open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ludoviko di Vartema

**Ludoviko di Vartema** (; dzimis ap 1470. gadu Boloņā, miris 1517. gadā Romā) bija itāļu ceļotājs, kurš bija pirmais vai viens no pirmajiem Eiropas kristiešiem, kas nonāca musulmaņu svētajā pilsētā Mekā. Gandrīz viss, kas ir zināms par Ludoviko di Vartemas dzīvi un ceļojumiem nāk no viņa grāmatas *Itinerario de Ludouico de Varthema Bolognese*, kas pirmo reizi izdota 1510. gadā Romā.

Tiek uzskatīts, ka pirms saviem ceļojumiem pa Tuvajiem Austrumiem Ludoviko di Vartema dienējis armijā. 1502. gadā viņš pameta Eiropu un 1503. gadā sasniedza Aleksandriju Ēģiptē, kā arī devās augšup pa Nīlu līdz Kairai. Pēc tam vinš kuģoja uz Beirūtu, un sasniedza Tripoli, Alepo un Damasku. 1503. gadā kopā ar svētceļnieku karavānu Ludoviko di Vartema, izliekoties par musulmani un iepriekš iestājies mameluku dienestā, devās svētceļojumā uz Meku un Medīnu, kas bija slēgtas pilsētas citu reliģiju piederīgajiem. Tiek uzskatīts, ka viņš bija pirmais vai viens no pirmajiem kristiešiem, kas ieguva un izplatīja Eiropā ziņas par šīm pilsētām.

Atceļā Džidā Ludoviko di Vartema pievienojās kuģim, kas devās uz Adenu Arābijas pussalas dienvidos, taču tur tika apcietināts kā kristiešu spiegs. Pēc atbrīvošanās no ieslodzījuma viņam izdevās turpināt ceļu uz austrumiem, apceļojot Jemenu, Persiju, Indiju, Ceilonu, Birmu, Sumatru, Moluku salas, Borneo un Javu. Atceļā Indijā Ludoviko di Vartema iestājās Portugāles dienestā, ko vadīja Indijas vicekaralis Fransišku di Almeida, lielāko daļu šī laika pavadot Kočinā.

Eiropā Ludoviko di Vartema atgriezās portugāļu armādas kuģī *São Vicente* pa jūrasceļu apkārt Āfrikai, apmeklējot portugāļu Austrumāfrikas kolonijas Mombasu un Kilvu. Pēc piecu gadu ceļojuma (1502—1507) Ludoviko di Vartema nokļuva Eiropā, devās no Portugāles uz Romu, kur 1510. gadā izdeva grāmatu *Itinerario de Ludouico de Varthema Bolognese*, kas pēc tam piedzīvojusi daudzus atkārtotus izdevumus un tulkojumus, sniedzot informāciju par Dienvidāziju 16. gadsimta sākumā.

## Ārējās saites
Syromastus rhombeus

***Syromastus rhombeus*** ir ornamentblakšu suga. Sastopama sausajos atklātajos biotopos. Barojas uz dažādiem neļķu dzimtas augiem, tai skaitā smiltenītes, radzenes, neļķes, plaukšķenes, trūkumzālītes, paronihijas un ar dažiem citiem dzimtas pārstāvjiem. Pieaugušā īpatņa ķermeņa garums 9—12 mm.

Latvijā šī suga atklāta 2020. gadā Rīgā, Imantas rajonā.

## Atsauces
Anabaras uluss

**Anabaras nacionālais (dolganu—evenku) uluss** (, ) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais rajons tās ziemeļu daļā Anabaras lejtecē. Administratīvais centrs ir Sāskilāhas ciems.

## Ģeogrāfija
Robežojas ar Bulunas ulusu austrumos, Oļeņokas ulusu dienvidos un Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu-Ņencu rajonu rietumos. Ziemeļos ulusa teritoriju apskalo Ziemeļu Ledus okeāna Laptevu jūra. Ulusam pieder Lielā Begičeva sala.

Ulusa teritorija izvietojusies Anabaras upes lejtecē Ziemeļsibīrijas zemienē. Dominē arktiskās tundras ainava, bet vairāk uz dienvidiem — taigas skrajmeži.

## Vēsture
1930. gada 10. decembrī tika izveidots Anabaras nacionālais (evenku) rajons ar centru Udžas ciemā.

## Iedzīvotāji
2020. gadā ulusā dzīvo 3653 iedzīvotāji. Pēc nacionālā satāva 42% ir dolgani, 23% evenki, 22% jakuti, 6% eveni, 4% krievi. Administratīvi uluss iedalās divos naslegos (pagastos) — Sāskilāhas evenku nacionālais naslegs un Jurjunghajas dolganu nacionālais naslegs.

Lielākās apdzīvotās vietas ir Sāskilāha ar 2317 iedzīvotājiem, Jurjunghaja (1147) un Ebelēha (36).

## Atsauces
Zabolotje (Cirmas pagasts)

**Zabolotje** (arī **Zabalotje**) ir daļēji izzudis skrajciems Ludzas novada Cirmas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos, Bižu ezera ziemeļu krastos,  no pagasta centra Tutāniem,  no novada centra Ludzas un  no Rīgas. Pēc Valsts zemes dienesta datiem Zabolotjē atrodas tikai viena viensēta.

## Atsauces
Fabri

**Fabri** var būt:

* Leonardo Fabri (*Leonardo Fabbri*, 1997) — itāļu vieglatlēts, lodes grūdējs;
* Robijs Fabri (*Robby Fabbri*, 1996) — kanādiešu hokejists.
Sūdezers (Ģibuļu pagasts)

**Sūdezers**, arī **Sudezers**, ir neliels ezers Ģibuļu pagastā, Talsu novadā. Ezera krasti purvaini, apauguši ar niedrēm.

## Vēsture
Pirmskara Latvijas armijas kartēs ezers nav atzīmēts, redzama tikai Ezerstarpu ezerā ietekoša upīte. 1963. gada kartē parādījies ezers, bet upīti aizstājuši taisni grāvji. Grāvju sistēma veido noteci uz Mellupīti un uz Spāres upi Irbes baseinā.

## Izvietojums
1,5 km uz rietumiem atrodas viensēta Ropiķi, bet 2 km uz ziemeļaustrumiem — mazciems Iliņi. 300 m uz ziemeļaustrumiem ir Ezerstarpu ezera dienvidu krasts. Tuvākie ceļi ir Iliņu—Spāres autoceļš V1385 1 km uz rietumiem un līdz Ezerstarpu ezera ziemeļu krastam vedošais ceļš no Iliņiem (beidzas ap 600 m no Sūdezera). Dienvidaustrumos 400 m no ezera izbeidzas uzlabots meža zemesceļš. Vistuvāk ezeram mežs ar izcirstu stigu pienāk no austrumu puses.

## Atsauces
Čokūrdāha

**Čokūrdāha** (,  — ‘krama kalns’) ir pilsētciemats Krievijas ziemeļos, Sahas Republikas Allajiahas ulusa (rajona) administratīvais centrs. Izvietojies Indigirkas upes kreisajā krastā ap 140 km no ietekas Austrumsibīrijas jūrā.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1936. gada 5. novembrī. No 1981. gada pilsētciemata statuss. Ciemats 1980. gados intensīvi attīstījies kā kā transporta mezgls — ciematā ir upes osta, kas var uzņemt jūras kuģus, kā arī lidosta. Sauszemes satiksme tikai ziemā pa ledus ceļu uz Ustjņeras ciematu. 27 km uz ziemeļrietumiem no ciemata Kitalikas nacionālā parka teritorijā atrodas Starptautiskā tundras pētniecības stacija «Čokurdaha».

## Atsauces
Čokurdaha (polārstacija)

**Tundras pētniecības stacija «Čokurdaha»** () ir Krievijas sezonālā starptautiskā pētnieciskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Kitalika nacionālā parka teritorijā Berelēhas upes kreisajā krastā  uz ziemeļrietumiem no Čokūrdāhas ciemata. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Allaijahas ulusā. Stacija pieder Krievijas zinātņu akadēmijas Sibīrijas nodaļas Kriolitozonas bioloģijas problēmu institūtam.

## Vēsture
Stacija izveidota 2001. gadā, sadarbojoties Krievijas Zinātņu akadēmijai un Amsterdamas Vreijes universitātei, ar Nīderlandes valdības finansiālu atbalstu un Sahas Republikas Dabas aizsardzības ministrijas palīdzību. Stacijas kopējā apjumtā platība ir ap 100 m², no tās 30 m² — laboratorijas. Dzīvošanai pieejamas 5 istabas, stacija vienlaicīgi var uzņemt līdz 14 apmeklētāju. Sezonas laikā stacijas darbu nodrošina 1—4 tehniskie darbinieki. Elektrību nodrošina dīzeļģenerators un divi vēja ģeneratori. Stacija darbojas pārsvarā no maija līdz septembrim, bet izmantojama ir visu gadu. Stacija vienlaicīgi ir arī nacionālā parka centrālā bāze.

Galvenās pētniecības tēmas ir vides zinātnes, kā arī mūžīgā sasaluma ietekme uz klimata izmaiņām. Čokurdahas stacija kopā ar netālo Kodakas staciju mežatundras zonā ietilpst starptautiskajā vides monitorēšanas sistēmā *SakhaFluхNet*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Freemaps.ru
* Роль мерзлотных экосистем Якутии в глобальном контексте
Oskars Freivirts-Licovs

thumb|250px|Oskars Freivirts-Licovs (1912).
**Oskars Freivirts-Licovs** (, 1862—1925) bija vācu mākslinieks, kurš bērnību pavadīja Rīgā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1862. gada 12. maijā Maskavā inženiera Vilhelma Licova un viņa sievas Karolīnas, dzimušas Kunkelas, ģimenē.
Pēc vecāku šķiršanās viņa māte apprecējās ar Rīgas vagonbūves fabrikas Fēnikss ģenerāldirektoru Oskaru Freivirtu, kurš zēnu adoptēja. Mācījās Rīgas ģimnāzijā, jau 16 gadu vecumā tapa viņa gleznas „Edinburg bei Riga“ ("Dzintari") un „Großglockner“ (Grosglokners).
1879. gadā viņš sāka studēt dabaszinātnes Bonnas universitātē, bet drīz vien tās pameta un apguva gleznotāja progesiju Diseldorfas Mākslas akadēmijā (1880—1882).
1887. gadā Tbilisi apprecējās ar Mariju fon Radi (*Radde*).
 
Dzīvoja Minhenē, 1890. gadā viņš nosūtīja uz Pēterburgas pavasara izstādi gleznu "Dārgais viesis no tālienes" (), ko nopirka lielkņazs Aleksandrs Mihailovičs. Vēlāk arī ķeizars Nikolajs II nopirka viņa gleznu "Pie alķīmiķa" (*У алхимика*) un 1901. gadā "Alķīmiķis ar studentiem". Viņu uzņēma Pēterburgas mākslinieku biedrībā. 1909. gadā viņš mākslas izstādē Minhenes *Glaspalast* saņēma otro zelta medaļu par gleznu "Krustmāte" (*Die Gevatterin*).
Viņš kļuva par Minhenes mākslinieku apvienības pirmo priekšsēdi.

1913. gadā Freivirts-Licovs pārcēlās uz Faulenbahu netālu no Fīsenes (*Füssen*) Bavārijas dienvidos un nomira tur 1925. gada 3. maijā.

## Galerija
thumb|200px

Freivirta villas parks Dzintaros pirms 1900.jpg|Freivirta villas parks Dzintaros 
Freivirts-Licovs gleznotājs Dzintaru pludmalē pirms 1914.jpg|Gleznotājs Dzintaru pludmalē 
Lasošais aristokrāts Freivirts-Licovs 1889.jpg|"Lasošais aristokrāts" (1889)
Vasko da Gama Freivirts-Licovs pirms 1914.jpg|Vasko da Gama
Freiwirth Dear Guest.jpg|"Dārgais viesis no tālienes" (no Krievijas vēstures)
Sieviete pie galda Freivirts-Licovs pirms 1914.jpg|"Sieviete pie galda"
Krustmāte Freivirts-Licovs 1909.jpg|"Krustmāte" (1909)


## Atsauces
Īda Līena

**Īda Līena** (; dzimusi  Drammenē) ir norvēģu biatloniste.

## Karjera
Ar biatlonu sāka nodarboties 2006. gadā. Pārstāv klubu *Simostranda IL*. IBU kausā sāka piedalīties 2018.—2019. gada sezonā. 2020. gada Eiropas atklātajā čempionātā Raubičos izcīnīja sudraba medaļu sprintā un bronzu jauktajā stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitēja  Nove Mesto Morāvijā ar 68. vietu sprintā. Tajā pašā posmā tika iekļauta arī stafetes komandas sastāvā un kopā ar Karolīni Knoteni, Ingridu Tandrevollu un Tīrilu Ekhofu izcīnīja uzvaru. Pirmos punktus PK ieskaitē ieguva  Kontiolahti, sasniedzot 30. vietu sprintā. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2021. gadā Pokļukā un ieguva zelta medaļu stafetē.

Piedalījās  Pekinā. Sprintā ieņēma 38. vietu, bet iedzīšanā pakāpās uz 33. vietu, startēja arī sieviešu stafetē, kur Norvēģijas komanda ieņēma 4. vietu. 2023. gada Pasaules čempionātā Oberhofā labāko rezultātu individuāli sasniedza 15 km distancē, ierindojoties 17. vietā, bet stafetē ieņēma 6. vietu. 2024. gada Eiropas čempionātā Brezno, Slovākijā, izcīnīja divas zelta medaļas — sprintā un jauktajā stafetē.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Darja Blaško

**Darja Blaško** (; dzimusi ) ir Baltkrievijā dzimusi Ukrainas biatloniste.

## Karjera
Ar biatlonu sāka nodarboties 2006. gadā. Starptautiskās sacensībās piedalās kopš 2012. gada. Pirmos nozīmīgos panākumus guva 2015. gada Pasaules čempionātā junioriem Raubičos, kur piedalījās sacensībās jauniešu (U-19) kategorijā un izcīnīja divas zelta medaļas: sprintā un stafetē, kur Baltkrievijas komandas sastāvā startēja kopā ar Hannu Solu un Dzinaru Alimbekavu. 2015.—2016. gada sezonā startēja IBU junioru kausā, kā arī debitēja IBU kausā pieaugušajiem.  Kenmorā pirmo reizi piedalījās Pasaules kausa sacensībās, ieņemot 48. vietu sprintā.

2017. gadā nolēma vairs nepārstāvēt Baltkrievijas izlasi un pāriet uz Ukrainu. Tā kā neizdevās vienoties ar Baltkrievijas Biatlona federāciju, divus gadus Blaško nevarēja piedalīties sacensībās un Ukrainu varēja pārstāvēt no 2019. gada marta.

Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2021. gadā Pokļukā. Labāko rezultātu individuāli sasniedza sprintā, ierindojoties 14. vietā, bet Ukrainas komandas sastāvā kopā ar Anastasiju Merkušinu, Jūliju Džimu un Olenu Pidhrušnu ieguva bronzas medaļu stafetē. Kopā ar Artemu Primu piedalījās arī 1+1 jauktajā stafetē, ieņemot 4. vietu.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Ustjanas uluss

**Ustjanas uluss** (, ) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais rajons tās ziemeļu daļā Janas upes lejtecē. Administratīvais centrs ir Deputatskas pilsētciemats. Nosaukums cēlies no ulusa senākās apdzīvotās vietas Janas grīvā Ustjanskas (zināma kopš 1745. gada).

## Ģeogrāfija
Robežojas ar Allajihas un Abijas ulusiem austrumos, Momas rajonu dienvidaustrumos, Verhņekolimskas rajonu dienvidos un Bulunas ulusu rietumos. Ziemeļos ulusa teritoriju apskalo Ziemeļu Ledus okeāna Laptevu jūra.

Ulusa teritorija izvietojusies Janas, Oļeņokas un Čondonas upju lejtecē. Ziemeļu daļa izvietojusies Janas—Indigirkas zemienē, bet dienvidu daļā paceļas Kularas un Seleņņahas grēdas.

## Iedzīvotāji
2020. gadā ulusā dzīvo 7008 iedzīvotāji, no kuriem 42% ulusa centrā Deputatskas pilsētciematā. Pēc nacionālā satāva 38% ir jakuti, 35% krievi, 11% evenki un 9% ukraiņi. Administratīvi uluss iedalās trijos pilsētciematos (Deputatska, Ņižņejanska un Ustjkuiga) un septiņos nacionālajos naslegos (pagastos).

Ulusa lielākā apdzīvotā vieta ir tā centrs Deputatska ar 2932 iedzīvotājiem. Citas lielākās apdzīvotās vietas ir Kazačje (1168), Sajilika (635), Ustjkuiga (634), Tumata (497), Hajira (389), Ustjanska (270) un Ņižņejanska (224).

## Atsauces
Robins Lopess

**Robins Bairons Lopess** (; dzimis ) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja centra pozīcijā. Pēdējais klubs, ko pārstāvēja 2024. gadā ir Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) komanda Milvoki "Bucks".

Viņa dvīņubrālis Bruks Lopess arī ir profesionāls basketbolists un spēlē NBA. Profesionālā līmenī basketbolu spēlējis arī viņu vecākais brālis Alekss. Brāļu Lopesu tēvs ir cēlies no Kubas.

## Karjera
Spēlējis NCAA, kur kopā ar brāli pārstāvēja Stenforda Universitātes basketbola komandu "Cardinal". Pēc divām sezonām augstskolu basketbolā 2008. gada NBA draftā R. Lopesu Fīniksas "Suns" izraudzījās pirmajā kārtā ar 15. kārtas numuru.

2012. gada jūlijā Fīniksas komanda pēc četrām nospēlētām sezonām aizmainīja R. Lopesu uz Ņūorleānas "Hornets" (*sign-and-trade* darījums). 2013. gada vasarā trīs komandu maiņas darījuma rezultātā viņš nonāca Portlendas "Trail Blazers", kur aizvadīja divas sezonas, visas spēles dodoties komandas starta pieciniekā un ar komandu piedaloties arī izslēgšanas spēlēs. 2015. gada vasarā R. Lopess noslēdza līgumu ar Ņujorkas "Knicks", bet pēc vienas sezonas komandā kopā ar Hosē Kalderonu un Džerianu Grantu tika aizmainīts uz Čikāgas "Bulls" pret Deriku Rouzu, Džastinu Halideju un otrās kārtas drafta izvēli.

2019. gada jūlijā R. Lopess uz vienu sezonu pievienojās Milvoki "Bucks", sezonu profesionālajā basketbolā aizvadot kopā ar brāli, bet pirms 2020.—2021. gada NBA sezonas kļuva par Vašingtonas "Wizards" spēlētāju. R. Lopesam izdevās produktīva sezona "Wizards" sastāvā, tostarp viņš bija trešais precīzākais metējs visā līgā šajā sezonā. Pirms 2021.—2022. gada NBA sezonas R. Lopess noslēdza līgumu ar citu NBA komandu Orlando "Magic". Pēc tam vienu sezonu aizvadījis Klīvlendas "Cavaliers", bet 2023. gada vasarā atgriezās Milvoki "Bucks", atkal apvienojoties ar brāli Bruku. 2024. gada februārī R. Lopess tika aizmainīts uz Sakramento "Kings", kas spēlētāju uzreiz atbrīvoja no līgumsaistībām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ustjkara (polārstacija)

**Jūras hidrometeoroloģiskā krasta stacija «Ustjkara»** () ir Krievijas vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Ustjkaras ciematā Jugras pussalas dienvidaustrumos Karas grīvlīča krastā. Administratīvi ietilpst Ņencu autonomajā apvidū.

## Vēsture
Staciju ar nosaukumu **Karaguba** *(Кара-Губа)* 1933. gadā organizēja trests *Zverjprom* tiko dibinātajā ciematā ar tādu pat nosaukumu. Nākamajā gadā staciju nodeva Vaigačas kalnrūpniecības trestam, bet 1936. gada oktobrī — Ziemeļu jūrasceļa galvenās pārvaldes Polārajai pārvaldei. 1939. gada 1. jūlijā staciju nodeva Ziemeļu jūras ceļa Aviācijas pārvaldei un pārdēvēja par Ustjkaru. Kopš 2002. gada stacija ir Ziemeļu hidrometeoroloģiskā dienesta (*Sevmeteo*) pakļautībā.

Stacija vairākas reizes ir mainījusi atrašanās vietu ciemata robežās. Pēdējoreiz stacijas ēka no jauna pēc 2009. gada ugunsgrēka atjaunota 2011. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Хроники "Сомова". 11 июля 2020 года. МГ-2 Усть-Кара
* 24 июля НЭС "Михаил Сомов" выполнил работы на МГ-2 Усть-Кара
* МГ-2 Усть-Кара снабжена всем необходимым в зимний период
Hamiltons Moriss

**Hamiltons Moriss** (angļu: *Hamilton Morris*; dzimis 1987. gada 14. aprīlī) ir amerikāņu žurnālists, dokumentālists un zinātniskais pētnieks. Viņš ir televīzijas raidījuma "*Hamilton's Pharmacopeia"* veidotājs un režisors, kurā viņš pēta dažādu psihoaktīvo vielu vēsturiskos, ķīmiskos un kultūras aspektus.

Hamiltons Moriss ir Džūlijas Šīnas un dokumentālo filmu režisora Erola Morisa dēls. Lai arī dzimis Ņujorkā, uzaudzis Keimbridžā, Masačūsetsā. Pusaudža gados Moriss piedalījies 2002. gada pirmās paaudzes iPod reklāmā. Viņš studēja Čikāgas universitātē un pētniecības universitātē "The New School", kur studēja antropoloģiju un zinātni.

Studiju laikā sāka rakstīt žurnālam *Vice*, kur sāka rakstīt ikmēneša sleju "*Hamilton's Pharmacopeia*", kas vēlāk tika ekranizēta *VBS.tv* dokumentālo filmu ciklā. Viņš ir *Vice* zinātniskais redaktors un *HBO* korespondents un producents, kā arī pastāvīgs žurnāla "*Harper's Magazine"* zinātnes feļetonists. Moriss bieži veic farmakoloģiskos pētījumus Filadelfijas zinātņu universitātē, liekot uzsvaru uz disociatīvo anestēzijas līdzekļu sintēzi un vēsturi.

## Atsauces
2021. gada UAE Tour

**2021. gada UAE ''Tour*** bija [[šosejas riteņbraukšana]]s daudzdienu sacensības, kas notika no 21. līdz 27. februārim [[Apvienotie Arābu Emirāti|Apvienotajos Arābu Emirātos]]. Tā bija trešā reize, kad notikušas *UAE Tour* sacensības un tās bija pirmās sacensības [[2021. gada UCI Pasaules tūre]]s kalendārā.

Sacensību kopvērtējumā uzvarēja [[Slovēnija]]s sportists [[Tadejs Pogačars]] (**).

== COVID-19 pandēmijas ietekme ==
Pirms otrā posma no sacensībām izstājās ** komanda, jo vienam no tās darbiniekiem tika konstatētas pozitīvas [[COVID-19]] analīzes. Komandu pārstāvošais [[Matjē van der Pūls]] bija uzvarējis sacensību pirmajā posmā.

== Komandas ==
Tā kā UAE *Tour* bija [[2021. gada UCI Pasaules tūre|UCI Pasaules tūres]] sacensības, visas 19 UCI *WorldTeam* komandas tika ielūgtas. Papildus tika uzaicināta iepriekšējās sezonas spēcīgākā UCI profesionālā komanda — *'', veidojot 20 komandu pelotonu.

## Maršruts

## Posmi
### 1. posms

### 2. posms

### 3. posms

### 4. posms

### 5. posms

### 6. posms

### 7. posms

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Orhomena (Arkādija)

**Orhomena** () bija sengrieķu pilsēta Arkādijā, Peloponēsas vidusdaļā. Tukidīds to sauca par Arkādijas Orhomenu (*Ὀρχομενός ὁ Ἀρκαδικός*), lai to atšķirtu no Orhomenas Beotijā. Orhomena bija apdzīvota jau kopš aizvēstures, bet antīkajā laikā tā kopā ar Tegeju un Mantineju kļuva par vienu no trim nozīmīgākajām Arkādijas pilsētām. Savus ziedu laikus tā sasniedza ap 7—6 gadsimtu pr.Kr., kļūstot par bagātu pilsētu, kas kala savu naudu. Pilsētas drupas atrodas Arkādijas ziemeļrietumos netālu no Kaplaki ciema, kas 1963. gadā tika pārdēvēta par Orhomenu. Orhomenas drupas atrodas 762 metrus v.j.l., 4 km uz ziemeļiem no Levidi pilsētas, 32 km uz dienvidrietumiem no Nemejas, 24 km uz ziemeļrietumiem no Tripoles un 127 km uz dienvidrietumiem no Atēnām.

## Vēsture
Saskaņā ar sengrieķu mitoloģiju pilsētu dibinājis Likaona dēls Orhomens. Homērs Orhomenu pieminējis Iliādas kuģu sarakstā kā "bagātu ar sīklopiem (aitām un kazām)". Orhomenas iedzīvotāji grieķu-persiešu karos piedalījās Termopilu kaujā ar 120 karotājiem un Plateju kaujā ar 600 karotājiem. Peloponēsas kara laikā spartieši Orhomenā turēja ķīlniekus, kurus tie sagrāba no arkādiešu vidus. Taču aizsargmūri tajā laikā bija daļēji sagrauti, un, attiecīgi, kad atēnieši ar saviem sabiedrotajiem 418. gadā pr.Kr. pienāca pie pilsētas, orhomenieši neuzdrošinājās pretoties un atdeva ķīlniekus.

Megalopoles dibināšanas laikā orhomenieši valdīja pār Teizoju, Metgidriumu un Teutisu, taču šo apdzīvoto vietu iedzīvotāji tika nodoti Megalopolei ar visām viņu teritorijām. Orhomenieši, būdami naidīgi noskaņoti pret Mantineju, atteicās pievienoties Arkādijas konfederācijai un sāka karot ar mantinejiešiem. Kopš tā laika Orhomena zaudēja savu politisko nozīmību, taču sava stāvokļa dēļ viņu valdījumi bija bieži mērķi karojošo lielvaru starpā.

Karā starp Kasandru un Poliperhontu pilsēta 313. gadā pr.Kr. nokļuva Kasandra varā. Vēlāk tā nostājās etoliešu pusē un ap 234 gadu pr.Kr. noslēdza līgumu ar Ahajas līgu Nearha pārvaldībā. 229. gadā pr.Kr. ar etoliešu piekrišanu Orhomenu iekaroja Kleomens III. 223. gadā pr.Kr. pilsētu atkaroja Antigons Dosons, un izvietoja tur maķedoniešu garnizonu. Vēlāk Romas spiediena dēļ Filips V bija spiests Orhomenu atdot ahajiešiem.

Strabons piemin Orhomenu starp pilsētām, kas vai nu ir izzudušas, vai arī no kurām gandrīz nekas nav palicis pāri. Taču pēc Pausānija domām, kurš rakstīja 2. gadsimtā, tas bija pārspīlējums. Kad 19. gadsimta angļu pētnieks Viljams Smits apmeklēja šo vietu, senās pilsētas akropole bija drupās, un no agoras un pilsētas aizsargmūriem bija palikuši tikai daži fragmenti.

## Izrakumi
Arheoloģiskos izrakumus veica Franču skola Atēnās Gustava Mendeļa vadībā. Tika atrakts 4—3 gadsimta pr.Kr. teātris, aizsargmūri, agora, buleitērijs un Artemīdas templis. Vēlāk izrakumus turpināja Teodoros Spiropuloss. Tika konstatēti tumuluss, mikēniešu apmetne un templis pie blakus esošā ciema Paleopirgosa, kura vietā bija uzcelta agrīno kristiešu bazilika.

## Atsauces
Megalopole

**Megalopole** () ir neliela pilsēta Arkādijā, Grieķijā, Megalopoles dēma administratīvais centrs. Atrodas Peloponēsas centrālajā daļā, 430 metrus v.j.l., 154 km uz dienvidrietumiem no Atēnām. 2011. gadā šeit dzīvoja 5748 iedzīvotāji. Uz dienvidaustrumiem no pilsētas iet 7. autostrāde. Nacionālais ceļš Nr.76 savieno Megalopoli ar Krestenu. Megalopole ir viens no svarīgākajiem Grieķijas enerģētikas centriem. Šajā rajonā ir uzstādītas četras lielas TEC, kas darbojas uz brūnoglēm, ar kopējo jaudu 850 megavati. un viens 700 megavatu bloks, kas darbojas ar dabasgāzi. Megalopoles līdzenumā ir lielas platības, kur tiek iegūts lignīts (brūnogles). Tas rada būtiskas ekoloģiskas problēmas. Tāpēc tiek izstrādāts infrastruktūras attīstības projekts, kas paredz ekoloģiskākas enerģētikas izveidi. Megalopolē ir vairākas skolas, veikali, baznīcas, viesnīcas u.c. iestādes.

## Vēsture

Sengrieķu pilsēta Megalopole tika dibināta 371. gadā pr.Kr. Epaminonda aktīvas darbības rezultātā apvienojot Arkādijā 35 apdzīvotas vietas. Pilsēta uz ilgu laiku kļuva par Spartas pretinieku un antispartiešu spēku atbalsta punktu Peloponēsā līdz pat Romas iebrukumam Grieķijā. Ir zināmi Megalopoles tirāni: Aristodems, Artila dēls (valdīja līdz 253. gadam pr.Kr.), tad Lidiāds. Pilsētas nosaukums ar laiku ieguva negatīvu kontekstu un pārveidojās terminā "megapole".

## Ievērojami cilvēki
* Filopemens (253—183 gadi pr.Kr.) — Ahajas līgas stratēģis, nosaukts par "pēdējo hellēni".
* Polibijs (ap 200—120 gadiem pr.Kr.) — vēsturnieks, valsts amatpersona un karavadonis.
* Leonidas Zervas (1902—1980) — ķīmiķis.

## Atsauces
Megalopoles vēsture

right|320 px|thumb|Megalopoles senais teātris.
**Megalopoles vēsture** atspoguļo Megalopoles dibināšanu un attīstību visā tās pastāvēšanas laikā.

## Antīkais periods
Pilsētu dibināja Arkādijas līga, apvienojot divdesmit līdz četrdesmit apdzīvotas vietas laika posmā starp 371. un 368. gadu pr.Kr., kā politisku pretspēku Spartai. Megalopole bija Arkādijas līgas locekle no tās dibināšanas brīža līdz tās likvidācijai 362. gadā pr.Kr. 331. gadā pr.Kr. Megalopolē ielauzās spartieši un notika kauja ar maķedoniešiem, kas atnāca palīgā Megalopolei. 317. gadā pr.Kr., Otrā Diadohu kara sākumā, Poliperhons, jaunais Maķedonijas impērijas reģents, aplenca Megalopoli, kas nostājās viņa ienaidnieka, Kasandra pusē. Aplenkums neizdevās. 270. gados pr.Kr. Aristodems Labais ar Maķedonijas atbalstu spēja paņemt pilsētu savā kontrolē kā tirāns. 235. gadā pr.Kr. otrais pilsētas tirāns, Lidiads, atteicās no kontroles pār Megalopoli, un pilsēta kļuva par Ahajas līgas locekli. 222. gadā pr.Kr. spartiešu valdnieks Kleomens III nodedzināja pilsētu, taču pēc vairākiem gadiem tā tika atjaunota. Kā Ahajas līgas loceklis, Megalopole atstāja lielu iespaidu uz federālo politiku un kļuva par dzimto pilsētu vairākiem slaveniem ahajiešu līderiem, tādiem kā Filopoemens, Likorts, Polibijs. Kad Roma iekaroja Grieķiju, pilsēta joprojām palika apdzīvota, taču 6. gadsimtā tika pilnībā pamesta.

## Viduslaiki un mūsdienas
Bizantijas periodā un pēc tam osmaņu laikā pilsēta sāka saukties Sinano (*Σινάνο*). Pēc Grieķijas neatkarības kara 1836. gadā tā tika pārdēvēta senajā nosaukumā Megalopole. No 1834. gada tā kļuva par Megalopoles provinces administratīvo centru. 1960. gados šajā rajonā sāka iegūt brūnogles un uzcēla lielas termoelektrostacijas. 1965. gada 5. aprīlī Peloponēsā notika spēcīga zemestrīce. Vairāki cilvēki, ieskaitot bērnus, gāja bojā. No zemestrīces cieta 80% māju, kā arī tika iznīcināti apkārtnē esošie ciemi.
Patriks Vilsons

**Patriks Džozefs Vilsons** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, dziedātājs un režisors. Savu karjeru sāka 1995. gadā, piedaloties dažādos Brodvejas mūziklos. Divas reizes ticis nominēts Tony balvai par lomām mūziklos *The Full Monty* (2000—2001) un *[[Oklahoma!]]* (2002). 2003. gadā Vilsons piedalījās HBO minisēriālā *[[Angels in America]]*, par ko ticis nominēts Zelta globusa balvai un Emmy balvai.

Vēlāk piedalījies tādās filmās kā "Operas spoks" (2004), "Ledene" (2005), *[[Little Children]]* (2006), "Sargi" (2009), "A komanda" (2010) un "Cilvēks vilcienā" (2018). Piedalījies arī šausmu filmās "Ļaunuma izsaukšana" (2013) un "Ļaunuma izsaukšana 2" (2016), "Anabella 3" (*Anabelle Comes Home*, 2019) un "Ļaunuma izsaukšana: Man to lika darīt velns" (2021).

Piedalījies CBS drāmas seriālā *[[A Gifted Man]]* (2011—2012), kā arī FX seriālā "Fārgo" (2015), par ko arī otro reizi ticis nominēts Zelta globusa balvai. Bijušas arī nelielas lomas *[[DC Extended Universe]]* filmās "Akvamens" (2018) un "Betmens pret Supermenu: Taisnības rītausma" (2016).

## Filmogrāfija

## Atsauces

## Ārējās saites
Mērija Elizabete Vinsteda

**Mērija Elizabete Vinsteda** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise un dziedātāja. Pirmā nozīmīga loma Vinstedai bija NBC ziepju operā *[[Passions]]* (1999–2000). 2005. gadā piedalījusies filmā "Supervaroņu skola". Pazīstama ar vairākām lomām šausmu filmās, kā "Ceļa gals 3" (*Final Destination 3*, 2006), "Melnie Ziemassvētki" (2006) un "Nāves pierādījums" (*Death Proof*, 2007), *[[The Thing (2011. gada filma)|The Thing]]* (2011) un "Abrahams Linkolns: vampīru mednieks" (*Abraham Lincoln: Vampire Hunter*, 2012). Par lomu filmā "Kloverfīlda iela 10" (2016) ieguvusi Saturna balvu, kā labākā aktrise.

Vēlāk piedalījusies tādās filmās kā "Cietais rieksts 4" (2007), "Skots Pilgrims pret pasauli" (2010), *[[Smashed]]* (2012), *[[Faults]]* (2014), "Mans draugs – nenopietns līķis" (2016), "Dvīnis" (*Gemini Man*, 2019) un "Plēsīgie putni" (2020). Piedalījusies arī televīzijas seriālā "Fārgo" (2017).

## Ārējās saites
Berelēha

**Berelēha** ( — ‘vilku pārpilnā’) jeb **Bjorjoļoha** () ir 754 kilometrus gara upe Krievijas Sahas republikā, Indigirkas kreisā krasta pieteka.

Sākas no Polousnija skrausta, satekot vairākām mazām upītēm. Tek ziemeļu, vēlāk ziemeļaustrumu un austrumu virzienā pa Janas—Indigirkas zemieni. Upes gultne plaša, meandrējoša ar attekām. Lejtecē tiek dēvēta par Jeloņu (*Елонь*). Vairākas Berelēhas attekas ietek Indigirkā 100 km garumā no Čokūrdāhas līdz Ruskoje Ustjes ciemam, bet galvenā gultne Jeloņa ietek Ruskoustjinskas attekā. Lielākās pietekas ir Ulahankillaha, Selgannaha, Arimaje (labās), Uesekillaha (kreisā). Upes baseinā vairāk kā 9 tūkstoši ezeru.

Upes krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgi apdzīvotā vieta krastā ir Čkalovas ciems upes vidustecē, kā arī Čokurdahas pētniecības stacija.

## Atsauces
Gavins Ņūsoms

**Gavins Kristofers Ņūsoms** (; dzimis ) ir amerikāņu politiķis un uzņēmējs, Demokrātiskās partijas biedrs un Kalifornijas štata gubernators. Pirms kļūšanas par gubernatoru Ņūsoms no 2011. gada līdz 2019. gadam bija Kalifornijas štata vicegubernators un no 2004. gada līdz 2011. gadam bija Sanfrancisko mērs. Uzskatīts par vienu no 2028. gada ASV prezidenta vēlēšanu ASV Demokrātiskās partijas priekšvēlēšanu sacīkstes favorītiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Governor Gavin Newsom official government website
* Gavin Newsom on Twitter official personal Twitter account
* Office of the Governor of California official governor Twitter account
* Gavin Newsom for Governor campaign website
* CityMayors profile about Gavin Newsom
* Gavin Newsom at On the Issues
Genadijs Aihī

**Genadijs Aihī** (, ; dzimis 1934. gada 21. augustā, miris 2006. gada 21. februārī) bija čuvašu izcelsmes Krievijas dzejnieks un tulkotājs.

Latviski 2016. gadā izdevniecībā "Pētergailis" iznāca Aihī dzejas krājums "Paklanīšanās dziesmai" Knuta Skujenieka atdzejojumā.

## Ārējās saites
Teds Densons

**Edvards Bridžs Densons III** (, dzimis ) ir amerikāņu aktieris un kinoproducents. Vislabāk pazīstams ar galveno lomu televīzijas seriālā *[[Cheers]]* (1982—1993), kā arī filmās *[[Three Men and a Baby]]* (1987) un *[[Three Men and a Little Lady]]* (1990). Piedalījies arī CBS kriminālseriālos "CSI Lasvegasa" (2000—2015) un "" (2015—2016). 2015. gadā piedalījies seriālā "Fārgo". No 2016. gada līdz 2020. gadam Densons piedalījās NBC komēdijseriālā *[[The Good Place]]*. Kopš 2021. gada arī attēlo galveno lomu seriālā *[[Mr. Mayor]]*.

Savas karjeras laikā, Densons ir ticis nominēts 18 ''Emmy'' balvām, uzvarot divas reizes, 11 Zelta globusa balvām, uzvarot trīs reizes, kā arī vienreiz Ekrāna aktieru ģildes balvai. Densonam ir piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.

## Ārējās saites
Demjens Lūiss

**Demjens Votkins Lūiss** (, dzimis ) ir angļu aktieris un kinoproducents.

Plašāk kļuva pazīstams par savu lomu HBO miniseriālā *[[Band of Brothers]]* (2001), par kuru saņēma Zelta globusa balvas nomināciju. No 2011. gada līdz 2014. gadam atveidojis Nikolasa Broudija lomu *[[Showtime]]* seriālā "Svešais starp savējiem", par ko 2012. gadā saņēmis ''Emmy'' balvu un Zelta globusa balvu. Kopš 2016. gada Lūiss piedalās citā *Showtime* seriālā "Miljardi" (*Billions*). 2019. gadā filmā "Reiz Holivudā" atveidojis aktieri Stīvu Makvīnu.

2014. gadā apbalvots ar Britu Impērijas ordeni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tumes jauktais koris

**Tumes jauktais koris** tika dibināts 1995. gada rudenī un īsā laikā sevi pieteica kā spilgtu un atraktīvu kolektīvu Tukuma novadā. Pirmos 15 gadus kora mākslinieciskais vadītājs bija Andris Pundurs. Kopš 2010. gada kora mākslinieciskais vadītājs ir Rūdolfs Bacāns, diriģente Sanita Apine un vokālā pedagoģe Ritma Zāģere. Kopš 2022. gada kora mākslinieciskā vadītāja ir Marta Ozola. Īpaši jāatzīmē Tumes jauktā kora sadarbība ar latviešu komponistiem — Annu Ķirsi, Jēkabu Nīmani, Jēkabu Jančevski un Paulu Dambi. Aizvadītajos gados koris vairākkārt piedalījies "Žaņa Katlapa" balvas pasniegšanas ceremonijās, kā arī citos novada rīkotajos pasākumos. 2020. gada rudenī Tumes jauktais koris un fotogrāfs Valdis Ošiņš izveidoja koncertizstādi "Meklētāji", ar kuru tika atzīmēta kora 25 gadu jubileja.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Tumes jauktais koris (mājas lapa)
* https://www.facebook.com/tumeskoris
Fidons

**Fidons** () bija Argosas tirāns un valdnieks, kas dzīvoja 7. gadsimtā pr.Kr. Uzskatīja sevi par leģendārā Temena (pirmais Argosas valdnieks un likumdevējs) pēcteci.

## Politiskā darbība
Fidons pielika lielas pūles Argosas pilsētvalsts varas paplašināšanai Peloponēsā. Viņš apvienoja savā valdījumā lielāko Argolidas daļu, kā arī Eginu un virkni Egejas salu. Strīds ar Spartu par Tireatīdas apgabalu 669. gadā pr.Kr. beidzās ar karu. Uzvara Hisijas kaujā tajā pašā gadā, kad argosieši pirmo reizi pielietoja kājnieku militāro ierindu - falangu, deva iespēju Fidonam ieņemt Lakonijas austrumu piekrasti līdz pat Maleja ragam. Bez tam vēl Fidons ieņēma Kitiras salu.

Mēģinot celt savu autoritāti Hellādā, Fidons nolēma pakļaut savai kontrolei olimpisko spēļu organizēšanu. Viņš ieveda savu armiju Olimpijas svētnīcā, sagrāba Zeva templi un personīgi vadīja sporta sacensības, norādot uz savu radniecību ar Hēraklu, kurš pēc nostāstiem bija olimpisko spēļu dibinātājs.

Būdams lielas Peloponēsas daļas pārvaldītājs, Fidons iedibināja vienotu garuma un svara mērvienību sistēmu ("Fidona mēri"), par paraugu ņemot Babilonas un Feniķijas standartus. Pati lielākā svara vienība bija talents, kurš dalījās 60 minās, mina dalījās 100 drahmās, drahma — 6 obolos. Šī mērvienību sistēma ieguva plašu izplatību daudzos Hellādas apgabalos. Un vēl Fidons pavēlēja kalt zelta un sudraba monētas.

657. gadā pr.Kr. Fidons iejaucās Korintas iekšējās lietās, taču sazvērestības rezultātā tika nogalināts. Pēc viņa nāves viņa izveidotā valsts sabruka. Par Fidona pēctečiem ziņas nav saglabājušās.
Zvīņbeku ģints

**Zvīņbeku ģints** (*Strobilomyces*) ir beku dzimtas stobriņu sēņu ģints. Saskaņā ar *Catalogue of Life*, 2021. gada sākumā tajā ietilpa 42 sugas, no kurām Latvijā atrasta tikai viena — ģints tipiskā suga melnā zvīņbeka (*Strobilomyces strobilaceus*), kura iekļauta Latvijas īpaši aizsargājamo sugu sarakstā un Latvijas Sarkanajā grāmatā. Daļa autoru šo ģinti ieskaita īpašā zvīņbeku dzimtā, kurā tā atradās līdz pēdējo desmitgažu ģenētiskajiem pētījumiem, ieļaujot tajā arī tumšbekas (*Porphyrellus*) un žultsbekas (*Tylopilus*), tomēr kopš 2010. gadiem šī dzimta vairs neskaitās pastāvoša. Ģints latīniskais nosaukums veidots no grieķu valodas vārdiem "priedes čiekura sēne".

Uzskata, ka šai ģintij ir tuvākā radniecība ar tikai tropu Āfrikā sastopamo ģinti *Afroboletus*, tomēr tās atšķiras pēc sporām un ķīmiski.

## Ģints apraksts
thumb|Melnās zvīņbekas forma Ziemeļamerikā
* Cepurīte: parasti pelēkbrūna vai pelēkmelna, virsmiziņa sausa, viscaur klāta ar lielām zvīņām vai pinkām. Mīkstums gaļīgs, blīvs, ievainojumos sārtojas (reti zilē), vēlāk melnē. Aug un noveco relatīvi lēnāk kā parasti beku dzimtas sugas.
* Stobriņi: no bālgani pelēcīgiem līdz pelēkiem, sākumā klāti ar daļēju bālganu vai pelēku plīvuru. Pieauguši vai nolaideni. Stobriņu atveres stūrainas.
* Kātiņš: blīvs, vilnains vai zvīņots, ar vecumā izzūdošu gredzenu.
* Sporas: ar pilnīgu vai daļēju izcilnētu tīklveida zīmējumu, masā brūnas līdz melnām.

## Augšanas apstākļi

Aug pārsvarā tropu rajonos, daudzas sugas aprakstītas un atrastas tikai Dienvidaustrumu Āzijā, dienvidu Ķīnā un Austrālijā, tuvu Klusā okeāna piekrastei.

Eiropā zināma tikai melnā zvīņbeka, kas ir mikorizas sēne. Eiropā parasti aug no jūlija līdz oktobrim.

## Līdzīgās sugas

Zvīņbekas Eiropā viegli atšķiramas no citām stobriņu sēnēm pēc biezajām zvīņām uz cepurītes.

## Attēlu galerija

Strobilomyces confusus 47283677.jpg|*Strobilomyces confusus*, Pensilvānija, ASV
2017-08-20 Strobilomyces mirandus Corner 776748.jpg|*Strobilomyces mirandus*, Laosa
2011-05-28 Strobilomyces strobilaceus (Scop.) Berk 148521 crop.jpg|Melnās zvīņbekas stobriņi un to nomelnējums iespieduma rezultātā
Strobilomyces seminudus 2001 0701 06b.jpg|*Strobilomyces seminudus*, Japāna
Pilze d. Heimat, T. 18 - Strobilomyces strobilaceus.jpg|1940. gada melnās zvīņbekas zīmējums
Strobilomyces 050919 0062.JPG|Veca melnā zvīņbeka


## Atsauces

## Ārējās saites

* Index Fungorum
*  "Strobilomyces Berk. 1851". MycoBank. International Mycological Association.
* GBIF visu zvīņbeku sugu atradņu karte
Lutriņu iela

**Lutriņu iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē. Lutriņu iela sākas krustojumā ar Liepājas ielu, Līdaku ielu un Raudas ielu un beidzas krustojumā ar Kantora ielu, Amulas ielu un Slampes ielu. Ielas kopējais garums ir 800 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Lutriņu ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Iela nosaukta Lutriņu — ciema Saldus novadā — vārdā.

## Ielu savienojumi
Lutriņu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Liepājas iela
* Līdaku iela
* Raudas iela
* Ugāles iela
* Lestenes iela
* Mežotnes iela
* Līves iela
* Drustu iela
* Kantora iela
* Amulas iela
* Slampes iela

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
Larisa (Argosa)

**Larisa** (sengr: *Λάρισα ή Κάστρο Λάρισας*) ir Argosas akropole, nocietināts paugurs, uz kura atrodas Larisas cietoksnis. Atrodas apmēram 3 km uz rietumiem no Argosas pilsētas centra.

## Vēsture
Akropole atrodas uz 289 metrus augstā Larisas paugura. Paugurs nosaukts Pelazga (Argosas dibinātāja) meitas Larisas vārdā. Uz šīs augstienes akropole atrodas vēl no Mikēnu perioda, kad šeit tika izveidoti pirmie nocietinājumi. Pausanijs piemin tur Larisas Zeva un Atēnas tempļus. Senākie kulta priekšmeti tur datējami ar 8. gadsimtu pr.Kr. 6-5. gadsimtos pr.Kr. fortifikācijas būves tika paplašinātas (5. gadsimta akmens krāvumu var labi redzēt sienas pamatos). 146. gadā romieši un 395. gadā vestgoti Alariha vadībā ieņēma cietoksni. Ap 600. gadu cietoksnis nonāca slāvu kolonistu rokās, kas ieradās Peloponēsā. 12. gadsimtā bizantieši uzcēla jaunus nocietinājumus. Tos 1205. gadā iekaroja krustneši Gotfrīda fon Villehardvena vadībā. Tas nodeva cietoksni Atēnu hercogam Otto de la Rošam, lai no viņa dabūtu ieroču atbalstu. 1212. gadā cietoksnis tika pilnībā atjaunots, izmantojot seno celtņu būvmateriālus. 1394. gadā tas tika nodots Venēcijas Republikai, bet 1463. gadā osmaņi galīgi pārņēma cietoksni savā varā. 1821. gadā Grieķijas neatkarības karā cietoksni ieņēma Dmitrioss Ipsilantis. Nākamajā laikā cietoksnis savu militāro nozīmi zaudēja.

## Mūsdienu stāvoklis
Līdz mūsdienām ir saglabājušās cietokšņa ziemeļu un rietumu daļas. 1928. gadā holandiešu arheologs Volfgrāfs Larisas cietokšņa iekšējā teritorijā atraka bizantiešu Dievmātes baziliku, kuru Argosas bīskaps Nikita uzcēla 1166. gadā.

Cietokšņa paliekas netiek apsargātas un ir atvērtas brīvam apmeklējumam. Līdz cietoksnim ved labi izremontēts ceļš, ļaujot automašīnām piebraukt samērā tuvu cietoksnim. No cietokšņa paveras plaša Argosas pilsētas un Argolika panorāma. Vakarā Larisas cietoksnis tiek apgaismots un ir saskatāms pat no Nauplijas.

## Atsauces
Ainars Pūpols

**Ainars Pūpols** ir dzejnieks, dziesminieks, komponists, ģitārists, blūzmenis, dziedātājs, pedagogs.

## Biogrāfija
Dzimis Tukumā, mūzikā darbojies no 14 gadu vecuma, kopā ar grupu vairāku vietējo konkursu uzvarētājs (1979. gadā — konkursā "Ko tu proti?") un labākais sniegums ansambļu grupā ar Ainara dziesmu "Bērnība". 1980. gadā absolvējis Tukuma 1. Jāņa Raiņa vidusskolu, 1984. gadā Liepājas Pedagoģisko institūtu. No 1984. līdz 1994. gadam strādājis par skolotāju.

No 1980. gada liepājnieks, grupu "Institūts", "Lapsas", vēlāk "Sezona" dibinātājs, mūzikas un tekstu autors. 1981. gadā kļuva par uzņēmuma "Liepājas Metalurgs" TT jauniešu studijas dalībnieku, vēlāk muzikālo vadītāju un izrāžu mūziku komponistu un tekstu autoru ("Kurzemīte", "Starp mums meitenēm...", "Salna pavasarī", "Velniņi", "Stihiskā nelaime", "Maks un Morics", "Mazā raganiņa", "Ķiršu garša", "Vērdiņš". Tāpat palīdzējis gan ar tekstiem, gan aktieru dziedāšanas apmācībā izrādēs "Lolitas brīnumputns", "Šanteklērs", "Trīspadsmitā", "Mikumerdi".

Vienlaikus arī koncertējis ar grupu "Sezona", tad Jura Pavītola grupu, kā arī devies ārzemju viesturnejās ar grupu *Whiskey Band*, kur solists bija Jānis Grodums (albumi *Take to the botle*, *Moonshine*). Vēlāk grupa pārtapa par *The Cucumbers* ar Ivo Fominu (singli *Family album* un *Life in Kristiania*). Piedalījies festivālos "Mēs Liepājai", "Saldus Saule”, "Roks par neatkarību", "Durvis", "Liepājas dzintars" (1994. gada labākā dziesma), "Bildes", *Amager blues* (Dānija), *Nyvo* (Dānija), *Copenhagen carneval*.

No 1992. līdz 1995. gadam Liepājas leļļu teātra aktieris, izrādes "Burvju šķiltavas" mūzikas un teksta autors.
Mūzikas kluba "Bohēma" līdzīpašnieks un menedžeris (1992—1994).

1998. gadā ierakstījis blūza albumu Dānijā *Runaway wolf*, 2002. gadā albumu "Zāļu ielas blūzs", 2004. gadā "Liepājas Dzintars 30" kopā ar simfonisko orķestri. 2007. gadā tika izdots pirmais oriģinālblūza albums Latvijā "Kabatā man blūzs" kopā ar grupu *pBlues*.

Uzņemti vairāki video "Atkal tur", "Kopenhāgenas naktis", *Tell me babe*. Koncertējis daudzās Eiropas valstīs, kā arī ASV.

Pēc ilgāka dzīves posma Dānijā, 2016. gadā atgriezās Latvijā. 2016. gadā atsāka pedagoga darbu Liepājas speciālajā skolā (2016—2018). No 2017. līdz 2019. gadam strādājis Liepājas internātskolā. No 2018. gada Zentas Mauriņas Grobiņas vidusskolā.

Strādājot Liepājā un Grobiņā par skolotāju, brīvajā laikā muzicējis dažādu žanru mūzikas grupu sastāvos (šlāgeris, blūzs, blūzroks, roks), uzstājies dažādās Latvijas pilsētās. Rakstījis mūziku gan savām grupām, gan citiem izpildītājiem (Andrim Ērglim 2018. gadā). 2021. gada sākumā pabeigts darbs pie Liepājas Neatkarīgā teātrī iestudētās Sandija Kalniņa izrādes “Ziedi” mūzikas.

2020. gadā kopā ar Egilu Mežu atjaunoja grupu *The Cucumbers*, ierakstīja albumu "Astranauti un kabataszagļi". 2020. gadā izdeva video *I'm afraid*. 2020. gadā tapa dziesma "Dzērve", veltījums Grobiņai, kas tika ieskaņota kopā ar folkloras kopu "Kuršu sievas". 2021. gadā izdeva albuma angļu versiju *Thiews and astronauts*.

## Atsauces
Ruskoje Ustje

**Ruskoje Ustje** ( — ‘krievu grīva’, ) ir sens ciems Krievijas ziemeļos, Sahas Republikas Allaijahas ulusa, tāda paša nosaukuma naslega (pagasta) centrs un vienīgā apdzīvotā vieta. Izvietojies Indigirkas upes Ruskoustjinskas attekas kreisajā krastā pie Šamanovkas upes ietekas ap 60 km no ietekas Austrumsibīrijas jūrā. Ciems ir viena no vietām, kur kompakti dzīvo savdabīga krievu etnogrāfiskā grupa — «ruskoustjieši» vai «indigirščiki».

## Vēsture
Apdzīvoto vietu dibinājuši pomoru ieceļotāji no Novgorodas zemēm ap 1570. gadu. Vēstures avotos ciems pirmoreiz minēts 1638. gadā. Vēlākos laikos apvidū apmetušies arī Sibīrijas kazaki un ieceļotāji no likvidētās Zašiverskas pilsētas. 20. gadsimta pirmajā pusē bijis ievērojams ciems ar skolu, baznīcu, tirdzniecību, vēlāk lidlauku, radiostaciju un meteostaciju. Līdz pat nesenam laikam ruskoustjieši bija saglabājuši zināmas atšķirības valodā, sadzīvē un kultūrā.

1942. gadā 18 km lejāk pa upi uzbūvēja **Poļarnojes** (*Полярное*) ciematu, uz kuru pārcēla Ruskoje Ustjes, kā arī citu tuvāko ciemu iedzīvotājus. 1987. gadā Poļarnoje pārdēvēts par Ruskoje Ustje. Vecā ciema vietā saglabajušās tikai dažas ēkas, tajā skaitā baznīca.

Ciemā ir pasts, feldšeru punkts, veikals, skola ar muzeju un bērnudārzs. Galvenā iedzīvotāju nodarbošanās ir zveja, medības un mamutu ilkņu vākšana.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Русское устье. Мой репортаж в "Гео" 
* Русское Устье. Это сообщество потомков основателей села Русское Устье, расположенного в устье реки Индигирка.
* ТАТЬЯНА БРАТКОВА. Русское Устье 
* ЛЮДИ У ХОЛОДНОГО ОКЕАНА
2021. gada Pasaules čempionāts ziemeļu slēpošanā

**2021. gada [[Pasaules čempionāts ziemeļu slēpošanā]]** notika Oberstdorfā, Vācijā, laikposmā no 24. februāra līdz 7. martam.

Pasaules čempionāts Oberstdorfā notika trešo reizi, iepriekšējo reizi tas šajā vietā norisinājās 1987. un 2005. gadā. Čempionātā tika sadalīti 24 medaļu komplekti. Pirmo reizi čempionāta programmā bija iekļautas individuālās sacensības ziemeļu divcīņā sievietēm un tramplīnlēkšana no lielā tramplīna sievietēm.

## Sacensību kalendārs

Visi laiki norādīti pēc Latvijas laika (UTC+2).

;Distanču slēpošana

;Ziemeļu divcīņa

;Tramplīnlēkšana

## Medaļu ieguvēji
### Distanču slēpošana
#### Vīrieši

#### Sievietes

### Ziemeļu divcīņa
#### Vīrieši

#### Sievietes

### Tramplīnlēkšana
#### Vīrieši

#### Sievietes

#### Jaukti

## Medaļu kopvērtējums
 Mājinieki

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Latvijas īpaši aizsargājamo sugu saraksts

**Latvijas īpaši aizsargājamo sugu saraksts**, pilnā nosaukumā **Noteikumi par īpaši aizsargājamo sugu un ierobežoti izmantojamo īpaši aizsargājamo sugu sarakstu** ir Latvijas Ministru kabineta noteikumi Nr.396, kas izdoti Rīgā 2000. gada 14. novembrī. Noteikumi divos pielikumos nosauc īpaši aizsargājamo sugu sarakstu un ierobežoti izmantojamo īpaši aizsargājamo sugu sarakstu. 2004. gada labojumos dažas sugas tika no šiem sarakstiem svītrotas un dažas pievienotas, un spēkā stājās 2004. gada 31. jūlija redakcija.

## Aizsargājamās sugas

Noteikumos kopš 2004. gada norādītas pavisam 752 sugas (iekavās no tām ierobežojami izmantojamās sugas):
* 31 (5) zīdītāju sugas (galvenokārt sikspārņi);
* 99 (4) putnu sugas;
* 3 rāpuļu sugas;
* 6 abinieku sugas;
* 9 (9) zivju sugas;
* 106 (2) bezmugurkaulnieku sugas;
* 232 (4) ziedaugu un paparžaugu sugas;
* 129 sūnu sugas;
* 69 ķērpju sugas;
* 62 sēņu sugas;
* 6 mieturaļģu sugas.

## Aktuālums

Kopš 2004. gada līdz vismaz 2021. gadam sarakstā nav veiktas izmaiņas, lai gan sugu stāvoklis bieži mainās un tiek atklātas jaunas sugas un to dzīvotnes. Lai operatīvi reaģētu uz šīm izmaiņām, Saeima tai pašā gadā pieņēma Sugu un biotopu aizsardzības likumu, kurš ļauj Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas iestādēm realizēt vietējo politiku, apturot sugu saimniecisko izmantošanu, veidojot tām biotopus un ierīkojot aizsargājamas dabas teritorijas. Mikroliegumu ierīkošanas tiesības ir arī Valsts meža dienestam tā pārvaldītās teritorijās un Zemkopības ministrijai zivju nārsta vietās.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Noteikumu teksts
* Latvija.lv: Augu un dzīvnieku aizsardzība Latvijā 

## Skatīt arī
* Latvijas Sarkanā grāmata
* Latvijas īpaši aizsargājamās dabas teritorijas
Eduards Latipovs

**Eduards Latipovs** (; dzimis  Grodņā, Baltkrievijā) ir Krievijas biatlonists.

## Karjera
Ar biatlonu sāka nodarboties 2011. gadā. Pirmās starptautiskās sacensības bija 2013. gada Pasaules čempionāts jauniešiem, kur labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 18 vietu. 2014. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja divas bronzas medaļas — sprintā un stafetē. 2015. gada Eiropas čempionātā junioriem Otepē ieguva sudraba godalgu sprintā un zeltu iedzīšanas distancē. Tajā pašā gadā Pasaules čempionātā junioriem Raubičos izcīnīja divas zelta medaļas — iedzīšanā un stafetē. 2015.—2016. gada sezonā sāka piedalīties IBU kausā. 2016. gadā uz laiku tika atstādināts no sacensībām par meldonija lietošanu. Vēlāk diskvalifikācija netika piešķirta, atļaujot sportistam startēt, bet rezultāti par attiecīgo periodu tika anulēti. 

Pasaules kausa sacensībās debitēja  Pokļukā ar 99. vietu sprintā. Pirmos PK punktus ieguva 2019. gada februārī Kenmorā, iegūstot 15. vietu 15 km īsajā individuālajā distancē. Tajā pašā posmā izcīnīja arī pirmo godalgu PK posmos, ieņemot 3. vietu stafetē. 2020. gada Eiropas čempionātā Raubičos ieguva sudraba medaļu jauktajā stafetē. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2020. gadā Antholcā, kur startēja tikai 20 km individuālajā distancē un ieņēma 43. vietu.

 Oberhofā uzvarēja PK posmā jauktajā stafetē kopā ar Svetlanu Mironovu, Uļjanu Kaiševu un Aleksandru Loginovu. Latipovs veica pēdējo posmu, finišā apsteidzot norvēģi Sturlu Legreidu. 2021. gada Pasaules čempionātā Pokļukā izcīnīja bronzas medaļu vīriešu stafetē. Individuāli labāko rezultātu sasniedza iedzīšanā, ieņemot 7. vietu.

 Pekinā, pārstāvot Krievijas Olimpisko komiteju, izcīnīja trīs bronzas medaļas — jauktajā stafetē, iedzīšanā un vīriešu stafetē.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Ziemeļsibīrijas zemiene

**Ziemeļsibīrijas zemiene** (, ) jeb **Taimiras zemiene** (*Таймырская низменность*) ir plaša zemiene Sibīrijā, Krievijas Federācijas ziemeļos, starp Jeņisejas un Oļeņokas upēm. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novadā un Sahas Republikā.

Zemiene stiepjas rietumu—austrumu virzienā 1400 km garumā no Jeņisejas rietumos līdz Oļeņokai austrumos. Dienvidos to norobežo Vidussibīrijas plakankalnes ziemeļu nogāze, ziemeļos — Birrangas kalni. Zemienes pamatā ir epihercīnā Hatangas ieplaka, kuras kristāliskais pamats atrodas 400—600 m dziļumā. Pamats klāts ar mezozoja un kvartāra irdenajiem iežiem. Zemienes reljefs noformējies kvartāra ledus laikmeta un jūras transgresijas ietekmē, kur pauguru grēdu virknes mijas ar plašiem akumulatīviem līdzenumiem. No derīgajiem izrakteņiem atrodamas akmeņogles, brūnogles, nafta un dabasgāze.

Galvenās zemienes upes ir Hatanga, kas novada lielāko daļu teritorijas ūdeņu, kā arī Pjasina, Verhņaja Taimira, Anabara, Oļeņoka. Daudz ezeru, lielākais no kuriem ir Taimiras ezers zemienes ziemeļu daļā.

Klimats ir subarktisks kontinentāls ar garu un aukstu ziemu (janvāra temperatūra no -30 °С ziemeļos līdz -37 °С austrumos) un vēsu vasaru (jūlija vidējā temperatūra 6 °С līdz 10 °С). Visa zemiene atrodas mūžīgā sasaluma zonā. Ainavā izplatīta pārsvarā  tundra ziemeļos un mežatundra gar dienvidu malu.

Teritorija mazapdzīvota, vienīgās apdzīvotās vietas atrodas Hatangas ielejā.

## Ārējās saites

## Atsauces