Gustavs Grīnbergs

**Gustavs Jēkabs Grīnbergs** ( — ) bija latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas Neatkarības kara un Krievijas pilsoņu kara dalībnieks, Latvijas Bruņoto spēku pulkvedis (1931).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Tukumā kokapstrādes uzņēmuma īpašnieka, namīpašnieka ģimenē. Beidzis Tukuma pilsētas skolu un 1904. gadā kā savvaļnieks iestājās Krievijas Impērijas armijā, dienēja 171. kājnieku pulkā. 1905 gadā iestājās Viļņas junkurskolā (1905—1908), absolvēja 1908. gadā podporučika pakāpē, turpināja dienestu 170. kājnieku pulkā. 1911. paaugstināts par poručiku. 1913. gadā iestājās Nikolaja Ģenerālštāba akadēmijā Pēterburgā. 

Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gadā atkomandēts atpakaļ uz savu pulku, piedalījās kaujās Austrumprūsijā, kur ievainots. Pēc izveseļošanās bija virsnieks 1. armijas štābā, pēc tam 2. Kaukāza korpusa štābā, vēlāk 16. grenadieru pulkā. 1916. gada februārī paaugstināts par štabskapteini, jūlijā pārcelts uz latviešu strēlnieku bataljoniem, iecelts par Latviešu strēlnieku rezerves bataljona rotas komandieri, augustā par bataljona komandiera palīga vietnieku. 1916. gada oktobrī iecelts par 1. latviešu strēlnieku brigādes štāba priekšnieka vietnieku. No 1917. gada janvāra līdz jūnijam mācījās Ģenerālštāba akadēmijā Petrogradā. Pēc 2 kursu pabeigšanas bija virsnieks 4. Donas kazaku divīzijā, pēc tam 12. armijas štābā, vēlāk Kara ministrijas kancelejā. 1917. gada septembrī paaugstināts par kapteini. 1918. gadā demobilizējies un augustā atgriezās Latvijā. Dzīvoja Rīgā, strādāja Latviešu pagaidu nacionālās padomes Kara lietu sekcijā.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gada 18. novembrī tika ieskaitīts Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos kapteiņa pakāpē un iecelts par Apsardzības ministra palīgu. 1919. gada 10. janvārī ar Latvijas Pagaidu valdības piekrišanu aizbrauca uz Vāciju, no turienes tālāk devās uz Jekaterinodaru, kur 1919. gada 20. martā iestājās Dienvidkrievijas Brīvprātīgo armijā. Dienēja kā virsnieks Terekas-Dagestānas kara apgabalā, pēc tam Astrahaņas korpusa štābā, vēlāk 1. Kaukāza korpusa štābā. No 1920. gada februāra bija Kaukāza kavalērijas divīzijas štāba priekšnieks, jūlijā tika paaugstināts par apakšpulkvedi. 1920. gada novembrī kopā ar pārējo Pjotra Vrangeļa armiju evakuējās no Krimas uz Turciju.

1921. gada jūnijā atgriezās Latvijā, atsāka dienustu Latvijas Bruņotajos spēkos vecajā kapteiņa dienesta pakāpē. 1922. gada decembrī kļuva par lektoru Kara skolā. 1924. gadā iecelts par kara aģentu Polijā, paaugstināts par pulkvežleitnantu. 1925. gadā pabeidza Polijas Augstākās karaskolas papildkursus. 1928. gadā iecelts par bataljona komandieri 4. Valmieras kājnieku pulkā, vēlāk bija Virsnieku kursu grupas vadītājs. 1930. gadā bija Kara ministrijas Padomes sekretārs. 1931. gadā tika paaugstināts par pulkvedi un iecelts par Zemgales divīzijas štāba priekšnieku (1931—1934). 1934. gadā atkal tika iecelts par Virsnieku kursu grupas vadītāju. 1935. gada jūnijā atvaļināts no dienesta sakarā ar štatu samazināšanu. 1936. gadā pabeidza Latvijas Universitātes Tiesību zinātņu fakultāti, strādāja zinātnisku darbu Krimināltiesību katedrā.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada augustā bija zvērināts advokāta palīgs Tukumā, vēlāk Jelgavā. Vācu okupācijas laikā (1941—1944) bija laikraksta "Zemgale" izdevējs Jelgavā. 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju. 1947. gadā ieguva tiesību zinātņu doktora grādu Ukraiņu universitātē (vāciski: *Ukrainische Freie Universität*) Minhenē. Kopš 1951. gada dzīvoja trimdā ASV.

Miris  Ketskilā, Ņujorkas štatā.

## Apbalvojumi
* Jura ierocis,
* Sv. Vladimira ordenis, IV šķira,
* Sv. Staņislava ordenis, II III šķira (abi ar šķēpiem),
* Sv. Annas ordenis II, III šķira (abi ar šķēpiem),
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira,
* Polijas "Polonia Restituta" ordenis, IV šķira,
* Rumānijas Kroņa ordenis, IV šķira;

## Atsauces

## Literatūra
* Latvijas armijas augstākie virsnieki, 1918-1940: biogrāfiska vārdnīca/ sast. Ē.Jēkabsons, V.Ščerbinskis; Latvijas Valsts vēstures arhīvs. – Rīga. – 1998.–184. lpp.

## Ārējās saites