas, tomēr Pasaules kausa posmos piedalās tikai kopš 2008. gada pavasara. Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā sākotnēji kļuva par vicečempionu 15 km masu startā, bet pēc Jevgeņija Ustjugova no Krievijas diskvalifikācijas par dopinga lietošanu Furkadam 2025. gadā, vairāk nekā 15 gadus pēc spēlēm, tika piešķirta zelta medaļa.  Sočos izcīnīja olimpisko spēļu zelta medaļu iedzīšanā, tāpat svinēja uzvaru 20 km distancē un masu startā.

2011.—2012. gada Pasaules kausa sezonā uzvarēja kopvērtējumā, tāpat uzvaru izcīnīja arī nākamajās sešās sezonās pēc kārtas, kļūdams par pirmo biatlonistu ar šādu sasniegumu.

Izcīnījis 13 zelta medaļas pasaules čempionātā.

 bija Francijas delegācijas karognesējs atklāšanas ceremonijā un izcīnīja zelta medaļas iedzīšanas un masu starta distancēs, kā arī jauktajā stafetē.

2020. gada martā M. Furkads paziņoja par profesionālā biatlona karjeras beigām.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kauss

### Statistika Pasaules kausā

## Atsauces

## Ārējās saites

* Brāļu Furkadu oficiālā mājaslapa
Heršela kalns

**Heršela kalns** () ir virsotne Admiralitātes kalnos Viktorijas Zemē. Atrodas 28 km uz ziemeļrietumiem no Helita raga Aironsaida glečera labajā malā. Atklājusi britu polārpētnieka Džeimsa Rosa ekspedīcija 1841. gadā un nosaukts par godu angļu astronomam Džonam Heršelam *(John F.W. Herschel)*.

Virsotni pirmā iekaroja jaunzēlandiešu alpīnista Edmunda Hilarija ekspedīcija 1967. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites