open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dzērbenes muiža

thumb|270px|Dzērbenes muižas kungu māja 2000. gadā
**Dzērbenes pilsmuižas** () kungu māja atrodas Cēsu novada Dzērbenes pagasta centrā Dzērbenē. Pašlaik ēkā atrodas Dzērbenes pagasta pārvalde, Tautas nams un mūzikas skola.

## Vēsture
Muižas kungu māja celta agrākās Dzērbenes viduslaiku pils vietā uz pacēluma, kuru puslokā no rietumiem, ziemeļiem un austrumiem norobežoja divas gravas. 1555. gadā arhibīskaps Brandenburgas Vilhelms savu Dzērbenes pilsmuižu uzdāvināja Rīgas arhibīskapijas kancleram Kristapam Šturcam. 1556. gadā veco pili postīja Livonijas ordeņa, bet 1577. gadā Krievijas caristes karaspēks. Zviedru Vidzemes laikā no 1625. gada Dzērbenes muiža (*Serbenhof*) piederēja Svantem Banneram.
Pēc Lielā Ziemeļu kara postījumiem Dzērbenes muižas zemes nokļuva Krievijas Impērijas kroņa īpašumā. Ēku kompleksā bija ap 20 ēkām, no kurām neviena nav saglabājusies līdz mūsu dienām, jo dažādos laika posmos tikušas nomainītas ar vēlākām būvēm. 1771. gadā Krievijas ķeizariene Katrīna II muižu atdāvināja ģenerālmajoram Oto Veismanim fon Veisenšteinam, kura pēcnācēji muižā saimniekoja līdz 1891. gadam. Viņu laikā uzcelta muižas kungu māja klasicisma stilā, kurai 19. gadsimta beigās piebūvēja iespaidīgu četrstūru neogotikas stila torni. No 1891. līdz 1906. gadam muiža piederēja Laudonu dzimtai.
  
1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu ēku daļēji nodedzināja, tad atkal atjaunoja. Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņu laikā muižas īpašnieki izpostīto ēku no jauna pameta.
Pēc 1920. gada agrārreformas Dzērbenes muižu sadalīja 144 vienībās (no tām 30 bijušās rentes mājas) 1444 ha kopplatībā. Muižas centra ēkas piešķīra Dzērbenes, Drustu, Taurenes un Skujenes pagastu pašvaldībām.
No 1927. gada muižas pilī darbojās lauksaimniecības skola, atjaunošanas darbus pabeidza līdz 1929. gadam. Pēc kārtējā ugunsgrēka 1947. gadā no atjaunošanas 1949. gadā līdz astoņdesmito gadu vidum lauksaimniecības skola darbojās un vēlāk pārgāja padomju saimniecības "Dzērbene" valdījumā.

Attēls:Dzērbenes lauksaimniecības skola 1927.jpg|Dzērbenes lauksaimniecības skola (pēc 1927)
Dzērbenes lauksaimniecības skola 1932.jpg|Dzērbenes lauksaimniecības skola (1932)


## Mūsdienās
Pili ieskauj parks ar septiņu dīķu kaskādi. No kādreiz iespaidīgā laukakmeņu žoga saglabājušies vien muižas vārtu stabi. Citas muižas ēkas atrodas dažādā stāvoklī. 2010. gadā tika veikta muižas kungu mājas iekštelpu un ārējās fasādes restaurācija. Iepriekš piesakoties, tiek piedāvāta gida vadīta ekskursija un piedzīvojums muižā iekārtotajā spoku kambarī.

## Atsauces
Ilūzija (filma)

**"Ilūzija"** () ir 2006. gada psiholoģiskā trillera filma, kuras režisors ir Kristofers Nolans. Filmas sižets, ko sarakstījis K. Nolans ar savu brāli Džonatanu Nolanu, ir veidots pēc Kristofera Prīsta romāna *The Prestige*.

Filma ir stāsts par diviem Viktorijas laikmeta burvju māksliniekiem Londonā, kas uzsāk savstarpēju cīņu ar traģiskām sekām par labākās ilūzijas izveidošanu. Tajā galvenās lomas attēlo Hjū Džekmens, Kristians Beils, Maikls Keins, Skārleta Džohansone, Rebeka Hola, Endijs Serkiss un Deivids Bovijs.

"Ilūzijas" pirmizrāde notika . Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko operatora un mākslinieka darbu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Baodina

**Baodina** ( — *Bǎodìng*) ir pilsēta Ķīnas ziemeļos, Hebei provincē. Administratīvi veido prefektūras līmeņa municipalitāti ar vairāk kā 11 miljoniem iedzīvotāju, bet pašas Baodinas municipālajos rajonos dzīvo ap 1 miljonu cilvēku.

## Vēsture
Sunu dinastijas laikā 960. gadā tika izveidots Baodžajas (保塞军) kara apriņķis, kura statuss 980. gadā tika paaugstināts līdz Baodžou (保州) kara apgabala statusam. 992. gadā tika uzbūvēta nocietināta pilsēta. Cietoksnis 13. gadsimtā tika nopostīts, bet atjaunots ar tagadējo nosaukumu Juaņu dinastijas laikā. Baodinas nosaukumu aptuveni var tulkot kā ‘Apsargājošā [galvaspilsētu]’, jo pilsētas uzdevums bija aizsargāt pieeju Pekinai. Ilgus gadus Baodina bija Džili provinces centrs, kā arī ievērojams kultūras centrs Minu un Cinu dinastiju laikā.

## Administratīvais iedalījums
Baodinas prefektūras līmeņa pilsēta administratrīvi iedalās trijos urbānajos rajonos (*Qū*), kas principā veido pašu Baodinas pilsētu (Sjiņši, Beiši, Naņši), četrās apriņķa līmeņa pilsētās (*Shì*; Aņguo, Dindžou, Gaobeidiaņa un Džoudžou), kā arī 18 apriņķos (*Xiàn*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Isabela Senmalo

**Isabela de Senmalo de Alvarado** (*Isabel de Saint Malo de Alvarado*; dzimusi ) ir Panamas politiķe. Viņa ir bijusi pirmā sieviete Panamas vēsturē, kas ieņēmusi viceprezidentes amatu. Viņa ir bijusi arī ārlietu ministre. 

## Biogrāfija
Senmalo dzimusi valsts galvaspilsētā Panamā. Viņa 1989. gadā Sentdžozefa Universitātē ASV ieguva bakalaura grādu starptautiskajās attiecībās. 1995. gadā viņa ieguva maģistra grādu Novas Dienvidaustrumu universitātē biznesa administrācijas specialitātē.

1988. gadā Senmalo stažējās Panamas vēstniecībā Vašingtonā. Nākamajā gadā viņa vēstniecībā strādāja Demokrātijas centrā. No 1990. līdz 1992. gadam viņa strādāja Panamas vēstniecībā Apvienoto Nāciju Organizācijā. No 1992. līdz 1994. gadam Senmalo bija ārlietu ministra vietnieka palīdze. No 1994. līdz 2008. gadam Isabela Senmalo strādāja ANO Attīstības programmā Panamā.

Pēc tam viņa bija neatkarīga konsultante starptautiskās organizācijās, kā arī valsts iestādēs un privātajā sektorā. Bija vairāku privātu un nekomerciālu sabiedrību padomju locekle. 2011. gadā pēc prezidenta Rikardo Martinelli lūguma Senmalo piedalījās konstitūcijas reformas izstrādē.

2014. gada prezidenta vēlēšanās kandidāts Huans Karloss Varela kā viceprezidentu izvēlējās Isabelu Senmalo. Vēlēšanās uzvarēja Varela, un Senmalo kļuva par viceprezidenti un ārlietu ministri. 2019. gada 1. jūlijā Senmalo viceprezidenta amatā nomainīja Gabrjels Kariso un par ārlietu ministru kļuva Alehandro Ferers Lopess.

|-
Helēna Tangijeva-Birzniece

**Helēna Tangijeva-Birzniece** (dzimusi , mirusi ) bija Latvijas baletdejotāja un baletmeistare. 
Viņas audzēknes bija Anna Priede, Mirdza Griķe, Velta Vilciņa, Ināra Gintere, Ausma Dragone, Ināra Ābele, Sarmīte Jakse.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1907. gada 31. martā (13. aprīlī) Pavlovskā (pēc citiem datiem Tbilisi) armēņu izcelsmes dzelzceļa stacijas priekšnieka Aleksandra Bek-Melin Tangijeva un viņa sievas Jeļizavetas ģimenē. Viņas vectēvs bija Krievijas Impērijas armijas virsnieks B. M. Tagijancs.

8 gadu vecumā viņa Petrogradā sāka mācīties Čekriginu privātā baleta studijā, vēlāk Petrogradas teātra skolā pie O. Preobraženskas un A. Vaganovas, kuru absolvēja 1924. gadā. Dejoja Valsts akadēmiskā operas un baleta teātra trupā, no 1925. gada bija Ļeningradas horeogrāfijas skolas pedagoģe.
1927. gada 5. jūlijā Ļeņingradā Jēzus baznīcas mācītājs Jānis Zālītis Tangijevu salaulāja ar Latvijas ģenerālkonsulu Ļeņingradā Aleksandru Heinrihu Birznieku un viņa pārcēlās uz dzīvi Latvijā.

No 1927. līdz 1939. gadam Helēna Birzniece bija baleta soliste Latvijas Nacionālajā operā un vadīja privātu baleta studiju (1928-1944). Bija pirmā Ainas lomas izpildītāja Jāņa Mediņa baletā “Mīlas uzvara”, ko 1935. gadā iestudēja Osvalds Lēmanis, piedalījās viesizrādēs Briselē, Antverpenē, Kauņā (1930), Berlīnē (1931), Helsinkos (1932, 1936) un Stokholmā (1935).

Pēc Otrā pasaules kara Tangijeva no 1945. līdz 1952. gadam un no 1956. gada bija galvenā baletmeistare Operas un baleta teātrī, līdztekus no 1948. gada strādāja par pedagoģi Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā.
1947. gadā viņa iestudēja savu pirmo latviešu oriģinālbaletu "Laima", 1958. gadā M. Ravēla viencēliena baletu "Bolero", 1959. gadā baletu "Rigonda".
Bija arī Latvijas PSR Valsts muzikālās komēdijas teātra baletmeistare (1952—1956).
Mirusi 1965. gadā. Apbedīta Meža kapos.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Latvijas PSR Nopelniem bagātās skatuves māksliniece (1948), 
* Latvijas PSR Tautas skatuves māksliniece (1956).

## Piemiņa
2007. gadā uzņemta dokumentālā filma "Tangijeva, Bravo!". Tangijeva-Birzniece iekļauta Latvijas kultūras kanonā. Viņas vārdā nosaukta balva, kas kopš 1996. gada tiek pasniegta par izciliem sasniegumiem.

## Lomas

## Iestudējumi

## Atsauces

## Ārējās saites

* Latvijas Kultūras kanons
* Tangijevas zīmē
Rīgas Starptautiskais kino festivāls

thumb|250px|Rīgas Starptautiskā kino festivāla logo
**Rīgas Starptautiskais kino festivāls** (*Riga IFF*) ir kinofestivāls, kas kopš 2014. gada norisinās Rīgā. Kinofestivālā demonstrē gan Latvijas, gan ārzemju filmas. Sākotnēji pasākums notika Eiropas kultūras galvaspilsētas projekta "Rīga 2014" ietvaros, bet kopš 2015. gada festivāls norisinās ik gadu oktobrī.

Kopš 2015. gada festivālā ir iedibināta starptautiskā konkursa programma, ko vērtē starptautiska kino profesionāļu žūrija. Konkursa programmas laureāts saņem festivāla galveno balvu — Rīgas gaiļa bronzas skulptūru, kas sadalīta astoņās daļās. Balvas autors ir mākslinieks Ervins Broks.

## Festivāla programma
Festivāla kopainu agrāk veidoja 8 programmas: *Riga IFF* pilnmetrāžas filmu konkursa programma, pasaules dokumentāla kino programma *Artdocfest*, bērnu filmu programma *Kids Weekend*, festivāla filmu programma *Selection*, retrospektīvas un izpētes programma *In Kino Veritas*, Baltijas filmu programma *Home Made*, īsfilmu un mūzikas video programma *Short Riga* un Ziemeļvalstu filmu programma *Nordic Highlights*.

2020. gados festivālā bija tematiskās sadaļas: Ziemeļvalstu kino darbu sadaļa *Nordic Highlights*, vācvalodīgās kinomākslas sadaļa *Zeitgeist Deutchland*, aizvadītās kino festivālu sezonas atklājumu izlase *Festival Selection*, arhitektūrai un kino veltītā sadaļa *Architect's Cut*, bērnu un ģimenes filmu sadaļa *Kids' Reel*, Latvijas filmu pirmizrāžu apkopojums sadaļā *Home Made Premieres* un retrospekcija *In Kino Veritas*. 

Festivāla ietvaros norisinājās arī izglītojoši pasākumi atvērtu lekciju, semināru formātā, kā, piemēram, *Baltic Film Talent Lab* (BFTL), *Critics Meeting*. 

Kopš 2016. gada festivālā iedibināta nozares profesionāļiem veltīta sadaļa *Riga IFF Forum*, kuras galvenais fokuss ir bērnu kino. *Riga IFF Forum* ir tikšanās vieta kino veidotājiem, izplatītājiem un iepircējiem, kur norisinās topošo bērnu filmu projektu prezentācijas.

2017. gadā *Riga IFF* galveno balvu saņēma Igaunijas spēlfilma "Novembris" (*November*), ko režisējis Rainers Sarnets.

## Ārējās saites

*
Blankenfeldes muiža

**Blankenfeldes muiža** () atrodas tagadējā Vilces pagastā, Jelgavas novadā, Latvijā. Blankenfelde ir 1,8 km attālumā no Latvijas-Lietuvas robežas. 
Muižas centra apbūve ir Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

## Vēsture
Zināms, ka Livonijas ordeņa valsts laikā 1462. gadā fon Mēdemu dzimta ieguva zemes īpašumu Mītavas komturijas teritorijā, no 1495. gada tas atradās Livonijas ordeņa landmaršala teritorijā.

Pirmo reizi Blankenfeldes muiža pieminēta Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā, kad no 1689. līdz 1701. gadam muižas īpašnieks bija Ernsts fon Mēdems. Par nākamajiem īpašniekiem kļuva fon Kēnigfelsu dzimta. Muižā 1804. un 1805. gadā uzturējies arī nākamais Francijas karalis Luijs XVIII. 
1891. gadā muiža nokļuva fon Hānu dzimtas īpašumā. 1921. gadā pēc muižas atsavināšanas tā tika piešķirta Jelgavas apriņķa valdei.
1925. gadā tajā ierīkoja garīgi slimu cilvēku patversmi "Saulītes", bet pēc Otrā pasaules kara līdz 1976. gadam tur bija invalīdu nams. Šajā laikā ēkai piebūvēja otro stāvu.

2007. gadā Blankenfeldes muižas trīs dzīvojamajās ēkas, astoņas palīgēkas un trīs zemes vienības vairāk nekā 30 hektāru platībā iegādājās SIA "JVB", kuras viens no īpašniekiem bija agrākais "Grindeks" valdes vadītājs Valdis Jākobsons. Viņš atjaunoja ēkas, iekārtoja viesnīcu un ražoja produktus no plūškokiem, āboliem, gurķiem. Restaurētajās vāgūža jeb staļļa telpās Jēkabsons ierīkoja zvanu muzeju. Citi “JVB” līdzīpašnieki ir Kintija Barloti un Guntis Belēvičs.
Lai segtu SIA "JVB" parādsaistības pret AS "Citadele banka", 2020. gada janvārī Blankenfeldes muižas nekustamo īpašumu izlika pārdošanai izsolē. Izsolē muižu iegādājās ģimene, kas pašlaik turpina Blankenfeldi attīstīt, kā tūrisma un atpūtas kompleksu. 2022-23. gadā veikts jumta konstrukciju remonts un seguma nomaiņa muižas kungu mājai. Atsākušies arī restaurācijas darbi kungu mājas interjeros.

## Apraksts
Muižā kopumā bijušas 16 ēkas, tai skaitā kungu māja, kalpu māja ar caurbrauktuvi, klēts, stallis, tējas paviljons un parks. Parādes pagalms ir apjozts ar mūra žogu ar dekoratīviem vārtiem. Ap parādes pagalmu tikušas izvietotas galvenās dzīvojamās un saimniecības ēkas. Muižas kompleksam ir kopīga simetrijas ass ar parku.

Kungu māja ir 18. gadsimta sākumā celta vienstāva mūra garenbūve, tai ir stāvs divslīpu jumts. 19. gadsimta sākumā to pārbūvēja klasicisma stilā. 
Kalpu māja ir 19. gadsimta beigās celta vienstāva mūra garenbūve. Muižas parādes pagalma ziemeļrietumu stūrī atrodas tējas paviljons.
Netālu no muižas atrodas 20. gadsimta 90. gados sakoptie fon Kēnigfelsu un fon Hānu dzimtas kapi.

### Melnais plūškoks

Šodien Blankenfeldes muižā ir izkoptas vecās melno plūškoku (*Sambucus nigra*) audzes, iestādītas jaunas, izveidota moderna ražotne sulu, sīrupu, vīnu ražošanai. 

Vārtu māja.jpg|Vārtu mājas caurbrauktuve
Zvanu muzejs.jpg|Zvanu kolekcija
Blankenfeldes muižas plūškoks.jpg|Blankenfeldes muižas vērtība - plūškoks


## Atsauces

## Ārējās saites

*
Kosmos-2498

***Kosmos-2498*** (*Космос-2498*) ir Krievijas militārais sakaru pavadonis. Tas orbītā palaists 2014. gada maijā.
Domājams, pavadonis ir no *[[Strela-3M]]* (*Rodnik-S*) sērijas. 

*Kosmos-2498* tika palaists  05:27:54 UTC ar nesējraķeti *[[Rokot-KM]]* no Pļeseckas kosmodroma.
Kopā ar to palaisti analoģiski pavadoņi *[[Kosmos-2496]]* un *[[Kosmos-2497]]*, kā arī atšķirīgs pavadonis *[[Kosmos-2499]]*. No dzinējbloka *[[Briz-KM]]* pavadoņi atdalījās 07:12 UTC.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Strela-3M (Rodnik, 14F132) Gunter Dirk Krebs
Sanmarīno pilsētu uzskaitījums

[200px|thumbnail|[Sanmarīno novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas **[[Sanmarīno]] pilsētas**. Sanmarīno ir **10 pilsētas**.

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Analogais signāls

**Analogais signāls** ir viens no informācijas pārraides veidiem. Lai pārraidītu, piemēram, skaņu lielā attālumā, vispirms skaņas viļņa svārstības ar mikrofonu pārveido analogās jeb līdzīgās elektriskās strāvas svārstībās. Strāvas stiprums mainās pilnīgi analogi skaņas viļņa radītajām mikrofona membrānas svārstībām. Pārraidītās svārstības pēc tam telefona klausulē vai radioaparāta skaļrunī atkal pārveido skaņas svārstībās, lai cilvēks tās varētu uztvert ar dzirdes orgānu - ausi. Mūsdienās analogo signālu vietā arvien vairāk izmanto ciparsignālus, ar kuriem pārraida digitālo informāciju.
Milosas Venera

**Milosas Venera** jeb **Mēlas Afrodīte** ir viena no slavenākajām Senās Grieķijas marmora skulptūrām. Tiek uzskatīts, ka Milosas Venera atspoguļo grieķu sievietes skaistuma ideālu. Tā tiek uzskatīta par vienu no skaistākajām statujām pasaulē. Skulptūra glabājas Luvrā Parīzē.

Skulptūra ir veidota ap 2. gadsimtu pirms mūsu ēras. Šo skulptūru 1820. gadā atrada Milas salā Grieķijā. Kad tā tika atrasta, skulptūrai vēl bija abas rokas. Par roku eksistenci ir saglabājušās ziņas, jo pirms turku un franču sadursmes bijis pagatavots zīmējums. Afrodītes labā roka bijusi graciozi krokojusi uz augšu savilkto kleitas apakšmalu, savukārt kreisā rokā turējusi ābolu. Skulptūra ir 2,04 metrus augsta.

## Ārējās saites
Senželīdifeska

**Senželīdifeska** () ir ciems Francijā, Ēro departamentā, Langdokas-Rusijonas reģionā. Tas atrodas 11 km no Monpeljē, Pezujē (*Pezouillet*) upes krastos, kas ir viena no Mosonas (*Mosson*) pietekām. Ciema teritorija iekļauj arī Kulondres brīvdabas parku *Le parc de Coulondres Philippe Eldridge*.

Pirmās rakstiskās liecības par Senželīdifeskas kā apdzīvotas vietas veidošanos attiecas uz 13. gadsimtu, kaut gan cilvēki šķiet regulāri tur uzturējās kopš paleolīta, ko pierāda atradumi *Rouergas*, *Vautes* un *Colline de l’homme mort* arheoloģiskajos izrakumos. Par Senželī (*Saint-Gély *) savulaik sauca Maglones (*Maguelone*) diecēzes klostera kompleksu un tam piederošu kunga tiesai pakļauto teritoriju. Tam blakus atradās arī citi ciemi, kas izvietojās ap Monferānas pili (*château de Montferrand*). Pēc revolūcijas tos apvienoja ar Senželī.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pētera I nams

**Pētera I nams** ir ēka Palasta ielā 9, Rīgā, Latvijā. Pētera I palasta komplekss ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Izveidots apmēram 1711. gadā, kad tika veikta tirgotāja Henenberga nama pārbūve un apvienošana ar kaimiņu ēkām. Tai pašā gadā ēka tika uzdāvināta Krievijas caram Pēterim I, kad viņš kopā ar Katrīnu ieradās Rīgā pirmo reizi kā valdnieks. Vēlākajos gados Pēteris I vairākkārt šeit apmeties ceļā uz Rietumeiropu.

Virs pievienotās Rīgas nocietinājumu vaļņa daļas tika izveidots Gaisa dārzs. Ēkas celtniecība tika pabeigta 1722. gadā, 1745. gadā nams ticis pārbūvēts, darbus vadīja arhitekts N. Vasiļjevs.

Ēkas pirmajā stāvā bija saimniecības telpas, palīgtelpas un kalpotāju istabas, savukārt otrajā stāvā atradās Pētera I dzīvojamās telpas, kā arī reprezentācijas zāles. Tā sauktajā Jauno vārtu tornī atradās Pētera I guļamistaba.

1785. gadā tas kļuva par tiesu namu, 1805. gadā te sāka darboties skola. No 1860. līdz 1862. gadam notika trešā stāva izbūve, arhitekts — M. Šonss. 
Ēkā no 1886. gada darbojās Pētera I reālskola.
No 1998. līdz 2000. gadam tika veikta liela pārbūve un modernizācija. Tika likvidēts Gaisa dārzs.
left|250px|thumb|Pārbūvētais gaisa dārzs pie Pētera I nama.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  Pētera I nams Vecrīgā
Rīgas Svētā Pētera un Pāvila baznīca

**Rīgas Svētā Pētera un Pāvila pareizticīgo baznīca** bija Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Rīgā, Latvijā. Atradās Citadeles ielā 7. Mūsdienās te atrodas **koncertzāle "Ave Sol"**. Celta citadeles cietoksnī kā Krievijas Impērijas garnizona baznīca. Mūsdienās — vecākā saglabājusies pareizticīgo baznīca Rīgā un Rīgas kamerkora "Ave Sol" mājvieta.

## Vēsture
Baznīca tika celta laikā no 1781. līdz 1785. gadam, projekta autors bija būvinženieris Zigmunds Zēge fon Laurenbergs (*Siegmund Sege von Laurenberg*). Viņš gan nevadīja būvdarbus, jo 1783. gadā ticis norīkots dienestā uz Narvu. Būvdarbus uzraudzīja arhitekts Kristofs Hāberlands. Par baznīcas prototipu tiek uzskatīta Pērnavas Svētās Katrīnas pareizticīgo baznīca (arhitekts P. Jegorovs), kas uzcelta no 1764. līdz 1768. gadam un bija paraugs vairākām 18. gadsimta beigu pareizticīgo baznīcām Baltijā. Sākumā tā bija paredzēta kā vienkārša garnizona baznīca. Svētā Pētera un Pāvila pareizticīgo baznīca bija pirmā pareizticīgo katedrāle, līdz 1873. gadam tā bija galvenā Rīgas pareizticīgo katedrāle, pēc tam par tādu kļuva Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle. Pie tās kopš 1867. gada darbojās Pētera un Pāvila pareizticīgo brālība.

Tā ir klasiska grieķu krusta centrālbūve, virs draudzes telpas ir augsts kupols, ir frontāla četrstāvīga zvanu torņa piebūve. 1873. gadā baznīca cieta ugunsgrēkā, 1886. gadā tikusi atjaunota. Līdz 1940. gadam ēkā darbojās Rīgas igauņu pareizticīgo draudze, līdz 1980. gadam tā bija munīcijas noliktava.

Jauns posms Svētā Pētera un Pāvila pareizticīgo baznīcai sākas 1977.gadā, kad ēka piešķirta Rīgas Kultūras pārvaldei Rīgas Tautas kamerkora *Ave Sol* (tagad - Rīgas kamerkoris "Ave Sol") koncertzāles ierīkošanai. No 1980. līdz 1987. gadam notika ēkas restaurācija un rekonstrukcija, ko vadīja arhitekts M. E. Meņģele. Pēc rekonstrukcijas ēku nodēvēja par *Koncertzāli "Ave Sol"* un par koncertzāles rezidentu kļuva Rīgas kamerkoris "Ave Sol", kas koncertzālē strādā vēl šodien. Zālē un balkonā ir vairāk nekā 300 vietu, skatuvi ierīkoja bijušā altāra vietā.
1987. gadā ar koncertzāles atklāšanas koncertu ciklu sāka darboties Rīgas pašvaldības kultūras iestāžu apvienības *Koncertorganizācija "Ave Sol"*. 

2005. gadā Latvijas Pareizticīgā baznīca pieprasīja baznīcu tai atdot, tomēr nākamajā gadā tika izlemts atstāt to Rīgas domes īpašumā.

1980. gadu rekonstrukcijā baznīcas ēka savienota ar blakus esošo biroju ēku, kurā šobrīd atrodas Koncertorganizācija "Ave Sol", Rīgas kamerkora "Ave Sol" bibliotēka un mēģinājumu telpas koncertorganizācijas amatierkolektīviem, piemēram, jauniešu korim "Kamēr...", Emīla Dārziņa jauktajam korim, koklētāju ansamblim "Cantata" u.c.
left|250px|thumb|Baznīcas iekšējās apdares fragments

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* "Cita Rīga" ieraksts
Maikapara nams

**Maikapara nams** ir savrupmāja Aristida Briāna ielā 3, Rīgā, valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, viens no vērtīgākajiem nekustamā īpašuma objektiem un greznākajiem reprezentācijas namiem Rīgā.

1930.-1931. gadā Maikapara namu pēc arhitekta A. Trofimova projekta pārbūvēja neobaroka stilā, tā interjers ir veidots neoklasicisma stilā. Dekorus radīja tēlnieks Rihards Maurs, interjeru atjaunoja mākslinieks Herberts Grīnbergs. Nama izskats ļoti izmainījās. No 1999. līdz 2001. gadam notika ēkas atjaunošana (arhitekts U. Ābiķis), dārzā novietoja bronzas skulptūru, iepriekšējais interjers tika lielā mērā iznīcināts.

## Vēsture
Nams uzcelts 1876. gadā uz Šarlotentāles muižas zemes, arhitekta Roberta Pflūga neorenesanses stilā izstrādāto projektu pasūtīja stādu un ziedu tirgotājs Kārlis Heinrihs Vāgners. Eklektiskās fasādes rotāja tornīši un vāzes, kā arī Cereras un Floras skulptūras. Māju ieskāva grezns dārzs, jo K.H. Vāgners bija pazīstams ar saviem dārziem un pat kļuvis par Rīgas goda pilsoni, izveidojot kūrorta parku Ķemeros.

1921. gadā tas kļuva par Apvienotās Karalistes vēstniecības mājvietu, 1931. gadā nokļuva rūpnieka Teodora Maikapara vai pēc citiem avotiem tabakas fabrikanta Zamuila Maikapara īpašumā.

Pēc Latvijas okupācijas namu atsavināja un 1941. gadā nodeva Raiņa literatūras fondam.
Vācu okupācijas laikā namā mitinājās Rīgas lielvecākais (oberbirģermeistars) Hugo Vitroks, bet pēc Otrā pasaules kara Baltijas kara apgabala pavēlnieks Ovaness Bagramjans, pēc tam namu nodeva Latvijas PSR Ministru Padomes rīcībā kā dienesta viesnīcu prominentu viesu izmitināšanai. Šeit savu vizīšu laikā Rīgā uzturējušies Ņikita Hruščovs un Valters Ulbrihts (1959), Ho Ši Mins (1962), Josips Brozs Tito (1972) un citi politiķi.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1993. gadā nams nokļuva baņķiera Aleksandra Laventa īpašumā, Rīgas pils remonta laikā to izmantoja kā Latvijas prezidentu Gunta Ulmaņa un Vairas Vīķes-Freibergas rezidenci. 1998. gadā nams kļuva par uzņēmuma "Ventspils nafta" īpašumu, vēlāk kļuva par uzņēmuma "Latvijas kuģniecība" nekustamā īpašuma portfeļa sastāvdaļu. Kopš 2010. gada ēkā atrodas Japānas vēstnieka rezidence (pati vēstniecība atrodas Rietumu Capital Centre ēkā Vesetas ielā 7).

## Atsauces
Pārpilnības rags

[thumb|250px|Pārpilnības rags [Rubenss|Rubensa gleznā ar romiešu dievieti Abundanciju (ap 1630. gadu)]]
**Pārpilnības rags** () vai **Amaltejas rags** () ir pārpilnības un pārticības simbols. Parasti tiek attēlots kā raga formas trauks, pilns ar augļiem, ziediem un riekstiem. Cēlies no sengrieķu mitoloģijas, ko vēlāk pārņēmuši romieši un plaši lietots arī mūsdienās, sevišķi tēlotājā mākslā, arhitektūrā, heraldikā.

## Izcelsme
Mitoloģijā ir vairāki skaidrojumi par pārpilnības raga izcelsmi.

Viszināmākā ir saistīta ar Zeva zīdīšanu, kurš kā mazulis tika noslēpts no sava tēva Krona alā Idas kalnā, kur to pieskatīja vairākas dievišķās aukles, tajā skaitā nimfa Amalteja kazas izskatā. Amalteja mazuli Zevu zīdīja ar savu pienu. Zevam jau zīdaiņa vecumā bijis liels spēks un, spēlējoties ar Amalteju, tas viņai nolauzis vienu ragu, bet ar savām dievišķajām spējām devis tam spēju uz nebeidzamu barošanu.

Citā mītā pārpilnības rags radies, Hēraklam cīnoties ar upju dievību Akeloju un nolaužot tam vienu no ragiem.

Pārpilnības rags bija vairāku grieķu un romiešu ar ražas novākšanu, pārticību un garīgumu saistīto dievību atribūts: Zemes dieviete Gaja vai Terra, bagātības dievs Pluts, nimfa Maja, veiksmes dieviete Fortūna.

## Skatīt arī
*Skalsa

## Ārējās saites
Panamax

***Panamax*** un ***New Panamax*** ir termini, kurus izmanto izmēru ierobežošanai kuģiem, kuri ceļo caur Panamas kanālu, šos ierobežojumus un prasības publicē organizācija *[[Autoridad del Canal de Panamá]]* (ACP). Šīs prasības apraksta tādus tematus kā galējie sausās sezonas ierobežojumi, dzinējspēku, saziņu un detalizētu kuģu konstrukciju.

Atļauto izmēru ierobežo pieejamo slūžu kameru garums un platums, ūdens dziļums kanālā un kopš tā uzbūvēšanas arī *[[Puente de las Américas]]* tilta augstums. Šie izmēri nosaka skaidrus Panamas kanāla kuģošanai izmantojamo kuģu parametrus un ir ietekmējuši jaunu kravas, pasažieru un kara kuģu projektēšanu.

*Panamax* specifikācijas ir bijušas spēkā kopš kanāla atklāšanas 1914. gadā. Kuģi, kuri neatbilst *Panamax* izmēriem, tiek saukti par *post-Panamax*. 2009. gadā ACP publicēja *New Panamax* standartu, kurš būs spēkā līdz ar trešā slūžu komplekta atklāšanu, kuras būs lielākas par esošajā divām.

Palielinātā maksimālā atļautā izmēra kuģu izplatība ir aktuāla problēma, jo *Panamax* izmēra kuģis prasa precīzu kuģa vadību slūžās, kā rezultātā slūžās pavadītais laiks palielinās un šie kuģi ir jālaiž cauri dienasgaismā. Tā kā lielākie kuģi ceļojot pretējos virzienos nevar droši izmainīties Kulebras kanālā, tad šajā daļā tas šiem kuģiem darbojas kā pārmaiņu vienvirziena ceļš.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kuģu izmēru grupas 
* ''Panamax'' un ''New Panamax''
Kraukļu aiza

thumb|300px|Kraukļu aiza
**Kraukļu aiza** ir ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Gaujas pietekas Vējupītes sāngravas nogāzē, Siguldā. Atrodas Gaujas nacionālā parka teritorijā 400 m uz dienvidaustrumiem no Gleznotāju kraujas.

Kopš 1974. gada aiza atrodas valsts aizsardzībā. Aizsargājama ir teritorija 8,03 ha platībā. Tā izveidojusies kā stūraina kabata ar 11,5 m augstām sienām sarkanajos Gaujas svītas smilšakmeņos. Uz sienām atrodami seni uzraksti. Iežos atrastas bruņuzivju fosilijas. Vienā sienā atrodas 5,2 m garā **Kraukļu ala** (3,3 m augsti griesti platums 5 m (pie ieejas), 7 m liela grīda).

## Atsauces
Harbinas latviešu kolonija

**Harbinas latviešu kolonija** bija latviešu kopiena Ķīnā, kas pastāvēja 20. gadsimta pirmajā pusē.

Pirmie latvieši, starp kuriem lielākā daļa bija inženieri un tehniķi, Mandžūrijā nonāca 19. gadsimta beigās, jo Harbinā tika būvēts dzelzceļš (1897—1903). Pēc Krievijas pilsoņu kara šeit atradās apmēram 2500 latviešu bēgļu, 20. gadsimta 20. gados — apmēram 1000, savukārt 1935. gadā kolonijā bija apmēram 100 cilvēku. 20. gadsimta 40. gadu otrajā pusē notika izceļošana uz Ziemeļameriku un Austrāliju.

Harbinā darbojās vairākas latviešu kultūras un sabiedriskās iestādes, tai skaitā Drīzuļa privātģimnāzija, Latviešu biedrība, luterāņu draudze, Latvijas pilsoņu biedrība, Latvijas konsulāts.

## Atsauces
Sēte

**Sēte** (, ) ir pilsēta Francijā, Oksitānijas reģiona Ēro departamentā. Sēte atrodas Vidusjūras krastā. Tas ir kantona centrs, kā arī nozīmīga ostas pilsēta. Pilsētas lielā kanāla dēļ to dažkārt dēvē par «Langedokas Venēciju». Pilsētas teritorija iekļauj arī To ezeru (*étang de Thau*), kas ir lielākais no Langedokas dabiskajām ūdenstilpēm. Sētē ir dzimuši: dziedātājs Žoržs Brasēns, ģitārists Manitas di Plata, skulptors Pjērs Noka (*Pierre Nocca*) un rakstnieks Pols Valerī, kas dēvēja pilsētu par "savdabīgo salu" (*l'île singulière*).

## Galerija

|Strūklaka "Astoņkājis" mērijas laukumā
Attēls:Sète theatre2.jpg|Sētes Moljēra teātris
Attēls:Sete, France.jpg|Lielais kanāls
Attēls:Sadi-Carnot Bridge, Sète, Hérault 02.jpg|Sadikarno (*Sadi-Carnot*) tilts
Attēls:Sete gare.JPG|Sētes vilcienu stacija
Attēls:Sete eglise st louis 2.jpg|Svētā Luija baznīca
Attēls:Notre-Dame de la salette.JPG|Notrdamas kapela Senklēras uzkalnā
Attēls:Sete cimetiere marin.JPG|Jūrnieku kapsēta
Attēls:Fort Richelieu, Sète, Hérault 03.jpg|Rišeljē cietoksnis
Attēls:Barrou Neighbourhood, Étang de Thau, Sète 01.jpg|To ezers
Attēls:Sete harbour.jpg|Skats uz Sētes ostu
Attēls:Phare du Mont-Saint-Clair, Sète, Hérault.jpg|Senklēras uzkalna bāka


## Atsauces

## Ārējās saites
Kristofs Harders

**Kristofs Harders** (; dzimis , miris ) bija vācu grāmatu izdevējs, literārs, letonists. Filologs Andris Vilks nosaucis viņu par vienu no izciliem apgaismības laikmeta cilvēkiem Vidzemē.

No 1764. līdz 1767. gadam studējis Kēnigsbergas universitātē teoloģiju, matemātiku, filozofiju. Pēc tam strādājis par mājskolotāju Rīgā. No 1772. līdz 1816. gadam bijis luterāņu mācītājs Rubenē, no 1806. līdz 1816. gadam — prāvests Valmieras diecēzē.

Ap 1780. gadu Harders Ķieģeļu muižā ierīkoja mājas spiestuvi, ko 1784. gadā pācēlis uz Rubenes mācītājmuižu, spiestuve darbojusies līdz 1796. gadam. Iespieda galvenokārt paša sarakstītas grāmatas zemniekiem. Ir zināmas 22 grāmatas, 19 no tām ir latviešu valodā. Darbos paudis apgaismības idejas. 1806. gadā Juliusa Konrāda Daniela Millera spiestuvē izveidotā "Rēķināšanas grāmatiņa ne priekš visiem tumšiem ļaudīm, bet tiem vien par labu sarakstīta, kas gudrību un gaišu prātu cienī" ir pirmā aritmētikas grāmata latviešu valodā. Harderam arī nācies radīt svarīgākos matemātikas terminus latviešu valodā.

## Nozīmīgākie izdevumi
150px|right|thumb|Pavārgrāmatas „Tā pirmā pavāru grāmata no vāces grāmatām pārtulkota” vāks
* 1781—1790: "Vidzemes kalendārs"
* 1790: "Piezīmes un papildinājumi prāvesta Stendera kunga jaunajai latviešu gramatikai" (*Anmerkungen und Zusätze, zu der neuen lettischen Grammatik des Herrn Propst Stender*)
* 1795: "Tā pirmā pavāru grāmata no vāces grāmatām pārtulkota" (*Ta pirma Pawaru Grahmata no Wahzes Grahmatahm pahrtulkota*)
* 1806: "Rēķināšanas grāmatiņa"

## Atsauces

## Ārējās saites

* "Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam"
* Harders, Kristofs
Darjenas līcis

**Darjenas līcis** () ir plašs līcis Karību jūras dienvidos Centrālamerikas un Dienvidamerikas piekrastē. Rietumos to norobežo Panamas ziemeļrietumu piekraste, austrumos — Kolumbijas piekraste. Līcis ir pie ieejas līdz  plats un iestiepjas cietzemē par 230 km. Līča dienvidos atrodas 75 km garais Uravas līcis. Austrumu piekrastē vairākas nelielas salas (Fuerte, Tortugilja). Līča dienvidu galā ieplūst Atrato upe.

Darjenas līča rietumu piekrastē 1698.—1700. gadā tika neveiksmīgi mēģināts izveidot Skotijas koloniju Kaledoniju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rīgas Angļu ģimnāzija

**Rīgas Angļu ģimnāzija** (saīsināti **RAĢ**), agrāk **Rīgas 4. vidusskola**, ir vispārējās vidējās izglītības iestāde Zvārdes ielā 1, Pārdaugavā. Skolā tiek īstenota padziļināta angļu valodas apmācība.

## Vēsture
thumb|left|LELB ģimnāzijas ēka Zvārdes ielā 1 (pirms 1940).
Rīgas pilsētas 4. vidusskola dibināta 1919. gada 10. oktobrī M. Beķeres privātskolas telpās Stabu ielā 14. Vēlāk to pārveidoja par ģimnāziju ar komerciālo un humanitāro nodaļu un pārcēla uz Gaiziņa ielu 3. Pēc 15. maija apvērsuma 1934. gada 1. augustā skolu slēdza ar Rīgas pilsētas Valdes un izglītības ministra rīkojumu saistībā ar tajā valdošo politisko (kreiso) noskaņojumu un "pretvalstisku" proklamāciju izplatīšanu. Ēkā tupināja darboties Rīgas pilsētas tehnikums (tagad Rīgas Celtniecības koledža).

Pēc Latvijas okupācijas skolu 1940. gada rudenī atjaunoja kā Rīgas pilsētas 4. vidusskolu slēgtās Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas ģimnāzijas ēkā Zvārdes (agrāk Liepmuižas) ielā 1, agrākās Borherta muižas teritorijā Mārupītes krastos. 

1948. gada oktobrī to pārdēvēja par Rīgas VĻKJS 30. gadadienas 4. vidusskolu.

1989. gada decembrī skolas skolotāju, skolēnu un vecāku konferencē skolu nolēma pārdēvēt par Rīgas pilsētas angļu ģimnāziju, bet 1990. gada 2. martā skolu nosauca par Rīgas Angļu ģimnāziju.

## Skolas direktori
* 1919—1934: Indriķis Rītiņš
* 1940: Aleksandrs Villerts
* 1940—1944: Bertrams Fedders
* 1944—1949: Mārtiņš Čablis
* 1949—1951: Voldemārs Zelmenis
* 1951—1968: Egons Mauriņš
* 1968—1981: Ārija Žodziņa
* 1981—1991: Maiga Plotniece
* 1991: Dzintars Vilde
* 1991—2014: Modris Klegeris
* Kopš 2014: Maija Kokare

## Literatūra
* RAĢ darbinieku sagatavots skolas vēstures pārskats

## Atsauces

## Ārējās saites
* Rīgas Angļu ģimnāzijas mājaslapa
Degunragputni

**Degunragputni, degunragputnu ģints** (*Buceros*) ir viena no degunragputnu dzimtas (*Bucerotidae*) ģintīm, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Zinātniskais nosaukums — *Buceros* — ir atvasināts no grieķu valodas un latviski nozīmē "govs rags". Visas šīs ģints sugas mājo Āzijā, un tām ir plaši izplatības areāli.

## Kopīgās īpašības
Degunragputnu ģints sugas ir vienas no lielākajām visā degunragputnu dzimtā, bet vislielākais ģintī ir lielais degunragputns (*Buceros bicornis*). Tā ķermeņa garums lielākajiem īpatņiem var sasniegt 120 cm, spārnu plētums 150 cm, svars 4 kg. Šīm sugām raksturīgi, ka abiem dzimumiem ir vienādi lieli knābji un to izaugumi. Knābji ir koši sarkani, dzelteni un oranži, jo tie iekrāsojas no krāsainā, eļļainā sekrēta, kas izdalās no dziedzera pie astes pamatnes. Ar šo eļļaino sekrētu, izmantojot knābi, putni tīra spalvas.

## Sistemātika
* **Degunragputnu ģints** (*Buceros*)
** Lielais degunragputns (*Buceros bicornis*)
** Malajas degunragputns (*Buceros rhinoceros*)
** Rudais degunragputns (*Buceros hydrocorax*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*iNaturalist: Genus Buceros
*Xeno-Canto: Genus Buceros
Lagaša

**Lagaša** ir sena pilsēta Divupē, atrodas uz ziemeļrietumiem no Tigras un Eifratas satekas un uz austriem no Urukas. 22 km attālumā uz austrumiem atrodas mūsdienu Šatras pilsētas Irākā. Šī bija viena no Seno Tuvo Austrumu senākajām pilsētām. Lagaša bija tāda paša nosaukuma šumeru valsts galvaspilsēta.

Netālu esošā Girsu (mūsdienu Taloha), kas atradās 25 km uz ziemeļrietumiem no Lagašas, bija Lagašas valsts reliģiskais centrs. Kādā brīdī Lagaša kļuva par visa reģiona, kurā ietilpa arī Girsu, nosaukumu.

Paugurs, kurā atrodas Lagaša, ir viens no ievērojamākajiem arheoloģiskajiem pieminekļiem reģionā. Pirmos izrakumus 1887. gadā veica Roberts Koldevejs (*Robert Koldewey*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Rimavska Sobota

**Rimavska Sobota** () ir pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabala Rimavska Sobotas apriņķa centrs.

## Vēsture
Pirmoreiz rakstos minēta 1271. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Rimavska Sobota gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tas ungāriskais nosaukums ir **Rimasombata** (*Rimaszombat*).  No 1553. līdz 1686. gadam - Osmaņu impērijas sastāvā. No 1850. līdz 1922. gadam - komitāta centrs. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1938. līdz 1944. gadam, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām, pilsēta ietilpa Ungārijas sastāvā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (59,28 %), dzīvo arī ungāri (35,26 %) un čigāni (3,01 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (47,84 %), nereliģiozi (30,7 %) un luterāņi (10,33 %).

## Ārējās saites
*
Hanss Bēte

**Hanss Albrehts Bēte** (; dzimis , miris ) bija vācu izcelsmes amerikāņu fiziķis. Sniedzis nozīmīgu ieguldījumu astrofizikā, kvantu elektrodinamikā un cietvielu fizikā. 1967. gadā saņēmis Nobela prēmiju fizikā par ieguldījumu kodolreakciju teorijā, īpaši par atklājumiem attiecībā uz enerģijas rašanos zvaigznēs".

1928. gadā absolvējis Minhenes Universitāti. 1935. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV. 1937. gadā kļuva par Kornela Universitātes profesoru. Otrā pasaules kara laikā piedalījies atombumbas radīšanā. Pēc kara piedalījies ūdeņraža bumbas izstrādē, lai gan sākotnēji projektam pievienojies, cerot, ka varēs pierādīt to, ka nav iespējams tādu izveidot. Vēlāk iestājies pret kodolizmēģinājumiem un kodolieroču sacensību. Nepārtrauca zinātnisko izpētes darbu, darbus publicējis arī 20. gadsimta 90. gados. Viens no retajiem zinātniekiem, kas vismaz vienu nozīmīgu darbu publicējis katrā zinātnieka karjeras desmitgadē, kas Bētes gadījumā ilga gandrīz 70 gadus.

Karjeras laikā saņēmis vairākus apbalvojumus. Viņa vārdā ir arī nosaukta Amerikas Fizikas biedrības balva, kas tiek pasniegta kopš 1998. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā
Rospotrebnadzor

Patērētāju tiesību aizsardzības un cilvēka labklājības uzraudzības federālais dienests (Роспотребнадзор, "Rospotrebnadzor") ir Krievijas Federācijas izpildvaras pilnvarota federālā institūcija, kas īsteno iedzīvotāju sanitāri epidemioloģiskās labklājības nodrošināšanas, kā arī patērētāju tiesību aizsardzības patēriņa tirgū kontroli un uzraudzību.

## Vēsture
1993. gadā tika izveidota Tirdzniecības, preču kvalitātes un patērētāju tiesību aizsardzības valsts inspekcija ("Gostorginspekcija"). Kopš tā laika šī iestāde ir bijusi dažādu resoru pakļautībā.

Tieši "Rospotrebnadzor" tika izveidots saskaņā ar Krievijas Federācijas prezidenta 2004. gada 9. marta dekrētu Nr. 314 "Par federālās izpildvaras institūciju sistēmu un struktūru". Tam tika nodota daļa Veselības aizsardzības ministrijas, Ekonomiskās attīstības un tirdzniecības ministrijas, kā arī Pretmonopola politikas ministrijas funkciju.

## Normatīvie akti
Galvenais dokuments, kas nosaka "Rospotrebnadzor" darbību, ir 2004. gada 30. jūnija valdības lēmums Nr. 322 (ar 2013. gada 2. novembra grozījumiem).
Tāpat "Rospotrebnadzor" darbību regulē federālie likumi "Par iedzīvotāju sanitāri epidemioloģisko labklājību", "Par patērētāju tiesību aizsardzību" un citi Krievijas Federācijas normatīvie tiesību akti.

## Funkcijas
* Uzņēmumu un citu subjektu sanitāri epidemioloģiskā kontrole attiecībā uz valsts noteikto normu ievērošanu noteiktā jomā.
* Patērētāju tiesības regulējošo likumu prasību izpildes valsts kontrole.
* Noteiktu preču pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas noteikumu ievērošanas valsts kontrole.

## Ārējās saites
* "Rospotrebnadzor"
* Patērētāju tiesību aizsardzības un cilvēka labklājības uzraudzības federālā dienesta tīmekļa vietne
Apmetne (arheoloģija)

**Apmetne** arheoloģijas izpratnē ir cilvēku dzīvesvieta senajos laikos un viduslaikos. Apmetņu kultūrslānī atrodamas dažādas senlietas, dzīvnieku kauli, ēku paliekas u.c.

Akmens laikmeta sākumā tika dzīvots alās un klajās vietās (mednieku un vācēju sabiedrība), mezolītā un neolītā apmetnes tika veidotas upju un ezeru krastos, jūras krastos atradās kāpu apmetnes. Pirmās nocietinājumu sistēmas parādījušās neolīta beigās. 2.—1. gadu tūkstotī p.m.ē. sāka parādīties pilskalni.

Bronzas un dzelzs laikmetā bijušas gan atklātas apmetnes, gan pilskalni. Vidējā dzelzs laikmeta beigās tika sākta ezermītņu celšana.

## Atsauces
Skaņaiskalns

**Skaņaiskalns**, arī **Skaņais kalns** ir 20 metrus augsta un 90 metrus gara sarkanā devona smilšakmens klints Salacas kreisajā krastā, Skaņkalnes pagastā, Valmieras novadā, Latvijā, pretējā krastā Mazsalacai. Šis ir ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis. Atrodas Salacas ielejas dabas parka teritorijā apmēram 0,5 km attālumā no Neļķu klintīm. Visgludākā lielā klints Latvijā. Atsegumā ir redzama devona Burtnieku svītas apakšējā daļa, Skaņākalna klints ir šīs daļas stratotips. Zem smilšakmens līdz 5,5 m biezumā ieguļ aleirolīti. Klintī ir divas alas.

Kopš 1977. gada Skaņaiskalns atrodas valsts aizsardzībā. 

## Atbalss veidošanās
Iezim ir unikāls akustiskais efekts. Šī paraboliski izliektā klints spēj lieliski atvirzīt skaņu un veidot atbalsi. No šīs īpatnības ir cēlies klints nosaukums.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Dabas aizsardzības pārvalde. Dzelveskalna atsegumi un alas
Nots

[thumbnail|upright=1.2|Nošatslēga un [la (nots)|la nots]]
**Nots** ir grafiska mūzikas pieraksta zīme, ar kuras palīdzību tiek fiksēta un nodota informācija par skaņu. Tas ir viens no pamatjēdzieniem mūzikas teorijā un mūzikas notācijā, kas ļauj skaņas organizēt strukturētā sistēmā un reproducēt neatkarīgi no izpildītāja vai laika. Nots pats par sevi neapzīmē skaņu fiziskā nozīmē, bet ir abstrakts pieraksta elements, kas reprezentē noteiktas skaņas īpašības. Mūzikas pierakstā nots norāda skaņas augstumu un ilgumu. Rietumu mūzikas notācijā skaņas augstumu nosaka nots vertikālais novietojums uz nošu līnijām vai starp tās līnijām atbilstoši izmantotajai atslēgai, savukārt ilgumu jeb ritmisko vērtību nosaka nošu zīmes grafiskā forma, piemēram, vesela nots, pusnots, ceturtdaļnots u. c., un ar to saistītie elementi, piemēram, galviņas veids, kātiņš, karodziņi un punkti. Kombinācijā ar citiem mūzikas simboliem, tostarp atslēgām, taktsmēriem un alterācijas zīmēm, nots ļauj precīzi noteikt, kāda skaņa jāatskaņo un cik ilgi tai jāskan.

Notīm ir fundamentāla nozīme mūzikas pierakstā, analīzē un interpretācijā, jo tās veido pamatu partitūrām, balsīm un instrumentālajām partijām. Ar nošu palīdzību iespējams ne tikai atskaņot mūziku, bet arī analizēt melodiju, harmoniju, ritmu, formu un citas muzikālās attiecības, piemēram, motīvus, atkārtojumus un intervālus. Tādējādi notis ir būtisks instruments gan praktiskajā muzicēšanā, gan mūzikas teorētiskajā pētniecībā, pedagoģijā un kompozīcijā.

## Ārējās saites
Sietiņiezis

thumb|250px|Sietiņiezis
**Sietiņiezis** (arī **Sietiņš** un **Sietnis**) ir aptuveni 400 metrus garš un līdz 15 m augsts baltā devona smilšakmens atsegums, ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Gaujas labajā krastā, Vaidavas pagastā, Valmieras novadā, Latvijā. Lielākais baltā smilšakmens atsegums Baltijā. Atrodas Gaujas nacionālā parka teritorijā apmēram 1 km uz austrumiem no "Sietiņu" mājām un 16 km attālumā no Valmieras. Pirms sabrukšanas 20. gadsimta 70. gados uz Sietiņieža virsotni vedusi arka (dižākā dabiskā arka). Velve bijusi līdz 4 m plata. Sietiņieža nosaukums, iespējams, radies no ieža izskata, kura virsma klāta ar savvaļas bišu veidotiem caurumiņiem, kas veido it kā "sietiņu". Objekta apkārtne labiekārtota ar tūrisma infrastruktūru.

Kopš 1974. gada Sietiņiezis atrodas valsts aizsardzībā. Aizsargājama ir teritorija 3,1 ha platībā. Krasta krauja ir 15 m augsta, kopējais atsegto slāņkopu biezums sasniedz 34 m. Sietiņiezim ir divas daļas — ziemeļu un dienvidu daļa. Dienvidu daļā atrodas Velna pūpēdis un Velnala, kuras garums sasniedz aptuveni 10,5 m.

## Attēlu galerija

Attēls:Sietiņiezis 2004-09-25.jpg
Attēls:20121007-03(Sietiņiezis).jpg
Attēls:20121007-04(Sietiņiezis).jpg
Attēls:20121007-05(Sietiņiezis).jpg
Attēls:Detail of Sietiņiezis.jpg


## Atsauces
Stilistika

**Stilistika** (, cēlies no  — ‘irbulis rakstīšanai’, vēlāk ‘runas veids, izklāsts’) ir stila pētniecības nozare. Šaurākā nozīmē valodniecības un literatūras nozare, kas pēta valodas stilistiskos izteiksmes līdzekļus un daiļdarbu valodiskās īpatnības.

Tiek izšķirta lingvistiskā un literatūrrzinātniskā stilistika. Lingvistiskajā stilistikā latviešu valodā pēc funkcijas tiek izšķirti vairāki funkcionālie stili: zinātniskās valodas, publicistikas, lietišķo rakstu un sarunvalodas stilu. Vēl tiek izšķirts katra cilvēka individuālais stils. Tāpat pastāv dažādi emocionāli ekspresīvie stili, piemēram, oficiālais, svinīgais, humoristiskais, ironiskais stils.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Stilistika
Sietlas latviešu kopiena

**Sietlas latviešu kopiena** ir latviešu kopiena Vašingtonas štatā, ASV.

Kopiena Sietlā pastāvējusi jau 20. gadsimta sākumā, tā 30. gados te bijuši apmēram 200 latviešu. 1931. gadā Sietlā ticis atvērts Latvijas konsulāts. Pēc Otrā pasaules kara te ieradās latviešu bēgļi. 20. gadsimta 90. gados latviešu skaits Sietlā un tās piepilsētās sasniedza apmēram 1000.

Darbojas Latviešu biedrība, latviešu papildskola, luterāņu draudze. Vašingtonas štatā esošajā Rietumkrasta latviešu kopienas īpašumā "Kursa" darbojas latviešu vasaras vidusskola. Vairākas reizes Sieatlā notikuši Rietumkrasta latviešu dziesmu svētki. 1994. gadā Vašingtonas universitātes Skandināvijas studiju fakultātā tika ieviesta Baltijas studiju programma, kurā ietilpst arī akadēmiskais latviešu valodas kurss.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Sietlas Latviešu Centrs
Kasta

**Kasta** (no  — 'tīrs') ir portugāļu kolonistu 16. gadsimtā ieviests apzīmējums Indijas subkontinentā esošajam sabiedrības dalījumam sociālās un profesionālās grupās.
Vēlāk šo vārdu sāka attiecināt arī uz Eiropas sabiedrības dažādo kārtu un un ļaužu grupu nošķiršanos un pašidentifikāciju ("kastas gars").

## Indijā

Indijas sabiedrībā līdz mūsdienām saglabājies vēsturiskais iedalījums vairākās norobežotās sociālās grupās jeb "varnās". Lai gan dalījums varnās vairs nav tik stingrs kā kādreiz, tās vēl joprojām ietekmē darba un dzīvesbiedra izvēli, ģērbšanās stilu un pat ēdienkarti.
Pie pirmās grupas jeb braminiem tradicionāli pieskaitīja priesterus, ārstus, juristus, skolotājus un citi augsti apmācītus cilvēkus. Otro grupu veidoja kšatriji, kurā ietilpa virsnieki, augsti valsts ierēdņi, zemes un lielsaimniecību īpašnieki. Trešā grupa bija vaišjas, kurā ietilpa tirgotāji, naudas mijēji un zemnieki. Ceturtā grupa bija šudras, kurā ietilpa strādnieki un kalpotāji. Ārpus kastām palikušos dēvēja par "nepieskaramajiem", bez tam kastu sistēmā neiekļāva dažādām pirmiedzīvotāju ciltīm piederīgos.

## Atsauces
Dabas piemineklis

**Dabas piemineklis** ir aizsargājams dabas objekts. Parasti pie dabas pieminekļiem tiek pieskaitīti dažādi izcili vai arī reti dabas veidojumi, nelielas teritorijas, kurām ir zinātniska vai kultūrvēsturiska nozīme un ir nepieciešama saimnieciskās darbības ierobežošana vai īpaša kopšana teritorijas saglabāšanai.

Pie dabas pieminekļiem pieder:
* ģeoloģiski un ģeomorfoloģiski objekti;
* senie parki;
* dendroloģiskie stādījumi;
* dižkoki, savdabīgi un reti koki, introducēti koki;
* senie dzirnavu dīķi.

Pie ģeoloģiskajiem un ģeomorfoloģiskajiem objektiem pieskaitāmi dažādi avoti, iežu atsegumi, dižakmeņi, īpatnējas reljefa formas, alas.

Latvijā valsts aizsardzībā atrodas vairāk nekā 200 ģeoloģiski un ģeomorfoloģiski objekti, 60 alejas, vairāk nekā 80 dendroloģiskie stādījumi, kā arī vairāki tūkstoši koku.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Latvijas dabas pieminekļi
* Latvijas Dabas aizsardzības pārvalde
Amona-Ra templis

**Amona-Ra templis** ir templis Karnakas tempļu kompleksā, Ēģiptē, kas būvēts Senās Ēģiptes dievam Amonam. Tā ir Karnakas tempļu kompleksa iespaidīgākā svētnīca. Tempļa celtniecība ir uzsākta 16. gadsimtā pirms mūsu ēras. Amona-Ra templī var nokļūt, šķērsojot vairākus pagalmus un kolonnu zāli, kurā ir 144 kolonnas, kuru augstums ir 20 metri. 

Kompleksā ietilpst arī svētais ezers un botāniskā zāle, kuras sienas rotā visu Ēģiptē zināmo augu un dzīvnieku atveidojumi. Abpus ceļam rindojas akmens sfinksas. Senatnē pa šo sfinksu aleju svinīgā atmosfērā nesa dieva Amona tēlu.

## Attēlu galerija

Egypt-_(11).JPG
Karnak_Tempel_02.jpg
Obeslisk_karnak.jpg
Templo_de_Karnak,_Luxor,_Egipto,_2022-04-03,_DD_138.jpg


## Ārējās saites
Lino Ventura

**Lino Ventura** (; dzimis **Andžolīno Džuzepe Paskuale Ventura** ()  Parmā, miris  Senklū) bija itāļu izcelsmes franču aktieris.

Itāļu imigrantu dēls, Ventura jaunībā ilgstoši nodarbojās ar grieķu-romiešu cīņu un vēlāk arī ar keču — 1950. gadā kļuva par Eiropas čempionu šajā disciplīnā. Viņa aktiera karjera sākās nejauši 1954. gadā filmā *Touchez pas au grisbi* ("Naudu neaiztikt"), kur viņš spēlēja kopā ar Žanu Gabēnu.
Viņš piedalījies 75 filmās, no kurām nozīmīgākās ir *Le Gorille vous salue bien* (1958), *Les Tontons flingueurs* (1963), "Ēnu armija" (1969), *Garde à vue* (1981).
1966. gadā Ventura nodibināja labdarības asociāciju *Perce-neige* (), kas atbalsta bērnus ar garīgās attīstības traucējumiem.
Aktieris apbedīts Vaļsenžermēnas (*Le Val-Saint-Germain*) kapos Esonā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Lino Venturas kinocentrs Parmā
Heidars Alijevs

**Heidars Alijevs** (, dzimis , miris ) bija Azerbaidžānas politiķis, valsts vadītājs no 1969. līdz 2003. gadam (ar pārtraukumiem).

No 1964. līdz 1967. gadam bija reģionālā VDK priekšsēdētāja vietnieks, pēc tam līdz 1969. gadam ieņēma VDK priekšsēdētāja amatu. 1969. gadā kļuva par Azerbaidžānas Komunistiskās partijas sekretāru (Azerbaidžānas PSR vadītājs), amatu saglabājis līdz 1987. gadam.

1982. gadā kļuva par PSKP CK politbiroja locekli, no amata tika atbrīvots 1987. gadā, jo iebilda pret PSRS vadītāja Mihaila Gorbačova reformām. 1990. gadā nosodījis PSRS par intervenci savā valstī un nākamajā gadā izstājās no partijas. 1993. gada jūnijā tika gāzts Azerbaidžānas prezidenta Abulfaza Elhibeja režīms, pēc tam par pagaidu valsts prezidenta vietas izpildītāju kļuva Alijevs. Oficiāli prezidenta amatā tika ievēlēts 1993. gada oktobrī notikušajās vēlēšanās, 1998. gadā tika pārvēlēts. Viņa režīms bija represīvs un autokrātisks. Jau no 1993. gada tika veidots Heidara Alijeva personības kults.

2003. gada 31. oktobrī, kad viņa veselības stāvoklis bija pavisam slikts, Alijevs atkāpās no prezidenta amata sava dēla Ilhama Alijeva labā.

Miris  slimnīcā ASV.

Heidara Alijeva personības kults turpinājās arī pēc viņa nāves 2003. gadā, pēc Ilhama Alijeva uzstādījuma visā valstī ieviešot Heidara Alijeva kā "nacionālā līdera" personības kulta atribūtus, nosaucot Heidara Alijeva vārdā parkus, avēnijas, skolas, sporta un kultūras centrus, uzņēmumus.

## Atsauces

## Ārējās saites