open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Apvienība 90./Zaļie

**Apvienība 90./Zaļie** () ir zaļā politiskā partija Vācijas Federatīvajā Republikā. Partija ir dibināta 1993. gadā, uz partijas "Zaļie" bāzes. 

2025. gada Bundestāga vēlēšanās "Apvienība 90./Zaļie" ieguva 11,6% balsu (85 deputātu vietas; samazinājums par 3,1%).

Pers.Ver.Wahl.v4.svg|Bundestāga balsošanas zīmes skaidrojums
German parliamentary elections diagram.svg|Bundestāga vēlēšanu iznākumi un VFR valdību vadītāji

## Atsauces
Ozolkalna muiža

thumb|280px|Ozolkalna muiža pēc Pirmā pasaules kara.
thumb|280px|Muižas ēka pēc aizdedzināšanas 1934. gadā.
thumb|280px|Ozolkalna muiža 1937. gada Rīgas pilsētas plānā.
**Ozolkalna muiža** () jeb **Arķireja muiža** (*Archiereis Höfchen*) atradās Šmerļupītes labajā krastā, starp Ķīšezera dienvidu krastu un Bābelīti tagadējā Pakalniešu ielā Rīgas Vidzemes priekšpilsētas Juglas apkaimē. Daļēji saglabājusies agrākās muižiņas apbūve un parks, krusts arhibīskapa Jāņa Pommera nāves vietā.

## Vēsture
19. gadsimta sākumā Ķīšezera dienvidu piekrastē atradās Štopelberga muiža (*Stoppelberge*), Baloža muiža (*Ballod*) un  Zorgenfreijas muiža, kurā 1820. gadā piedzima gleznotājs Georgs Vilhelms Timms. Vēlāk Timmu zemesīpašumu sadalīja un ierīkoja Ozolkalna muižu, kuru 1842. gadā nopirka tirgotājs Ivans Komarovs un uzdāvināja Rīgas pareizticīgo bīskapam Irinarham. Muižas teritorijā uzcēla Sv. Jāņa Kristītāja pareizticīgo baznīcu un sāka dēvēt par Arķireja muižu.
Pēc Pirmā pasaules kara Ozolkalna muižā dzīvoja arhibīskaps Jānis Pommers, kas aizrāvās ar biškopību un galdniecības darbiem, pats pamazām atjaunoja blakus esošo baznīcu.

1934. gada naktī uz 12. oktobrī Ozolkalna muižas ēkas otrā stāva darbnīcā, līdz šim nenoskaidrotos apstākļos, arhibīskapu Pommeru nogalināja, sadedzināja dokumentus un aizdedzināja ēku. 
1937. gadā pabeidza atjaunot baznīcu, kurā dievkalpojumus noturēja Čiekurkalna, Šmerļa un Juglas pareizticīgā latviešu draudze. 1939. gada 26. augustā pilnīgi nodedzināja daļēji atjaunoto muižas ēku, 12. novembrī Sv. Jāņa Kristītāja baznīcas ēku, bet 1940. gada 6. jūnija naktī zvanu torni.   
Otrā pasaules kara laikā muižiņas palīgēkā mitinājās bīskaps Jānis Garklāvs, bet muižas kungu māja un baznīca vairs netika atjaunotas.

## Apraksts
Muižas kungu māja bija divstāvu ēka, kuras pirmajā stāvā atradās guļamistaba, kabinets, pieņemamā telpa un zāle. Otrajā stāvā atradās četras mazākas telpas, ieskaitot kabinetu un darbnīcu.

## Atsauces

## Literatūra
* Kaupuža D. Rīgas muižiņas. Latvijas architektūra, Rīga, 2005, 95. lpp.
Pabaži (Sējas pagasts)

**Pabaži** ir ciems Saulkrastu novada Sējas pagastā Pabažu ezera ziemeļu krastā pie autoceļa V88 (Jaunzemnieki—Ritiņas).
Līdz 1949. gadam Pabaži bija Pabažu pagasta centrs.
## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Blaņķu kalns

**Blaņķu kalns** vai **Blaņķukalns** ir paugurs Augstrozes paugurvaļņa dienvidrietumu daļā. Izvietojies Cēsu novada Raiskuma pagasta dienviddaļā starp Ungura un Auciema ezeriem Gaujas nacionālā parka teritorijā. Paugurs ir ziemeļu—dienvidu virzienā orientēts iegarenas formas daugulis, ko veido deformēti smilts un grants slāņi. Rietumu un ziemeļrietumu nogāzes stāvas. Ziemeļu pusē daļa paugura norakta.

## Atsauces
Bleidas ezers

**Bleidas ezers** (arī **Bleideņas ezers**, **Šaripaukas ezers**) ir sekls caurteces ezers Preiļu novada Vārkavas pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā pie autoceļa V750. Krasti slīpi, dibens dūņains, siekstains, dūņu slānis līdz 4,5 m. Ietek 8 grāvji, iztek Rītupīte uz Šusta ezeru. Mīt līdaka, asaris, līnis, karūsa, rauda, ligzdo pīles. Ir peldvieta. Krastos vairākas apdzīvotās vietas: Šaripauka (ziemeļu), Stabuļnīki (rietumu), Bučkas (dienvidu).

## Atsauces
Hidrostatiskais spiediens

**Hidrostatiskais spiediens** ir spēks, kas darbojas uz šķidruma ārējo virsmu vai iekšējā šķēluma laukuma vienību norādītajā punktā.

## Pirmā īpašība
*Hidrostatiskais spiediens vērsts laukuma iekšējās normāles virzienā*, t. i., spiediens ir perpendikulārs virsmai un darbojas šķidruma apskatāmās daļas virzienā.

Ja pieņemtu, ka hidrostatiskais spiediens darbojas pret virsmu šaurā leņķī, tad spiedienu varētu sadalīt divās komponentēs: perpendikulāri šķēlumam un šķēluma plaknē. Spiediena komponente šķēluma plaknē izraisītu šķidruma masu pārvietošanos virsmas pieskares virzienā. Tā kā hidrostatikā uzskata, ka šķidruma daļiņas nepārvietojas, tad šis pieņēmums nav pareizs.
Ja pieņemtu, ka hidrostatiskais spiediens darbojas ārējās normāles virzienā, tad šķidruma daļiņām būtu jāatraujas no ķermeņa. Saskaņā ar hidrostatikas definīciju arī šis pieņēmums nav pareizs.

## Otrā īpašība
*Dotajā punktā hidrostatiskais spiediens ir visos virzienos vienāds*, t. i., tas nav atkarīgs no virsmas orientācijas.
Teorēmas pierādīšanai izraugās elementāru taisnleņķa tetraedru (ar šķidrumu), kura šķautnes ir *dx*, *dy*, *dz*, bet masas spēka paātrinājumu projekcijas uz koordinātu asīm — X, Y,Z.

Ar *p<sub>x</sub>, p<sub>y</sub>* un *p<sub>z</sub>* apzīmē hidrostatiskos spiedienus *x*, *y* un *z* ass virzienā pret tetraedra taisnleņķa trīsstūru skaldnēm. Ar pn apzīmē hidrostatisko spiedienu pret slīpā trīsstūra skaldni dω.

Sastāda uz tetraedru darbojošos masas un virsmas spēku projekciju līdzsvara vienādojumus pa koordinātu asīm.

Virsmas spēku projekciju summa uz *x* ass ir

: ***p<sub>x</sub>d<sub>y</sub>d<sub>z</sub> / 2 — p<sub>n</sub>dωcos(n,x),***
spēki vērsti pretējā virzienā. No analītiskās ģeometrijas zināms, ka

: ***dωcos(n,x) = d<sub>y</sub> d<sub>z</sub> / 2.***
Tetraedra masas spēka projekcija uz *x* ass ir

: ***ρXd<sub>x</sub>d<sub>y</sub>d<sub>z</sub> / 6.***
Visu projekciju algebriskā summa ir meklējamais līdzsvara vienādojums

: ***p<sub>x</sub>d<sub>y</sub>d<sub>z</sub> / 2 — p<sub>n</sub>d<sub>y</sub>d<sub>z</sub> / 2 + ρXd<sub>x</sub> d<sub>y</sub> d<sub>z</sub> / 6 = 0.***
Pēc vienkāršošanas

: ***p<sub>x</sub> — p<sub>n</sub> + ρXd<sub>x</sub> / 3 = 0.***
Ja tetraedra izmēri tuvojas nullei, arī pēdējais vienādojuma loceklis tiecas uz nulli un

: ***p<sub>x</sub> — p<sub>n</sub> = 0 vai p<sub>x</sub> = p<sub>n</sub>.***
Līdzīgā veidā var iegūt, ka

: ***p<sub>y</sub> = p<sub>n</sub> un p<sub>z</sub> = p<sub>n</sub>,***
un rezultātā

: ***p<sub>x</sub> = p<sub>y</sub> = p<sub>z</sub> = p<sub>n</sub> = p.***
Tādējādi ir pierādīts, ka vienā un tajā pašā punktā hidrostatiskais spiediens visos virzienos ir vienāds. Tas ir atkarīgs tikai no punkta stāvokļa, t. i., hidrostatiskais spiediens ir skalāra koordinātu funkcija *p = f(x,y,z)* vai, izsakot ar diferenciāļiem,

: ***dp = ðp/ðx * dx + ðp/ðy * dy + ðp/ðz * dz.***
Populārā mūzika

**Populārā mūzika** ir dažādu žanru skaņdarbi, kas domāti plašai publikai. Populārā mūzika tiek pretstatīta akadēmiskajai mūzikai.

Termins *populārā mūzika* bieži tiek kļūdaini jaukts ar terminu popmūzika.

## Skatīt arī
* Latvijas populārā mūzika

## Ārējās saites
Tradicionālā tautas mūzika

**Tradicionālā tautas mūzika** ir mūzika, kas vēsturiski izpildīta un mutvārdu veidā nodota tālāk no paaudzes paaudzē un kuras sākotnējie autori parasti nav zināmi. Jaunākajos laikos tradicionālās tautas mūzikas iespaidā radusies mūsdienu tautas mūzika.
Akadēmiskā mūzika

thumbnail|Simfoniskais orķestris
**Akadēmiskā mūzika** ir mūzikas paveids, ko attiecina uz 17. — 19. gs. Eiropā izveidotiem žanriem (simfonija, opera, sonāte u.c.). Akadēmiskās mūzikas žanriem piemīt skaidrs instrumentālais sastāvs.
Reliģiskā mūzika

[thumbnail|Katoļu garīdznieks izpilda [mesa|mesu]]
**Reliģiskā mūzika** jeb **baznīcas mūzika** ir mūzikas žanrs izpildīšanai baznīcā un sadzīvē, tas koncentrēts uz reliģiska satura tekstiem. Šaurā nozīmē ar reliģisko mūziku saprot to mūziku, kas tiek izpildīta kristiešu garīgajā vidē. Plašākā izpratnē garīgā mūzika nav saistīta ar konkrētu reliģiju.
Artūrs Zeiss-Inkvarts

**Artūrs Zeiss-Inkvarts** (, dzimis , miris ) bija austriešu izcelsmes vācu Trešā reiha laika politiķis.

## Dzīvesgājums
Dzimis glavenokārt vāciešu apdzīvotā apgbabalā Morāvijā, mūsdienu Čehijā, skolas direktora ģimenē. 1907. gadā ģimene pārcelās uz Vīni, kur Zeiss-Inkvarts studēja jurisprudenci Vīnes Universitātē. Pirmā pasaules kara laikā brīvprātīgi iestājās Austroungārijas karaspēkā un dienēja dažādās frontēs Krievijā, Rumānijā un Itālijā. Pēc kara atvēris advokāta privātpraksi.

No 1934. gada darbojās Kurta Šušniga Austrijas valdībā. 1938. gada februārī Vācijas draudu rezultātā Šušnigs iecēla Zeisu-Inkvartu par Austrijas iekšlietu ministru. Divas dienas pirms Austrijas anšlusa no 1938. gada 11. marta līdz 13. martam Zeiss-Inkvarts pildīja Austrijas kanclera pienākumus un parakstīja likumu par Austrijas iekļaušanu Vācijā.

Otrā pasaules kara laikā kā Hansa Franka vietnieks Zeiss-Inkvarts darbojās Ģenerālgubernatūrā, no 1940. gada maija veica Nīderlandes reihskomisāra pienākumus. Viņa atbildībā atradās visā okupētās Nīderlandes civilā pārvalde, kā arī nacistu politikas īstenošana tur. Aktīvi apkarojis pretošanās kustību, kā arī, būdams pārliecināts antisemīts, bija tieši atbildīgs par holokausta īstenošanu Nīderlandē. Tomēr, kara beigu posmā 1944. gadā, pēc vienošanās ar bruņojuma ministru Albertu Špēru, atteicies no Hitlera proponētās "izdedzinātās zemes" taktikas īstenošanas Nīderlandē, atzīstot to par bezjēdzīgu.

Nirnbergas procesā atzīts par vainīgu noziegumos pret cilvēci un sodīts ar nāvi pakarot. Viņa pēdējie vārdi pirms pakāršanas ir bijuši: 

## Ārējās saites
Griķi (Inčukalna pagasts)

**Griķi** (agrāk **Griķukrogs**, **Straujupes**)  ir ciems Siguldas novada Inčukalna pagastā pie autoceļa V75 (Ropaži—Griķukrogs).

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Georgs Otss

**Georgs Otss** (; dzimis  Petrogradā, miris  Tallinā) bija igauņu operdziedātājs, baritons. Padomju Savienībā guva ievērību arī kā estrādes dziesmu izpildītājs un kinoaktieris. 

## Dzīvesgājums
Georgs Otss piedzima Igaunijas operdziedātāja, tenora Karla Otsa (1882—1961) ģimenē. Jau 10–12 gadu vecumā Georgs zēnu kora sastāvā piedalījās operas izrādēs. 1938. gadā Otss absolvēja franču liceju. Otss nodarbojās arī ar sportu, 1939. gadā kļuva par Igaunijas čempionu peldēšanā 1500 m distancē, bet 1940. gadā – 4 x 200 m stafetē peldēšanā brīvajā stilā. Pabeidza kara skolu Tallinā ar virsnieka pakāpi. 1940. gadā iestājās Tallinas Tehniskajā institūtā, gadu studēja arhitektūru. 

Pēc Vērmahta iebrukuma Igaunijā 1941. gadā Otsu mobilizēja Sarkanajā armijā un evakuēja uz Ļeņingradu ar kuģi. 18. augustā netālu no Hoglandes kuģī trāpīja vāciešu bumba. Otsu uzņēma mīnu traleris. 1942. gada janvārī viņu norīkoja uz karaspēka daļu par prettanku vada komandieri. Pēc tam Otsu uzaicināja darboties Igaunijas kultūras centrā, kas bija nodibināts Jaroslavļā. 

1944. gadā sāka dziedāt korī Igaunijas nacionālajā teātrī Tallinā, debitēja arī kā solists. 1951. gadā absolvēja Tallinas konservatoriju. Otss kļuva par vienu no iemīļotākajiem igauņu operdziedātājiem, dziedāja nozīmīgas lomas gan Tallinā, gan citos operteātros, tai skaitā arī Maskavas Lielajā teātrī. Otss dziedāja sešās valodās, kuras viņš arī brīvi pārvaldīja, – igauņu, krievu, somu, vācu, itāļu un franču valodā.

Lielu popularitāti ieguva arī Otsa kinolomas. Otss atveidojis galveno lomu Imres Kalmana operetes "Cirka princese" ekranizācijā filmā "Misters Ikss" (*Мистер Икс*, 1958). Otss izpildīja Dēmona lomu pēc Mihaila Ļermontova darba motīviem veidotās Antona Rubinšteina operas ekranizācijā TV filmā "Dēmons" (*Демон*, 1960). Pēc Jāna Krosa vēsturiskā romāna veidotajā Igaunijas TV filmā *Kolme katku vahel* (1970) Otss atveidoja Baltazara Rusova lomu.

1972. gadā Otsam diagnosticēja smadzeņu audzēju. Viņam veica astoņas operācijas, tomēr viņš vēl turpināja strādāt. Otss nomira 1975. gadā 55 gadu vecumā.

## Apbalvojumi
* Staļina prēmija (1950, 1952)
* Igaunijas PSR Tautas mākslinieks (1956) 
* PSRS Tautas mākslinieks (1960) 
* PSRS Valsts prēmija (1968)

## Piemiņa
1975. gadā Otsa vārdā nosaukta Tallinas mūzikas skola.

1980. gadā tika uzbūvēts un Tallinas ostā pierakstīts kuģis, kam tika dots vārds "Georgs Otss".

Par godu Otsam nosaukta 1977. gadā atklātā mazā planēta 3738 *Ots*.

2007. gadā igauņu režisors Pēteris Simms uzņēma biogrāfisku filmu par Otsa dzīvi "Georgs".

## Atsauces

## Ārējās saites

* Георг Отс 
* Ots, Georg
Kisa fon Zīversa

**Kisa fon Zīversa** (, dzimusi , mirusi pēc 1919. gada) bija Cēsīs dzimusi vācbaltiešu izcelsmes vācu mēmā kino aktrise. Filmējusies Riharda Osvalda un Džo Meja filmās. Filmējusies arī kopā ar Mariju Leiko.

## Ārējās saites
*
Indrāni (Inčukalna pagasts)

**Indrāni** ir ciems Siguldas novada Inčukalna pagastā pie autoceļu A2 (Rīga—Sigulda—Igaunijas robeža) un  V93 (Indrāni—Inčukalns) krustojuma.

## Atsauces
Jaromeržice pie Rokitnas

**Jaromeržice pie Rokitnas** () ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Tršebīčas apriņķī. Pilsētas centra apbūve ar baroka pili ir pilsētbūves piemineklis.

## Vēsture
Pilsēta rakstos minēta 1325. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Kārļzemnieki

**Kārļzemnieki** ir ciems Siguldas novada Inčukalna pagastā Gaujas kreisajā krastā. 

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Inčukalna medību pili. To 1914. gadā uzcēla Baltijas naftas bāzes direktors barons fon Zonberhards. Barons krita Pirmā pasaules kara laikā, bet barona meita pili pārdeva tirgotājam Šumjānim, kurš to pārdeva agronomam Bērziņam. 1927. gadā to iegādājās skolotāju slimokase un ierīkoja šeit sanatoriju. Otrā pasaules kara laikā pilī ierīkoja vācu, vēlāk padomju armijas lazareti. 20. gadsimta piecdesmitajos gados šeit bija bērnu tuberkulozes sanatorija, bet kopš septiņdesmitajiem gadiem - sanatorija astmas slimniekiem. No 1993. līdz 2009. gadam šeit bija bērnu bāreņu aprūpes centrs.

## Atsauces
Jans Ladislavs Duseks

**Jans Ladislavs Duseks** (, dzimis kā **Vāclavs Jans Dusīks** (); , miris ) bija čehu pianists un komponists.

Duseks bija viens no pirmajiem Eiropas pianistiem, kas plaši koncertēja visā Eiropā - no Londonas līdz Sanktpēterburgai un Milānai. Esot bijis pirmais pianists, kurš koncertos sēdēja profilā pret publiku. Komponējis ne tikai skaņdarbus klavierēm, bet arī arfai.

## Ārējās saites
Augšciems

**Augšciems** ir ciems Ropažu novada Ropažu pagasta austrumos, Lielās Juglas abos krastos, netālu no autoceļa V66 (Sidgunda—Ropaži). Attālums līdz pagasta centram Ropažiem — 11 km, novada centram Ulbrokai — 37 km, līdz Rīgai — 47 km.

Līdz 2009. gadam ciemā darbojās Rīgas—Ērgļu dzelzceļa līnijas stacija Augšciems.

## Atsauces
Eduarda Smiļģa iela

**Eduarda Smiļģa iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Āgenskalnā. Eduarda Smiļģa iela sākas krustojumā ar Meža ielu un Puķu ielu, iet dienvidu virzienā, citu starpā šķērsojot arī Slokas ielu un Bāriņu ielu, un beidzas krustojumā ar Mazo Nometņu ielu. Ielas garums ir 1150 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu divu joslu platumā visā ielas garumā.

Eduarda Smiļģa ielā pārsvarā ir daudzdzīvokļu īres namu apbūve, kā arī sabiedriskas celtnes: Teātra muzejs (adrese Smiļģa ielā 37/39, ieeja no Talsu ielas), Rīgas Pārdaugavas izpilddirekcija (adrese Smiļģa ielā 46) un Rīgas Friča Brīvzemnieka pamatskola (Zeļļu ielā 4).

Iela ir izveidojusies 19. gadsimtā, agrāk saukta par **Kalēju ielu,** **Dorotejas ielu** un **Dārtas ielu**, 1908. gadā — Dorotejas iela. 1966. gadā iela nosaukta teātra režisora un aktiera Eduarda Smiļģa vārdā, kas dzīvojis šīs ielas 37/39 namā (mūsdienās Teātra muzejs).

## Ielu savienojumi
Eduarda Smiļģa iela ir savienota ar šādām ielām:
* Meža iela
* Puķu iela
* Slokas iela
* Medus iela (T veida krustojums)
* Žubīšu iela (T veida krustojums)
* Vesera iela (T veida krustojums)
* Strazdu iela (T veida krustojums)
* Augļu iela
* Amālijas iela (T veida krustojums)
* Bāriņu iela
* Talsu iela
* Zeļļu iela
* Mazā Nometņu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Āgenskalns

## Atsauces
Blīdene (upe)

**Blīdene** (vidustecē — **Gabaliņa strauts**, lejtecē — **Mazā Bērzīte**) ir Bērzes kreisā krasta pieteka Saldus novadā. Sākas no grāvju sistēmas pārpurvotā apvidū rietumos no Tīreļpurva Remtes pagastā, plūst dienvidu virzienā pa Austrumkursas augstienes Lielauces pauguraini. Upes gultne gandrīz visā garumā, izņemot nelielu posmu vidustecē, pārrakta un regulēta. Pie Blīdenes ierīkots Blīdenes dzirnavezers. Lielākā pieteka ir Biržu strauts (labā). Upi šķērso autoceļš A9 un dzelzceļa līnija Jelgava—Liepāja.

## Atsauces
Blusu ala

**Blusu ala** ir ala Siguldā, Siguldas novadā. Izvietojusies Gaujas senlejas labā pamatkrasta pakājē 1 km augšpus Turaidas pils, Gaujas nacionālā parka teritorijā starp Cīruļu un Bēršu mājām aizaugušas vecupes malā. Ala ir sarežģīts šauru eju un strupceļu tīkls  kopgarumā ar kopējo tilpumu ap ; tajā ir 14 dažāda resnuma pīlāri. Izveidojusies pazemes erozijas rezultātā Gaujas svītas vidusdevona Živetas stāva pelēkbrūnajos smilšakmeņos. Alas dziļumā avots, bet pati ala sausa. Ala atklāta un atrakta no smilšu aizbiruma 1991. gadā, tajā atrasta jauna pūpēžu klases suga.

Agrāk ala saukta par Āpšu alu, jaunais nosaukums dots par godu jenotsuņu blusām, kuras lielā skaitā apsveikušas alas atracējus 1992. gadā. Tagad ietilpst aizsargājamajā ģeoloģiskajā dabas piemineklī “Cīruļu iezis un Blusu ala”.

## Atsauces

Guntis Eniņš. Latvijas dabas brīnumi.2019. 208-213. lpp.
Žans Renuārs

**Žans Renuārs** (, ; dzimis , miris ) bija franču kinorežisors, scenārists, aktieris, producents un autors.

Gleznotāja Pjēra Ogista Renuāra dēls. No mēmā kino laikiem līdz 20. gadsimta 60. gadu beigām uzņēma vairāk nekā 40 filmas. Režisora debijas darbs — "Ūdeņu meita" (*La Fille de l'eau*, 1924). Ievērojamākās filmas uzņēma 30. gados. "Lielā ilūzija" (*La Grande Illusion*, 1937) un "Spēles noteikumi" (*La Règle du jeu*, 1939) mūsdienās tiek ierindotas visu laiku izcilāko filmu sarakstos. 2002. gadā *Sight & Sound* aptaujā atzīts par visu laiku 4. izcilāko kinorežisoru. Otrā pasaules kara laikā strādāja ASV, vēlāk atgriezās Francijā.

1975. gadā saņēmis Kinoakadēmijas goda balvu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kodola receptori

**Kodola receptori** jeb **nukleārie receptori** ir receptori, kas piedalās hormonu izraisīto efektu īstenošanā caur t.s. gēnu transkripciju, jo hormoni ir molekulas, kuras iedarbojas tieši uz cilvēka šūnas ģenētisko materiālu šūnas kodolā. Uz šiem receptoriem iedarbojas liela daļa hormonu – D vitamīns, tireoīdais hormons, retinoīdi, androgēni, estrogēns un progesterons, kā arī glikokortikoīdi un mineralokortikoīdi. Šeit var minēt arī lielu daļu endokrīno hormonu, piemēram, no virsnieru garozas – hidrokortizons jeb kortizols, kas regulē enerģijas iegūšanu no olbaltumvielām, taukiem un ogļhidrātiem, epinefrīns jeb adrenalīns, kas fizioloģiski pielāgo organismu stresa situācijām, palielinot sirdsdarbību, muskuļu audu un smadzeņu audu apasiņošanu, mobilizē glikogēna pārvēršanu glikozē, lai iegūtu papildus enerģiju, savukārt no hipotalāma galvas smadzenēs – antidiurētiskais hormons, kas palielina ūdens absorbciju nierēs, oksitocīns, kas regulē ķermeņa temperatūru, miega ciklus un laktāciju sievietēm.  

## Atsauces
Blīgzna

**Blīgzna** (), **pūpolvītols** jeb **kazu vītols** ir vītolu dzimtas koku suga. Koka zari ir resni un viegli lūstoši. Blīgzna viegli veido hibrīdus ar citām vītolu sugām. Blīgzna ir visagrāk ziedošais vītols. Tā ziedkopas tiek sauktas par pūpoliem.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Tirozīnkināzes receptori

**Tirozīnkināzes receptori** ir receptori, kas atrodas uz šūnu ārējās sienas jeb membrānas, un tie piedalās citu hormonu izraisīto efektu īstenošanā, kā augšanas faktora, insulīna, epidermas augšanas faktora un citu hormonu un faktoru darbības īstenošanā. Ligandu regulētie enzīmi pēc uzbūves ir proteīni (olbaltumvielas), kurus citādi dēvē arī par tirozīna kināzēm. 

## Atsauces
Blīgzne

**Blīgzne** (arī **Blīgzna**, **Blizdene**) ir upe Vidzemē, Melnupes labā krasta pieteka Alūksnes un Smiltenes novados. Sākas mežainā apvidū Malienas pauguraines ziemeļrietumu malā pie Alsviķu pagasta Straumēniem. Līkumojot plūst rietumu virzienā pa Trapenes līdzenumu, uzņemot apkārtējo purvu novadgrāvju ūdeņus. Lielākā pieteka Ploskava (7 km; labā). Lielākā apdzīvotā vieta krastos ir Rezaka.

## Atsauces
Ar G proteīniem saistītie receptori

**Ar G proteīniem saistītie receptori** ir receptoru klase, kas iekļauj lielu skaitu dažādu receptoru (pēc uzbūves — proteīnu), kas darbojas, nodrošinot organisma sensoro uztveri, jo G proteīna receptori pazīstami arī kā redzes, ožas un garšas receptori, kas atrodas attiecīgajos maņu orgānos, kā arī tie ir receptori, kas saista ļoti lielu skaitu dabīgo ķīmisko signālvielu. 

Piemēram, redzes nodrošināšanā piedalās ar G proteīnu saistītais receptors rodopsīns, kura dabīgais signāls ir gaismas fotons, kas tālāk aktivizē ķīmisku pārvērtību kaskādi, kura izpaužas kā redze. Savukārt garšas nodrošināšanā piedalās trīs veidu receptori, kuri attiecīgi uztver savienojumus, kurus sagaršojam kā saldus, rūgtus un gardus. Pārējās divas garšas — sāļu un skābu — sajūt ar attiecīgo vielu piesaisti jonu kanālu receptoriem, kuri uzver nātrija un ūdeņraža jonus. Tieši ar receptoru dažādību un daudzumu, kas atbild par ožas nodrošināšanu, var izskaidrot dažu dzīvnieku spēju saost daudz labāk un diferencētāk.

Bez maņu receptoriem ir vēl pazīstami aptuveni 250 dažādi ar G proteīnu saistītie receptori, uz kuriem iedarbojas neirotransmiteri, peptīdi un citas signālmolekulas. Ar to starpniecību tiek regulētas daudzas fizioloģiskās organisma funkcijas, līdz ar to padarot tos par būtiskiem mērķiem daudzām zāļu vielām. 

## Atsauces
No liganda atkarīgie jonu kanāli

**No liganda atkarīgie jonu kanāli** jeb **ligandu regulētie jonu kanāli** ir receptoru grupa, kura nodrošina strauju signālu pārvadi starp neironiem caur centrālo un perifēro nervu sistēmām.
Šos receptorus veido jonu kanāli, kas ģenerē un pārvada jonu plūsmu caur visu šūnu, ja pie tā ir piesaistījusies kāda signālviela. Šādā veidā signālus var pārvadīt liela daļa neirotransmiteru, piesaistoties neironiem. Te var minēt tādus neirotransmiterus, kā acetilholīnu, gamma aminosviestskābi (GABA), glutamīnskābi, glicīnu, serotonīnu un adenozīntrifosfātu (ATF). Tomēr jāpiebilst, ka daļa no šīm vielām darbojas arī kā signālvielas uz G proteīnu receptoriem. 

## Atsauces
Pakalnu mainas

**Pakalnu mainas** (*Gracula*) ir viena no strazdu dzimtas (*Sturnidae*) ģintīm, kas saskaņā ar jaunāko sistemātiku apvieno 5  sugas. Tās visas mājo Dienvidāzijas tropu mežos, sākot ar Indiju, Bangladešu un Šrilanku un beidzot ar Indonēziju izplatības areāla austrumos. Turklāt parastā pakalnu maina ir introducēta ASV.

## Sistemātikas izmaiņas
[thumb|left|240px|[Šrilankas pakalnu maina (*Gracula ptilogenys*)]]
Nesenā pagātnē pakalnu mainu ģintī tika izdalītas tikai divas sugas: pakalnu maina (*Gracula religiosa*) un Šrilankas pakalnu maina (*Gracula ptilogenys*). Līdz ar jaunākajiem zinātniskajiem atklājumiem trīs pakalnu mainas bijušās pasugas mūsdienās tiek izdalītas kā atsevišķas sugas.

## Kopīgās īpašības
Visām pakalnu mainām ir melns apspalvojums ar metālisku spīdumu. Uz spārniem tām ir liels, balts laukums, kas ir redzams tikai lidojumā. Kājas un knābis ir spēcīgi, koši oranžā vai dzeltenā krāsā. Uz galvas pakalnu mainām ir dzeltena sekste, kuras forma un novietojums atkarībā no sugas ir atšķirīgs. Abi dzimumi izskatās vienādi, bet jauno putnu apspalvojums un knābis nav tik košs, arī sekstes ir mazākas vai nav attīstījušās. Visas sugas izskatās ļoti līdzīgas, tomēr katrai no tām ir savstarpēji izolēta izplatība.

Visas pakalnu mainas ir nometnieki, tās sastopamas mežos un lauksaimniecības kultūrainavā. Tās ligzdo dobumos, un dējumā parasti ir 2—3 olas. Kā visi strazdu dzimtas putni, arī pakalnu mainas ir visēdājas un barojas ar kukaiņiem, augļiem un ziedu nektāru. Pakalnu mainas ir pazīstamas kā putni, kas spēj atdarināt cilvēku balsis un valodu. Valda uzskats, ka pakalnu mainas ir vistalantīgākie putni — balsu atdarinātāji.

## Sistemātika
**Pakalnu mainu ģints** (*Gracula*)
*Engano pakalnu maina (*Gracula enganensis*)
*Indijas pakalnu maina (*Gracula indica*)
*Niasas pakalnu maina (*Gracula robusta*)
*Pakalnu maina (*Gracula religiosa*)
*Šrilankas pakalnu maina (*Gracula ptilogenys*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*Putni dabā
*Beauty of Birds: Hill Mynas
Strazdi

**Strazdi** (*Sturnus*) ir viena no strazdu dzimtas (*Sturnidae*) ģintīm, kas saskaņā ar jaunāko sistemātiku apvieno divas  sugas. Abas sugas sastopamas Eiropā un Āfrikā, bet mājas strazda (*Sturnus vulgaris*) dabīgais izplatības areāls aptver arī Āziju. Turklāt tas ir introducēts arī Ziemeļamerikā, Austrālijā, Jaunzēlandē un Dienvidāfrikā. 

Latvijā no abām sugām sastopams mājas strazds, kurš ir parasts un izplatīts ligzdotājs, kā arī tas lielā skaitā Latviju caurceļo.

## Kopīgās īpašības
[thumb|left|240px|[Vienmuļais strazds (*Sturnus unicolor*) ir vienkrāsaini melns, bez gaišo punktu raibumojuma]]
Strazdi ir labi piemērojušies dzīvei uz zemes. Tie labprātāk staigā, nevis lec, un to galvaskauss un galvas muskuļi ir piemēroti, lai ar atvērtu knābi varētu zondēt irdenu augsni. Strazdi ir visēdāji un galvenokārt barojas, barību meklējot augsnes virskārtā. Kad kāpurs vai cits bezmugurkaulnieks zemē ir sataustīts, strazds aizcērt knābi ciet. Strazdi ligzdo koku dobumos vai ēku konstrukciju iedobēs. 

Strazdu apspalvojums ir melns, tikai vienmuļajam strazdam (*Sturnus unicolor*), atšķirībā no mājas strazda, uz spalviņām nav dekoratīvā raibumojuma. Spārniem ir trīsstūrveida forma.

## Sistemātikas izmaiņas
Līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem, ir mainījusies strazdu dzimtas sistemātika. Lielākā daļa kādreizējās strazdu ģints sugu ir izdalītas jaunās ģintīs vai pievienotas citām esošajām ģintīm: Kambodžas strazds (*Acridotheres burmannicus*), melnspārnu strazds (*Acridotheres melanopterus*), bērvaigu strazds (*Agropsar philippensis*), mantijas strazds (*Agropsar sturninus*), Āzijas raibais strazds (*Gracupica contra*), melnkakla strazds (*Gracupica nigricollis*), sārtais strazds (*Pastor roseus*), baltvaigu strazds (*Spodiopsar cineraceus*), sarkanknābja strazds (*Spodiopsar sericeus*), baltplecu strazds (*Sturnia sinensis*),  baltgalvas strazds (*Sturnia erythropygius*), brahmaņu strazds (*Sturnia pagodarum*), pelēkgalvas strazds (*Sturnia malabarica*) un baltsejas strazds (*Sturnornus albofrontatus*). 

## Sistemātika
**Strazdu ģints** (*Sturnus*)
*Mājas strazds (*Sturnus vulgaris*)
*Vienmuļais strazds (*Sturnus unicolor*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*Putni dabā
Fransuā Vijons

**Fransuā Vijons** (; dzimis , miris pēc ), īstajā vārdā **Fransuā de Monkorbjē** (*François de Montcorbier*) vai **Fransuā des Ložs** (*François des Loges*), bija franču dzejnieks. Ievērojams franču agrās renesanses dzejas pārstāvis.

1452. gadā beidzis mācības Parīzes Universitātē. 1455. gadā strīda laikā nogalinājis kādu garīdznieku, pēc tam bēguļojis. 1463. gadā ticis notiesāts uz nāvi, tomēr vēlāk sods mīkstināts — Vijons tika izsūtīts. Par turpmāko dzīvi nav zināms.

Ievērojamākie darbi: poēmu krājums "Mazais testaments" (1456) un krājums "Lielais testaments" (1462).

## Atsauces

## Ārējās saites
Blusupīte

**Blusupīte** ir upe Vidzemes rietumos, Limbažu novadā. Sākas kā novadgrāvis Zilā purva rietumu malā Ainažu pagasta ziemeļaustrumos. Plūst dienvidrietumu virzienā pa Piejūras zemienes Vidzemes piekrasti; 1,5 km garumā ir Latvijas un Igaunijas robežupe. Gandrīz visā garumā, izņemot īsu posmu Ainažu pilsētā, upes gultne iztaisnota un regulēta. Upes lejtece pie ietekas Rīgas līcī ietilpst Randu pļavu dabas liegumā. Upi šķērso autoceļi A1 un P15.

## Attēlu galerija

Attēls:Blusupīte 1.jpg
Attēls:Blusupīte 4.jpg
Attēls:Blusupītes grīva 2.jpg
Attēls:Blusupītes grīva, 15.07.2018.jpg


## Atsauces
Čagas slimība

**Čagas slimība** (arī **amerikāņu tripanosomiāze**) ir tropiska parazītiska slimība, ko izraisa *[[Trypanosoma cruzi]]* vienšūņi. Slimību izplata *Triatominae* blaktis.

Simptomi mainās infekcijas gaitā. Agrīnā stadijā simptomu parasti vispār nav vai arī ir vieglā formā, var būt drudzis, palielināti limfmezgli, galvassāpes, pietūkums kodiena vietā. Pēc 8—12 nedēļām parasti sākas slimības hroniska fāze, 60—70% saslimušo neparādās citi simptomi. Pārējiem 30—40% cilvēku simptomi parādās vēl 10—30 gadus pēc infekcijas, sirdī var palielināties sirds kambari par 20—30%, kā rezultātā var būt sirds mazspēja. 10% cilvēku var paplašināties barības vads vai resnā zarna. Slimību agrīnā stadijā var diagnosticēt, ar mikroskopa palīdzību asinīs atrodot parazītu, hronisku slimību var diagnosticēt, asinīs atrodot *Trypanosoma cruzi* antivielas.

Saskaņā ar 2013. gada datiem pret slimību nav izveidota vakcīna. Agrīnā stadijā slimību var ārstēt ar medikamentiem (nifurtimokss vai benznidazols). Medikamenti parasti palīdz izārstēties, ja tiek doti sākumā. Jo cilvēkam ilgāk ir Čagas slimība, jo neefektīvāki kļūst medikamenti. Medikamentu lietošana hroniskas slimības gadījumā var palīdzēt aizkavēt beigu stadijas simptomu veidošanos. Nifurtimokss un benznidazols līdz 40% cilvēku izraisa īslaicīgas blakusparādības, tai skaitā ādas bojājumus, gremošanas sistēmas kairinājumu.

2013. gadā tika lēsts, ka ar slimību slimo 7—8 miljoni cilvēku, visvairāk cilvēki no Meksikas, Centrālamerikas un Dienvidamerikas. 2006. gadā veiktajos aprēķinos tika secināts, ka slimība ik gadu izraisa 12,5 tūkstošu cilvēku nāves. Lielākā daļa ar Čagas slimību saslimušie ir nabadzīgi, lielākā daļa saslimušo neapzinās, ka ir inficēti. Plaša mēroga cilvēku pārvietošanās ir palielinājusi to apgabalu, kur ir sastopama slimība — starp tām ir arī vairākas Eiropas valstis un ASV. Valstu skaits ir arī palielinājies līdz 2014. gadam. Slimība skar vēl 150 citas dzīvnieku sugas.

Slimība nosaukta brazīliešu ārsta Karlosa Čagasa (*Carlos Chagas*) vārdā, kas to pirmais 1909. gadā aprakstīja.

## Atsauces

## Ārējās saites

* DMOZ
Arda Turans

**Arda Turans** (; dzimis Fatihā, Turcijā, ) ir bijušais turku futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, Turcijas izlases dalībnieks.

Plaši pazīstams ar savu ātro reakciju, kontroli pār bumbu un veiklo driblēšanas spēju. 21 gada vecumā Turans kļuva par kapteini Turcijas klubā *Galatasaray*. Turans ir pirmais turks, kurš ieguva *La Liga* titulu 2013./ 2014. gada sezonā. 2014. gadā Turans ierindojās 38. vietā titulā “The 100 best footballers in the world” kā vienīgais Turcijā dzimušais futbolists.

2014. gada 25. novembrī Turans tika nominēts arī “UEFA Team of the Year” kopā ar vēl 40 spēlētājiem, spēlējot klubā *Atlético Madrid*. 2015. gada jūnijā Turanam piederēja 80 seniora kausi un viņš bija guvis 14 vārtus Turcijas Futbola Izlases spēlēs, kā arī ieņēmis 8. vietu spāņu žurnāla “Don Balón” nominācijā “*100 Best Young Football Players in the World”*.

Turans regulāri atbalsta un jūt līdzi savas valsts kluba Galatasaray spēlēm. 2010. gada janvārī Turans ieguva trešā populārākā Eiropas futbolista titulu, kā arī 14. populārākā futbolista titulu pasaulē.

Kopā ar argentīniešu futbolistu un tagadējo komandas biedru Lionelu Mesi Turans ir attēlots uz Turcijas videospēles “FIFA 15” priekšējā vāka. Tieši ar šo futbolistu bieži tiek salīdzināts Turans, pateicoties abu spēlētāju veiklajām kustībām uz laukuma, taču viņš pats uzskata, ka “nevar tikt salīdzināts ar pasaules labāko futbolistu”.

2008. gada 16. novembra spēlē pret Turcijas klubu *İstanbul BB*, Turans zaudēja samaņu. Slimnīcā tika konstatēts, ka Turanam ir sirds aritmija. Dienu pēc negadījuma ārsti vēstīja, ka Ardas veselības stāvoklis ir normalizējies un ka lēkmi ir izraisījusi pārlieku liela atdeve sportam.

Neskatoties uz Turana profesionālo karjeru, viņš ir arī zināms kā aktīvs loceklis labdarībā, palīdzot slimiem bērniem. Turanam ir divas automašīnas: Aston Martin DB9 un Mercedes-Benz SLS AMG. Turans ir attiecībās ar turku modeli Alihanu Doganu (turku: *Aslıhan Doğan*).

## Sasniegumi
**Galatasaray**

* Turcijas Superlīga: 2007–08

**Atlético Madrid**

* Spānijas La Liga: 2013–14
* Copa del Rey: 2012–13
* UEFA Eiropas līga: 2011–12
* UEFA Superkauss: 2012

**Barcelona**

* Spānijas La Liga: 2015–16
* Copa del Rey: 2015–16, 2016–17
* Spānijas Superkauss: 2016

## Atsauces

## Ārējās saites
Aleksandrs Zauerveids

thumb|220px|Gotlobs Aleksandrs Zauerveids ap 1840. gadu
**Gotlobs Aleksandrs Zauerveids** (,  1783—1844), arī **Aleksandrs Ivanovičs Zauerveids** () bija vācbaltu gleznotājs. Pēterburgas Mākslas akadēmijas batālās glezniecības profesors (1836).

## Dzīves gājums
Dzimis 1783. gada 19. februārī Kurzemes hercoga Pētera Bīrona galma aktiera ģimenē, līdz 1798. gadam mācījās Jelgavas ģimnāzijā. Vēlāk izceļoja uz Saksiju, kur viņš Napoleona karu laikā studēja Drēzdenes Mākslas akadēmijā (1806-1812). Darbojās kā kaujas ainu gleznotājs Parīzē (1812-1814), pēc tam Londonā (1814-1817).

1817. gadā devās uz Pēterburgu, darbojās Ģenerālštāba militāras topogrāfijas nodaļā, ieguva pulkveža pakāpi. 1825. gadā kļuva par ģenerālštāba pirmo gleznotāju, zīmēja uniformu kolekcijas Kara ministrijas vajadzībām. 1827. gadā viņu ievēlēja par Pēterburgas ķeizariskās Mākslas akadēmijas goda locekli un 1831. gadā par batālās glezniecības mācībspēku. 1836. gadā viņam piešķīra profesora nosaukumu. 1842. gadā izdeva studiju albumu par zirga anatomiju.

Miris 1844. gada 25. oktobrī Pēterburgā, apglabāts Volkovas luterāņu kapos.

## Raksturojums
Pēterburgas akadēmijai piederīgie batālisti ar valsts ierēdņiem nepieciešamo paklausību sacerēja un izpildīja oficiālās batālās mākslas uzdevumus, darinot skatuviski izvērstā telpā kauju un iekarojumu ainas, kurās impērijas karaspēks un tā pavēlnieki guva neapstrīdamas un slavenas uzvaras.


Battle of Leipzig by Zauerweid.jpg|1813. gada kauja pie Leipcigas
Siege of Varna 1828.jpg|1828. gada Varnas aplenkums (1836)


## Atsauces

## Ārējās saites
Boķu kalns

**Boķu kalns** ir paugurs Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē. Izvietojies Madonas novada Vestienas pagasta austrumdaļā uz ziemeļrietumiem no Talejas ezera. Ietilpst Gaiziņkalna dabas parkā un atrodas 1,5 km no paša Gaiziņkalna. Paugurs ir gredzenveida pirmmasīva augstākā virsotne, to šķērso autoceļš V884.

Paugurmasīvam ir stāvas, glaciotektoniskā izspieduma ieplaciņu un gravu saposmotas nogāzes, kā arī  vairākas virsotnes, viena no tām – Kaļvu kalns (~265 m v.j.l.). Paugurmasīva centrālajā daļā esošajā pazeminājumā atrodas Asmenīša ezers.

## Atsauces
Padures muiža

thumb|Padures muižas kungu māja
thumb|Padures muižas kungu māja
thumb|right|Padures muižas klēts
**Padures muiža** atrodas Kuldīgas novada Padures pagastā, Padurē aptuveni 168 kilometrus no Rīgas un 52 kilometrus no Ventspils.

## Vēsture
Pirmās ziņas par Paduri ir datējamas ar 1404. gadu, kad Livonijas ordeņa mestrs Dītrihs fon Torka to izdeva lēnī Hermanim Grundim (*Hermann Grundys*) Kuldīgas komturejā pie Ventas. 1526. gadā Valters fon Pletenbergs tās izlēņoja Jakobam Frankam, vēlāk tā piederēja Johanam fon Dēnhofam (1652—1682) un Korfu dzimtai (1702—1799). Gerhards Heinrihs Padures muižu kā ķīlu laika posmā no 1799. līdz 1808. gadam nodeva Georgam fon Šrēderam.

1814. gadā uz Krieviju aizceļojušā Korfa īpašumiem pasludināja bankrotu un sakarā ar senāta dekrētu (*ukaz*) Paduri izpārdeva vairāksolīšanā. Par 35 tūksošiem sudraba rubļu muižu 1828. gadā īpašumā ieguva Ernestīne Štempele, kas bija laulāta ar Frīdrihu Reinholdu Štempeli (1755-1858). 1837. gadā muižas īpašniece ieķīlāja Paduri par 60 000 rubļiem Rīgas skotu izcelsmes tirgotājam Dž. L. Balfūram (*John Lowis Balfour*). Pēc viņa muižā saimniekoja viņa dēls Edvards, bet pēc viņa nāves 1866. gadā viņa atraitne, 1878. gadā muižas pārvaldīšanu pārņēma Ādolfs Balfūrs. 1921. gadā Ādolfu Balfūru kopā ar viņa kučieri nogalināja netālu no Struņķukroga, muiža uz neilgu laiku nonāca viņa māsas dēla J.Serafima īpašumā.

1920. gada zemes reformas rezultātā 1922. gadā muižu sadalīja 88 vienībās 1103 ha kopplatībā. Tās centrs tika nodots Zemkopības ministrijai ar nolūku tur ierīkot divgadīgu lauksaimniecības skolu. Minētā mācību iestāde muižas ēkā darbojas līdz 1944. gadam, kad Otrā pasaules kara laikā ēku pārņēma vācu karaspēks hospitāļa ierīkošanai. 
1945. gadā pilī sāka darboties Lejaskurzemes lauksaimniecības izmēģinājumu stacija, kas pastāvēja līdz pat 1995. gadam. Pašreiz Padures muiža ar lielāko parka daļu ir privātīpašums un pieder Jānim Lazdānam.

2023. gada vasarā Padures muižā notika daudzsēriju spēlfilmas "Pansija pilī" filmēšana.

## Muižas plānojums un iekārtojums
Kungu māja, kura ir uzcelta parādes pagalma malā, pretī iebraucamajam ceļam, ir veidota klasicisma jeb ampīra stilā. Pēc 1837. gada celtā Padures muižas kungu māja ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Kopš tās būvēšanas laika ir saglabājušās gandrīz visas autentiskās durvis, trīs koka kāpnes, astoņas podiņu krāsnis, kā arī klasicisma un historisma manierē veidoti zīmējumi uz sienām un griestiem.

19.gs. sākumā pēc angļu ainavu parauga veidotajā un Balfūra ierīkotajā parkā līdz mūsdienām rietumu daļā ir saglabājusies senā liepu aleja. Padures muižas parks ir valsts nozīmes kultūras pieminekļa sastāvdaļa.

## Atsauces

## Ārējās saites
* https://web.archive.org/web/20181004040732/http://www.pilis.lv/lv/pilis-un-muizas#under-menu
* https://web.archive.org/web/20190331185554/http://visitkuldiga.com/padures-muiza-ar-parku/
* https://web.archive.org/web/20190403235658/http://www.paduremanor.com/ 
* https://www.youtube.com/watch?time_continue=529&v=Gu3RyE6Aiok
Logronjo

**Logronjo** (, ) ir Spānijas pilsēta, kas administratīvi atrodas Larjohas autonomajā apgabalā un provincē valsts ziemeļu daļā pie Ebro upes. Tā ir Larjohas autonomā apgabala un provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsēta atrodas 326 km attālumā no Spānijas galvaspilsētas Madrides un 473 km attālumā no Spānijas otrās lielākās pilsētas Barselonas. Logronjo atrodas 384 metrus virs jūras līmeņa. Tās kopējā platība ir 79,55 km2, pēc 2013. gada datiem pilsētā dzīvo 153 066 iedzīvotāji.

Logronjo ir Riohas vīna reģiona viens no galvenajiem tirdzniecības centriem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gaidas (Ropažu pagasts)

**Gaidas** (agrāk **Vecmuiža**) ir vasarnīcu ciems Ropažu novada Ropažu pagasta rietumos, pie autoceļa P4 (Rīga—Ērgļi).
## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Āriņu kalns

**Āriņu kalns** ir 287,0&nbsp;m augsts paugurs Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē. Izvietojies Madonas novada Bērzaunes pagasta ziemeļdaļā Vestienas aizsargājamajā ainavu apvidū  no Gaiziņkalna. Pirmmasīva lielpaugurs, lokveidīgi izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā 1,5 km garumā. Stāvas, saposmotas nogāzes, plakana, lēzeni viļņota virsa ar vairākām virsotnēm, viena no tām – Bolēnu kalns (~283 m v.j.l.). Paugurmasīva virsējo daļu veido bezakmens māls un aleirīti, nogāzēs sarkanbrūna pamatmorēnas mālsmilts un smilšmāls. Austrumu nogāzē sengravā atrodas Bolēnu avots. Gar paugura dienvidu un dienvidaustrumu pakāji iet autoceļš V881.

## Atsauces
Vilhelms Kaspars

**Vilhelms Kaspars** (*Wilhelm Kaspar*, dzimis , miris ) bija Skujenes draudzes luterāņu mācītājs. Lielinieku apcietināts 1919. gadā, miris cietumā no tīfa.

## Dzīvesgājums
Mācījās ģimnāzijā Liepājā. No 1875. līdz 1880. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. Ordinēts 1881. gadā. No 1882. gada desmit gadus darbojās Austrumsibīrijā, kur luterāņu draudze pēc platības bija lielākā pasaulē un dievkalpojumi notika piecās valodās, tai skaitā latviski. 1891. gadā kļuva par Skujenes un Lodes mācītāju. 1905. gada revolūcijas laikā palika savā draudzē, atšķirībā no daudziem citiem mācītājiem, kas tās pameta. Latvijas brīvības cīņu laikā lielinieku arestēts un cietumā miris.

## Ārējās saites
* Vilhelms Kaspars Cēsu bibliotēkas mājaslapā
Baraukas pūrs

**Baraukas pūrs** vai **Pērtssolas pūrs** (arī **Borovkas purvs**, **Pirtssalas purvs**) ir augstais purvs Jersikas līdzenumā, Jēkabpils un Līvānu novados. Izvietojies ūdensšķirtnē starp Neretu un tās pieteku Atašu uz Atašienes un Turku pagastu robežas. Kopējie kūdras krājumi ap 3,1 mlj m³, rūpnieciski izmantojami ap 2,2 mlj m³, kas tiek izstrādāti 1189 ha platībā purva austrumu un ziemeļrietumu malā. Purvā vairāki ar mežu apauguši paaugstinājumi, no kuriem lielākais ir Pirtssala.

## Atsauces
Latvijas Universitātes Dabas māja

thumb|250px|LU Dabas māja
**Latvijas Universitātes Dabas māja** ir Latvijas Universitātes Medicīnas un dzīvības zinātņu un Eksakto zinātņu un tehnoloģiju fakultāšu kopīga ēka Jelgavas ielā 1, Torņakalnā Rīgā. Ēka atrodas uz Zviedru Vidzemes laikā būvētās Kobronskansts.

2015. gada septembrī atklātā LU Dabas māja bija pirmā ēka LU studentu pilsētiņā, 2019. gada 28. janvārī tai līdzās atklāja Zinātņu māju. 

## Celtniecība
2009. gadā LR Ministru kabinets LU Akadēmiskā centra būvniecībai piešķīra valsts zemi Jelgavas ielā 1.
Dabaszinātņu akadēmiskā centra celtniecību uzsāka 2014. gada 28. februārī. Latvijas valsts un LU finansējums bija 5 miljonu eiro apmērā, kam piesaistīja 30 miljonus eiro lielu līdzfinansējumu no Valsts izglītības attīstības aģentūras (VIAA) pārvaldītajām Eiropas Savienības Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) apakšaktivitātēm.

## Ēka
Ēku projektēja kā LU **Dabaszinātņu akadēmisko centru** piecu tālaika dabaszinātņu fakultāšu (Bioloģijas, Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu, Ķīmijas, Medicīnas, kā arī Fizikas un matemātikas fakultātes Optometrijas un redzes zinātņu nodaļas) vajadzībām.   

Ēkas iekšienē atrodas 420 kvadrātmetrus plašs ātrijs, kura jumta konstrukcija izveidota ar paaugstinātu stiklojumu, tādējādi saglabājot dabīgo gaisa pieplūdi. Viscaur septiņiem stāviem jaunceltnes sienas atdzīvina mākslinieces Luīzes Avotiņas sienas gleznojumi, kopumā teju 700 kvadrātmetru platībā.
Dabas mājā izvietotas 138 studiju un pētniecības laboratorijas, kas aprīkotas ar 78 velkmes skapjiem. Lielākā auditorija *Magnum* spēj uzņemt līdz 300 studentu, lasītavā ir 130 sēdvietu, ir vairākas amfiteātra tipa auditorijas un individuālas darba kapsulas. Augšstāvā izvietotas četras siltumnīcas.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Delfi. 2015. gadā uzcelts Universitātes centrs Torņkalnā
Ēriks Aksels Kārlfelds

**Ēriks Aksels Kārlfelds** (; dzimis , miris ) bija zviedru dzejnieks.

Studējis Upsālas Universitātē. Strādājis Zviedrijas Karaliskajā bibliotēkā Stokholmā. 1904. gadā ievēlēts Zviedru akadēmijā. Nākamajā gadā ievēlēts akadēmijas Nobela institūtā, 1907. gadā Nobela komitejā.

Ievērojamākie krājumi: "Frīdolīna dziesmas" (1898), "Frīdolīna dzejas dārzs" (1901). 1931. gadā pēc nāves tika apbalvots ar Nobela prēmiju literatūrā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Nobela prēmijas lapa
Zeltacs

**"Zeltacs"** () ir 1995. gada britu filma, kuras režisors ir Mārtins Kempbels. Šī ir 17. filma par Džeimsu Bondu un pirmā, kur galveno lomu attēlo īrs Pīrss Brosnans.

Filmā Bonds cīnās pret bijušo MI6 aģentu, kas vēlas izmantot satelītu globālas finanšu krīzes izraisīšanai. Tajā galvenās lomas attēlo Brosnans, Šons Bīns, Izabella Skorupro, Famke Jansena, Džo Dons Beikers un Džūdija Denča.

Šī ir pirmā filma, kuras sižets nav veidots pēc Iana Fleminga darbiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jemnice

**Jemnice** () ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Tršebīčas apriņķī. Pilsētas centra apbūve ir pilsētbūves piemineklis.

## Vēsture
Pilsēta rakstos kā karaļa pilsēta minēta 1227. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Božena Ņemcova

**Božena Ņemcova** (, dzimusi  kā **Barbora Panklova** (), mirusi ) bija čehu nacionālās atmodas laika rakstniece. 

Dzimusi Vīnē, bet uzaugusi Ratiboržicē, netālu no Nāhodas. Ņemcovas bērnība Ratiboržicē attēlota viņas populārākajā darbā 1855. gadā izdotajā romānā "Vecmāmiņa" (*Babička*). Viens no romāna varoņiem ir Ratiboržices pils grāfiene - Kurzemes hercogiene Pētera Bītona meita Vilhelmīne. 

Božena Ņemcova 17 gadu vecumā apprecējās ar 15 gadus vecāko Jozefu Ņemecu. Jozefs strādāja par muitas ierēdni, un ģimene visai bieži mainīja dzīvessvietu. Vēlāk ģimene izira, bet Božena Ņemcova nomira nabadzībā.

Viena no Boženas Ņemcovas izcelsmes leģendām ir tā, ka Božena bijusi Kurzemes hercogienes Vilhelmīnes vai viņas māsas Dorotejas ārlaulības meita.

Božena Ņemcova attēlota uz 500 čehu kronu banknotes. 

## Ārējās saites
Ņemcova

**Ņemcova** (, ; no vārda *немец*/*němec*; vīriešu dzimtē Ņemcovs (*Немцо́в*) vai Ņemecs (*Němec*)) ir krievu un čehu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Božena Ņemcova (*Božena Němcová*; 1820—1862) — čehu rakstniece;
* Kateržina Ņemcova (*Kateřina Němcová*; dzimusi 1990) — Čehijas un ASV šahiste.

## Skatīt arī
* Ņemcovs
* Ņemecs
Lielkangari

**Lielkangari** ir ciems Ropažu novada Ropažu pagasta dienviddaļā, Pietēnupes krastos, pie autoceļa P4 (Rīga—Ērgļi). Pie Lielkangariem sākas Lielo Kangaru grēda.
## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.

## Atsauces
Kākciems

**Kākciems** (no  — 'divi') ir ciems Ropažu novada Ropažu pagasta dienvidos, pie autoceļa P10 (Inčukalns—Ropaži—Ikšķile).

Kākciema teritorija aizņem 351 ha un atrodas novada dienvidu daļā, kas robežojas ar Ogres novadu. Ciema centra apbūve veidojusies kā Oškalna kolhoza centrs 20. gadsimta 60., 70. un 80. gados.

## Vēsture
Pirmā rakstiskā liecība par Kākciemu atrodama Rīgas ienākumu grāmatā no 1342. gada, kurā minēts, ka divi zemnieki no Kākciema ierīkojuši 30 jaunus biškokus un salabojuši vairākus vecos, no kuriem pusi medus vai bišu vaska ražas saņems pilsēta.

Zviedru Vidzemes arklu revīzijas dokumentos atrodami vairāki atpazīstami Kākciema māju un dzimtu vārdi — *Iglem* (mājvārds Igļumi), *Kiwiten* (mājvārds Ķīvītes), *Rhunet* (mājvārds Rūnieši, personvārds Rūns) un *Straßden* (mājvārds Strazdi). Krievijas Impērijas 1839. gada kartē iezīmēta *Neukof* (Jaunāmuiža), bet 1866. gada kartē — Svenči, Strazdi, Laukruņģi un Astītes.

1819. gadā, līdz ar zemnieku brīvlaišanu, izveidota Kākciema pagastskola.

Saimnieciskā darbība Kākciemā bija aktīva ne tikai zemkopībā, un ap 1916. gadu Kākciema teritoriju šķērsojušas divas šaursliežu dzelzceļa līnijas. Pirmā pasaules kara laikā Kākciema apvidū risinājušās Kauja pie Mazās Juglas.

Kākciemā 1949. gadā nodibināja trīs kolhozus: "Rīts", "Brīvība" un "Oškalna" vārdā nosauktais. Martā dibināšanas sapulcē vairāk nekā 15 zemnieki uzrakstīja iesniegumu par stāšanos kolhozā. Pirmais to izdarīja ciema padomes izpildkomitejas priekšsēdētājs Augusts Akmanis. Tika nodibināts kolhozs "Rīts". 1949. gada 6. aprīlī Kākciema "Laukķīvītes" 33 iedzīvotāji nodibināja kolhozu un vienojās to nosaukt Otomāra Oškalna vārdā. 1950. gada septembrī Oškalna vārdā nosauktajam lauksaimniecības artelim pievienoja lauksaimniecības arteli "Brīvība". Saimniecībā gadu no gada uzlabojās saimnieciskie rādītāji, cilvēku materiālie un sadzīves apstākļi. Kolhozs kļuva par vienu no spēcīgākajām saimniecībām Rīgas rajonā, un tika veidots kolhoza ciemats. Kākciema klubs nodots ekspluatācijā 1966. gadā. Ciemata centrā esošās dzīvojamās mājas "Ziedoņi" nodotas ekspluatācijā 1969. gadā, bet "Sarmas" — 1972. gadā.thumb|left| Grāmatu sērija “Kākciema stāsti”|166px

Kākciemieši, 90 autoru kopskaitā, ir sarakstījuši 3 grāmatu sēriju “Kākciema stāsti”:

* 1. daļa — Dzīves mirkļi. Dažādo cilvēku dažādie stāsti, 2019.g.
* 2. daļa — Saknes. Kākciema dzimtās un skolā, 2020.g.
* 3. daļa — Laika liecinieki. Dzīves ritmi kopdarba 40 gados, 2021.g.

### 2020. gadi
2021. gadā Kākciemam kopā ar 11 citiem ciemiem un kopienām piešķirta atpazīstamības zīme “Viedais ciems”. Kākciemā atrodas multifunkcionālais centrs, kurā notiek ciema sabiedriskā dzīve. Ar Rīgu un Ropažiem Kākciemu saista autobusu maršruts Nr. 6831 (trīs reisi dienā 2022. gadā).

## Iedzīvotāji

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Brekšu muiža

thumb|200px|Juglas ezera apkārtnes karte (Tolks, 1701). Apvilkta ''Herms hof'' ().
thumb|200px|Brekšu muiža Pirmā pasaules kara laikā (1916).
**Brekšu muiža** jeb **Harma muiža** () atradās tagadējā Rīgas pilsētas Brekšu apkaimē un Ropažu novada Stopiņu pagasta Dreiliņos.
Līdz mūsdienām saglabājusies muižas kungu mājas ēka ar torni virs galvenās ieejas un parka atliekas.

## Vēsture
Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā pie Piķurgas ietekas Juglas ezerā atradās Dreiliņu jeb Hermsa muižiņa (*Dreilings od Herms hoff*), ko latviski sauca par Brekšu muižu. Līdz 1920. gada zemes reformai tā piederēja Freitāgu fon Loringhofenu dzimtai.

Pēc muižas īpašumu atsavināšanas šeit tika iekārtota Dreiliņu astoņgadīgā skola, bet pēc Otrā pasaules kara Rīgas 83. vidusskola, ko pēc Latvijas neatkarības atgūšanas pārdēvēja par Rīgas Brekšu pamatskolu. 2001. gadā mazā skolēnu skaita dēļ skolu slēdza un bijusī kungu māja tika pamesta.

2005. gada nogalē notika konkurss par dzīvojamās apbūves attīstību bijušajā muižas parkā, tomēr neviens no iesniegtajiem darbiem konkursā neuzvarēja. 2008. gada martā muižas ēka nodega, ēkas apkaime kopš šī laika iežogota.

## Atsauces