open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Leopard 2

thumb|250px|Valstis, kuru armijas izmanto ''Leopard 2'' tankus (2023)
***Leopard 2*** ir kaujas pamattanks, kas izstrādāts un ražots Rietumvācijā, vēlāk apvienotajā Vācijā.

Tanka sērijveida ražošana sākās 1978. gadā. Pēc Aukstā kara Bundesvērs samazināja *Leopard 2* tanku skaitu no 2125 1990. gadā līdz 328 2008. gadā. Šos tankus NATO valstis izmantoja Kosovas krīzes laikā, kā arī Afganistānas un Sīrijas karu laikā.

## Ražošanas vēsture
1979. gadā pirmie 30 tanki atstāja Minhenes *Krauss-Maffei* rūpnīcu, bet 1980. gadā tankus sāka ražot arī Ķīles *Krupp* rūpnīca. *Leopard 2* detaļu ražošanā piedalījās vairāk nekā 1500 VFR uzņēmumu. Dzinējus ražoja Frīdrihshāfenes rūpnīcā un transmisiju Augsburgas rūpnīcā. Kopumā līdz 1987. gadam Minhenē saražoja 990, bet Ķīlē 810 *Leopard 2* tankus. No 1988. līdz 1990. gadam papildus izgatavoja 250 modificētos tankus. Kopumā Bundesvērs pasūtīja 2125 *Leopard 2* tankus, lai aizstātu novecojušos *[[Leopard 1]]* tankus, kurus pārdeva Turcijai.

### Modifikācijas
No 1979. gada oktobra līdz 1982. gada maijam Bundesvērs saņēma pirmos 380 *Leopard 2A0* tankus, līdz 1984. gada novembrim 750 modificētos *Leopard 2A1* tankus, tad vēl 300 *Leopard 2A3* tankus. No 1985. gada decembra līdz 1992. gadam ekspluatācijā nodeva 695 uzlabotos *Leopard 2A4* tankus.

1993. gadā sāka ražot *Leopard 2A5* tankus ar ķīļveida torni. Sākotnēji bija paredzēts modernizēt visus 2125 Bundesvēra *Leopard 2* tankus līdz A5 līmenim, taču līdz 1998. gadam to paveica tikai 225 tankiem, jo 1996. gadā nolēma izveidot *Leopard 2A6* modifikāciju. 2010. gadā militārais uzņēmums *Krauss Maffei Wegmann* prezentēja savu jaunāko tanka modifikāciju *Leopard 2A7*.


Leopard 2 Prototyp PT15 T02 105mm.jpg|*Leopard 2A0*
Leopard 2A4 (9686589041).jpg|*Leopard 2A4*
Leopard 2 A5 der Bundeswehr.jpg|*Leopard 2A5*
Leopard 2 A6.jpg|*Leopard 2A6*
Leopard 2 A7, Eurosatory 2010.jpg|*Leopard 2A7*


## Valstis ar lielāko ''Leopard 2'' skaitu

* : 225 *Leopard 2A5/2A6*, 78 *Leopard 2A4* noliktavās, 19 *Leopard 2A7*, 1 *Leopard 2A7V*
* : 354 *Leopard 2A4*
* : 219 *Leopard 2E*, 108 *Leopard 2A45*, 16 *Leopard REC*
* : 183 *Leopard 2A4*, 170 *Leopard 2A6HEL*
* : 137 *Leopard 2A4*, 105 *Leopard 2A5*, 5 *Leopard 2PL*
* : 100 *Leopard 2A4* noliktavās, 100 *Leopard 2A6*
* : 41 *Leopard 2A4*, 96 *Leopard 2SG*, 61 *Leopard Revolution*
* : 134 *Leopard 2*
* : 131 *Leopard 2A4*
* : 120 *Leopard 2A5*, 9 *Leopard 2A4*
* : 20 *Leopard 2A4M*, 42 *Leopard 2A4* trenažieri, 20 *Leopard 2A6M*, 11 *Leopard 2 ARV*
* : 96 *Leopard 2SG*
* : 62 *Leopard 2A7+*
* : 56 Leopard 2A4
* : vairāk nekā 52 *Leopard 2A4*
* : 40 *Leopard 2A5*, 4 *Leopard 2A7*
* : 37 *Leopard 2A6*
* : 4 *Leopard 2A4HU*
* : nezināms skaits *Leopard 2A7*

## Atsauces

## Ārējās saites
* Leopard 2 Revolution 
* Army Vehicles.DK Leopard 2A5
* Army Vehicles.DK Leopard 2A4
* Military Periscope — Leopard 2 main battle tank
* Fprado.com — Kampfpanzer Leopard 2
* Leopard 2A5
Lorenss Hārvijs

**Lorenss Hārvijs** (, dzimis  kā **Zvi Mošehs Skikne**, miris ) bija Lietuvas ebreju izcelsmes Apvienotās Karalistes aktieris un kinorežisors.

Dzimis Lietuvas pilsētā Jonišķos, Lietuvas ebreju vecākiem, viņš ar ģimeni agrā vecumā emigrēja uz Dienvidāfriku, bet pēc Otrā pasaules kara pārcēlies uz Apvienoto Karalisti. Savas karjeras laikā bijis gan skatuves, gan kino, gan arī televīzijas aktieris Apvienotajā Karalistē un ASV.

Par lomu britu filmā *[[Room at the Top]]* (1959) Hārvijs nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris galvenajā lomā" un BAFTA kino balvai kategorijā "Labākais britu aktieris". 1960. gadā piedalījies Džona Veina režisētajā filmā *[[The Alamo]]*, kā arī filmā *[[Butterfield 8]]*, kur piedalījies kopā ar Elizabeti Teilori. Piedalījies arī Džona Frankenheimera politiskajā trillerī "Mandžūru kandidāts" (1962). Režisējis kriminālfilmu *[[The Ceremony]]* (1963) un piedalījies filmās *[[Walk on the Wild Side]]* (1962), ''Darling'' (1965), *[[The Magic Christian]]* (1969), "V kā Viltojums" (*F for Fake*, 1973).

## Atsauces

## Ārējās saites
Igors Tipāns

**Igors Tipāns** (dzimis  Rīgā) ir latviešu zinātniskais darbinieks, profesors un bijušais Rīgas Tehniskās universitātes rektora vietnieks.

## Biogrāfija
Dzimis Rīgā. 1970. gadā pabeidza mācības Rīgas 1. vidusskolā, 1976. gadā absolvēja Sanktpēterburgas Politehnisko institūtu, iegūstot inženiera-fiziķa diplomu.

Kopš 1976. gada dažādos amatos strādā Rīgas Politehniskajā institūtā (vēlāk — Rīgas Tehniskā universitāte). Darba gaitas uzsācis kā zinātniskais asistents, pievēršoties pētījumiem daļiņu transporta mehānikā. Kopš 1976. gada līdz pat šodienai ir aktīvs pasniedzējs un vadošais pētnieks teorētiskās mehānikas un materiālu pretestības katedrā.

1985. gadā ieguva fizikas-matemātikas zinātņu kandidāta grādu PSRS Zinātņu akadēmijas Biofizikas institūtā, Puščino, Krievijā.

No 1988. līdz 1989. gadam bijis Djūka Universitātes pēcdoktorantūras (*Postdoc*) programmas dalībnieks un IREX stipendiāts.

1992. gadā nostrifikācijas rezultātā ieguva inženierzinātņu doktora grādu (Dr.sc.ing.) Rīgas Tehniskajā universitātē.

Pēc atgriešanās Latvijā kļuvis par profesoru teorētiskajā mehānikā. Vadījis vairākus promocijas darbus, piedalījies metodisko materiālu un kursu veidošanā.

No 1998. gada līdz 2023. gadam bija RTU ārzemju studentu departamenta direktors, no 2011. līdz 2023. gadam — RTU rektora vietnieks Starptautiskajā sadarbībā un ārzemju studentu apmācībā. Igora Tipāna darbības laikā ārzemju studentu skaits RTU pieaudzis no pāris desmitiem līdz vairāk kā 5000. I. Tipāns ir bijis viens no pamatlicējiem mūsdienu Latvijas starptautiskās izglītības nozarei un devis ieguldījumu tās attīstībā.

Sabiedrībā bieži pazīstams kā ārzemju studentu jomas eksperts, par šo tematu vairākkārt uzstājies, sniedzis intervijas un rakstījis publikācijas.

I. Tipāns papildus dzimtajai latviešu valodai dažādā līmenī prot arī angļu, krievu, vācu, franču, itāļu un ungāru valodu.

Zinātniskās darbības virzieni:
* teorētiskā un tehniskā mehānika;
* biomehānika;
* materiālu pretestība;
* mašīnu dinamika.

Sarakstījis vairākus desmitus zinātnisku publikāciju latviešu, angļu un krievu valodās. Sadarbībā ar profesoru J. Vību, M. Irbi un S. Vutukuru vairāku gadu garumā strādājis pie projekta *Robotic Fish*.

Nesen veidotās pazīstamākās publikācijas
:
* Analysis of non-stationary flow interaction with simple form objects
* Analysis of flat plate vibrations by varying frontal area to the flow
* Building Meaningful Relationships with University Alumni

Ir līdzautors patentam "Žiroskopiskais paņēmiens peldlīdzekļa dzinējspēka radīšanai" kopā ar J. Auziņu, S. Cifanski u.c.

Bijis viens no Pasaules Kultūras Padomes balvas laureātiem 2016. gadā. Ir korejiešu *King Sejong* institūta Rīgā vadītājs. Paralēli darbam ir aizrautīgs ceļotājs, bijis visos kontinentos.

Ir precējies, trīs bērnu tēvs.

## Atsauces
Amsterdamas aizsardzības līnija

**Amsterdamas aizsardzības līnija** () ir militāro būvju komplekss ap Nīderlandes galvaspilsētu Amsterdamu. 19. gadsimta otrajā pusē — 20. gadsimta sākumā celtā sistēma sastāv no aizsardzības līnijas 135 kilometru garumā ap pilsētu, kurā ietilpst 42 forti un baterijas, kā arī grāvji un slūžas, ļaujot ienaidnieka uzbrukuma gadījumā applūdināt apkārtējās teritorijas. Līdz ar aviācijas attīstību aizsardzības būves zaudēja militāro jēgu. Mūsdienās Amsterdamas aizsardzības līnija ietilpst UNESCO Pasaules mantojuma objekta Nīderlandes ūdens aizsardzības līnija sastāvā.

## Galerija

Fort_bij_Spijkerboor_vanuit_de_lucht.jpg|Speikerboras forts
526452-Fort_Pampus.jpg|Pampusas sala
Keelzijde_geheel_FortbezSpaarndam.JPG|Spārndamas forts
Muizenfort.jpg|Meizenforts
Stelling_van_Amsterdam_the_Netherlands.svg|Amsterdamas aizsardzības līnija


## Ārējās saites
* Amsterdamas aizsardzības līnija 
* Pampusa sala
Jaunā ūdens aizsardzības līnija

**Jaunā ūdens aizsardzības līnija** () ir militāro būvju komplekss Nīderlandes centrālajā daļā. Stiepjas ziemeļu dienvidu virzienā 85 kilometru garumā ar Utrehtas pilsētu centrā. 19. gadsimtā — 20. gadsimta pirmajā pusē celtā sistēma sastāv no aizsardzības līnijas, kurā ietilpst 46 forti, kā arī grāvji un slūžas, ļaujot ienaidnieka uzbrukuma gadījumā applūdināt apkārtējās teritorijas. Līdz ar aviācijas attīstību aizsardzības būves zaudēja militāro jēgu. Mūsdienās Jaunā ūdens aizsardzības līnija ietilpst UNESCO Pasaules mantojuma objekta Nīderlandes ūdens aizsardzības līnija sastāvā.

## Galerija

Naarden_kl_Bijgewerkt.jpg|Nārdene
38504-Fort_bij_Uitermeer.jpg
Fort_het_Vossegat.jpg
Slot_loevestein_luchtfoto.jpg
Nieuwe_Hollandse_Waterlinie_the_Netherlands.png|Jaunā ūdens aizsardzības līnija


## Ārējās saites
* Jaunā ūdens aizsardzības līnija
Eritropoēze

**Eritropoēze** ir sarkano asins šūnu veidošanās process, kas ir attīstība no eritropoētiskās cilmes šūnām līdz nobriedušām sarkanajām asins šūnām. To stimulē samazināts O₂ cirkulācijā, ko nosaka nieres, kas pēc tam izdala hormonu eritropoetīnu.
Dogma (filma)

**"Dogma"** () ir 1999. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors, scenārija autors un viens no aktieriem ir Kevins Smits. Pārējās lomas atveido Bens Afleks (Bārtelbijs), Mets Deimons (Loki), Džordžs Karlins (Kardināls Gliks), Linda Fiorentino (Betānija), Džanīne Garofalo (Liza), Salma Hajeka (Serendipitija), Džeisons Lī (Azraīls), Bads Korts (Džons Dou), Džeisons Mjūzs (Džejs), Elans Rikmens (Metatrons) un Kriss Roks (Rufuss).

Filma ir par aborta klīnikas darbinieci Betāniju Slounu, kurai kopā ar praviešiem Džeju un Kluso Bobu un trīspadsmito apustuli Rufusu jāaptur divus kritušos eņģeļus. Filmas pirmizrāde notika  Kannu kinofestivālā.

Šī ir ceturtā filma *[[View Askewniverse]]* visumā. Filmā attēlotā katolicisma kritika izraisīja ievērojamas diskusijas jau pirms filmas izdošanas, it sevišķi to nosodīja ASV Katoļu līga. Organizētie protesti aizkavēja filmas pirmizrādi vairākās valstīs un izraisīja vismaz divus slepkavības draudus Kevinam Smitam. Neraugoties uz to, filma saņēma labas kritiķu atsauksmes un nopelnīja 44 miljonus dolāru pie 10 miljonu dolāru budžeta, tolaik tā bija ienesīgākā filma *View Askewniverse* visumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Lejiņš

**Jānis Lejiņš** (dzimis ; miris ) bija latviešu rakstnieks un scenārists. Pazīstams ar savu vēsturisko romānu triloģiju "Zīmogs sarkanā vaskā". Scenārija autors televīzijas filmai "Vienas vasaras zieds" (1997, pēc Alfrēda Dziļuma stāsta). 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1954. gadā Skujenes ciema Ķēčos, viņa pusmāsa no tēva pirmās laulības bija rakstniece, dzejniece un tulkotāja Daina Avotiņa (1926–2025). 
Mācījās Iecavas internātskolā (1960–1967), Lādes astoņgadīgajā skolā (1968–1969), Murjāņu sporta internātskolā (1969–1970), Limbažu 1. vidusskolā (1970–1971) un Rīgas 9. vakara (maiņu) vidusskolā (1971–1972). Studēja Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē, tad strādāja Latvijas Televīzijas Literatūras un mākslas raidījumu redakcijā (1978–1981). Apprecējās ar televīzijas diktori un režisori Virdžīniju Lejiņu.
1979. gadā publicēja recenziju "Redzējumu centrbēdze" laikrakstā "Literatūra un Māksla". Rakstīja arī ar pseidonīmu *Jānis Ķēcis*.
No 1981. līdz 1984. gadam bija laikraksta "Literatūra un Māksla" Kino, foto un televīzijas nodaļas vadītājs, tad žurnāla "Karogs" Prozas nodaļas redaktors (1988–1991). Viņa pirmais stāstu krājums "Mūsu Stacija" iznāca 1988. gadā. 1989. gadā viņu uzņēma Latvijas rakstnieku savienībā.

## Apbalvojumi
* 2005. gadā Literatūras gada balva par romānu "Ķēniņš" no triloģijas "Zīmogs sarkanā vaskā"
* 2010. gada 11. novembrī apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni, V šķira
* 2010. gadā Latvijas Literatūras gada balva par romānu "Rūnas" no triloģijas "Zīmogs sarkanā vaskā"
* 2012. gadā Sabiedrisko mediju balva "Kilograms kultūras" par romānu "Kamera obskura"

## Bibliogrāfija

* Mūsu stacija. Rīga: Liesma, 1988.
* Zīmogs sarkanā vaskā: Brāļi. Rīga: Karogs, 2001.
* Zīmogs sarkanā vaskā: Ķēniņš. Rīga: Karogs, 2004.
* Zīmogs sarkanā vaskā: Rūnas. Rīga: Karogs, 2009.
* *Kamera obskura*. Rīga: Karogs, 2013.
* Vīrieša sirds. Rīga: Zvaigzne ABC, 2017.
* *Pitser punasel vahal: vennad * (*Zīmogs sarkanā vaskā: Brāļi* izdevums igauņu valodā). *Tallinn: Eesti Raamat*, 2017.
* Straupes pilskungi (kopā ar Virdžīniju Lejiņu), 2021
* Dieva dusmības bērni, 2024

## Atsauces

## Ārējās saites
* Literatura.lv
Matiass Knolls

**Matiass Knolls** ir vācu dzejnieks, tulkotājs un aktieris, kurš tulkojis, atdzejojis un popularizējis latviešu literatūru vācu valodā. Kopš 1991. gada darbojies Rīgā. 2000. gadā kļuvis par Latvijas rakstnieku savienības biedru.

Saņēmis Latvijas literatūras gada specbalvu par Māra Putniņa grāmatas "Mežonīgie pīrāgi" tulkojumu vācu valodā.

## Bibliogrāfija

### Tulkojumi
* Valentīna Freimane. "Adieu, Atlantis" (Ardievu, Atlantīda!) Göttingen: Wallstein Verlag, 2015.
* Pauls Bankovskis. "Schule" (Skola) Stuttgart: Akademie Schloss Solitude, 2008.
* Dace Rukšāne. "Warum hast du geweint" (Kāpēc tu raudāji?) Zürich: Ammann Verlag, 2007.
* Sandra Kalniete. "Mit Ballschuhen im sibirischen Schnee" (Ar balles kurpēm Sibīrijas sniegos) München: Herbig Verlag, 2005
* Gundega Repše. "Unsichtbare Schatten" (Ēnu apokrifs) Köln: DuMont, 1998.
* Māra Zālīte. "Das Gericht. Ein dramatisches Poem" (Tiesa. Dramatiska poēma) Wien: Kaiserverlag, 1993.

## Atsauces
Atis Klimovičs

**Atis Klimovičs** ir latviešu žurnālists, rakstnieks, fotogrāfs un kara reportieris. Klimovičs pazīstams ar savām reportāžām no kara skartajiem punktiem: Čečenijas, Dienvidosetijas, Kalna Karabahas, Afganistānas un Ukrainas.

Medijos darbojas kopš 1991. gada. Kopš 1996. gada regulāri gatavojis materiālus par latviešu karavīru dienestu gan Latvijā, gan arī starptautiskajās misijās. Žurnāla "Rīgas Laiks" interviju autors, speciālais korespondents laikrakstā "Diena", raksta arī citām avīzēm. Tulkojis Jurija Feļštinska un Vladimira Pribilovska monogrāfiju "Korporācija. Krievija un VDK gadsimtu mijā", kas 2017. gadā iznāca izdevniecībā "Dienas Grāmata". Viņa grāmata "Personiskā Latvija. Divdesmitā gadsimta stāsti" 2011. gadā saņēmusi Latvijas Literatūras gada balvu.

## Bibliogrāfija

* *Personiskā Latvija. Divdesmitā gadsimta stāsti*. Rīga: Dienas Grāmata, 2011.
* *Silakkaa ja muita jumalan ihmeitä : Latvian lähihistoriaa elämäntarinoina* (Personiskā Latvija. Divdesmitā gadsimta stāsti tulkojums somu valodā). Helsinki: Rozentāls-seura ry, 2017.
* *Kara reportieris ceļā*. Rīga: Dienas Grāmata, 2022.

## Atsauces
Staņica

[thumb|[Stanicja Luhanska|Stanica Luhanska  ]]
[thumb|Parasta māja [Kubaņa (novads)|Kubaņas staņicā]]
**Staņica** (, ) ir kazaku lauku administratīvā vienība, ciemats, kas sastāv no vienas vai vairākām kazaku apdzīvotām vietām. Staņicas bieži vien atrodas upes krastā. Vēsturiski staņicas zemessardzes vadītājs ir atamans.

Mūsdienās lielākā daļa staņicu atrodas Kubaņā, Krasnodaras novadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aklās vistiņas

**"Aklās vistiņas"** () ir 2005. gada Krievijas kriminālā kinokomēdija, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Aleksejs Balabanovs. Galvenās lomas tajā atveido Aleksejs Paņins (Sergejs), Dmitrijs Djuževs (Saimons) un Ņikita Mihalkovs (Mihaličs).

Filmas darbība notiek 1990. gadu vidū un stāsta par diviem jauniem bandītiem, kuriem jādabū atpakaļ čemodāns ar heroīnu, lai nepieviltu savu priekšnieku. Filmas pirmizrāde notika 2005. gada 24. maijā, atkārtotu pirmizrādi Krievijā filma piedzīvoja 2022. gada 24. martā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Krimska

**Krimska** (krievu: *Крымск*) ir pilsēta Krievijas dienvidos, Krasnodaras novadā. Krimskas pilsētas apdzīvotas vietas administratīvais centrs.

## Vēsture
1858. gadā čerkesu izsūtīšanas laikā pamestā Hatujehablas aula vietā uzcelts Krimskas cietoksnis; nosaukts par godu Krimas kājnieku pulkam. 1862. gadā dibināta Krimskas (*Крымская*) staņica. 1866. gadā Krimskas apvidū sākās naftas ieguve. 1885. gadā sākās dzelzceļa līnijas būvniecība no Jekaterinodaras uz Novorosijsku.
1926. gadā tika uzcelta Krimskas vīndarītava. No 1930. līdz 1934. gadam Krimskas staņica bija Grieķu Nacionālā rajona centrs. No 1942. gada 20. augusta līdz 1943. gada 5. maijam vācu okupācijā. 1958. gada 28. maijā staņicai tika piešķirts pilsētas statuss un nosaukums Krimska (*Крымск*).thumb|Plūdi Krimskā 2012. gadā|left
2012. gada jūlija sākumā Krimska piedzīvoja vienus no lielākajiem plūdiem mūsdienu Krievijā. Saskaņā ar oficiālajiem datiem 171 cilvēks gāja bojā un vairāk nekā 34 000 zaudēja mājokli vai īpašumu. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Kas Krievijai jādara ar Ukrainu?

**"Kas Krievijai jādara ar Ukrainu?"** () ir Krievijas Federācijas ziņu aģentūras *RIA Novosti* 2022. gada 3. aprīlī izdots Timofeja Sergejceva raksts, kurā viņš aicina iznīcināt Ukrainas valstiskumu un izskaust ukraiņu identitāti saskaņā ar Vladimira Putina pasludināto Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā mērķi "veikt Ukrainas denacifikāciju".

## Rakstā paustie apgalvojumi
* Kaujaslaukā ir jālikvidē pēc iespējas vairāk Ukrainas nacistu, ar tiem saprotot gan Ukrainas Bruņotos spēkus, gan teritoriālās aizsardzības spēkus.
* Lielākā daļa Ukrainas sabiedrības esot līdzvainīga, jo to veidojot pasīvi nacisti un nacistu līdzskrējēji. Sods par to ir denacifikācija — pārmācīšana, stingra politiskā, kultūras un izglītības cenzūra. Ukrainas līderi esot jālikvidē, jo tie nav pāraudzināmi.
* Denacifikāciju var veikt tikai kara uzvarētājs, izmantojot neierobežotu kontroli, atmetot Ukrainas suverenitāti un liberālu pieeju. Denacifikāciju varot īstenot mazāk nekā vienas paaudzes — 25 gadu — laikā.
* Nacisms Ukrainā maskējoties ar vēlmi būt neatkarīgiem un eiropeiskiem. Denacifikācija ir arī Ukrainas deeiropeizācija. Rietumi esot Ukrainas nacisma avots, tādēļ nav pieļaujama kompromisa pieeja, Ukraina atsakoties no dalības NATO, bet kļūstot par Eiropas Savienības dalībvalsti.
* Ukraina pēc denacifikācijas nedrīkst saglabāt Ukrainas nosaukumu, tās vietā jāveido denacificētas republikas. Politiski Ukraina nedrīkst būt neitrāla — tai jābūt tieši atkarīgai no Krievijas. Pieci Ukrainas rietumu apgabali, visticamāk, nepievienosies prokrieviskajām teritorijām un būs naidīgi pret Krieviju, bet jāpanāk to neitralitāte un demilitarizācija, pārējā Ukrainas daļa jāiekļauj Krievijas teritorijā.
* Denacifikācija nozīmējot deukrainizāciju jeb atteikšanos no mākslīgā etniskā pašidentifikācijas dalījuma. Ukrainā, atšķirībā no Gruzijas un Baltijas valstīm, nevar pastāvēt nacionāla valdība. Nākotnē Krievijai jāveidojot ciešas saiknes ar bijušajām Rietumu kolonijām, kuras nevarot kļūt brīvas bez Krievijas palīdzības.

### Denacifikācijas posmi
* teritorijas iekarošana
* politiskās un militārās elites likvidēšana
* Krievijas informācijas telpas izveide
* masveidīga izmeklēšana par katra atbildību nacisma režīmā, viņus sodot (ar nāvi, cietumsodu vai piespiedu darbu)
* piemiņas vietas nacisma upuriem
* reģionālās pašvaldības bez bijušo nacistu iesaistes vadības, tiesu un drošības struktūrās
* jaunas republikas ciešā Krievijas kontrolē, tostarp pārņemot Krievijas likumus un jurisdikciju.

## Skatīt arī
* Lielkrievija
* Par krievu un ukraiņu vēsturisko vienotību

## Atsauces
Federatīva republika

**Federatīva republika** ir federācija ar republikas pārvaldes formu. Federatīvā republikā pastāv varas dalīšana starp federatīvajām un vietējām iestādēm, atšķirībā no unitāras republikas, kur vara ir centralizēta. 

Politiskās atšķirības starp federatīvo republiku un citām federatīvajām valstīm, jo īpaši federatīvajām monarhijām ar parlamentāro pārvaldes sistēmu, lielā mērā ir drīzāk juridiskās formalitātes, nevis politiskās būtības jautājums, jo vairums federatīvo valstu ir demokrātiskas struktūras Tomēr dažu federatīvo monarhiju, piemēram, Apvienoto Arābu Emirātu, pamatā ir citi principi, kas atšķiras no demokrātiskiem. 

Lai gan ir izņēmumi, kopumā ir tendence, ka federatīvās republikas ir lielākas, vairāk apdzīvotas un iekšēji neviendabīgākas nekā unitārās valstis, un federālā sistēmā ir vieglāk pārvaldīt šādu lielāku lielumu un iekšējo neviendabīgumu nekā unitārā sistēmā. 

## Mūsdienu federatīvās republikas

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Ārējās saites
Ivans cara dēls un Pelēkais Vilks

**"Ivans cara dēls un Pelēkais Vilks"** () ir 2011. gada Krievijas animācijas filma, kuras režisors ir Vladimirs Toropčins. Galvenās lomas tajā ieskaņojuši Ņikita Jefremovs (Ivans), Artūrs Smoļaņinovs (Vilks), Tatjana Buņina (Vasiļisa), Mihails Bojarskis (Kaķis), Ivans Ohlobistins (cars), Viktors Suhorukovs (premjerministrs) un Aleksandrs Bojarskis (Ēna).

Filma ir par Ivanu, kuram jāiziet cara pārbaudījums, lai apprecētos ar mīļoto. Filmas pirmizrāde notika 2011. gada 29. decembrī, Latvijā to sāka rādīt 2012. gada 13. janvārī. Filmai izdoti vairāki turpinājumi.

Neskatoties uz nosaukumu, šī nav krievu tautas pasakas ekranizācija.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rvīns Varde

**Rvīns Varde** (dzimis 1985. gada 26. jūlijā Rīgā) ir latviešu publicists, putnu fotogrāfs, žurnāla "Rīgas Laiks" interviju atšifrētājs un slejas "Vardes saraksts" autors. Publicējies izdevumos "Benji Knewman", "Domuzīme", interneta žurnālā "Satori" un citur. Studējis baltu filoloģiju un filozofiju Latvijas Universitātē. 2020. gadā ieguvis Latvijas Literatūras gada balvu kategorijā "Spilgtākā debija literatūrā" par dokumentālās īsprozas skiču krājumu "Kas te notiek". Latvijas Televīzijas vides raidījuma "Zaļgalvis" vadītājs.

## Bibliogrāfija

* *Kas te notiek*. Rīga: Jānis Roze, 2019.
* *Mis siin toimub '. (*Kas te notiek* tulkojums igauņu valodā) Urvaste, Kirjastus Mina Ise, 2020.
* *Vardes arhipilāgs*. Saldus: [[Valters Dakša]], 2022.
* *Kur tu biji''. Rīga: Dienas grāmata, 2025

## Atsauces
Prozas lasījumi (literatūras festivāls)

**Prozas lasījumi** ir starptautisks literatūras festivāls, kas ik gadu decembra sākumā notiek Rīgā. Lasījumu sākums meklējams 1977. gadā par godu rakstnieka Andreja Upīša 100. dzimšanas dienai. Prozas svētki norisinājās līdz 1993. gadam, kad festivāls apsīka.
Lasījumi tika atjaunoti 1995. gadā, kad rakstnieki Jānis Kalve, Nora Ikstena, Pauls Bankovskis un citi, Andreja Upīša muzejā sarīkoja lasījumu vakaru rakstnieka dzimšanas dienas atcerei. Tas uzskatāms par mūsdienās pazīstamā starptautiskā literatūras festivāla Prozas lasījumi jauno sākumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Lejasģermānijas limes

**Lejasģermānijas ''limes*** (, , ) ir [[Senā Roma|Senās Romas]] izbūvēts militāro būvju komplekss mūsdienu [[Nīderlande]]s un [[Vācija]]s teritorijā, kas pa [[Reina]]s kreiso krastu atdalīja romiešu [[Lejasģermānija]]s provinci no [[Ģermānija]]s.

Militāro celtņu komplekss tika attīstīts kopš mūsu ēras sākuma un darbojās līdz apmēram 5. gadsimtam. Atšķirībā no [[Adriāna valnis|Adriāna vaļņa]] un tamlīdzīgām būvēm, Lejasģermānijas *limes* par robežu izmantoja Reinas upi. *Limes* stiepās apmēram 400 kilometru garumā no Reinas senās ietekas [[Ziemeļjūra|Ziemeļjūrā]] līdz mūsdienu [[Bādbreizinga]]s pilsētai [[Reinzeme-Pfalca|Reinzemē-Pfalcā]]. Šajā punktā *limes* šķērsoja Reinu un tālāk pazīstamas kā [[Augšģermānijas-Rētijas limes]].

Mūsdienās no šīm robežbūvēm saglabājusies vairāk nekā 100 arheoloģiskie pieminekļi — leģiona apmetnes, cietokšņi, nometnes, kapsētas, svētnīcas, amfiteātris un citas vietas. 2021. gadā Lejasģermānijas *limes* kā objekts tika iekļauts [[UNESCO Pasaules mantojums|UNESCO Pasaules mantojuma]] sarakstā.

== Galerija ==
<gallery>
Matilo_20131017_oostkant_1.JPG|Leģiona *castellum* rekonstrukcija [[Leidene|Leidenē]]
Romeinse_wachttoren_fort_vechten_netherlands.jpg|Aizsardzības torņa rekonstrukcija
Bij_de_Westpoort_in_de_Limes_op_Castellum_Fectio.jpg|*Castellum'' vieta Binnikas pašvaldībā
ValkenburgZH Romeinse weg foto CThunnissen.jpg|Romiešu ceļa rekonstrukcija


## Ārējās saites
* romeinen.nl
Shoklande

**Shoklande** () ir bijusī sala, mūsdienās poldera sastāvdaļa, Nīderlandes Flevolandes provicē. Kā simbols nīderlandiešu cīņai pret ūdens stihiju Shoklande 1995. gadā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Viduslaikos Shoklande bijis viens no visapdzīvotākajiem apvidiem Nīderlandē. Šeit darbojās osta un pārkraušanas punkts. Iesākumā tā bija pussala Zeiderzē līcī. Ap 15. gadsimtu, ceļoties jūras līmenim, tā kļuva par salu. To aizvien vairāk apdraudēja plūdi, līdz 1859. gadā valdība pieņēma lēmumu par salas evakuāciju. Uz salas palika tikai osta un bāka. 1942. gadā apkārtni nosusināja, izveidojot polderi, un ap bijušo salu tagad ir cietzeme.

## Galerija

Schokland_luchtfoto.jpg|Shoklande no putna lidojuma
Schokland2.jpg|Baznīca ar bijušajiem jūras krasta nostiprinājumiem
Schokland3.JPG
Schokland,_ruïne_van_de_kerk_foto6_2013-04-28_13.20.jpg|Senas baznīcas drupas
Schokland_1933.jpg|Shoklande 1933. gadā


## Ārējās saites

*
Sekstaines

**Sekstaines** () ir graudzāļu dzimtas ģints, kura ir izplatīta Makaronēzijā, Eiropā, no Vidusjūras reģiona līdz Vidusāzijai un Rietumhimalajiem, bet dažas sugas ir ievestas Austrālijā, kā arī Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā.

Latvijā ir sastopama viena suga — parastā sekstaine (*Cynosurus cristatus*)

## Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas:

* *Cynosurus balansae* Coss. & Durieu
* *Cynosurus coloratus* Lehm. ex Steud.
* *Cynosurus cristatus* L. — parastā sekstaine
* *Cynosurus echinatus* L.
* *Cynosurus effusus* Link
* *Cynosurus elegans* Desf.
* *Cynosurus fertilis* Lens ex Loisel.
* *Cynosurus junceus* Murb.
* *Cynosurus peltieri* Maire
* *Cynosurus polybracteatus* Poir.
* *Cynosurus turcomanicus* Proskur.

Vairākas sugas, kuras senāk tika klasificētas kā sekstaines, tagad ir pārklasificētas citās ģintīs, tostarp: *Aegopogon, [[Apera]], [[Beckmannia]], Bouteloua, Centotheca, Coelachyrum, [[Suņzobes|Cynodon]], Dactyloctenium, Desmostachya, Dinebra, Eleusine, Enteropogon, [[Festuca]], Harpochloa, Lamarckia, Leptochloa, Ochthochloa, Oreochloa, [[Polypogon]], Rostraria, Sclerochloa, [[Seslērijas|Sesleria]], Sesleriella, Tribolium, Wangenheimia*.

## Atsauces
Anna Kuzina

**Anna Kuzina** (dzimusi 1947. gada 3. aprīlī Šķaunē, mirusi 2021. gada 2. jūlijā) bija latviešu literatūrvēsturniece, muzeja speciāliste, novadpētniece. Ilggadēja Rūdolfa Blaumaņa memoriālā muzeja "Braki" vadītāja, muzeja vecākā speciāliste.

## Biogrāfija
Anna Kuzina dzimusi 1947. gadā Ludzas apriņķa Šķaunes pagasta "Rubuļos" zemnieku ģimenē. Mācījusies Cesvaines rajona Cepurīšu skolā, Lubānas vidusskolā, 1964. gadā beigusi Ezernieku vidusskolu. 1971. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Svešvalodu fakultāti un apguvusi vācu valodas skolotājas specialitāti.

No 1979. līdz 2012. gadam bijusi Rūdolfa Blaumaņa memoriālā muzeja "Braki" vadītāja, vēlāk 2013. gadā muzeja vecākā speciāliste.
2014. gadā saņēmusi Latvijas literatūras gada specbalvu par grāmatu "Blaumanis tuvplānā". 2020. gadā saņēmusi Atzinības krustu par nozīmīgu ieguldījumu latviešu kultūrvēsturiskā mantojuma pētīšanā, attīstībā, popularizēšanā un kultūrvides kopšanā.

Kopš 1978. gada dzīvoja Ērgļos, Madonas novadā. Mirusi 2021. gada 2. jūlijā, atvadīšanās notika 10. jūlijā no Braku sētas. Apglabāta Sauleskalna kapos, Ērgļu pagastā. 2022. gada maijā par sabiedrības ziedotiem līdzekļiem tika uzstādīts piemineklis un labiekārtota kapa vieta. Tajā atainota Ērgļu josta un dzīves gaitā gūtā atzinība.

## Bibliogrāfija

* *Es runāt gribētu uz visu zemi...*. Rīga: Annele, 2012.
* *Blaumanis tuvplānā*. Rīga: Madris, 2013.
* *Blaumaņu pavārgrāmata*. Rīga: Madris, 2013.
* *Reiz Ērgļos: Fakti. Notikumi. Apcerējumi. Tēlojumi. Atmiņas*. Rīga: Madris, 2016.
* *Rūdolfa Blaumaņa valodas vārdnīca*. Rīga: Madris, 2019.

## Atsauces
Māra Poļakova

**Māra Poļakova** ir latviešu tulkotāja. Tulko no krievu, vācu, angļu, sengrieķu, latīņu, jidiša, ebreju un ukraiņu valodas. Piedalījusies jaunā Bībeles tulkojuma izstrādē. 2010. gadā ieguvusi Latvijas Literatūras gada balvu kategorijā "Izcilākais tulkojums 2009." par S. Klārkas "Džonatans Streindžs un misters Norels" tulkojumu latviešu valodā.

## Atsauces
Gaiķu Māris

**Gaiķu Māris** ir latviešu dzejnieks, īstajā vārdā **Māris Rozentāls**. Mācījies Gaiķu pamatskolā un Skrundas Profesionālajā vidusskolā. Vēlāk mācījies Sv. Gregora skolā ikonogrāfiju un baznīcas mākslas vēsturi. Studējis teoloģiju Latvijas Universitātē. 2006. gadā saņēmis Latvijas literatūras gada balvu par debijas dzejas krājumu *Mugursoma*.

## Bibliogrāfija
* *Mugursoma*. Rīga: Karogs, 2006. 
* *Gribu ēst*. Rīga: Neputns, 2011.
* *Traka lapsa pār ceļu*. Saldus: Valters Dakša, 2022.

## Atsauces
Rītvelda-Šrēderes nams

**Rītvelda-Šrēderes nams** () ir ēka Nīderlandes pilsētā Utrehtā, ko 1924. gadā pēc arhitekta Gerrita Rītvelda projekta uzcēla aktīvistei Trūsai Šrēderei un viņas trim bērniem. Mūsdienās šeit iekārtots muzejs. Kā viens no mākslas virziena *[[De Stijl]]* tīrākajiem paraugiem 2000. gadā ēka tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Galerija

Rietveld_Schröderhuis_HayKranen-7.JPG
Rietveld_Schröderhuis_HayKranen-14.JPG
Casa_Rietveld_Schröder_11.jpg


## Ārējās saites
*
Hyundai Motor Group

***Hyundai Motor Group*** (**HMG**; korejiešu: 현대자동차그룹 — *Hyeondae Jadongcha Geurup*; stilizēta — ***HYUNDAI***) ir Dienvidkorejas konglomerāts, kuru veido vairāki individuāli un savstarpēji neatkarīgi uzņēmumi ar kopīgu vēsturi. Grupa tika izveidota, 1998. gadā, kad *[[Hyundai Motor Company]]* iegādājās 51% *[[Kia]]* akciju. Kopš 2015. gada HMG pieder 33,7% *[[Kia Motors]]*.

## Uzņēmumi
HMG veido šādi uzņēmumi:

* **Autobūves uzņēmumi**
** *[[Hyundai Motor Company]]*
** *[[Kia]]*
** *[[Genesis Motor]]*
** *[[Rimac Automobili]]*
** *[[Ioniq]]*
* **Rūpniecības uzņēmumi**
** *[[Hyundai Steel]]*
** *[[Hyundai Rotem]]*
* **Autodetaļu ražotāji**
** *[[Hyundai Mobis]]*
** *[[Hyundai      IHL]]*
** *[[Hyundai      Wia]]*
* **Celtniecības uzņēmumi**
** *[[Hyundai Engineering & Construction]]*
** *[[Hyundai Engineering (HEC)]]*
* **Finanšu uzņēmumi**
** *[[Hyundai Capital]]*
** *[[Hyundai Card]]*
* **Citi**
** *[[Boston Dynamics]]*
** *[[Hyundai Glovis]]*
** *[[Hyundai AutoEver]]*

## Atsauces
Mesli

[thumb|300px|[Zelta Ordas baskaks (pārvaldnieks un nodokļu vācējs) krievu pilsētā (S. Ivanova glezna, 1902)]]
**Mesli** bija naturālās vai naudas nodevas senajos laikos un viduslaikos, kuras ievāca kā padevības, uzticības vai cieņas zīmi no iekaroto teritoriju valdniekiem. Reizēm vājākās valstis ar meslu maksājumiem izrādīja cieņu spēcīgākajām kaimiņvalstīm vai atpirkās no kara.

## Mesli Latvijas vēsturē
Indriķa hronikas 1203. gada vasaras notikumu aprakstā minēts, ka Polockas kņazs Vladimirs kopā ar Jersikas un to sabiedroto lietuviešu karaspēku devās karagājienā uz Līvzemi, aplenca Ikšķiles pili, bet pēc meslu saņemšanas devās uz Salaspili. Tomēr viņi nespēja ieņemt uz salas atrodošos pili un bija spiesti ar zaudējumiem atkāpties.

1207. gada notikumu aprakstā pieminēts, ka Atzele pēc zaudēta kara maksājuši meslus Pleskavas kņaziem. Ar vārdu pagasts latgaļi apzīmējuši vietu, kur tika vāktas nodevas.
1212. gadā Pleskavas kņazs Valdemārs kļuva par Rīgas bīskapa Alberta vasali, kurš viņu iecēla par fogtu Idumejas, Autines un Tālavas zemēs. 1213. — 1214. gada ziemā Idumejas priesteris Alebrands un Imeras priesteris Indriķis viņam sūtīja labību un dāvanas kā izlīguma zīmi.
1214. gadā bīskaps Alberts Turaidas baznīcā noslēdza savienību ar Tālivalža dēliem, kuri apsolīja no katriem diviem zirgiem ik gadu maksāt mēru labības, lai „...bīskaps viņus allaž, kā miera, tā kara laikā, sargātu un viņi ar vāciešiem būtu viena sirds un viena dvēsele, un aizvien saņemtu to aizstāvību pret igauņiem un lietuvjiem”.
1216. gadā Pleskavas kņazs no ugauņiem pieprasīja meslus par to, ka viņi bija pieņēmuši katoļticību un piedraudēja ar karu. Bīskaps Alberts un Zobenbrāļu ordenis apsolīja kopā ar ugauņiem dzīvot un mirt, un apstiprināja, ka viņi esot neatkarīgi no krieviem, tāpat kā allaž bijuši neatkarīgi pirms kristības. Tādēļ Pleskavas kņazs iebruka Tālavas zemē un nodedzināja Beverīnas pili.
Pēc Tālavas dalīšanas 1224. gadā Novgoroda un Pleskava norīkoja sūtņus uz Rīgu un lūdza mieru. Rīdzinieki viņus pieņēma, salīga mieru un atjaunoja viņiem meslus, ko krievi bija laiku pa laikam saņēmuši Tālavā.

Pēc tam, kad Maskavija 1478. gadā anektēja Novgorodas zemi, Maskavas lielkņazs Ivans III pieprasīja Tērbatas bīskapijai sākt maksāt viņam meslus. Livonijas—Maskavijas kara laikā Maskavijas karaspēks 1480.—1481. gadā okupēja daļu no Tērbatas bīskapijas un Livonijas ordeņa valsts Latgales daļu, taču pēc vairākām zaudētām kaujām Maskavija bija spiesta noslēgt pamieru, kuru atkārtoti pagarināja. Tikai pēc mestra Pletenberga nāves 1535. gadā Maskavija atsāka izvirzīt savas teritoriālās pretenzijas arī Livonijai. Krievijas cars Ivans IV pieprasīja Livonijas Konfederācijai samaksāt 40 000 dālderu kontribūciju par Tērbatas bīskapijas atstāšanu Livonijai. 1558. gada 17. janvārī Krievija pieteica Livonijai karu, kurā tā cieta sakāvi un beidzot atteicās no meslu pieprasīšanas.

## Atsauces
NASAMS

thumb|''AIM-120 AMRAAM'' raķetes palaišana no ''NASAMS''.
**NASAMS** () ir īsa līdz vidēja darbības rādiusa zenītraķešu palaišanas komplekss, ko 1998. gadā sāka lietot Norvēģijas bruņotie spēki. Uzlaboto NASAMS-2 sāka lietot 2006. gadā, bet NASAMS-3 2019. gadā. 
Šāda veida zenītraķešu sistēmu izmanto arī ASV Armija un dažas sabiedrotās valstis. 

## Izmantošana karadarbībā
Krievijas 2022. gada iebrukuma laikā Ukrainā 2022. gada 1. jūlijā Pentagons paziņoja par NASAMS pretgaisa aizsardzības sistēmu piegādi Ukrainai. Pēc 29. jūlija Ukrainai piegādāja divas NASAMS baterijas ar 12 mobilajām palaišanas ierīcēm, katrā no kurām ir sešas raķetes. 24. augustā ASV paziņoja, ka piešķirs Ukrainai sešas papildu NASAMS vienības, kas Ukrainā ieradās 2022. gada novembra sākumā.
Gepard

thumb|250px|''Gepard'' tanks mācībās (1987)

***Gepard*** ( — zenītlielgabalu tanks "Gepards") ir zenītartilērijas (ZA) tanks, kas izstrādāts un ražots Rietumvācijā, vēlāk apvienotajā Vācijā.

Tanka sērijveida ražošana sākās 1973. gadā, Bundesvērs pirmo *Gepard* saņēma 1976. gadā. Līdz 1980. gadam kopējais Bundesvēram piegādāto *Gepard* tanku skaits sasniedza 420. No 1982. līdz 1992 gadam izstrādāja modificēto versiju *Gepard 2*. Šos tankus NATO valstis izmantoja Kosovas krīzes laikā, bet pēc Krievijas iebrukuma 2022. gada jūlijā sāka piegādāt Ukrainas bruņotajiem spēkiem. Vācu ZA tanki izrādījās ļoti efektīvi no Irānas Krievijai piegādāto dronu *Shahed-136* notriekšanā.

## Ražošanas vēsture
1973. gadā VFR valdība parakstīja līgumu ar *Krauss-Maffei* par 122 *Gepard B2* ZA tanku ražošanu uz *[[Leopard 1]]* tanku bāzes. Vēlāk pasūtījums pieauga līdz 195 tankiem bez un 225 ar lāzera attāluma noteicēju (*Gepard B2L*). Beļģija pasūtīja 55 *Gepard B2*, bet Nīderlande 95 modificētos ZA tankus *Gepard CA*.

## Valstis ar lielāko ''Gepard'' skaitu

* : 94 *Gepard*
* : 60 *Gepard*
* : 43 *Gepard* (7 rezerves daļām)
* : 36 *Gepard*
* : 24 *Gepard*
Punctum

***Punctum*** ir literatūras un filozofijas žurnāls, kas dibināts 2014. gadā. Tās sākotnējie veidotāji bija Artis Ostups, Justīne Jaunpaule, Igors Gubenko un Laura Brokāne. Šobrīd redakciju veido literāti Artis Ostups, Laura Brokāne un Vilis Kasims.

Kopš 2016. gada žurnāls veido arī savu festivālu, kas veltīts noteiktam tematam vai autoram. Festivāls bijis veltīts atmiņu tēmai, Montas Kromas simtgadei, Regīnas Ezeras prozai, Linarda Tauna daiļradei. Žurnāls 2020. gadā saņēmis Latvijas Literatūras gada balvu par "Punctum" literatūras festivālu "Monta. Tu. Monta. Es."

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Ansels Kaugers

**Ansels Kaugers** ir latviešu komponists, scenārists un dramaturgs. Studējis kompozīciju pie Jāņa Petraškeviča un Krista Auznieka Latvijas Mūzikas akadēmijā un Henrika Hellstnēniusa Norvēģijas Mūzikas akadēmijā. Ieguvis bakalaura grādu dramaturģijā Latvijas Kultūras akadēmijā Laura Gundara kursā.

Viņa skaņdarbi tikuši atskaņoti koncertos laikmetīgās mūzikas festivālā “Arēna”, “Latvijas Jaunās mūzikas dienās” un “Latvijas Mūzikas svētkos”. Sadarbojies ar Robertu Flaicu, Viktoriju Majori, Agnesi Egliņu, Rihardu Plešanovu, ansambļiem “New Baltic Sound Quartet” un “Baltic Percussion Trio”, Latvijas Nacionālo Simfonisko orķestri u.c. Pirms pievēršanās kompozīcijai muzicējis komēdijroka grupā “Suņa stunda” un romu mūzikas ansambļos “Džeski gloss” un “Drom”.

Kā dramaturgs piedalījies LNSO koncertcikla “Lenesons” un vokālā ansambļa “Putni” uzvedumu veidošanā, viņa darbi tikuši iestudēti “Teātrī TT”, “Dailes teātrī” un “Ģertrūdes ielas teātrī”. Scenārija autors īsfilmām *Desmit rozā minūtes* un *Kust*, scenārija konsultants spēlfilmām *Nekas mūs neapturēs* un *Saule spīd 24 stundas*.

2005. gadā A. Kaugers saņāma Latvijas Literatūras gada balvu kā labākais debitants par lugu *Artis klusē, Alise klusē*. 2025. ieguvis Nika Gothama balvu par panākumiem kompozīcijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ansels Kaugers izrades.lv
I'm Not Human

"**I'm Not Human**" ir amerikāņu repera un dziedātāja *[[XXXTentacion]]* dziesma, kurā piedalās amerikāņu reperis un dziedātājs *[[Lil Uzi Vert]]*. Pēcnāves skaņdarbs, singls tika izdots *XXXTentacion* 25. dzimšanas dienā.

## Fons
2023. gada 22. janvārī *XXXTentacion* īpašums savos sociālajos medijos paziņoja, ka nākamajā dienā, 2023. gada 23. janvārī, tiks izdots pēcnāves singls “I'm Not Human”, kurā piedalās *Lil Uzi Vert*, kas būtu *XXXTentacion *25 dzimšanas diena. Dziesmai ir akustiskais fons, kurā *XXXTentacion* un *Lil Uzi Vert* dzied par savām sentimentālajām emocijām un to, kā viņi jūt, ka viņu jūtas citiem ir neskaidras. 2021. gadā, kad *Lil Uzi Vert* jautāja, kāpēc viņš nekad nav strādājis pēc nāves sadarbojoties ar *XXXTentacion*, viņš paziņoja:"Es labprāt uzrakstītu dziesmu ar [XXXTentacion], taču esmu ļoti dīvains par tādām lietām. Nepārprotiet mani nepareizi, man bija vajadzīgs ļoti ilgs laiks, lai to izdarītu ar citu izpildītāju. Es esmu ļoti dīvains, jo es saprotu, ka viņi šeit nedzīvo, un ja nu tas nav tas redzējums, ko viņi patiešām vēlas? It īpaši, ja viņi tiešām ar mani kontaketējās. Bet zini, ja tas izdodas, tas izdodas."*Lil Uzi Vert* 2022. gadā paziņoja, ka, kamēr *XXXTentacion* bija dzīvs, viņš *XXXTentacion* redzēja savu "vienīgo konkurenci".

Nezināmu iemeslu dēļ, dziesma "I'm Not Human" tika noņemta no *XXXTentacion* profila. Līdz 2023. gada februārim singls nav izlaists nevienā straumēšanas platformā, izņemot "VERY RARE FOREVER FREESTYLE", kas tika izdots vietnē *[[Spotify]]*.

## Personāls

* XXXTentacion — mākslinieks, dziesmu autors
* Lil Uzi Vert — mākslineiks, dziesmu autors
* John Cunningham — dziesmu autors, producents
Ķempju Kārlis

**Ķempju Kārlis** (*Ķempi Kārl*) ir Salacas lībiešu valodā rakstošs igauņu dzejnieks, īstajā vārdā **Karls Pajusalu** pseidonīms. Karls Pajusalu ir arī valodnieks un pasniedzējs, igauņu valodas, vēstures un dialektoloģijas profesors Tartu Universitātē. Interesējas par lībiešiem, popularizē to valodu un kultūru. Sastādījis Salacas lībiešu valodas vārdnīcu. Vienīgais dzejnieks, kurš raksta par izudušu uzskatītajā Salacas lībiešu valodā. Salacas lībiešu valoda jeb lībiešu valodas Vidzemes dialekts ir lībiešu valodas variants, kas runāts lībiešu senajā Metsepoles novadā.

2019. gadā Ķempju Kārlis kopā ar dzejniekiem Valtu Ernštreitu un Baibu Dambergu saņēmuši Latvijas Literatūras gada specbalvu par dzejas krājumu "Trilium/Trillium" lībiešu un angļu valodās.

## Bibiliogrāfija
* *Salats joug kolm aģa / Salatsi jõe kolm kallast / Salacas upes trīs krasti*. Metsepole: Lībiešu draugu biedrība, 2013.
* *Trilium / Trillium* (Dzejas izlase). Igaunija: Līvõ Kultūr sidām, 2018.
* *Līvlizt aigastrōntõz / Lībiešu gadagrāmata*. Rīga: Lībiešu savienība "Līvõd Īt", 2018.
* *Trillium 2.0* (Dzejas izlase). Igaunija: Rovvõdvaili Līvõd sõbrād seļtš, 2020.

## Atsauces

## Ārējās saites
Baiba Damberga

**Baiba Damberga** (dzimusi 1957. gada 11. janvārī Sīkragā) ir lībiešu izcelsmes Latvijas dzejniece, kuratore un māksliniece. Organizācijas "Līvõ Kultūr sidām" (Lībiešu kultūras centrs) līdzdibinātāja. Raksta dzeju lībiešu valodā. Strādājusi preses un grāmatu grafikā. Strādā Jāņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolā par pasniedzēju.

2019. kopā ar dzejniekiem Valtu Ernštreitu un Ķempju Kārli saņēmuši Latvijas Literatūras gada specbalvu par dzejas krājumu "Trilium/Trillium" lībiešu un angļu valodās.

## Bibiliogrāfija
* *Es viltīgāks par tevi, menca!: lībiešu dzejas izlase*. Rīga: Karogs, 1998.
* *Trillium* (Dzejas izlase). Igaunija: Līvõ Kultūr sidām, 2018.
* *Līvlizt aigastrōntõz / Lībiešu gadagrāmata*. Rīga: Lībiešu savienība "Līvõd Īt", 2018.
* *Es un cit Es* (dzeja lībiešu, latviešu valodnās un tāmnieku izloksnē). Rīga: Līvõ kultūr sidām, 2020.
* *Trilliums 2.0* (Dzejas izlase). Igaunija: Rovvõdvaili Līvõd sõbrād seļtš, 2020.

## Atsauces
Korenovska

**Korenovska** () ir pilsēta Krievijas dienvidos, Krasnodaras novadā. Korenovskas rajona administratīvais centrs. Pilsēta atrodas 60 km no Krasnodaras.

Pilsētā dzīvo 41 826 cilvēku (2021). No tiem 91,48 % ir krievi, 3,02 % armēņi un 1,86 % ukraiņi.

## Vēsture
1794. gadā šo teritoriju apdzīvoja Melnās jūras kazaki. 19. gadsimtā tika izveidota kazaku staņica (Korenovskas staņica). 1961. gadā staņicai tika piešķirts pilsētas statuss un nosaukums Korenovska.
thumb|Ragainais ozols Korenovskā
Pilsētā joprojām ir dzīvs pilsētas vēstures liecinieks — 200 gadus vecs ozols.thumb|Korenovskas dzelzceļa stacija
Mūsdienās Korenovska ir attīstīta pilsēta ar dažādām nozarēm, tostarp ar pārtikas ražošanu un kokapstrādi. Pilsētā ir labi attīstīta graudkopība, dārzeņkopība, lopkopība un putnkopība.

Vietējā piena konservu rūpnīca ražo produkciju ar zīmolu "Korovka iz Korenovki".

## Kultūrā
Romānā “Klusā Dona” Grigorijs Meļehovs saslimst ar tīfu evakuācijas laikā Korenovskas staņicā 1920. gada sākumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tihorecka

**Tihorecka** (krievu: *Тихоре́цк)* ir pilsēta Krasnodaras novadā, Krievijā. Tihoreckas rajona administratīvais centrs. 

Pilsēta atrodas 150 km no Krasnodaras un 165 km no Rostovas pie Donas. 

## Vēsture
Atrodas teritorijā, ko Krievijas impērija ieguva pēc Krimas hanistes aneksijas 1783. gadā. 
1874. gada 17. maijā tika atvērta Tihoreckas dzelzceļa stacija. 
1905. gada decembrī Tihoreckas dzelzceļa stacijas strādnieki atbalstīja 1905. gada revolūcijas nemierus. 
1961. gada 21. augustā sādžai piešķīra pilsētas statusu.

2024. gada 21. septembrī Ukrainas–Krievijas kara laikā pēc dronu uzbrukuma aizdegās Tihoreckas munīcijas noliktavas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Arāka

**Arāka** (, *Arāk*) ir pilsēta Irānas vidienē, Markazī ostāna administratīvais centrs. Izvietojusies kalnu ielejā  no valsts galvaspilsētas Teherānas. Nozīmīgs rūpniecības centrs ar attīstītu mašīnbūvi un metalurģiju.

## Vēsture
Pilsētu ar nosaukumu **Soltanābāda** 1808. gadā dibināja gruzīnu musulmaņu karavadonis Jusefhans Gordži, kuram šajā apvidū patvērumu deva Kādžāru dinastijas valdnieks Aga Mohammadhans. Līdz 1892. gadam Soltanābāda pastāvēja kā cietoksnis un karaspēka apmetne. 1891. gadā pēc vicegubernatora Mirzas Hasana rīkojuma pilsētā atjaunoja administratīvās iestādes, kā arī dārzus un tirdzniecības vietas. Līdz 1922. gadam visa pilsētas infrastruktūra nonāca valsts īpašumā. Attīstījās paklāju ražošana un līdz pat 1940. gadiem pilsēta bija valsts nozīmīgākais paklāju ražotājs eksportam. Rezā Pehlevī laikā pilsēta pārdēvēta tagadējā vārdā. 1970. gados pilsētā uzbūvēti vairāki nozīmīgi smagās rūpniecības uzņēmumi. Kopš 1977. gada jaunizveidotā Markazī ostāna administratīvais centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Klerki 2

**"Klerki 2"** () ir 2006. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors, scenārija autors un viens no aktieriem ir Kevins Smits. Pārējās lomas atveido Džefs Andersons (Rendels), Braiens O'Hallorans (Dante), Rosario Dosone (Bekija), Trevors Fērmans (Eliass), Dženifere Švalbaha (Emma) un Džeisons Mjūzs (Džejs).

Filma ir par klerkiem Rendelu Greivsu un Dante Hiksu, kuri tagad strādā ātrās ēdināšanas restorānā *Mooby's*. Šis ir turpinājums 1994. gada filmai "Klerki". "Klerki 2" ir sestā filma *[[View Askewniverse]]* visumā. Filmas pirmizrāde notika 2006. gada 26. maijā Kannu kinofestivālā. Tā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un nopelnīja gandrīz 27 miljonus dolāru pie 5 miljonu dolāru liela filmas budžeta.

Filmas turpinājums izdots 2022. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zigurds Skābardis

**Zigurds Skābardis** (dzimis 1971. gada 7. aprīlī) ir latviešu tulkotājs un tulks.

Studējis angļu un vācu filoloģiju Latvijas Universitātē un Ķelnes Universitātē. Strādājis reklāmas aģentūrās kā reklāmas tekstu autors. Skābarža tulkojums Ērvina Velša (*Irvine Welsh*) grāmatai „Porno“ 2017. gadā ieguva Latvijas Literatūras gada balvu kā labākais gada tulkojums.

## Atsauces
Ojārs Uldis Aleksis

**Ojārs Uldis Aleksis** (1923–2023) bija latviešu ķirurgs, Zemessardzes Studentu bataljona kapteinis (1992—2000).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1923. gada 29. martā Rīgā mežziņa un skolotājas ģimenē. Bērnībā dzīvoja Kupravā, mācījās Dzērbenes sešklasīgajā pamatskolā, tad Cēsu Valsts ģimnāzijā, kuru absolvēja 1941. gadā. Tad sāka studēt Rīgas Universitātes Medicīnas fakultātē, iestājās studentu korporācijā *[[Fraternitas Lataviensis]]* un dziedāja korī "Dziesmuvara". Otrā pasaules kara laikā 1943. gada jūnijā viņu mobilizēja latviešu leģionā, un pēc papildus apmācības kara medicīnā bijušās Paplakas muižas, tad Baltezera bērnu sanatorijas ēkās ierīkotajās kazarmās.   

1943. gada septembrī O. Aleksi nosūtīja uz Austrumu fronti, viņš bija 19. divīzijas 1. sanitārās rotas operāciju zāles feldšeris. Kurzemes cietokšņa lielkauju laikā viņš strādāja Irlavas kara hospitālī. Pēc kara beigām O. U. Aleksis nokļuva Sarkanās armijas gūstā un tika ieslodzīts NKVD nometnē pie Jelgavas cukurfabrikas, tad deportēts uz Gulaga "filtrācijas nometni" pie *Skuratovugoļ* raktuvēm, kas bija ierīkota agrākajā Ļeva Tolstoja muižā Jasnaja Poļanā pie Tulas. Strādāja ogļraktuvēs, vēlāk 18. nometnes hospitālī ārsta Nikolaja Skujas vadībā. 1946. gada jūlijā O. Aleksi kopā ar N.&nbsp;Skuju atbrīvoja no apcietinājuma, un viņi drīkstēja atgriezties dzimtenē. 1946. gada septembrī viņš atsāka medicīnas studijas LVU Medicīnas fakultātē un voluntēja Iekšķīgo slimību propedeitikas katedrā. Pēc studiju absolvēšanas viņu 1950. gadā nosūtīja strādāt uz Ranku, tad uz Sloku.

Pēc profesora Paula Stradiņa uzaicinājuma viņš sāka strādāt par Onkoloģijas (6.) nodaļas vadītāju Republikas klīniskajā slimnīcā. Profesors Stradiņš nosūtīja Dr. Aleksi papildināties pie Ukrainas profesora Nikolaja Amosova Kijivā. Atgriezies Rīgā, O. Aleksis sāka veikt pirmās torakālās ķirurģijas operācijas, taču pēc Paula Stradiņa nāves viņu pārcēla darbā uz Rīgas 1. slimnīcas Ķirurģijas klīniku, kuru vadīja Anatolijs Ņikitins. 1959. gadā O. Aleksis sāka strādāt par Rīgas Medicīnas institūta (RMI) asistentu, pēc zinātņu kandidāta disertācijas aizstāvēšanas 1973. gadā par RMI docentu. Dziedāja vīru korī "Tēvzeme".

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas viņš no 1992. līdz pat 2000. gadam bija Zemessardzes Studentu rotas ārsts, Zemessardzes štāba Medicīnas daļas priekšnieks un ekspertīzes komisijas priekšsēdētājs. Piedalījās LU Studentu biedrības un kora "Dziesmuvara" atjaunošanā, dziedāja arī Rīgas Doma draudzes korī. Darbojās Latvijas Nacionālo karavīru biedrībā un Latviešu Virsnieku apvienībā.

Miris 2023. gada 11. janvārī, 20. janvārī viņu izvadīja no Rīgas Krematorijas.

## Darbi
* Neatliekamā torakālā ķirurģija (1981), 
* J. Heglins. Ķirurģiskā izmeklēšana (tulkojums, 1985) 
* A. Rozenfelds. Ievads alternatīvajā medicīnā (tulkojums, 1999)

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīme (2000)
* Viestura ordenis (2005)
* Latvijas Ārstu biedrības goda biedrs (2007)
* LĀB Gada balva par mūža ieguldījumu medicīnā (2018)

## Ārējās saites
* intervija ar Ojāru Uldi Aleksi (2020)

## Atsauces
M2/M3 Bradley

***M2/M3 Bradley*** () ir kājnieku kaujas mašīna, kas izstrādāta un ražota ASV.

Pirmos *M2 Bradley IFV* ASV bruņotajiem spēkiem piegādāja 1981. gadā, kopumā ir saražotas 6785 šāda tipa kaujas mašīnas. Modifikācija *M3 Bradley CFV* (*Cavalry Fighting Vehicle*) ir tehniski gandrīz identiska kaujas mašīna, ko izmanto kā izlūkošanas tanku. *Bradley* izmanto arī Saūda Arābijas, Horvātijas un Libānas bruņotie spēki.
## Atsauces

## Ārējās saites

* Bradley Fighting Vehicle Systems Upgrade to A3