open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zaķskābenes

**Zaķskābenes** (*Oxalis*) ir lielākā zaķskābeņu dzimtas ģints, kurai ir kosmopolītisks izplatības areāls. Ģintī ir klasificētas aptuveni 550 sugas, no kurām 4 ir sastopamas arī Latvijā. Dažas sugas tiek izmantotas dekoratīviem nolūkiem, kā arī uzturā.

## Sugas
Latvijā ir sastopamas šādas zaķskābeņu sugas:

* Dilēna zaķskābene (*Oxalis dillenii*) Jacq.
* Eiropas zaķskābene (*Oxalis stricta*) L.
* Meža zaķskābene (*Oxalis acetosella*) L.
* Ragainā zaķskābene (*Oxalis corniculata*) L.

Citas sugas (nepilns saraksts):

* *Oxalis adenophylla*
* *Oxalis albicans*
* *Oxalis alpina*
* *Oxalis ambigua*
* *Oxalis articulata* Savign.
* *Oxalis dehradunensis*
* *Oxalis depressa*
* *Oxalis ecuadorensis*
* *Oxalis enneaphylla* 
* *Oxalis exilis*
* *Oxalis illinoensis*
* *Oxalis inaequalis*
* *Oxalis incarnata* L.
* *Oxalis lasiandra* 
* *Oxalis latifolia* Kunth
* *Oxalis norlindiana*
* *Oxalis obliquifolia*
* *Oxalis oregana*
* *Oxalis ortgiesii* Regel
* *Oxalis pennelliana*
* *Oxalis virginea*
* *Oxalis versicolor* 
* *Oxalis violacea*
* *Oxalis vulcanicola*

## Izmantošana
Dažas sugas, piemēram, *Oxalis versicolor,* tiek audzētas kā krāšņumaugi, to ziedu un interesanto lapu dēļ. Augi, kuru sugām raksturīgas četras lapas, it sevišķi *Oxalis tetraphylla*, dažreiz tiek maldīgi pārdoti kā "četrlapu āboliņi".

Zaķskābenes tiek arī plaši lietotas pārtikā, piemēram meža zaķskābeni (*Oxalis acetosella*) cilvēki ir izmantojuši uzturā jau tūkstošiem gadu. Tās lapas tiek ēstas svaigas vai arī tās var tikt sakaltētas, lai iegūtu tēju, kurai ir izteikta citrusa garša. *Oxalis tuberosa* ir sulīgi, ēdami bumbuļi, kuri jau sen tiek kultivēti pārtikai Kolumbijā un citviet Dienvidamerikas Andu kalnos, kā arī Jaunzēlandē to audzē un pārdod kā "Jaunzēlandes jamsu" (lai gan tas nav īsts jamss). Jūrnieki, kas ceļoja pa Patagoniju, kā C vitamīna avotu ēda *Oxalis enneaphylla* lapas, lai izvairītos no cingas.

## Atsauces
Apolima

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q618891"
}


**Apolima** () ir 1 km² liela, apdzīvota sala Samoa salu arhipelāgā un Samoa valstī Klusajā okeānā. Atrodas Apolimas šaurumā starp Savaii salu ziemeļrietumos un Upolu austrumos. Tā ir mazākā no četrām apdzīvotajām salām Samoa valstī.

## Ārējās saites
Manono

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q681871"
}


**Manono** () ir 3 km² liela, apdzīvota sala Samoa salu arhipelāgā un Samoa valstī Klusajā okeānā. Atrodas Apolimas šaurumā starp Savaii salu ziemeļrietumos un Upolu austrumos. Salā atrodas četri nelieli ciemi.

## Galerija

Остров Маноно, Самоа.jpg|Manono
The hut on Island.jpg|Ēka salā
Церковь в деревне Фалеу.jpg|Faleu ciema baznīca


## Ārējās saites
Gurilišku vecticībnieku baznīca

**Gurilišku vecticībnieku baznīca** ir vecticībnieku dievnams, kas atrodas Rēzeknes novada Sakstagala pagasta Gurilišku ciemā.

Dievnams celts 20. gadsimta sākumā, bet zvans izgatavots 1939. gadā.

## Ārējās saites
Rimšes katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12671432"
}

**Rimšes Sv. Trīsvienības baznīca** () ir Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas galējos ziemeļaustrumos, Ignalinas rajona pašvaldības Rimšes ciemā, Ilģu ezera dienvidu krastā.

1669. gadā Felikss Pacs Rimšā uzbūvēja kapelu. 1747. gadā tika uzcelta baznīca. 1803. gadā tika uzbūvēta mūsdienu koka baznīca. 1896. gadā tai piebūvēta sakristeja. 1925. gadā nodibinājās neatkarīga draudze.


Rimse church2.jpg
Rimse_church3.jpg
Rimšė, Lithuania - panoramio (3).jpg


## Ārējās saites
Porvo katedrāle

**Porvo katedrāle** (, ) ir 15. gadsimtā celta Somijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas katedrāle, kas atrodas Somijas dienvidos, Porvo pilsētā. Porvo diecēzes, kas apkalpo Somijas zviedru minoritāti, galvenā baznīca.

Baznīca celta 15. gadsimta vidū. To 1508. gadā postīja dāņi, bet 1571., 1590. un 1708. gadā krievi. 1723. gadā tā kļuva par katedrāli, kad pēc Nīstades miera līguma noteikumiem Viborga tika iekļauta Krievijā. 1809. gada 28. martā katedrālē sanāca Somijas landtāgs, kas deklarēja Somijas lielhercogisti ar Krievijas caru kā Somijas lielhercogu. 1992. gadā katedrālē tika pieņemta Porvo vienošanās starp vairākām Eiropas protestantu baznīcām. 2006. gada 29. maijā baznīca cieta dedzināšanā. Nodega baznīcas jumts, tomēr baznīcas interjers tika izglābts. Par dedzināšanu ar 6,5 gadiem ieslodzījumā tika notiesāts 18 gadus vecs vīrietis.


Bell tower of Porvoo Cathedral (1) (36641304586).jpg|Katedrāles zvanu tornis
Porvoon tuomiokirkon alttari 2.jpg|Katedrāles altāris
Внутри кирхи - panoramio.jpg
Porvoo Cathedral, 15th cent. (11) (35877588703).jpg
Church.20060530_PM.porvoo_of_finland.ojp.jpg|Katedrāle pēc dedzināšanas 2008. gadā
Porvoo old town.jpg


## Ārējās saites
Anna Hola

**Anna Hola** (; dzimusi  Denverā) ir amerikāņu vieglatlēte, startē daudzcīņas sacensībās. Viņa ir 2025. gada pasaules čempione septiņcīņā, Ziemeļamerikas rekordiste pieccīņā telpās.

## Karjera
Savu pirmo starptautisko čempionātu pieredzi guva 2018. gadā, kad Pasaules U-20 čempionātā Tamperē ar 5655 punktiem septiņcīņā ieņēma devīto vietu. Nākamajā gadā viņa uzvarēja Panamerikas U-20 čempionātā Sanhosē, Kostarikā, iegūstot 5847 punktus. Pēc tam sāka studijas Džordžijas Universitātē. Pēc diviem gadiem viņa pārcēlās uz Floridas Universitāti Geinsvilā un 2022. gadā kļuva par NCAA čempioni septiņcīņā, tajā pašā gadā uzvarēja arī pieccīņā telpās. 2022. gada Pasaules čempionātā izcīnīja bronzas medaļu.

 ASV čempionātā telpās Albukerkē Hola laboja Ziemeļamerikas rekordu pieccīņā, iegūstot 5004 punktus. Viņa kļuva par trešo sievieti vēsturē, kas sasniegusi 5000 vai vairāk punktu, un tobrīd pakāpās uz otro vietu pasaules visu laiku rezultātu sarakstā, piekāpjoties tikai Natālijas Dobrinskas pasaules rekordam.  uzvarēja prestižajās *[[Hypo-Meeting]]* sacensībās Gecisā, Austrijā, sasniedzot personisko rekordu septiņcīņā — 6988 punktus. 2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā izcīnīja sudraba medaļu. 2024. gadā pirmo reizi startēja olimpiskajās spēlēs un ar 6615 punktiem septiņcīņā ieņēma 5. vietu.

2025. gada jūnijā uzvarēja sacensībās Gecisā, iegūstot 7032 punktus. Tas bija jauns personiskais rekords un dalīts otrs labākais rezultāts septiņcīņas vēsturē. 2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā ar 6888 punktiem izcīnīja zelta medaļu.

2026. gada Pasaules čempionātā telpās Toruņā ieguva sudraba medaļu pieccīņā, piekāpjoties nīderlandietei Sofijai Dokterei.

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
Valters Krīgers

thumb|Valters Krīgers Ieroču SS uniformā
**Valters Krīgers** (; 1890—1945) bija vācu virsnieks un Ieroču SS ģenerālis. No 1944. gada 25. jūlija viņš komandēja Latviešu VI SS brīvprātīgo armijas korpusu.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1890. gada 27. februārī Štrasburgā prūšu virsnieka Alfrēda Krīgera un viņa sievas Helēnas, dzimušas Glinderes, ģimenē. Mācījās Karlsrūes un Berlīnes-Lihterfeldes kadetu skolās, 1908. gadā sāka dienēt Vācijas Impērijas armijā. Pirmā pasaules kara laikā dienēja Alpu korpusā, pēc tam piedalījās Latvijas brīvības cīņās Dzelzsdivīzijas sastāvā 1919. gadā un Kapa pučā 1920. gadā. Apbalvots ar Baltiešu Krustu. 1920. gada decembrī atvaļinājās no militārā dienesta un līdz 1925. gadam strādāja par bankas ierēdni Halberštatē.
1935. gadā iestājās SS, darbojās Bādtelcas SS Junkuru skolā (*SS-Junkerschule*).

Otrā pasaules kara laikā Valters Krīgers SS policijas divīzijas sastāvā 1940. gada vasarā piedalījās Francijas kampaņā, atgriezās Bādtelcas SS Junkuru skolā, bet oktobrī sāka strādāt SS Galvenajā mītnē Berlīnē.
No 1943. gada 3. aprīļa līdz 1. novembrim viņš Ukrainas frontē komandēja SS tankgrenadieru divīziju *Das Reich*, no 1943. gada 24. oktobra līdz 1944. gada 14. martam IV SS tanku korpusu.

No 1944. gada 15. marta līdz 24. jūlijam Valters Krīgers komandēja Ieroču SS Ostlandes reihskomisariātā, bet 1944. gada 25. jūlijā viņu iecēla par Latviešu VI SS brīvprātīgo armijas korpusa komandieri, un viņš piedalījās Kurzemes cietokšņa kaujās.

Pēc Vācijas kapitulācijas viņš ar karavīru grupu mēģināja doties uz Austrumprūsiju, taču 1945. gada 22. maijā pie Liepājas krita kaujā ar Sarkano armiju.
Kārlis Fišers fon Treienfelds

thumb|200px|Kārlis Fišers fon Treienfelds Ieroču SS uniformā
**Teodors Frīdrihs Kārlis fon Fišers-Treienfelds** (; 1885—1946) bija vācu virsnieks un Ieroču SS ģenerālleitnants. 1944. gada jūlijā viņš komandēja Latviešu VI SS brīvprātīgo armijas korpusu.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gada 31. martā Flensburgā Fēliksa Fišera-Treienfelda (1842—1923) un viņa sievas Emmas, dzimušas Harmsas (1851—1919) ģimenē.
Pirmā pasaules kara laikā Fišers-Treienfelds bija ģenerāļa Ēriha Lūdendorfa (1865—1937) štāba virsnieks.
1922. gadā Lūdendorfs viņu iepazīstināja ar Ādolfu Hitleru, un Fišers-Treienfelds piedalījās Alus puča plānošanā 1923. gadā.
1929. gada saimnieciskās krīzes laikā sabruka viņa tirdzniecības uzņēmums, pēc 1933. gada Treienfelds pievienojās SS, nomainīja uzvārdu uz fon Treienfelds (*von Treuenfeld*) un līdz 1937. gadam dzīvoja Berlīnē-Dālemā un darbojās kā Lūdendorfa palīgs.

Otrā pasaules kara sākumā viņš bija 1. SS brigādes komandieris un 1941. gada beigās kļuva par policijas ģenerālmajoru un Ieroču SS komandieri Bohēmijas un Morāvijas protektorātā. No 1943. gada februāra līdz novembrim viņš bija *Waffen-SS* komandieris Dienvidukrievijā un Ukrainā, tad līdz 1944. gada aprīlim 10. SS tanku divīzijas "Frundsberg" komandieris, smagi ievainots kaujās pie Tarnopoles. 1944. gada 15. jūnijā viņu iecēla par *Waffen-SS* komandieri Itālijā, bet 21.—25. jūlijā par Latviešu VI. SS brīvprātīgo armijas korpusa komandieri.

Izdarīja pašnāvību 1946. gada 7. jūnijā Alendorfas karagūstekņu nometnē.
Jeep

***Jeep*** ir ASV automobiļu marka, kas pieder daudznacionālai korporācijai *[[Stellantis]]*. No 1987. gada *Jeep* ir daļa no *[[Chrysler]]*, kad *Chrysler* iegādājās *Jeep* zīmolu kopā ar atlikušajiem aktīviem no tā iepriekšējā īpašnieka *[[American Motors Corporation]]* (AMC).

1943. gadā izveidota *Jeep* preču zīme un 1945. gadā tā reģistrēta kā zīmols un izlaista pirmā šīs markas automašīna.

Pašreizējais *Jeep* produktu klāsts sastāv no SUV klases transportlīdzekļiem — gan krosoveriem, gan pilnībā apvidus braukšanai piemērotiem apvidus automobiļu modeļiem, ieskaitot vienu pikapu.

*Jeep* 2016. gadā visā pasaulē pārdeva 1,4 miljonus SUV, salīdzinot ar  2008. gadā, no kuriem divas trešdaļas Ziemeļamerikā, un 2017. gada pirmajā pusē bija *[[Fiat-Chrysler]]* vislabāk pārdotais zīmols ASV. ASV vien vairāk nekā 2400 izplatītājiem ir franšīzes tiesības pārdot *Jeep* zīmola transportlīdzekļus, un, ja *Jeep* tiktu atdalīts atsevišķā uzņēmumā, tad tā vērtība tiek lēsta no 22 līdz 33,5 miljardiem ASV dolāru, kas ir nedaudz vairāk nekā visai FCA (ASV).

Kopš 2021. gada to iegādājās daudznacionāls uzņēmums *Stellantis*, kas atrodas Amsterdamā, Nīderlandē.

Termins "džips" (*jeep*) joprojām tiek lietots kā vispārējs termins transportlīdzekļiem, kas radīti, iedvesmojoties no *Jeep* un ir piemēroti lietošanai bezceļa apvidū.

## Atsauces

## Ārējās atsauces

*
Degteru pilskalns

**Degteru pilskalns** jeb **Silene** atrodas Latgalē, Ludzas novada Ciblas pagasta Degteros. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Tas ir savrups, iegarens, 10—12 metrus augsts paugurs, plakuma izmērs — 30 x 50 metri, to apjož valnis. Pilskalna datējums — senākais/agrais dzelzs laikmets. Pilskalnu 1925. gadā atklāja Francis Balodis. To aprakstījis arī Ernests Brastiņš.

## Ārējās saites

* Degteru pilskalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/
Silisili

**Silisili** (, ) ir 1858 metrus augsts vulkāniskas izcelsmes kalns Samoa arhipelāga Savaii salā. Augstākā virsotne Samoa valstī.

## Ārējās saites
Viļņas Krusta katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1983052"
}

**Viļņas Sv. Krusta baznīca** () ir 1635. gadā celts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas galvaspilsētas Viļņas centrā. Baznīcas ansamblis ir nacionālas nozīmes Lietuvas valsts kultūras piemineklis (unikālais kods — 28116). Baznīca celta vēlīnā baroka stilistikā.

Baznīca celta 1635. gadā un bija bonifratru klostera baznīca. Pie klostera tika ierīkota slimnīca, kas vēlāk apkalpoja psihiatrijas pacientus. Baznīca degusi 1737. un 1748. gadā, pēc ugunsgrēkiem baznīcā veiktas pārbūves. 1843. gadā Krievijas valdība klosteri slēdza, bet slimnīcas vadība nonāca pilvaroto padomes rokās. 1903. gadā slimnīca tika pārcelta uz jaunuzbūvēto psihiatrisko slimnīcu Naujoji Vilņas rajonā. Pēc Pirmā pasaules kara klostera darbība tika atjaunota. Baznīca restaurēta 1906. un 1976. gadā. PSRS okupācijas gados baznīcā tika ierīkota Viļņas filharmonijas koncertzāle. Pēc neatkarības atjaunošanas baznīca tika atgriezta katoļu baznīcas īpašumā.


Church_of_the_Holy_Cross_in_Vilnius_Bonifratri6.jpg
Church_of_the_Holy_Cross_in_Vilnius_Bonifratri9.jpg
Interior_of_Vilnius_Church_of_the_Holy_Cross_2.jpg


## Ārējās saites

* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Mikeli katedrāle

**Mikeli katedrāle** (, ) ir 1897. gadā celta Somijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas katedrāle, kas atrodas Somijas dienvidaustrumos, Mikeli pilsētā. Mikeli diecēzes galvenā baznīca.

Neatkarīga draudze Mikeli pilsētā nodibinājās tikai 1891. gadā. Neogotikas stila baznīcu projektējis arhitekts Jozefs Stenbeks (*Josef Stenbäck*, 1854—1929). Tajā ir 1200 sēdvietu. Altārgleznu 1899. gadā gleznojis Peka Halonens (*Pekka Halonen*, 1865—1933). 1945. gadā Mikeli baznīca kļuva par katedrāli, jo Viborga, kas pirms tam bija diecēzes centrs, tika iekļauta PSRS. 1956. gadā tika ierīkotas ērģeles, ko izgatavoja Kangasalas pilsētas ērģeļu darbnīca.


Mikkelikyrka_ver_1.jpg
Mikkeli_cathedral_interior_1.JPG
Mikkeli_cathedral_interior_2.JPG


## Ārējās saites
*
Endija Makdauela

**Endija Makdauela** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise un modele. Pazīstama ar savām lomām romantiskajās komēdijās un drāmās.

Vienas no viņas pirmajām kinolomām bija filmās ** (1984) un "Svētā Elma uguns" (*St. Elmo's Fire*, 1985). Kļuvusi pazīstama pēc lomas Stīvena Soderberga filmā "Sekss, meli un video" (1989), par ko saņēmusi *[[Independent Spirit Award]]* balvu, kā arī nomināciju Zelta globusa balvai. Vēlāk atveidojusi galvenās lomas tādās filmās kā "Zaļā karte" (*Green Card*, 1990), "Murkšķa diena" (1993), "Īsie stāsti" (*Short Cuts*, 1993), "Četras kāzas un vienas bēres" (1994), "Maikls" (*Michael*, 1996), *[[Multiplicity]]* (1996) un "Mūza" (*The Muse*, 1999).

Pazīstama arī ar vairākām otrā plāna lomām filmās *[[Beauty Shop]]* (2005), "Neierobežotie" (*Footloose*, 2011), "Maģiskais Maiks XXL" (2015), *[[Love After Love]]* (2017) un "Gatavs vai nē" (2019). Kopā ar savu meitu Mārgaritu Kvelliju piedalījusies *[[Netflix]]* miniseriālā *[[Maid]]* (2021), par ko saņēmusi Zelta globusa balvas nomināciju.

## Ārējās saites
Gatavs vai nē

**"Gatavs vai nē"** () ir 2019. gada ASV melnās komēdijas šausmu filma, kuras režisori ir Mets Betinelli-Olpins un Tailers Džilets. Filmā galvenās lomas atveido Samara Vīvinga, Ādams Brodijs, Marks O'Braiens, Elīsa Leveka, Nikija Guadanija, Henrijs Černijs un Endija Makdauela.

Filma stāsta par līgavu, kuras kāzu nakts pārvēršas murgā, kad viņai ir jāspēlē paslēpes ar sava līgavaiņa ģimeni.

Filmas "Gatavs vai nē" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Searchlight Pictures|Fox Searchlight Pictures]]*. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, kuri slavēja aktierspēli, režiju un scenāriju. Filma guva kases ieņēmumu panākumus, nopelnot 57,6 miljonus ASV dolāru pie 6 miljonu budžeta. 46. Saturna balvu pasniegšanas ceremonijā to nominēja kategorijā "Labākā šausmu filma". Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 88% vērtējums.

2024. gada oktobrī oficiāli apstiprināta turpinājuma izstrāde.

## Atsauces

## Ārējās saites
Karijs (ēdiens)

thumb|Dažādi indiešu kariji
**Karijs** ir ēdiens, kura pamatā ir ar garšvielām bagāta mērce.  Ārpus Indijas subkontinenta par kariju tiek dēvēts ēdiens no Dienvidaustrumāzijas, kurā izmantots kokosriekstu piens vai garšvielu pastas, un ko parasti ēd kopā ar rīsiem. Dienvidindijā karija pagatavošanā var tikt izmantotas karija koka (*Murraya koenigii*) lapas.

Kopumā karija sastāvdaļas un pasniegšanas veids ir atkarīgs no reģionālām kultūras tradīcijām un personīgām vēlmēm, un, piemēram, taizemiešu karija receptes ir ļoti atšķirīgas no tām, ko izmanto Japānā. Karijs var saturēt zivis, vēžveidīgos, putnu vai citu veidu gaļu, ar vai bez dārzeņiem, kā arī var būt veģetāri un vegāniski kariji. Sausos (jeb biezos) karijus pagatavo ar mazu mērces daudzumu. Šķidrāki kariji satur manāmu daudzumu mērces, kuras pamatā ir buljons, kokosriekstu krēms vai kokosriekstu piens, krējums vai jogurts, vai pākšaugu biezenis, sautēts, sasmalcināts sīpols vai tomātu biezenis.

Rietumu pasaulē tiek plaši tirgots karija pulveris — komerciāli sagatavots garšvielu maisījums, kas var tikt izmantots, lai pagatavotu kariju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alvaro Martins

**Alvaro Rafaels Martins Uriols** (; dzimis  Ljerenā) ir spāņu bijušais vieglatlēts, startēja soļošanas sacensībās. Viņš ir 2023. gada pasaules čempions gan 20 kilometru, gan 35 kilometru soļošanā, divkārtējs Eiropas čempions 20 km distancē,  bronzas medaļas ieguvējs 20 km. Kopā ar Mariju Peresu uzvarējis 2024. gada olimpisko spēļu maratona soļošanas stafetē.

## Karjera
Piedalījies 2010. gada vasaras jaunatnes olimpiskajās spēlēs Singapūrā, ieņēma 9. vietu 10 km soļošanas distancē. 2012. gadā pirmo reizi piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs, bet nefinišēja 20 km soļošanā. Pasaules čempionātā pirmo reizi startēja 2013. gadā Maskavā un ieņēma 24. vietu. Pirms tam tajā pašā gadā izcīnīja bronzas medaļu Eiropas junioru čempionātā Rieti 10 km distancē.
 
2015. gadā ieguva sudraba medaļu Eiropas U-23 čempionātā Tallinā.  Riodežaneiro ieņēma 22. vietu 20 km. 2018. gada Eiropas čempionātā Berlīnē izcīnīja zelta medaļu 20 km distancē ar rezultātu 1:20:42. , kas norisinājās 2021. gada augustā, soļošana notika Saporo, 20 km distancē Martins finišēja ceturtajā vietā. 2022. gada Eiropas čempionātā Minhenē otro reizi kļuva par Eiropas čempionu, 20 km distanci veicot 1 stundā 19 minūtēs un 11 sekundēs.

2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā 20 km soļošanā pirmo reizi kļuva par pasaules čempionu, labojot personisko rekordu un distanci veicot 1 stundā 17 minūtēs un 32 sekundēs. Pēc piecām dienām 35 km distancē ieguva savu otro pasaules čempionāta zeltu, uzstādot jaunu Spānijas rekordu (2:24:30).

 izcīnīja bronzas medaļu 20 km soļošanā. Kopā ar Mariju Peresu kļuva par olimpisko čempionu jaunieviestajā disciplīnā — maratona soļošanas jauktajā stafetē. 2024. gada septembrī paziņoja par vieglatlēta karjeras beigām.

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
The Ipcress File

***The Ipcress File*** ir 1965. gada Apvienotās Karalistes spiegu filma, kuras režisors ir Sidnijs L. Fūrijs. Filmā galvenās lomas atveido Maikls Keins, Naidžels Grīns, Gajs Doulmans un Sjū Loida. Filma balstīta uz Lena Deitona 1962. gada romānu *The IPCRESS File*.

Filma stāsta par spiegu, kurš Londonā izmeklē vairāku britu zinātnieku nolaupīšanu un smadzeņu skalošanu, vienlaikus cīnoties ar savas aģentūras birokrātiju.

Filmas *The Ipcress File* pirmizrāde notika . Filma guva pozitīvas kritiķu atsauksmes un saņēma BAFTA kino balvu kategorijā "Labākā britu filma". Filmai iznāca divi turpinājumi: *[[Funeral in Berlin]]* (1966) un *[[Billion Dollar Brain]]* (1967). Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 97% vērtējums. 1999. gadā Britu Kinoinstitūts *The Ipcress File* filmu ierindoja savā 20. gadsimta labāko britu filmu saraksta 59. vietā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džons Barijs

**Džons Barijs Prendergasts** (; dzimis , miris ) bija angļu komponists, diriģents un filmu oriģinālmūzikas autors.

Laika posmā no 1963. līdz 1987. gadam sarakstījis mūziku vienpadsmit "Džeimsa Bonda" filmām. Saņēmis četras Amerikas Kinoakadēmijas balvas kategorijā "Labākā oriģinālmūzika" par filmām *[[Born Free]]* (1966), "Lauva ziemā" (*The Lion in Winter*, 1968) (saņēmis arī pirmo BAFTA kino balvu kategorijā "Labākā oriģinālmūzika"), "Prom no Āfrikas" (1985) un "Dejas ar vilkiem" (1990) (par abām saņēmis arī ''Grammy'' balvu). Par filmu *Born Free* saņēmis arī balvu kategorijā "Labākā dziesma".

Barijs radījis mūziku arī tādām filmām kā ''Zulu'' (1964), *[[The Ipcress File]]* (1965), "Pusnakts kovbojs" (1969), *[[Walkabout]]* (1971), *[[The Day of the Locust]]* (1975), *[[The Game of Death]]* (1978), *[[Moonraker]]* (1979), *[[The Black Hole]]* (1979), *[[Somewhere in Time]]* (1980), *[[Body Heat]]* (1981), *[[The Cotton Club]]* (1984), "Pegija Sjū precas" (1986), "Čaplins" (1992), "Nepiedienīgs piedāvājums" (1993), "Speciālists" (*The Specialist*, 1994), "Merkūrijs briesmās" (1998) un ''Enigma'' (2001).

## Ārējās saites
Ciblas Kapu kalns

**Ciblas Kapu kalns** ir pilskalns, kas atrodas Latgalē, Ludzas novada Ciblas pagastā uz dienvidaustrumiem no Ciblas, Ludzas upes labajā krastā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Tas ir viens no lielākajiem pilskalniem Latgalē un paceļas 32 metrus virs Ludzas upes līmeņa. Pilskalnam ir sarežģīta terašu un uzbedumu sistēma. Plakuma izmērs — 30 x 100 metri. Pilskalna datējums — dzelzs laikmets. Pilskalnu 1925. gadā pētījis Francis Balodis. To aprakstījis arī Ernests Brastiņš.

## Ārējās saites

* Ciblas Kapu kalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/
Zelta muzejs

**Zelta muzejs** () ir muzejs Kolumbijas galvaspilsētā Bogotā, kurā ir izstādīti dažādu pirmskolumba Amerikas kultūru zelta un citu materiālu artefakti. Muzeja kolekcijā ir apmēram 55 000 priekšmetu, no kuriem izstādīti apmēram 6000. Muzejs pieder Kolumbijas centrālajai bankai.

## Galerija

Gold_Museum,_Bogota_(36145671394).jpg
Peças_do_museu_do_ouro_(3326024913).jpg
N6_piece_from_gold_museum_Bogota.jpg
Muisca_Tunjo_2_-_Museo_del_Oro_-_Bogotá.jpg


## Ārējās saites

*
Daugaiļu katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12652519"
}

**Daugaiļu Sv. Padujas Antonija baznīca** () ir 1883. gadā celts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas ziemeļaustrumos, Daugaiļu miestā. Baznīca celta tautas arhitektūras stilā ar baroka iezīmēm.

Pirmoreiz Daugaiļu baznīca minēta 1685. gadā un ilgus gadus tā bija Dusētu katoļu baznīcas filiālbaznīca. 1766. gadā baznīca pārbūvēta, bet tajā pašā gadā tajā iespēra zibens un tā nodega. 1852. gadā uzcelta jauna baznīca, bet 1883. gadā tā ievērojami pārbūvēta. 1939. gadā tika nodibināta atsevišķa Daugaiļu draudze. 1982. gadā baznīca atkal remontēta.


Daugailiai, Lithuania - panoramio (2).jpg
Daugailiai, Lithuania - panoramio (17).jpg|Baznīcas tornis


## Ārējās saites
Kārlis Rēbergs

thumb|Kārlis Rēbergs Latvijas armijas virsnieka uniformā
**Kārlis Rēbergs** (1904—1945), bija Latvijas Bruņoto spēku Latgales artilērijas pulka baterijas komandieris, vēlāk Latviešu leģiona virsnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1904. gada 25. jūlijā Ventspilī. 1923. gadā absolvēja Ventspils vidusskolu, mācījās Kara skolas Artilērijas nodaļā (1923—1926), sāka militāro dienestu kā Latgales artilērijas pulka vada komandieris, 1937. gadā viņu piekomandēja Jātnieku pulkam.

Pēc Latvijas okupācijas Rēbergs turpināja dienestu 24. teritoriālajā korpusa, bija 623. artilērijas pulka štāba priekšnieka palīgs,
Vērmahta iebrukuma laikā 1941. gada jūnija beigās Kārlis Rēbergs dezertēja no Sarkanās armijas.
1942. gada martā bija Rīgas I policijas bataljona adjutants, 1943. gadā kļuva par 15. divīzijas instruktoru baterijas komandieri, 1944. gadā par divīzijas artilērijas pulka komandieri pulkvežleitnanta pakāpē.

1945. gada 1. maijā Rēbergs pazuda bez vēsts pie Dancigas.

## Atsauces
Jānis Jansons (virsnieks)

**Jānis Roberts Jansons** (1893—1944), bija Latvijas Bruņoto spēku Kara skolas Ložmetēju nodaļas priekšnieks, vēlāk Latviešu leģiona pulkvežleitnants.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 24. (12. pēc VS) martā Kursīšu pagastā. 1913. gadā absolvēja mācības Jelgavas reālskolā un uzsāka studijas Jekaterinburgas kalna institūtā.
Pirmā pasaules kara laikā 1914. gada septembrī mobilizēts Krievijas Impērijas armijā kā Rezerves 50. kājnieku bataljona brīvprātīgais, ieskaitīts Pētera 88. kājnieku pulkā, 1915. gada janvāra kaujās ievainots. Pēc izveseļošanās mācījās Pēterhofas praporščiku skolā, 1916. gada augustā paaugstināts praporščika pakāpē. Dienēja Sibīrijas 30. strēlnieku pulkā, tad no 1917. gada maija Latviešu strēlnieku rezerves pulkā, oktobrī paaugstināts podporučika pakāpē. Pēc Oktobra revolūcijas viņu atvaļināja no dienesta.
Krievijas pilsoņu kara laikā Jansons 1918. gada jūnijā pievienojās Baltajai armijai, bija Tomskas 3. kājnieku pulka virsnieks, tad Jeņisejskas 4. pulka virsnieks.

1919. gada februārī pievienojās Imantas pulkam, no aprīļa līdz jūlijam darbojās Sibīrijas Urālu latviešu nacionālajā padomē. Pēc atgriešanās dzimtenē 1920. gada augustā bija Rēzeknes kājnieku pulka jaunākais virsnieks, 1923. gada septembrī beidza virsnieku kursus, 1924. gadā paaugstināts kapteiņa pakāpē, bija Kara skolas Ložmetēju nodaļas priekšnieks. 1928. gadā beidza artilērijas virsnieku kursus, 1930. gadā Polijas centrālo strēlnieku skolu Totnā. 1940. gada janvārī paaugstināts pulkvežleitnanta pakāpē.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Jansonu atvaļināja no dienesta.
  
Pēc Latviešu leģiona izveides 1943. gadā Jansons kļuva par 15. ieroču SS grenadieru divīzijas apmācības un papildinājumu bataljona komandieri, tad par 32. ieroču SS grenadieru pulka bataljona komandieri, bet 1943. gada novembrī iecēla par Bolderājas Virsnieku un instruktoru kursu priekšnieku.

Sarkanās armijas pretuzbrukuma laikā 1944. gada maijā Jansonu iecēla par 2. robežapsardzības pulka komandieri, Kurzemes cietokšņa kauju sākumā 1944. gada oktobrī par 106. grenadieru pulka komandieri. 4. novembrī pulks ieņēma frontes iecirkni no Pienavas līdz Smiltniekiem, šajā dienā pulvežleitnantu Jansonu izlūkgājiena laikā smagi ievainoja mīnmetēja šāviņš un viņš tajā pašā dienā nomira Talsu slimnīcā.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, V šķira (1928)
* Latvijas atbrīvošanas cīņu 10. gadu jubilejas medaļa (1928)
* Viestura ordenis, IV šķira (1939)
* Dzelzs krusts (I un II šķira) (1944)

## Literatūra
* Rēzeknes kājnieku pulka vēsture. Rīga, 1923.
* Latvijas enciklopēdija. Stokholma, 1985.
* Latvijas armijas augstākie virsnieki. Rīga, 1998.

## Atsauces
Rēzeknes-Daugavpils uzbrukuma operācija

[thumb|250px|Sarkanās armijas karavīri 1944. gada 4. jūlijā [Polocka|Polockā pirms iebrukuma Baltijā]]
thumb|Kaujas Latvijā kā daļa no Sarkanās armijas operācijas "Bagrations".
**Rēzeknes-Daugavpils uzbrukuma operācija** () bija Sarkanās armijas uzbrukuma operācija 1944. gada 10. — 27. jūlijā ar mērķi pārraut Vērmahta 16. armijas aizsardzības līnijas gar Veļikajas upi (Panteras pozīcijas) un ieņemt Latgali.

## Uzbrucēju spēki un zaudējumi
2. Baltijas frontes ziemeļu daļā uzbrukumā piedalījās 3. triecienarmija un 10. gvardes armija, bet dienvidu daļā 4. triecienarmija un 22. armija. Rezervē atradās 5. tanku korpuss, bet gaisa uzbrukumus veica 15. aviācijas armija ar 546 lidmašīnām. Kopējais karavīru skaits bija 391 200, no tiem 12 880 gāja bojā un 45 115 tika ievainoti.
 
## Norise
10. — 13. jūlijā Sarkanā armija ieņēma Idricas un Drisas pilsētas Panteras pozīcijās, bet 14. jūlijā sākās kaujas pie otrās aizsardzības līnijas. 15. jūlijā tika ieņemta Opočka, 17. jūlijā Sebeža. 16. jūlijā notika smagas cīņas pie Latvijas—Krievijas robežas, kuru laikā kaujā pie Zilupes gandrīz pilnībā tika iznīcināts 15. divīzijas 32. pulks. 17. jūlijā abas latviešu divīzijas atkāpās pāri Latvijas—Krievijas robežai.
18. jūlija naktī 22. armija pārvarēja papildu aizsardzības līniju gar Zilupi un pārgāja Latvijas—Krievijas un Latvijas—Baltkrievijas robežu pie Šķaunes, kur kapteiņa Ernesta Veisa komandētajai vienībai uzdeva pacelt sarkano karogu virs kādas mājas Borkuicu sādžā. Nākamajā dienā ar paceltiem karogiem robežu pārgāja citas 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzijas daļas.

No 21. līdz 23. jūlijam notika smagas kaujas gar Ludzas upes—Rundēnu—Dagdas—Krāslavas aizsardzības līniju. Pēc tās pārvarēšanas Sarkanās armijas 2. Baltijas frontes vienības 23. jūlijā ieņēma Kārsavu, Ludzu un Krāslavu, bet 27. jūlijā ieņēma Rēzekni.
5. tanku korpuss no ziemeļiem, bet 1. Baltijas frontes 6. gvardes armija no dienvidiem 27. jūlijā ieņēma Daugavpili, ielu kaujā krita līdz 1500 Vērmahta karavīru.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Tartu operācija
* Madonas operācija
* Baltijas operācija (1944)
* Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)
Madonas operācija

[thumb|250px|Latvijas un Igaunijas daļas, ko pēc to 1944. gada augustā—novembrī veiktās okupācijas 1945. gada janvārī pievienoja [Krievijas PFSR.]]
**Lubānas-Madonas operācija** () bija Sarkanās armijas uzbrukuma operācija Vidzemes austrumos pēc Panteras pozīcijas pārraušanas un Rēzeknes-Daugavpils uzbrukuma operācijas. Tā notika 1944. gada 1.—28. augustā ar mērķi pārraut Vērmahta 16. armijas un 18. armijas aizsardzības līniju Lubāna līdzenumā, kas stiepās no Balviem un Gulbenes līdz Līvāniem.

Sākotnējais uzbrukuma mērķis bija ieņemt Vidzemes augstienes austrumu daļu, sasniedzot Galgauskas—Madonas—Pļaviņu līniju un līdz 10. augustam ieņemt Rīgu, taču stiprās pretestības dēļ tas neizdevās un kaujas ievilkās divu mēnešu garumā.

## Karotāju spēki un zaudējumi
2. Baltijas frontes uzbrukumā piedalījās kopā ap 390 000 karavīru, no tiem ap 16 000 latviešu strēlnieku korpusa divīzijās. Vācu pozīcijas aizsargāja kopā 10 divīzijas un 5 atsevišķi pulki, rezervē Madonas apkārtnē izvietojās Latviešu Ieroču-SS armijas korpuss.
Lubānas zemienes kaujās tika sagrauta Vērmahta 32., 227. un 263. kājnieku divīzija un smagus zaudējumus cieta latviešu 19. divīzija. Pēc padomju datiem Madonas uzbrukuma operācijā 14 669 Sarkanās armijas karavīri gāja bojā un 50 737 tika ievainoti, toties Vērmahta zaudējumus lēsa ap 20 000 karavīriem.

## Norise
thumb|Kaujas Latvijā kā daļa no Sarkanās armijas operācijas "Bagrations".
1. augustā 4. triecienarmija gar Daugavas labo krastu ieņēma Līvānus, bet 10. gvardes armija forsēja Pededzes upi, sasniedza Lubānas—Balvu lielceļu un turpināja uzbrukumu Gaujas virzienā. 2. augustā ieņēma Varakļānus, 3. augustā — Barkavu.
3. triecienarmija uz ziemeļiem no Krustpils—Rēzeknes dzelzceļa šķērsoja Teiču purvu un forsēja Aiviekstes upi.

6. augustā 22. armija ar 130. latviešu strēlnieku korpusu aplenca un 7. augustā ar 5. tanku korpusa palīdzību ieņēma Krustpils pilsētu.
7. augustā 10. gvardes armija forsēja Aiviekstes upi un ieņēma Lubānu un Meirānus, 12. augustā — Lazdonu, 13. augustā pēc trīs dienu smagām kaujām — Madonu.

10. augustā sākās 3. Baltijas frontes uzbrukums jeb Tartu operācija (*Тартуская операция*) Vērmahta 18. armijas Marienburgas (Alūksnes) aizsardzības līnijai Alūksnes augstienes austrumu pusē, kas stiepās gar Pededzes rietumu krastu un turpinājās līdz Pleskavas ezeram. Pēc aizsardzības līnijas pārraušanas 54. armija 19. augustā ieņēma Alūksni, 27. augustā Api un 28. augustā Gulbeni. Pēc padomju datiem Tartu operācijā Sarkanā armija zaudēja 16 292 karavīru, bet 55 440 bija ievainoti.

14. augustā 2. Baltijas frontes armijām pavēlēja sākt jaunu uzbrukumu Rīgas virzienā, taču tas uz mēnesi tika apstādināts Vidzemes augstienē, kur notika Vietalvas-Ērgļu kaujas (19.—24. augustā). Pie Ērgļiem Vērmahta 10. armijas korpuss apstādināja padomju 3. triecienarmiju. Smagus zaudējumus 23. augusta kaujā pie Vietalvas cieta padomju 22. armijas 130. latviešu strēlnieku korpusa 43. divīzijas 125. pulks.
28. augustā uzbrukumu Rīgai uz laiku pārtrauca.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Tartu operācija
* Rēzeknes-Daugavpils uzbrukuma operācija
* Baltijas operācija
* Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)
Vienpartijas sistēma

[thumb|340x340px|Valsts pārvaldes formu karte pēc valdības veida:
<br /> <small></small> [Prezidentālisms|prezidentāla republika
  pusprezidentāla republika 
  parlamentāra republika, kur izpildvara pieder prezidentam
  parlamentāra republika, kur izpildvara pieder premjerministram 
  parlamentāra konstitucionālā monarhija
  konstitucionālā monarhija, kur izpildvara pieder monarham 
  absolūtā monarhija
**<small></small> vienpartijas sistēma**
   militārā diktatūra]]

**Vienpartijas sistēma** ir valsts pārvaldes forma, kad valsti pārvalda viena politiskā partija. Šādā pārvaldes formā citu politisko partiju veidošanās ir aizliegta vai arī to dalība vēlēšanās ir ļoti ierobežota.

Dažkārt tiek lietots termins "*de facto* vienpartijas sistēmu", lai raksturotu dominējošās partijas sistēmu, kas, atšķirībā no vienpartijas sistēmas, formāli pieļauj demokrātiskas daudzpartiju vēlēšanas, bet esošie politiskie spēki nepieļauj opozīcijas uzvaru. Piemēram, Ķīnā visa vara pieder Ķīnas Komunistiskajai partijai. Citām partijām ir atļauts pastāvēt tikai tad, ja tās atzīst Komunistiskās partijas vadošo lomu.

Vēsturiski ir bijušas trīs vienpartijas sistēmas formas: komunistiskā sistēma, fašistiskā sistēma un sistēma, kas pastāv mazāk attīstītajās valstīs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Viršu rinda

**Viršu rinda** (*Ericales*) ir divdīgļapju rinda, kas pieder asterveidīgo kladai (*Asteridae*). Šajā rindā ir klasificētas daudzas sugas, kurām ir ievērojama komerciāla nozīme, tostarp tēja, hurma, mellenes, kivi, Brazīlijas rieksti, u.c. Rindā ietilpst koki, krūmi, liānas un lakstaugi.

## Klasifikācija
Saskaņā ar APG III sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), viršu rindā ir klasificētas šādas dzimtas:

* Aktinīdiju dzimta (*Actinidiaceae*)
* Balzamīņu dzimta (*Balsaminaceae*)
* Ebenkoku dzimta (*Ebenaceae*)
* Ēriku dzimta (*Ericaceae*)
* Kāpnīšu dzimta (*Polemoniaceae*)
* Kletru dzimta (*Clethraceae*)
* Prīmulu dzimta (*Primulaceae)*
* Tējaskrūmu dzimta (*Theaceae*)
* *Cyrillaceae*
* *Diapensiaceae*
* *Fouquieriaceae*
* *Lecythidaceae*
* *Marcgraviaceae*
* *Mitrastemonaceae*
* *Pentaphylacaceae*
* *Roridulaceae*
* *Sapotaceae*
* *Sarraceniaceae*
* *Sladeniaceae*
* *Styracaceae*
* *Symplocaceae*
* *Tetrameristaceae*

## Galerija

Attēls:Clethra-alnifolia-flowers.JPG|*Clethra alnifolia*
Attēls:Eriastrum eremicum 6.jpg|*Eriastrum eremicum*
Attēls:Franklinia alatamaha.jpg|*Franklinia alatamaha*
Attēls:Gymnosteris parvula (2022).jpg|*Gymnosteris parvula*
Attēls:Heliamphora hispida.jpg|*Heliamphora hispida*
Attēls:Pterostyrax corymbosus Styrakowiec 2019-05-19 01.jpg|*Pterostyrax corymbosus*
Attēls:Roridula dentata Magriet B 2.jpg|*Roridula dentata*


## Atsauces
Šūmaņa deklarācija

thumb|Robērs Šūmanis
**Šūmaņa deklarācija** jeb **Šūmaņa plāns** bija Francijas ārlietu ministra Robēra Šūmaņa 1950. gada 9. maijā (tagad Eiropas Savienībā to atzīmē kā Eiropas dienu) izteikts priekšlikums apvienot Francijas un Rietumvācijas dzelzs, tērauda un ogļu ieguves rūpniecību. Tās galvenais mērķis bija uzlabot attiecības, jo īpaši starp Franciju un Rietumvāciju, pakāpeniski politiski integrējoties, kas jāpanāk, radot kopīgas intereses.

Šūmaņa deklarācija iezīmēja Francijas un Vācijas sadarbības sākumu pēc Otrā pasaules kara un Rietumvācijas reintegrāciju Rietumeiropā. Šā priekšlikuma īstenošanas rezultātā tika izveidota Eiropas Ogļu un tērauda kopiena, Eiropas Savienības priekštece. Pats Šūmanis tiek uzskatīts par vienu no Eiropas Savienības dibinātājiem.

Šūmanis atbalstīja tālāku Eiropas integrāciju, dibinot (galu galā neratificētu) Eiropas aizsardzības kopienu.

## Skatīt arī
* Eiropas Padome

## Ārējās saites
Māris Zusts

**Māris Zusts** (dzimis ) ir Saldus novada domes priekšsēdētājs, šo amatu viņš ieņem kopš . Kopš 2024. gada 9. marta ir arī Kurzemes plānošanas reģiona Attīstības padomes priekšsēdētāja vietnieks.

## Atsauces
Lapua katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q771584"
}


**Lapua katedrāle** (, ) ir 19. gadsimta pirmajā pusē celta Somijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas katedrāle, kas atrodas Somijas rietumos, Lapua pilsētā. Lapua diecēzes galvenā baznīca.

Katedrāles projekta autors ir Kārlis Ludvigs Engels (*Carl Ludvig Engel*, 1778 – 1840), kurš ir autors arī daudzām Helsinku celtnēm. 1827. gadā celtā baznīca ir jau trešā, kas uzcelta šajā vietā. Atsevišķi stāvošais katedrāles zvanu tornis celts 1730. gadā, tā ir vecākā celtne pilsētā un saglabājies no vecās baznīcas. Altārglezna radīta 1845. gadā un tās autors ir Bernts Gūdenjelms (*Berndt Godenhjelm*, 1799 – 1881). 1938. gadā uzbūvētās ērģeles ir lielākās Somijā. Pie baznīcas cita starpā ir piemineklis Somu jēgeriem un kritušajiem Somijas pilsoņu karā.


Lapua_Cathedral_bell_tower_2.jpg|Katedrāles zvanu tornis
Interior_of_Lapua_Cathedral_20180802.jpg|Baznīcas interjers
Lapuan_tuomiokirkon_urut.JPG|Ērģeles


## Ārējās saites

*
Tartu operācija

thumb|Kaujas Latvijā kā daļa no Sarkanās armijas operācijas "Bagrations".
**Tartu operācija** () bija Sarkanās armijas uzbrukuma operācija no 1944. gada 10. augusta līdz 6. septembrim Vidzemes ziemeļaustrumos un Igaunijas dienvidos, kas sākās pēc Panteras pozīcijas pārraušanas un Latgales okupācijas. Tās mērķis bija pārraut Vērmahta 18. armijas Marienburgas (Alūksnes) aizsardzības līniju un izlauzties līdz Tartu.

## Karotāju spēki un zaudējumi
3. Baltijas frontes iebrukumā Igaunijā piedalījās 67. armija un 1. triecienarmija, bet Vidzemē 54. armija, kopā ap 272 800 karavīru. Vācu pozīcijas aizsargāja aptuveni 65 000 karavīru.
Pēc padomju datiem Tartu operācijā Sarkanā armija zaudēja 16 292 karavīru, bet 55 440 bija ievainoti. 
 
## Norise
10. augustā sākās 3. Baltijas frontes uzbrukums Marienburgas (Alūksnes) aizsardzības līnijai Alūksnes augstienes austrumu pusē, kas stiepās gar Pededzes rietumu krastu un turpinājās līdz Pleskavas ezeram. Pēc aizsardzības līnijas pārraušanas 67. armija 13. augustā ieņēma Veru un 25. augustā Tartu, savukārt 54. armija 19. augustā ieņēma Alūksni, 27. augustā Api un 28. augustā Gulbeni. Vērmahta un Igauņu leģions apturēja Sarkanās armijas uzbrukumu pie frontes līnijas, ko veidoja Emajegi–Vertsjervs ziemeļos un Valkas–Gaujas krasta aizsardzības līnija līdz Lejasciemam dienvidos.

## Sekas
Lai neiekļūtu ielenkumā, Vācijas karaspēka operatīvā grupa "Narva" steigšus evakuējās no Ziemeļigaunijas. Sarkanā armija 22. septembrī bez kaujas okupēja Tallinu.
## Atsauces

## Skatīt arī

* Rēzeknes-Daugavpils uzbrukuma operācija
* Madonas operācija
* Baltijas operācija (1944)
* Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)
Vietalvas-Ērgļu kaujas

[thumb|Kaujas laikā sagrautā [Vietalvas baznīca, kurā līdz 1989. gadam bija ierīkots Sarkanās armijas kauju slavas muzejs]]

**Vietalvas-Ērgļu kaujas** bija aizsardzības kaujas Sarkanās armijas uzbrukuma laikā Otrajā pasaules karā, kas notika 1944. gada 21.—24. augustā Vidzemes augstienē pie Vietalvas un Ērgļiem. Tajās Sarkanā armija Madonas operācijas laikā mēģināja pārraut Vērmahta Cēsu—Ērgļu—Kokneses aizsardzības līniju un izlauzties līdz Rīgai. 28. augustā padomju uzbrukums apsīka.

## Vēsture
1944. gada 6. augustā padomju 3. triecienarmija (tās sastāvā bija 5. tanku korpuss, 79., 93. un 100. strēlnieku korpusi) šķērsoja Aiviekstes upi un spēja izlauzties cauri Madonas-Pļaviņu aizsardzības līnijai. 18. augustā tai izdevās ieņemt stratēģiski svarīgo Ērgļu ciematu, bet nākamajā dienā Vērmahta 18. armijas 10. korpuss devās pretuzbrukumā, atspieda padomju karaspēku un trīs dienās ar artilērijas palīdzību iznīcināja 93 tankus un pašgājējus 3. triecienarmijas sastāvā esošajā 5. tanku korpusā. Sarkanās armijas uzbrukums Rīgas virzienā šajā frontes sektorā atjaunojās tikai pēc mēneša, kad Vērmahts atkāpās uz Siguldas aizsardzības līniju, kur notika Mores kaujas.

Savukārt padomju 22. armijas 130. latviešu strēlnieku korpuss 2.—6. augustā uzbruka no Steķiem, Medņu—Antužu virzienā un sasniedza Aiviekstes austrumu krastu, 7. un 8. augustā tā vienības piedalījās uzbrukumā Krustpils pilsētai, 10. augustā forsēja Aivieksti un izveidoja placdarmu upes rietumu krastā pie Kalsnavas stacijas. 17. augustā 130. latviešu korpuss saņēma uzdevumu uzbrukt Vietalvas virzienā, kuru tā vienības sasniedza 20. augustā.
23. augusta rītā 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzijas 125. pulka karavīri sāka uzbrukumu un ieņēma Vietalvas skolas ēku, kurā izturēja astoņus Vērmahta pretuzbrukumus, kaujās sagrāva arī Vietalvas baznīcu. 24. augustā cīņas norima un 43. korpusa daļas nosūtīja padomju 22. armijas rezervē.

## Piemiņas vieta
130. latviešu strēlnieku korpusa cīņu vietā Vietalvā 1968. gadā uzcēla pieminekli ar 18 metrus augstu durkļa smaili — zvanu torni un skulpturālu grupu, kas attēlo Lāčplēša un Melnā bruņinieka cīņu (arhitekts Edgars Šēnbergs).
Vietalvas brāļu kapos apbedīti 500 sarkanarmieši un vācu karavīri.

## Atsauces
Balzamīņu dzimta

**Balzamīņu dzimta** (*Balsaminaceae*) ir viršu rindas dzimta, kas ir galvenokārt sastopama tropu joslā. Tajā ir divas ģintis, kurās ir klasificētas aptuveni 1000 sugas.

Dzimtā ietilpst lakstaugi, retāk krūmāji un nelieli koki, kuriem pazemē veidojas sakneņi vai bumbuļi. Lakstaugiem ir puscaurspīdīgi un sulīgi stublāji. Lapas ir vienkāršas, bez pielapes. Vainaglapas, kauslapas, putekšņlapas un augļlapas parasti ir 5, retāk kauslapas — 3. Ziedi divdzimumu, ar piesi, tos apputekšņo kukaiņi vai putni. Auglis ir piecvāršņu pogaļa, kura no pieskāriena var pārplīst un atritinoties izsviest sēklas.

No dažām dzimtas sugām tiek iegūtas dekoratīvajā kosmētikā izmantotas krāsvielas, kā arī daži augi tiek izmantoti tautas medicīnā, uzturā vai dekoratīviem nolūkiem kā krāšņumaugi. Dažas sprigaņu pasugas ir adventīvas, naturalizējušās nezāles.

## Klasifikācija
Dzimtā ir klasificētas šādas ģintis:
* *Hydrocera* — monotipiska ģints, kura ir sastopama Indonēzijā un Malaizijā,
* Spriganes (*Impatiens*) — klasificētas visas pārējās dzimtas sugas; tās lielākoties ir Vecajā pasaulē, galvenokārt Āfrikā (īpaši Madagaskarā).
Latvijā ir sastopamas trīs sugas:
* Puķu sprigane (*Impatiens glandulifera*) Royle
* Meža sprigane (*Impatiens noli-tangere*) L.
* Sīkziedu sprigane (*Impatiens parviflora*) DC.

## Galerija

Attēls:Hydrocera triflora (L.) Wight.jpg|*Hydrocera triflora —* vienīgā *[[Hydrocera]]* ģints suga
Attēls:Impatiens glandulifera 01.jpg|*Impatiens glandulifera* ziedi ar augļiem
Attēls:Impatiens noli-tangere kz10.jpg|*Impatiens noli-tangere*
Attēls:Impatiens serusiauxii.jpg|*Impatiens serusiauxii*
Attēls:Impatiens walleriana blanche.jpg|*Impatiens walleriana*


## Atsauces

## Ārējās saites
Armīns Tūlse

thumb|200px|Armīns Tūlse (1933)

**Armīns Tūlse** (; 1907—1977) bija igauņu mākslas vēsturnieks, Livonijas cietokšņu arhitektūras pētnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis kā Armīns Neimanis 1907. gada 1. oktobrī Zennē Fīrenhofas (*Fierenhof*, tagad — *Tsooru*) muižas mežkunga ģimenē. Mācījās Tervas skolā un Valgas zēnu ģimnāzijā. 1929. gadā sāka studēt Tartu Universitātes Filozofijas fakultātē, 1935. gadā ieguva maģistra grādu ar pētījumu "Igaunijas pilis. Hronoloģija un plānu tipi". 1936. gadā viņš nomainīja uzvārdu un kļuva par Armīnu Tūlsi. No 1936. līdz 1939. gadam viņš papildinājās Kēnigsbergas un Stokholmas universitātēs.

Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā Tūlsi ievēlēja par mākslas vēstures profesoru Tartu Universitātē. 1944. gadā viņš devās bēgļu gaitās uz Zviedriju un 1952. gadā kļuva par Stokholmas Universitātes mākslas vēstures asociēto profesoru. No 1962. līdz 1974. gadam viņš Stokholmas Universitātes bija profesors Ziemeļvalstu un salīdzinošajā mākslas vēsturē.

Miris 1977. gada 9. decembrī Stokholmā.

## Darbi
* "Kunstiprobleeme tänapäeva Saksamaal" — Looming nr 2/1938
* "Die Kirche zu karja und die Wehrkirchen Saaremaas" (1942)
* Die Burgen in Estland und Lettland" (1942)
* "Gotland och Estlands medeltida byggnadsskulptur" (1945)
* "Die spätmittelalterliche Steinskulptur in Estland und Lettland" (1948)
* "Om konstförbindelserna Estland-Finland under medeltiden" (1953)
* "Eesti osa Põhjamaade moodsa kunsti arengus" (1940)
* "Kristjan Raua loomingu põhijooni" (1940)
* "Eesti kunst paguluses" (1954)
Ītans Kacbergs

**Ītans Kacbergs** (; dzimis  Nanaimo, Britu Kolumbijā) ir Kanādas vieglatlēts, startē vesera mešanas sacensībās. Viņš ir  čempions un divkārtejs pasaules čempions, kā arī Kanādas un Ziemeļamerikas rekordists vesera mešanā.

## Karjera
Piedalījās 2021. gada Pasaules U-20 čempionātā Nairobi, Kenijā, iekļuva finālsacensībās, bet tajās neviens no metieniem netika ieskaitīts, un Ī. Kacbergs palika bez rezultāta. 2022. gada Nāciju Sadraudzības spēlēs Birmingemā izcīnīja sudraba medaļu ar rezultātu 76,36 m. 2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā jau kvalifikācijā laboja Kanādas rekordu, sasniedzot 81,18 metrus. Finālsacensībās vēlreiz uzstādīja Kanādas rekordu, piektajā mēģinājumā raidot veseri 81,25 metrus tālu, un izcīnīja zelta medaļu. Viņš kļuva par visu laiku jaunāko medaļnieku pasaules čempionātos vesera mešanā vīriešiem.

Sākot 2024. gada sacensību sezonu, Kacbergs 20. aprīlī *Kip Keino Classic* sacensībās Nairobi, Kenijā veseri aizmeta 84,38 m tālumā, kas ir jauns Kanādas rekords un tālākais vesera metiens kopš 2008. gada, paceļot viņu uz devīto vietu visu laiku labāko vesera metēju sarakstā. Kacbergs, kurš tika iekļauts Kanādas olimpiskajā komandā savai pirmajai olimpiādei, un vesera mešanas sacensības sāka kā titula favorīts. Parīzes olimpisko spēļu kvalifikācijas kārtā viņš finišēja pirmais. Fināla pirmajā mēģinājumā viņam izdevās 84,12 metrus tāls metiens, kas bija otrais tālākais olimpisko sacensību vēsturē, atpaliekot tikai no olimpiskā rekorda, kas ir 84,80 metri. Ī. Kacbergs bija vienīgais sacensību dalībnieks, kurš meta tālāk par 80 metriem un ieguva zelta medaļu ar 4,15 metru starpību pār Ungārijas pārstāvi sudraba medaļas ieguvēju Benci Halasu. Šī Kanādai bija pirmā medaļa vesera mešanā kopš Dankana Džillisa sudraba 1912. gadā un pirmā zelta medaļa kanādietim mešanas disciplīnā, kopš Etjēns Desmarto uzvarēja šobrīd vairs nenotiekošajā disciplīnā svara bumbas mešanā 1904. gadā.

2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā uzvarēja ar jaunu pasaules čempionātu un Ziemeļamerikas rekordu 84.70 m.

## Sasniegumi

## Personiskie rekordi

## Atsauces

## Ārējās saites
Normunds Līcis

**Normunds Līcis** (dzimis ) ir Saulkrastu novada domes priekšsēdētājs, šo amatu viņš ieņem kopš .

## Atsauces
Daugavpils novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums

150px|thumb|Daugavpils novada ģerbonis
Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Daugavpils novads|Daugavpils novada]] pašvaldības vadītāji**. Daugavpils novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Daugavpils rajona un Ambeļu, Biķernieku, Demenes, Dubnas, Kalkūnes, Kalupes, Laucesas, Līksnas, Maļinovas, Medumu, Naujenes, Nīcgales, Salienas, Skrudalienas, Sventes, Tabores, Vaboles, Vecsalienes un Višķu pagastus.

## Uzskaitījums
Gudafa Cegaja

**Gudafa Cegaja Desta** (; dzimusi ) ir Etiopijas vieglatlēte — vidējo un garo distanču skrējēja. Divkārtējā pasaules čempione (5000 m un 10 000 m distancēs), kā arī bijusi pasaules rekordiste 5000 metros (14:00,21).

Piedalījusies trīs vasaras olimpiskajās spēlēs (, , ). 2016. gadā Riodežaneiro startēja 800 metru distancē, priekšskrējienā finišēja 4. vietā un pusfinālam nekvalificējās, ierindojoties 19. vietā. Tokijas olimpiskajās spēlēs izcīnīja bronzas medaļu 5000 metru distancē. 2024. gadā Parīzē labāko rezultātu sasniedza 10 000 metros, ieņemot 6. vietu, startēja arī 5000 m (9. vieta) un 1500 m (12. vieta). Pasaules čempionātā 2019. gadā Dohā ieguva bronzas medaļu 1500 metros. 2022. gada Pasaules čempionātā Jūdžīnā izcīnīja divas medaļas — zeltu 5000 m un sudrabu 1500 m distancē. 2023. gada čempionātā Budapeštā uzvarēja 10 000 metru skrējienā. 2022. gadā Belgradā kļuva par pasaules čempioni telpās 1500 metros.

 Ljevēnā, Francijā, laboja pasaules rekordu telpās 1500 m, distanci veicot 3 minūtēs un 53,09 sekundēs.  Dimanta līgas sezonas finālposmā Jūdžīnā laboja pasaules rekordu 5000 metru skrējienā, finišējot pēc 14 minūtēm un 0,21 sekundes.

## Atsauces

## Ārējās saites