open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Doroteja Vīrere

**Doroteja Vīrere** (itāļu un ; dzimusi  Bruniko) ir Itālijas bijusī biatloniste, divkārtēja Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētāja, trīskārtēja pasaules čempione, olimpisko spēļu un pasaules čempionātu medaļniece.

## Karjera
Ar biatlonu nodarbojas kopš 2000. gada. Ar panākumiem startējusi jauniešu un junioru pasaules čempionātos, kuros ieguvusi piecas zelta medaļas, kā arī vairākas godalgotās vietas stafetes komandas sastāvā.

Pasaules kausa izcīņā debitējusi 2009. gadā. Pirmoreiz vietu uz goda pjedestāla izcīnījusi  Pokļukā, ierindojoties 3. vietā iedzīšanas disciplīnā, bet savu pirmo uzvaru kādā no pasaules kausa posmiem guvusi  Estešundā 15 km individuālajā distancē. Līdz 2019.—2020. gada sezonas beigām Vīreres panākumu skaitā PK posmos ir 35 individuālie goda pjedestāli, tai skaitā 11 uzvaras. Izcīnītas vairākas godalgotās vietas arī stafetes komandas sastāvā. 2015.—2016. gada sezonā ierindojās trešajā vietā PK kopējā ieskaitē, kā arī izcīnīja mazo kristāla globusu par uzvaru 15 km individuālās distances kopvērtējumā. 2019.—2020. gada sezonā kļuva par pirmo itāļu biatlonisti, kurai izdevās iegūt Pasaules kausu.

Piedalījusies 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos, kur izcīnījusi bronzas medaļu jauktajā stafetē. Individuāli augstākais rezultāts olimpiskās spēles bija 6. vieta sprintā. Arī  Phjončhanā izcīnīja bronzu jauktajā stafetē.

Pasaules čempionātos piedalās kopš 2011. gada. 2019. gadā Estešundā masu starta disciplīnā izcīnīja čempiones titulu. Vēl sportistes panākumos ir sudraba medaļa iedzīšanas sacensībās 2016. gadā Oslo, kā arī viena sudraba un trīs bronzas godalgas stafetēs Itālijas komandas sastāvā. 2020. gada Pasaules čempionātā Antholcā izcīnīja divas zelta (iedzīšanā un 15 km individuālajā distancē) un divas sudraba godalgas (jauktajā stafetē un masu startā). 2019.—2020. gada sezonā otro reizi uzvarēja Pasaules kausa kopējā ieskaitē.

 izcīnīja bronzas medaļu sprintā. 2023. gada Pasaules čempionātā Oberhofā Vīrere Itālijas komandas sastāvā kopā ar Samuelu Komolu, Hannu Auhentalleri un Lizu Vitoci uzvarēja sieviešu stafetē, iegūstot zelta medaļu. Jauktajā stafetē izcīnīja sudraba godalgu. 2022.—2023. gada Pasaules kausa sezonu viņa noslēdza 2. vietā kopvērtējumā, piekāpjoties tikai Žilijai Simonai. Nākamā sezona veselības problēmu dēļ nebija tik sekmīga. 2025.—2026. gada sezonas sākumā izcīnīja uzvaru individualajā distancē Pasaules kausa posmā Estešundā. , kur biatlona sacensības notika viņas mājas trasē Antholcā, Vīrere izcīnīja sudraba medaļu jauktajā stafetē. Individuāli divas reizes ieguva 5. vietu — 15 km distancē un masu startā. Uzreiz pēc olimpiskajām spēlēm viņa noslēdza savu sportistes karjeru.

## Sasniegumi
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

### Individuālie goda pjedestāli
*Sarakstā iekļauti goda pjedestāli augstākā līmeņa sacensībās — Pasaules kausa posmos, Pasaules čempionātā un olimpiskajās spēlēs.*

## Atsauces

## Ārējās saites

* FISI profils
Viļānu muiža (nozīmju atdalīšana)

**Viļānu muiža** var būt:

* Viļānu muiža, Latgales muiža (ap 1495—1920);
* Viļānu muiža (ciems), ciems, kas izveidojās ap Viļānu muižu
Viļānu muiža

thumb|200px|Viļānu muižas pils mūsdienās (2000).
[thumb|200px|Viļānu muižas kungu māja un fabrika ([Napoleons Orda, akvarelis ap 1875).]]
thumb|200px|Viļānu muižas pils 20. gadsimta sākumā.

**Viļānu muiža** (, ) bija Rēzeknes fogtejas, vēlāk Inflantijas vaivadijas un Vitebskas guberņas muiža pie tagadējiem Viļāniem, kas izveidojās 19. gadsimta vidū Maltas upes pretējā krastā kā Viļānu muižas fabrikas strādnieku ciems.

Mūsdienās muižas centra ēkās atrodas Viļānu Mūzikas un mākslas skola, tiek rīkotas mākslinieciskās jaunrades nometnes.

## Vēsture
Pirmo reizi muiža minēta 1495. gadā nomas līgumā ar nosakumu *Wielona* () jeb Veļona, ko ar savu parakstu un zīmogu apstiprināja Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs, slēdzot līgumu par lēņa tiesībām ar feodāli Jāni de Loi. Zemi līdz ar latgaļu zemniekiem tajā izlēņoja vasaļiem, pieprasot nodevas, klaušas un karavīrus. 1507. gadā muiža pārgāja Overlaku dzimtas rokās.
1603. gadā Poļu—zviedru kara Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Sigismunds III Vāsa Overlakam kā neuzticamam Viļānu muižu atņēma un nodeva T. Dombrovam, kas to savukārt nodeva Bergu dzimtas pārstāvim L. Ofenbergam. Šīs ģimenes valdījumā Viļāni palika līdz 1731. gadam, kad muižu pārņēma Riku dzimta. 1752. gadā Viļānu muižu ieguva Miķelis Riks (*Michał Ryk*), kas uzaicināja uz Viļāniem bernardiešu ordeņa mūkus un 1753. gadā iesāka celt baroka Sv. Erceņģeļa Miķeļa baznīcu un klosteri. Viļānu muiža bija viena no Latgales lielākajām muižām, kurai piederēja zemes > 49 000 ha platībā. 
 
1830. gadā Katrīna Rika un Marija Manteifele, Gustava Manteifeļa māte, muižu pārdeva Kārlim Manteifelim. 1839. gadā Viļānu muižu nopirka Vikentijs Janovskis, kas blakus muižas kungu mājai Maltas upes krastā uzcēla trīsstāvu linu fabriku (vairāk nekā 200 strādnieku 1869. gadā). Viļānu muižā atradās arī ādas fabrika, divi kaļķu cepļi, ķieģeļu fabrika, ūdens dzirnavas, alus brūži.

1897. gadā muižā bija 3 sētas ar 76 cilvēkiem.

Pēc 1920. gada agrārās reformas Viļānu muižu nacionalizēja un sadalīja jaunsaimniekiem, daļu zemes piešķīra Viļānu miestam. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā padomju okupācijas iestādes apcietināja un izsūtīja pēdējo muižas īpašnieku atvasi Juliānu Janovski, kas gāja bojā 1943. gadā. Pie agrākās muižas fabrikas 1950. gadā uzcēla Viļānu hidroelektrostaciju, ko 1994. gadā atjaunoja H. Janovskis.

## Atsauces
Afroamerikāņu pilsonisko tiesību kustība

**Afroamerikāņu pilsonisko tiesību kustība** bija politiska kustība Amerikas Savienotajās Valstīs, kas bija vērsta pret rasismu pret afroamerikāņiem, tajā skaitā institucionālo rasismu. Kustība pastāvēja 1950. un 1960. gados un tās ideoloģiskais neoficiālais vadonis bija Mārtins Luters Kings.

Kustība lielākoties izmantoja nevardarbīgus protestus un pilsonisko nepakļaušanos un panāca piekāpšanos no federālajām, štatu valdībām un pašvaldībām. Par vienu no lielākajiem pilsonisko tiesību kustības panākumiem uzskata 1964. gada pilsoņu tiesību aktu, kas aizliedza diskrimināciju rases, ādas krāsas, reliģijas, dzimuma vai tautības dēļ.

## Skatīt arī
* Mārtins Luters Kings
1964. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

**1964. gada Eirovīzijas Dziesmu konkurss** bija devītais Eirovīzijas Dziesmu konkurss, kas norisinājās Tivoli koncertzālē Dānijas galvaspilsētā Kopenhāgenā, pēc dāņu Grētas un Jergena Ingmanu uzvaras pāgājušajā gadā. Šajā gadā pirmo reizi konkursā laurus plūca Itālija, kuru pārstāvēja dziedātāja Džiļola Činkveti ar dziesmu *Non ho l'eta*. Tāpat kā no 1956. gada konkursa, arī no šī nav saglabājušies ieraksti. DR bja vienīgie, kuri ierakstīja visu konkursu, un 1970. gados Dānijas Televīzijas ēkā notika ugunsgrēks.
## Norises vieta
[thumb|270px|[Tivoli koncerzāle - 1964. gada Eirovīzijas Dziesmu konkursa norises vieta]]
1964. gada konkurss notika Tivoli koncerzālē, kura atrodas Dānijas galvaspilsētā Kopenhāgenā un ir saisīta ar Dānijas slaveno izklaides parku un Tivoli dārziem.

## Rezultāti
Rēmeri

[thumb|right|Rēmeru dzimtas [Baltijas atzara ģerbonis (no *Baltisches Wappenbuch*, 1882).]]

**Rēmeri** (, ) ir vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Livonijā 16. gadsimtā un izplatījusies Kurzemes un Zemgales hercogistē, Inflantijas vaivadijā, Lietuvas dižkunigaitijā un Krievijas impērijā.

## Vēsture
Dzimta cēlusies no Cvikavas sudraba raktuvju īpašniekiem Mārtiņa un Nikolaja Rēmeriem Saksijā, kas 1470. gadā tika uzņemti dižciltīgo kārtā un ieguva dzimtas ģerboni. Par dzimtas Baltijas atzara aizsācēju uzskata Rīgas tirgotāju Simonu Rēmeru (*Symon Romer*), kas 1561. gadā pieminēts Livonijas kara laikā.   
1670. gadā dzimtas Saksijas atzars atzina radniecību ar Lietuvas dižkunigaitijas kambarkungu pulkvedi Matīsu Rēmeru (*Matthias Römer*, miris 1690), Kurzemes un Zemgales hercogistes muižnieku majoru Kristapu Rēmeru, Sēlpils draudzes novada Alstiķu muižas (*Halswigshof*) īpašnieku, kā arī ar kapteini Heinrihu Rēmeru, Mercendorfas muižas īpašnieku. 
    
1841. gadā Rēmeru dzimtu imatrikulēja Kurzemes bruņniecībā. Uzņemta arī Viļņas guberņas un Pēterburgas guberņas dižciltīgo dzimtu grāmatās.  

### Slaveni Rēmeri
* Miķelis Jozefs Rēmers (*Michał Józef Römer*, 1778—1853), Viļņas prezidents Napoleona iebrukuma laikā (1812), Viļņas guberņas (1817-1820) muižniecības priekšstāvis, cīnītājs pret dzimtbūšanu, brīvmūrnieku ložas "Centīgais lietuvis" (*Uolusis lietuvis*) meistars,
* Nikolajs Rēmers (*Николай Фёдорович Ремер*, 1804—1889), Krievijas impērijas senators, slepenpadomnieks.
* Edvards Jans Rēmers (*Edward Jan Römer*, 1806—1878), gleznotājs, Novembra sacelšanās dalībnieks (1830)
* Alfrēds Rēmers (*Alfred Izydor Römer*, 1832—1897), gleznotājs, Janvāra sacelšanās dalībnieks (1830)
* Edvards Matejs Rēmers (*Edward Mateusz Jan Oktawiusz Römer*, 1848—1900), gleznotājs
* Miķelis Rēmers (*Michał Pius Römer, Mykolas Romeris*, 1880–1945), jurists, Lietuvas Vītauta Dižā Universitātes profesors (1926) un rektors (1927-1928, 1933-1939),   Lietuvas Seima priekšsēdis (1929-1931) 


Mykolas Riomeris.jpg|Miķelis Rēmers (*Michał Józef Römer*, 1778—1853)
T-2070max.jpg|Edvards Rēmers (*Edward Jan Römer*, 1806—1878)
Alfred Izydor Römer.jpg|Alfrēds Rēmers (*Alfred Izydor Römer*, 1832—1897)
Edward Mateusz Romer.jpg|Edvards Matejs Rēmers (*Edward Mateusz Jan Oktawiusz Römer*, 1848—1900)
Mykolas Römeris.jpg|Miķelis Rēmers (''Mykolas Romeris, 1880–1945)


## Literatūra
* Gajl T. Polish Armorial Middle Ages to 20th Century (dzimtas ģerboņi)

## Ārējās saites
* Familie von Römer im Schlossarchiv Wildenfels (vāciski)

## Atsauces
Vītauta Dižā Universitāte

**Vītauta Dižā Universitāte** (, ) ir Lietuvas universitāte Kauņā. Tā bija pirmā universitāte, kas 1922. gadā kā **Lietuvas Universitāte** uzsāka studiju programmas lietuviešu valodā.

## Vēsture
Lietuvas brīvības cīņu laikā 1919. gadā izveidoja Stefana Batorija Universitāti kā Viļņas Universitātes pēcteci ar apmācību poļu valodā. Pēc Viļņas apgabala okupācijas Lietuvas valdība tās pagaidu galvaspilsētā Kauņā nodibināja Lietuvas Universitāti ar apmācību lietuviešu valodā.

1930. gadā sakarā ar Vītauta Dižā nāves 500. gadadienu Lietuvas Universitāti pārdēvēja viņa vārdā. Otrā pasaules kara laikā, 1939. gadā, pēc Viļņas apgabala daļējas iekļaušanas Lietuvā Stefana Batorija Universitāte tika slēgta, tās vietā atvērta Viļņas Universitāte ar lietuviešu kā mācību valodu. Tādēļ Vītauta Dižā Universitāte tika slēgta. Tās vietā 1950. gadā tika nodibināts Kauņas Politehniskais institūts un Kauņas Medicīnas institūts.

1989. gadā Vītauta Dižā Universitāte atjaunoja savu darbību. Līdztekus tai Kauņā darbojas arī Lietuvas Veselības Zinātņu Universitāte.
2018. gada 5. jūnijā ar Lietuvas Seima lēmumu Kauņas Vītauta Dižā Universitātei pievienoja Aleksandra Stulginska Universitāti un Lietuvas Izglītības zinātņu universitāti.

## Struktūrvienības
Universitātē pašlaik ir 6 fakultātes:
* Dabaszinātņu fakultāte
* Informātikas fakultāte
* Ekonomikas un Vadības fakultāte
* Humanitāro zinātņu fakultāte
* Sociālo zinātņu fakultāte
* Katoļu teoloģijas fakultāte

## Skatīt arī
* Lietuvas vēsture
* Kauņa

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Uldis Brauns

**Uldis Brauns** (dzimis , miris ) bija latviešu kinorežisors, kinooperators un scenārists. 1982. gadā ieguvis Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka nosaukumu.

## Biogrāfija
Uldis Brauns piedzima  Kuldīgas apriņķa Lutriņu pagastā zemnieku ģimenē. 1953. gadā pabeidza Saldus zooveterināro tehnikumu. 1959. gadā ieguva kinooperatora specialitāti Vissavienības Kinematogrāfijas institūtā Maskavā.

Brauna pirmā pastāvīgā filma (kā operatoram) bija "Baltie zvani" (1961). "Baltie zvani" saņēma balvu Oberhauzenas īsfilmu festivālā 1964. gadā, bet 1991. gadā Klermonferānas festivālā tā tika iekļauta simts visu laiku labāko pasaules īsfilmu skaitā. Pēc tam Uldis Brauns debitēja kā režisors un vienlaicīgi arī bija operators īsfilmām "Sākums" (1961), "Celtne" (1962) un "Strādnieks" (1963). Šīs īsfilmas tiek uzskatītas par Rīgas poētiskā dokumentālā kino pamatiem.

1964. gadā Uldis Brauns iestājās Maskavas Augstākajos režisoru un scenāristu kursos, neklātienes nodaļā, kur kā diplomdarbu iesniedza pilnmetrāžās dokumentālo filmu "235 000 000" (1967). Šī filma 1968. gadā saņēma apbalvojumu Vissavienības kinofestivālā.

Pēc filmas "235 000 000" Uldis Brauns beidza savu dokumentālā kino karjeru un pievērsās montāžas filmām. 20. gadsimta 70. gadu vidū Uldis Brauns režisēja savu vienīgo spēlfilmu "Motociklu vasara" (1975).

1990. gadā publicēja fotoalbumu "Zeme atceras", kurā iekļautas Brauna uzņemtās fotogrāfijas ar Latviju pirmajā desmitgadē pēc Otrā pasaules kara.

No 2003. līdz 2005. gadam Brauns strādāja filmu studijā "Trīs", kur veidoja filmu "Ardievu, XX gadsimt!.

## Filmogrāfija
;Režisors
* "Sākums" (1961)
* "Celtne" (1962)
* "Strādnieks" (1963)
* "235 000 000" (1967)
* "Pasaules un Eiropas čempionāts hokejā - Prāga-1972" (1972)
* "Motociklu vasara" (1975)
* "Ceļojums uz zemi" (1977)
* "Mana zeme, manas mīlestības pasaule" (1981)
* "Kapteinis Zaurs Sadihs-Zade" (1982)
* "Mūsu dzīves zvaigžņu stundas" (1987)
* "Ardievu, XX gadsimt!" (2005)

;Operators
* "Baltie zvani" (1961)
* "Sākums" (1961)
* "Celtne" (1962)
* "Strādnieks" (1963)
* "Ne tikai cirst" (1963)
* "Ja neesat bijis Latvijā" (1970)

;Scenārija autors
* "Pasaules un Eiropas čempionāts hokejā - Prāga-1972" (1972)
* "Ceļojums uz zemi" (1977)
* "Mana zeme, manas mīlestības pasaule" (1981)
* "Kapteinis Zaurs Sadihs-Zade" (1982)
* "Mūsu dzīves zvaigžņu stundas" (1987)

## Ārējās saites

* Profils vietnē *filmas.lv*
* Profils vietnē *makslinieki.lv*
Maksims Vašjērs-Lagravs

**Maksims Vašjērs-Lagravs** (; dzimis  Valdemarnā) ir Francijas starptautiskais lielmeistars šahā (2005).

## Biogrāfija
Divas reizes izcīnījis Pasaules junioru šaha vicečempiona nosaukumu - 2003. gadā U14 vecuma grupā, bet 2005. gadā U16 vecuma grupā. 2004. gadā dalījis pirmo vietu Parīzes pilsētas šaha čempionātā. 2005. gadā bijis otrais Francijas šaha čempionātā. 2007. gadā dalījis 2. vietu Veikanzē (Nīderlande) šaha festivāla B turnīrā (uzvarējis Pavlo Eļjanovs), kopā ar Lorānu Fresinē un Pāvelu Tregubovu dalījis 1. vietu Parīzes pilsētas šaha čempionātā, kā arī kļuvis par Francijas čempionu šahā, papildu mačā uzvarot Vladislavu Tkačovu. 2008. gadā Plovdivā dalījis 4.-5. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā un kopā ar Alberto Davidu uzvarējis Parīzes pilsētas šaha čempionātā. 2008. gada Francijas šaha čempionātā palicis otrais, zaudējot papildu mačā par 1. vietu Etjēnam Bakro. 2009. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Bīlē un kļuvis par Pasaules junioru šaha čempionu U20 vecuma grupā. 2010. gadā Varšavā uzvarējis Eiropas čempionātā šaha ātrspēlē. 2012. gadā uzvarējis Sentluisas starptautiskajā šaha turnīrā *SPICE Cup* un otro reizi kļuvis par Eiropas čempionu šaha ātrspēlē. 2013. gadā dalījis pirmo vietu Gibraltāra šaha festivālā. 2014. gadā atkārtoti uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Bīlē. 2015. gadā dalījis otro vietu Veikanzē starptautiskajā šaha turnīrā *Tata Steel* (uzvarējis Magnuss Karlsens). 2017. gadā Tbilisi iekļuvis Pasaules kausa šahā pusfinālā, kurā piekāpies nākamajam turnīra uzvarētājam Levonam Aronjanam. 2019. gada oktobrī Hantimansijskā FIDE Pasaules kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas ieņēmis 3. vietu. 2021. gada janvārī palicis 13. vietā Veikanzē (Nīderlande) vadošo lielmeistaru šaha turnīrā. 2021. gada aprīlī Jekaterinburgā izcīnījis 2. vietu Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā. 2021. gada jūnijā Bukarestē dalījis 9.-10. vietu *Grand Chess Tour* 1. posma turnīrā. 2021. gada novembrī Rīgā izcīnījis 6. vietu 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

2021. gada decembrī Varšavā uzvarējis Pasaules šaha ātrspēles čempionātā, papildu mačā par 1. vietu pārspējot Polijas lielmeistaru Janu Kšištofu Dudu.

2023. gada maijā Bukarestē dalījis 6.-7. vietu starptautiskajā lielmeistaru šaha turnīrā *GCT Superbet Chess Classic*. 2023. gada novembrī Daglasā ierindojies 27. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

2025. gada septembrī Samarkandā ierindojies 16. vietā "FIDE Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Francijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (2006-2016);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (2007, 2011-2015). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (2013) medaļu. Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (2015) medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Vašjēram-Lagravam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2005. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Četrpadsmit gadu un četru mēnešu vecumā bijis viens no jaunākajiem lielmeistariem mūsdienu šaha vēsturē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gumijas iela

**Gumijas iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Āgenskalnā. Gumijas iela sākas krustojumā ar Talsu ielu un beidzas pagalmā, nekrustojot citas ielas. Kopējais ielas garums ir ap 200 metriem, tā ir klāta ar betona bruģa un asfalta segumu. Iela savā pašreizējā veidolā izveidota 2016. gadā, kopā ar veikalu "Maxima" (Pilsoņu ielā 1, saistīta ar veikala stāvlaukumu), ap to pārsvarā ir darījumu apbūve.

Iela ir savienota ar Talsu ielu (T veida krustojums).

## Skatīt arī
* Āgenskalns

## Atsauces
Džordžs Etvuds

**Džordžs Etvuds** (; 1745. gada oktobris Londona —  Londona) bija Lielbritānijas fiziķis, matemātiķis, izgudrotājs, šahists.

## Biogrāfija
Piedzimis Vestminsterē, taču precīzs dzimšanas datums nav saglabājies, vienīgi ir zināms, ka kristības notikušas 1745. gada 15. oktobrī. Beidzis Vestminsteres skolu un Kembridžas Universitāti, vēlāk bijis profesors šajā mācību iestādē. Pēc sava bijušā studenta Viljama Pita Jaunākā uzaicinājuma darbojies Anglijas bankas finanšu politikas komisijā, kā arī bijis viņa personīgais sekretārs. 1776. gadā uzņemts Londonas Karaliskajā biedrībā. Plašāku ievērību guvis 1784. gadā, kad izgudrojis Etvuda iekārtu, kas palīdzējusi demostrēt Ņūtona likumus. Vairāku zinātnisko darbu autors, no kuriem pazīstamākais ir *A Treatise on the Rectilinear Motion and Rotation of Bodies*.

1787. gadā kļuvis par Londonas šaha kluba biedru. No 1787. līdz 1800. gadam pierakstījis savas un citu šaha klubā spēlētās partijas, kas tajā laikā nav bijusi ierasta prakse. Pateicoties šiem pierakstiem, ir saglabājušās daudzu tā laika vadošo šahistu partijas, tajā skaitā arī Andrē Danikana Filidora 47 partijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* George Atwood
Dekonstrukcija

**Dekonstrukcija** ir analīzes metode un teorija par attiecībām starp tekstu un nozīmi, kas cēlusies no Žaka Deridā idejām. Tās pamatā ir pieņēmums, ka rakstītā teksta nozīme ir apjaušama tikai daudzu citu elementu, īpaši autora domu un uzskatu, kā arī kultūras, kurā teksts ir cēlies, analīzes rezultātā. Analīzē tiek piemērots duālisms. Tā kā pilnīgu teksta izcelsmi nevar aptvert, var pieņemt, ka tā pilnīgas nozīmes meklējumi ir bezgalīgi.

Dekonstrukcija ieviesās kontinentālās filozofijas akadēmiskajā vidē. 1980. gados ietekmēja tieslietas, antropoloģiju, lingvistiku, psihoanalīzi, feminismu un LGBT kustību.

Dekonstrukcija ietekmēja dekonstruktīvismu arhitektūrā. Tā mūsdienās ir svarīga un daudz lietota mākslas, mūzikas un literatūras kritikā.

## Atsauces
2016.—2017. gada Pasaules kauss biatlonā — 3. posms

**[[2016.—2017. gada Pasaules kauss biatlonā|2016.—2017. gada Pasaules kausa biatlonā]] 3. posms** notika no 2016. gada 15. decembra līdz 18. decembrim Nove Mesto, Čehijā.

## Sacensību laiki

## Rezultāti
### Vīrieši

### Sievietes

## Ārējās saites
* IBU mājaslapa
Tims Krabē

**Tims Krabē** (; dzimis  Amsterdamā) ir Nīderlandes literāts, žurnālists un šahists.

## Biogrāfija
Mācījies psiholoģiju Amsterdamas Universitātē, paralēli aizrāvies ar aktiermākslas apguvi. No 1967. gadā uzsācis žurnālista un rakstnieka karjeru. Pirmo romānu izdevis 1978. gadā. 1984. gadā sarakstījis savu pazīstamāko darbu — "Zelta ola" (), kurš 1988. gadā ekranizēts Nīderlandē ar nosaukumu "Pazudusi bez vēsts", bet 1993. gadā ar tādu pašu nosaukumu pirmizrādi pieredzējusi Holivudas ekranizācija.

Pazīstams arī kā šahists. Ievērību izpelnījušies viņa darbi par dažādiem šaha kurioziem.

## Literārie darbi
* 1967. gads — "De werkelijke moord op Kitty Duisenberg" (romāns);
* 1970. gads — "Flanagan of het einde van een beest" (romāns);
* 1972. gads — "Fischer schaak-biografie" ("Fišera šaha biogrāfija");
* 1973. gads — "Vijftien goede gedichten" (dzejoļu krājums);
* 1974. gads — "Schaakkuriosa" (šahs);
* 1975. gads — "Red desert penitentiary" (novele);
* 1977. gads — "Nieuwe schaakkuriosa" (šahs);
* 1978. gads — "De stad in het midden" (stāsti);
* 1978. gads — "De Renner" (romāns);
* 1980. gads — "Vier wielerverhalen" (stāsti);
* 1984. gads — "43 Wielerverhalen" (stāsti);
* 1984. gads — "Het Gouden Ei" (romāns);
* 1985. gads — "Chess curiosities" (šahs);
* 1986. gads — "De man die de Babson task wilde maken" (eseja par šahu);
* 1989. gads — "De scherprechter van Korfoe" (stāsts);
* 1991. gads — "De matador en andere verhalen" (stāsti);
* 1994. gads — "Vertraging" (romāns);
* 1995. gads — "De paardentekenaar" (stāsti);
* 1996. gads — "De verdwenen verdwijning en andere verhalen" (stāsti);
* 1997. gads — "De Grot" (romāns);
* 1998. gads — "Mooi verhaal 1998" (stāsti);
* 2002. gads — "Kathy’s dochter" (romāns);
* 2004. gads — "Drie Slechte Schaatsers" (novele);
* 2005. gads — "Een Goede Dag voor de Ezel" (romāns);
* 2007. gads — "Marte Jacobs" (romāns).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Tim Krabbé's Chess Curiosoties 

* T. Krabē šaha kompozīcijas mājaslapā PDB
Andrejs Plēnkovičs

**Andrejs Plēnkovičs** (, ; dzimis ) ir Horvātijas politiķis. Kopš 2016. gada viņš ir Horvātijas premjerministrs un partijas Horvātijas demokrātiskā savienība priekšsēdētājs.

## Dzīvesgājums

Andrejs Plēnkovičs dzimis Zagrebā. 1993. gadā viņš absolvēja Zagrebas Universitātes Juridisko fakultāti.

Jau studiju laikā Plēnkovičs kā brīvprātīgais tulks darbojās Eiropas Komisjas misijā Horvātijā 1991. un 1992. gadā. Viņš arī iestājās Eiropas tieslietu studentu asociācijā (*ELSA*), un 1991. gadā kļuva par *ELSA* Zagrebas nodaļas prezidentu. 1992. gadā Plēnkovičs kļuva par *ELSA* starptautiskās komitejas prezidentu Briselē; iesaistījās dažādās starptautiskās aktivitātēs.
1992. gadā viņš nokārtoja eksāmenus Horvātijas Ārlietu ministrijas diplomātijas akadēmijā.

No 1994. līdz 2002. gadam Andrejs Plēnkovičs strādāja Horvātijas Ārlietu ministrijā.
No 2002. līdz 2005. gadam viņš bija Horvātijas misijas Eiropas Savienībā priekšsēdētāja vietnieks.
No 2005. līdz 2010. gadam Plēnkovičs bija vēstnieka vietnieks Francijā.

2010. gadā Andrejs Plēnkovičs kļuva par valsts sekretāru Eiropas integrācijas lietās. Viņam bija nozīmīga loma referenduma kampaņā par iestāšanos Eiropas Savienībā.

2011. gadā Plēnkovičs iestājās partijā Horvātijas Demokrātiskā savienība (HDS). 2011. gada decembrī kā HDS pārstāvis tika ievēlēts Horvātijas parlamentā.

No 2012. gada aprīļa līdz 2013. gada jūlijam Plēnkovičs bija viens no 12 Horvātijas novērotājiem Eiropas Parlamentā. 2013. gada 14. aprīlī notika Eiropas Parlamenta Horvātijas vēlēšanas, un Andrejs Plēnkovičs tika ievēlēts no valdošās koalīcijas saraksta. 1. jūlijā Horvātija iestājās Eiropas Savienībā, un Plēnkovičs sāka pildīt Eiropas Parlaments deputāta pienākumus. Viņš darbojās Budžeta komisijā. 2014. gadā Plēnkovičs kļuva par Eiropas Parlamenta ārlietu komitejas priekšsēdētāja vietnieku un parlamenta delegācijas locekli *Euronest* parlamentārajā asamblejā. Viņš vadīja parlamenta monitoringa misiju Ukrainas parlamenta vēlēšanās 2014. gadā.

2016. gada 16. jūnijā Horvātijas parlaments izteica neuzticību Tihomira Oreškoviča valdībai. Tā kā 30 dienu laikā neizdevās izveidot jaunu valdību, tika izsludinātas pirmstermiņa vēlēšanas. Jūlijā Andrejs Plēnkovičs tika ievēlēts par Horvātijas demokrātiskās savienības priekšsēdētāju. 11. septembrī parlamenta vēlēšanas vairāk balsu ieguva Plēnkoviča vadītā partija. 19. oktobrī tika apstiprināta Andreja Plēnkoviča valdība.

## Ārējās saites

* Andrej Plenković Personiskā vietne
* MEP Andrej Plenković Profils Eiropas Parlamenta vietnē

|-
Vižnicja

**Vižnicja** () ir pilsēta Ukrainas rietumu daļā, Čerņivcu apgabala rietumos, Vižnicjas rajona centrs Čeremošas upes labajā krastā.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz droši minēta 1501. gadā. Atradās Moldāvijas kņazistes sastāvā. No 1774. gada — Hābsburgu impērijas (Austroungārijas sastāvā. No 1918. līdz 1940. gadam — Rumānijā. 1940. gadā, pamatojoties uz Molotova—Ribentropa paktu, tā iekļāvās PSRS. 1941. gadā, Vācijai iebrūkot PSRS, tā atkal iekļāvās Rumānijā, bet pēc Vācijas sakāves — PSRS. No 1991. gada — Ukrainas pilsēta.

Vižnicjas pilsētā dzimis austriešu/amerikāņu kinorežisors Oto Prēmingers (*Otto Preminger*, 1905—1986).

## Atsauces

## Ārējās saites
Maiļupe (Rauzas pieteka)

**Maiļupe** ir Rauzas labā krasta pieteka Smiltenes novadā. 

Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Rauzā pie tās ietekas Vecpalsā. Maiļupi var traktēt arī kā Vecpalsas pieteku, jo lejtecē veido ar to vienotu grāvju sistēmu. Maiļupi šķērso valsts autoceļš V243 (Blome–Birzuļi–Palsmane), tās krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.

## Atsauces
Žans Fransuā Liotārs

**Žans Fransuā Liotārs** (; dzimis , miris ) bija franču filozofs, sociologs, literatūrkritiķis, viens no postmodernisma redzamākajiem pārstāvjiem. Definējis un aprakstījis postmodernismu kā parādību 1979. gada darbā "Postmodernais stāvoklis" (*La condition postmoderne: rapport sur le savoir*).

Četrdesmito gadu beigās studēja filozofiju Sorbonnā. Piecdesmito gadu sākumā pasniedza filozofiju Konstantīnā (mūsdienu Alžīrijā). 1954. gadā Liotārs kļuva par kreisi radikālās *[[Socialisme ou Barbarie]]* (Sociālisms vai barbarisms) grupas dalībnieku, kuru pameta 1964. gadā. No 1972. līdz 1987. gadam pasniedza Parīzes VIII universitatē. Pēc emeritēšanās atlikušo mūža daļu pavadīja dažādās universitātēs ASV, Kanādā un Brazīlijā. 1983. gadā kopā ar Deridā, Delēzu un citiem nodibināja Starptautisko filozofijas koledžu (*Collège international de philosophie*). Lai arī "Postmodernais stāvoklis", iespējams, ir populārākais Liotāra darbs, ļoti ietekmīgi ir arī Liotāra 1971. gada *Discours, figure*, 1974. gada *Économie Libidinale* un 1983. gada *Le Différend*.

## Ārējās saites

* Liotārs The Internet Encyclopedia of Philosophy
Lietuvas Veselības zinātņu universitāte

**Lietuvas Veselības zinātņu universitāte (LVZU)** () ir viena no Lietuvas universitātēm Kauņā. Dibināta 2010. gadā, apvienojot Kauņas Medicīnas universitāti ar Kauņas Veterināro akadēmiju.

## Vēsture
1922. gadā Kauņā nodibināja Lietuvas Universitāti, kurā bija arī medicīnas fakultāte. 1930. gadā sakarā ar Vītauta Dižā nāves 500. gadadienu Lietuvas Universitāti pārdēvēja par Vītauta Dižā Universitāti. Otrā pasaules kara laikā Vītauta Dižā Universitāti slēdza. Tās vietā 1950. gadā nodibināja Kauņas Politehniskais institūts un Kauņas Medicīnas institūts.

1989. gadā Vītauta Dižā Universitāte atjaunoja savu darbību, tomēr medicīnas un veterinārmedicīnas studijas turpinājās atsevišķi Kauņas Veterinārajā akadēmijā un Kauņas Medicīnas akadēmijā, ko 1998. gadā pārdēvēja par Kauņas Medicīnas universitāti. 2010. gadā tās apvienoja Lietuvas Veselības zinātņu universitātē.

## Struktūra
* LVZU Medicīnas akadēmija
* LVZU Veterinārā akadēmija
* LVZU Universitātes klīnikas Kauņā
* LVZU Bibliotēka un informācijas centrs

## Ārējās norādes

*
Stjuarts Konkvests

**Stjuarts Konkvests** (; dzimis  Londonā) ir Lielbritānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1991).

## Biogrāfija
1981. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Lielāko panākumu savā šahista karjerā guvis 2001. gadā, kad Francijas pilsētā Klišī uzvarējis starptautiskajā lielmeistaru šaha turnīrā, apsteidzot Žoelu Lotjē, Mihailu Gureviču, Pāvelu Tregubovu un Kristiānu Baueru. Tajā pašā gadā Maskavā piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā piekāpies Zoltānam Ģimeši. 2008. gadā Liverpūlē kļuvis par Lielbritānijas šaha čempionātā uzvarētāju.

Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Gērnsijā (1985), Minhenē (1986), Kualalumpurā (1992), Hastingsā (1996, 2001), Firtē (1999), Portofspeinā (1999), Sansevastjanā (2006), Oklendā (2007), Olbijas *Capo d'Orso Open* (2009).

Pārstāvējis Anglijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (1996, 2002, 2006-2008);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1999-2001, 2007-2009).

Par panākumiem turnīros FIDE 1986. gadā Konkvestam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1991. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Anita Rožkalne

**Anita Rožkalne** (dzimusi 1956. gada 28. aprīlī Rīgā) ir latviešu literatūrzinātniece.

## Biogrāfija
A. Rožkalne beigusi Latvijas Universitāti. Publicējas kopš 1975. gada. Ieguvusi doktora grādu par disertāciju „Analītiski psiholoģiskā romāna attīstība latviešu literatūrā” (1984).
Strādā LU Literatūras, folkloras un mākslas institūtā, no 2008. līdz 2016. gadam tā izdevniecības vadītāja. 

Pētījumi par latviešu prozu, vairākkārt pievērsusies Kārļa Zariņa, Gundegas Repšes, Astrīdes Ivaskas un Veltas Sniķeres daiļradei. Sarakstījusi komentārus Imanta Ziedoņa Rakstiem (1–11, 1995–2001), sastādījusi zinātnisko rakstu krājumus „Materiāli par..” (1991–2002), K. Zariņa sentenču krājumu "Pārdomas, baložiem maizi drupinot" (1992), rakstu krājumu „Salīdzinošā literatūrzinātne Austrumeiropā un pasaulē” (2001), E. Salnas dzejoļu izlasi „Paisuma pali” (1996) un K. Zāles dzejoļu krājumu „Atspulgi nes” (2000), Rīgai veltītu dzejoļu krājumu „Ko dziedāja Rīgas gaiļi” (2001, līdzautore), A. Ivaskas krājumu "Dzeja un atdzeja" (2007), V. Sniķerei veltītu rakstu krājumu „Gaisma un noslēpums” (2010).

Latvijas Rakstnieku savienības biedre kopš 1998. gada. Saņēmusi Rakstnieku savienības „Kritiķa kausu” par monogrāfiju „Palma vējā”. 2016. gadā ieguvusi V. Plūdoņa balvu literatūrzinātnē par monogrāfiju „Lauva: dzejniece Astrīde Ivaska”. 2017. gadā saņēmusi Literatūras gada balvas speciālo balvu par pētījumu „Kārļa Zariņa burvju aplis”.

## Bibliogrāfija
* *Hypotese uber eine Seelendrama oder Der ungeschriebene Roman* [apcere par K. Zariņu]. Rīga: Preses nams, 1993.
* *Latviešu romānu rādītājs* [kopā ar H. Hiršu un R. Briedi]. Rīga: LU LFMI, 1997.
* *Palma vējā: literatūrvēsturiskas piezīmes par latviešu trimdu*. Rīga: Pētergailis, 1998.
* *Zvaigznes šūpolēs* [intervijas ar rakstniekiem]. Rīga: Preses nams, 1999.
* *Poētiskā anatomija: fantāzija par neizzināmo Gundegas Repšes prozā*. Rīga: Pētergailis, 1999.
* *Kārlis Zariņš: vai visas mūsu zvaigznes...*. Rīga: LU FSI, 2007.
* *Rono. Rono...* [proza]. Rīga: Pētergailis, 2010.
* *Lauva: dzejniece Astrīde Ivaska*. Rīga: LU LFMI, 2012.
* *Latviešu romānu rādītājs*: 2. izdevums [kopā ar R. Briedi]. Rīga: LU LFMI, 2014.
* *Valoda tulkojumā* [interviju un rakstu krājums]. Rīga: Latviešu valodas aģentūra, 2015.
* *Kārļa Zariņa burvju aplis*. Rīga: LU LFMI, 2016.

## Atsauces
Edvards Plankets

**Edvards Džons Moretons Drakss Plankets, 18. Dansenī barons** (; dzimis , miris ) bija īru rakstnieks, viens no fantāzijas literatūras žanra pamatlicējiem mūsdienu literatūrā.

## Biogrāfija
Piedzimis bagātu aristokrātu ģimenē un lielāko savu mūža daļu pavadījis senajā Dansenī pilī netālu no Īrijas pilsētas Taras. Mantojis barona Dansenī titulu, kas ticis nodibināts 15. gadsimtā. Būdams materiāli nodrošināts, daudz laika veltījis saviem vaļaspriekiem. Bijis pazīstams kā ceļotājs un mednieks. Aizrāvies arī ar kriketu, uzvarējis Īrijas šaušanas čempionātā, sastādījis šaha uzdevumus, izgudrojis asimetrisko šahu, kurā parastais figūru komplekts cīnījies pret 32 bandiniekiem, bet 1929. gadā šaha simultānspēles seansā nospēlējis neizšķirti ar Pasaules šaha eksčempionu Hosē Raulu Kapablanku. Piedalījies četrās militārās kampaņās (tajā skaitā arī Angļu—būru karā), vienā no kurām ticis arī ievainots. 1940. gadā kļuvis par angļu valodas katedras vadītāju Atēnu Universitātē. Miris no apendicīta.

Savus literāros darbus sacerējis galvenokārt izklaides nolūkos, bet grāmatas publicējis uz sava rēķina, parakstoties kā *lords Dansenī* (). Palīdzējis īru literātiem, bet vienu no Planketa stāstu krājumiem palīdzējis izdot Nobela prēmijas laureāts literatūrā Viljams Batlers Jeitss.

Tiek uzskatīts par vienu no fantāzijas literatūras pamatlicējiem, pateicoties savām grāmatām par izdomāto valsti Peganu - "Peganas dievi" (1905), "Laiks un dievi" (1906) un stāstiem no grāmatas "Trīs pusložu nostāsti". Tāpat fantāzijas literatūras žanrā ir uzrakstīts romāns "Elfu karaļa meita" un krājumi "Brīnumu grāmata".

Mazāk populāri ir Planketa reālistiskie un detektīvstāsti, kā piemēram, aptuveni pusotra simta stāstu par detektīvu Džozefu Džorkensu () un zinātniski fantastiskais romāns "Pēdējā revolūcija" - par mašīnu sacelšanos. Viņa lugas ar panākumiem tikušas izrādītas Lielbritānijā un ASV.

## Literārie darbi
* *Don Rodriguez: Chronicles of Shadow Valley*, 1922, cits nosaukums: *The Chronicles of Don Rodriguez*;
* *The King of Elfland’s Daughter*, 1924;
* *The Blessing of Pan*, 1927;

**Pegana:**
* *The Gods of Pegana*, 1905;
* *Time and the Gods*, 1906;

**Brīnumu grāmata:**
* *The Book of Wonder: A Chronicle of Little Adventures at the Edge of the World*, 1912;
* *The Last Book of Wonder*, 1916, cits nosaukums: *Tales of Wonder*;

**Džozefs Džorkenss:**
* *The Travel Stories of Mr. Joseph Jorkens*, 1931;
* *Jorkens Remembers Africa*, 1934;
* *Jorkens Has a Large Whiskey*, 1940;
* *The Fourth Book of Jorkens*, 1947;
* *Jorkens Borrows Another Whiskey*, 1954;

**Stāstu krājumi**
* *The Sword of Welleran and Other Stories*, 1908;
* *A Dreamer’s Tales*, 1910;
* *Fifty-One Tales*, 1915;
* *Tales of War*, 1918;
* *Tales of Three Hemispheres*, 1919;
* *Unhappy Far-Off Things*, 1919;
* *The Man Who Ate the Phoenix*, 1949;
* *Little Tales of Smethers and Other Stories*, 1952.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dansenī dzimtas vietnes lapa par Edvardu Planketu 
* Vietne par lordu Dansenī  
* Bibliogrāfija ar grāmatu aprakstiem
Plankets

**Plankets** var būt:

* Džozefs Plankets (*Seosamh Pluincéid*; 1887—1916) — īru nacionālās atbrīvošanās kustības dalībnieks, dzejnieks un žurnālists;
* Edvards Plankets (*Edward Plunkett*; 1878—1957) — īru rakstnieks.
Kermīrs de Legals

**Kermīrs de Legals** (;  Versaļa — 1792. gads) bija Francijas šahists.

## Biogrāfija
Bijis viens no 18. gadsimta vadošajiem šahistiem. Tiek uzskatīts arī par pirmo profesionālo šahistu. Spēlējis Parīzes kafejnīcā *Cafe de la Régence* šahu uz naudu, bieži dodot saviem vājākajiem pretiniekiem priekšā bandinieku un gājienu vai kādu no figūrām (zirdziņu, torni). Saglabājis Francijas spēcīgākā šahista nosaukumu līdz zaudējumam savam skolniekam Andrē Danikanam Filidoram.
Mūsdienās viņa vārds parasti tiek saistīts ar *Legala matu* — interesantu atklātnes mata kombināciju, ko Legals nodemonstrēja savā 1750. gada partijā. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Villijs Ernangomess

**Giljermo Gustavo (Villijs) Ernangomess Geiers** (; dzimis  Madridē, Spānijā) ir spāņu basketbolists, spēlē centra pozīcijā, Spānijas basketbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada pārstāv Spānijas ''Liga ACB'' klubu ''FC Barcelona''. No 2016. gada līdz 2023. gadam pārstāvēja vairākus Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubus. V. Ernangomess ir divkārtējs Eiropas čempions un 2019. gada Pasaules kausa ieguvējs Spānijas izlases sastāvā.

V. Ernangomesa brālis Huančo Ernangomess arī ir basketbolists, spēlē NBA un Spānijas izlasē. Spēlējot Seviljas "Cajasol", V. Ernangomess kļuva par labu latviešu basketbolista Kristapa Porziņģa draugu, abi basketbolisti pēc gada pārtraukuma atkal satikās "Knicks" sastāvā.

## Karjera
Basketbola karjeru uzsāka Madrides "Real" sistēmā, pirmās sezonas aizvadot tās B komandā, bet pēc tam tiekot izīrēts Seviljas "Cajasol", kuras sastāvā spēlēja jau Spānijas ACB līgā. 2015. gada NBA draftā V. Ernangomesu izvēlējās Filadelfijas "76ers" ar kopējo 35. numuru otrajā kārtā, bet jau drafta naktī tiesības uz spēlētāju tika aizmainītas uz Ņujorkas "Knicks". Pirmo sezonu pēc drafta spēlētājs turpināja spēlēt Spānijā, Madrides "Real" sastāvā. Savā nopietnākajā pieaugušo basketbola sezonā Eiropā viņš 34 spēlēs guva vidēji 5,7 punktus un 3,3 atlēkušās bumbas. "Real" sastāvā piedalījies 17 spēlēs Eirolīgā.

2016. gada jūlijā V. Ernangomess parakstīja līgumu ar Ņujorkas "Knicks" un pievienojās komandai. Oktobrī debitējis sezonas pirmajā spēlē, viņš pamazām nostiprinājās komandas sastāvā, un sezonas otrajā pusē, izmantojot traumētā Žoakima Noā nespēlēšanu, kļuva par komandas pirmā piecinieka centra spēlētāju. Piedalījās uzlēcošo zvaigžņu spēlē 2017. gada NBA Visu zvaigžņu spēles nedēļas nogalē. Karjeras produktīvāko spēli aizvadījis 2017. gada 25. marta zaudējumā pret Sanantonio "Spurs", kurā guva 24 punktus un savāca 13 atlēkušās bumbas zem groziem. Sezonas noslēgumā V. Ernangomesa produktīvā spēle tika novērtēta visas līgas līmenī, iekļaujot viņu NBA simboliskajā debitantu pirmajā izlasē.

2018. gada februārī V. Ernangomess tika aizmainīts uz Šarlotas "Hornets" pret Džoniju O'Braientu un divām nākotnes otrās kārtas drafta izvēlēm. 2020. gada novembrī viņš noslēdza līgumu ar Ņūorleānas "Pelicans", kur spēlēja kā otrais centra spēlētājs, mainot lietuvieti Jonu Valančūnu.

2023. gada vasarā V. Ernangomess atgriezās Eiropas basketbolā un 12. jūlijā parakstīja ienesīgu trīs gadu līgumu ar Spānijas superklubu ''FC Barcelona'' pēc tam, kad viņa bijušais klubs Madrides "Real" nolēma nepārsolīt līguma piedāvājumu saskaņā ar vietējās līgas noteikumiem par *tanteo* tiesībām.

### Spānijas izlase
Spēlējis Spānijas U18 un U20 izlasēs, ar kurām guvis medaļas Eiropas čempionātos. Spānijas basketbola izlases sastāvā kļuva par 2015. gada Eiropas čempionu, kā arī izcīnīja bronzas medaļu vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro 2016. gadā. V. Ernangomess bija 2019. gada Pasaules kausa turnīra uzvarētājs Spānijas izlases sastāvā un par čempionu kļuva arī 2022. gada Eiropas čempionātā, kura noslēgumā viņu atzina arī par turnīra labāko spēlētāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Andrejs Kiska

**Andrejs Kiska** (, dzimis ) ir Slovākijas uzņēmējs un politiķis. No 2014. līdz 2019. gadam viņš bija Slovākijas prezidents.

Andrejs Kiska dzimis Popradā. Slovākijas Tehnoloģiju universitāte viņš ieguva elektroinženiera specialitāti. 1990. gadā, pēc Samta revolūcijas, Kiska pārcēlās uz ASV. Vēlāk viņš Slovākijā dibināja uzņēmumus *Triangel* un *Quatro*, kas piedāvāja pircējiem norēķināties par precēm pēc vairākiem mēnešiem.

2006. gada Kiska bija viens no bezpeļņas labdarības organizācijas *Dobrý anjel* ("Labais eņģelis") dibinātājiem. Organizācija palīdzēja ģimenēm, kas nokļuvušas finanšu grūtībās ģimenes locekļa smagas saslimšanas gadījumā. 2014. gadā *Dobrý anjel* sāka darboties arī Čehijā.

2014. gadā Andrejs Kiska kandidēja prezidenta vēlēšanās. 15. martā vēlēšanu pirmajā kārtā Kiska palika otrajā vietā ar 24 % balsu, aiz premjerministra Roberta Fico ar 29% balsu. 29. martā vēlēšanu otrajā kārtā viņš uzvarēja ar gandrīz 60% balsu. Andrejs Kiska stājās prezidenta amatā 15. jūnijā, nomainot Ivanu Gašparoviču.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Slovākijas prezidents
Jākobs Ogords

**Jākobs Ogords** (; dzimis  Hersholmā) ir Dānijas starptautiskais lielmeistars šahā (2007), kas no 2006. līdz 2009. gadam un kopš 2023. gada pārstāv Skotiju.

## Biogrāfija
Pirmos panākumus starptautiskajos šaha turnīros guvis 1990. gadu otrajā pusē. 1996. gadā Budapeštā dalījis 3. vietu tradicionālajā šaha turnīrā *First Saturday*. 1997. gadā dalījis pirmās vietas šaha turnīros Haigeitā un Raterhemā (Anglija), bet 1998. gadā uzvarējis Hemstīdā. 2002. gadā dalījis pirmo vietu, bet 2003. gadā uzvarējis šaha turnīros Helsingērā. 2004. gadā dalījis 3. vietu Stokholmas starptautiskajā šaha turnīrā *Rilton Cup*. 2004. un 2006. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Arko. 2005. gadā uzvarējis Skotijas šaha čempionātā. 2007. gadā kļuvis par Lielbritānijas šaha čempionātā uzvarētāju. 2010. un 2014. gadā izcīnījis bronzas medaļas Dānijas šaha čempionātos.

Pārstāvējis Dānijas un Skotijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (2006-2008, 2012-2014);
* Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2011. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Ogordam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2007. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 2011. gadā kļuvis par FIDE vecāko treneri.

Pazīstams kā daudzu grāmatu autors par šaha atklātnēm, galotnēm, kombinācijām un šaha stratēģiju.

## Literatūra
* Easy Guide to the Panov-Botvinnik Attack, 1998.
* Easy Guide to the Sveshnikov Sicilian, 2000.
* Dutch Stonewall, 2001.
* Sicilian Kalashnikov, 2001 (līdzautors).
* Excelling at Chess, 2002.
* Meeting 1.d4, 2002 (līdzautors).
* Queen's Indian Defence, 2002.
* Excelling at Positional Chess, 2003.
* Starting Out: The Grunfeld Defence, 2004.
* Excelling at Combinational Play: Learn to Identify and Exploit Tactical Chances, 2004.
* Inside the Chess Mind: How Players of All Levels Think About the Game, 2004.
* Excelling at Technical Chess: Learn to Identify and Exploit Small Advantages, 2004.
* Excelling at Chess Calculation: Capitalizing on Tactical Chances, 2004.
* Starting Out: Benoni Systems, 2005 (līdzautors).
* Experts vs. the Sicilian, 2006 (līdzautors).
* Practical Chess Defence, 2006.
* The Attacking Manual 1: Basic Principles, 2008.
* The Attacking Manual 2: Technique and Praxis, 2008.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aleksandrs Solovjovs

**Aleksandrs Solovjovs** (dzimis  Rīgā) ir Latvijas bijušais futbolists, parasti spēlēja kreisās malas aizsarga pozīcijā, Latvijas futbola izlases dalībnieks.

## Karjera
### Klubos
Futbolista karjeru sācis *[[Skonto FC|Skonto]]* kluba sistēmā. 2007. gadā ticis izīrēts citam Latvijas Virslīgas klubam JFK Olimps. 2008. gada februārī devās uz treniņnometni Turcijā kopā Sanktpēterburgas "Zenit" dublieru komandu. Vēlāk tā paša gada aprīlī vēlreiz pievienojās *Zenit* dublieriem, aizvadot pārbaudes mēnesi. Tā paša gada jūlijā Solovjovs izgāja pārbaudi arī Anglijas klubā *[[Burnley FC|Burnley]]*. Tomēr neviena no šīm pārbaudēm ārzemēs nebeidzās ar līguma noslēgšanu. Tā paša gada 1. septembrī Solovjovs pievienojās Latvijas Virslīgas klubam FK Ventspils. 2009. gadā izgāja vēl vairākas pārbaudes ārzemju klubos, taču līgums netika parakstīts. 

2010. gada augustā sakarā ar disciplīnas pārkāpumiem FK Ventspils lauza līgumu ar Solovjovu. Drīz pēc tam pievienojās Kipras 2. divīzijas klubam *Atromitos Yeroskipou*. 2011. gadā neilgu laiku spēlēja vienā no Anglijas zemāko līgu klubiem *Nantwich Town*, bet 2012. gada sezonu aizvadīja Lietuvas A līgas komandā Tauraģes "Tauras". Pēc atgriešanās Latvijā pārstāvējis klubus FC Jūrmala, Jūrmalas "Spartaks", Daugavpils "Daugava" un FB Gulbene. 2016. gada sezonas sākumā pievienojās Igaunijas klubam Sillamē "Kalev". Igaunijas Meistarlīgā aizvadīja 19 spēles un guva vienus vārtus.

2017. gada sākumā atgriezās Latvijā, parakstot līgumu ar Virslīgas klubu RFS.

### Izlasē
Bijis dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlašu spēlētājs. Latvijas nacionālajā izlasē debitējis  2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Šveici, laukumā aizvadot visas 90 minūtes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tallinas Universitāte

**Tallinas Universitāte** () ir viena no Igaunijas universitātēm. Atrodas Tallinā, dibināta 2005. gadā, apvienojot Tallinas Pedagoģisko Universitāti (dibināta 1919) ar Igaunijas Vēstures Institūtu (1946), Igaunijas Akadēmisko bibliotēku (1946), Igaunijas Humanitāro Zinātņu Institūtu (1988) un Baltijas Filmu un Mediju Augstskolu (1992). 

## Struktūra
Tallinas Universitātē ietilpst seši institūti, divas reģionālās koledžas Hāpsalā un Rakverē, pieci izcilības centri, astoņi pētniecības centri un 13 atbalsta vienības.  

## Ārējās saites

* Universitātes mājaslapa 

## Atsauces
Franss Gunnars Bengtsons

**Franss Gunnars Bengtsons** (; dzimis , miris ) bija zviedru rakstnieks, esejists, dzejnieks. Uzrakstījis vienu no pazīstamākajām Zviedrijas karaļa Kārļa XII biogrāfijām, kā arī daudzus vēsturiskos romānus.

## Biogrāfija
Jaunībā aizrāvies ar šahu. 1916. gada Ziemeļu šaha kongresa Kopenhāgenā B turnīra dalībnieks, taču vēlākajos gados rakstnieka darbība nav ļāvusi piedalīties nopietnos šaha turnīros.

Savas literārās gaitas sācis ar vēsturisku aprakstu publikāciju žurnālā *Ord och Bild* 1920. gadā. Pirmais Bengtsona dzejoļu krājums "Kauliņu spēle" () iznācis 1923. gadā, bet 1925. gadā izdevis otro dzejoļu krājumu - "Bābeles leģendas" (). Savos dzejoļos izmantojis senlaicīgas dzejas formas, tajā skaitā sonetu. 1929. gadā kļuvis plašāk pazīstams pēc sava vēsturisko eseju krājuma "Literāti un karavīri" () publikācijas. 1938. gadā publicējis karaļa Kārļa XII biogrāfiju divos sējumos, kura saņēmusi lasītāju atzinību un Zviedrijas Akadēmijas () prēmiju. Vēsturiskais darbs lielā mērā balstījies uz Kārļa XII karavīru un virsnieku dienasgrāmatām un citām pierakstītām atmiņām, kā arī uz 1731. gadā izdoto Voltēra Kārļa XII biogrāfiju.

1941. gadā izdevis romāna *Röda Orm* pirmo daļu, bet 1945. gadā - šī romāna otro daļu. Vēsturiskais romāns, kas apraksta vikinga piedzīvojumos Skandināvijā kristietības ieviešanas laikmetā, kļuva par vienu no pašiem lasītākajiem zviedru romāniem. 1991. gadā izdevniecība "Liesma" izdeva šo grāmatu latviešu valodā ar nosaukumu "Sarkanais pūķis".

1953. gadā izdevis atmiņu krājumu "Paradīze, kādu es to atceros" (). Pēc autora nāves 1954. gadā tika izdoti vairāki viņa eseju un dzejoļu krājumi.

## Literārie darbi
* "Tärningkast", 1923
* "Legenden om Babel", 1925
* "Litteratörer och militärer", 1929
* "Karl XII’s levnad", 1938
* "Silversköldarna", 1931
* "Röda Orm", 1941/1945
* "Den lustgård som jag minns", 1953
* "Folk som sjöng, och andra essäer", 1955
* "Konsten att läsa", 1960
* "Inför kvinnan ställd", 1964

## Atsauces

## Ārējās saites

* Frans G. Bengtsson (1894–1954)
Vans Hao

**Vans Hao** (, ; dzimis  Harbinā) ir Ķīnas starptautiskais lielmeistars šahā (2005).

## Biogrāfija
Pirmo panākumu starptautiskajos šaha turnīros guvis 1999. gadā, kad Spānijā izcīnījis bronzas medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā (uzvarējis Dmitrijs Andreikins). Divas reizes Ķīnas junioru izlases sastāvā uzvarējis Pasaules junioru komandu šaha čempionātā U16 vecuma grupā (2002, 2004).

2005. gadā sensacionāli uzvarējis Dubaijas starptautiskajā šaha festivālā *Dubai Open*, apsteidzot 53 lielmeistarus, kā arī uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Kualalumpurā. 2006. gadā kopā ar Džanu Džunu dalījis otro vietu Singapūras starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Džans Pensjans). 2007. gadā Sebu izcīnījis sudraba medaļu Āzijas individuālajā šaha čempionātā. Tajā pašā gadā piedalījies Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā Erevānā, kur izcīnījis bronzas medaļu. 2008. gadā kopā ar Vanu Jue un Hannesu Stefansonu dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Reikjavikā. 2009. gadā dalījis otro vietu Sarajevas starptautiskajā šaha turnīrā *Bosna* (uzvarējis Pavlo Eļjanovs). 2010. gadā uzvarējis Sarajevas starptautiskajā šaha turnīrā. 2012. gadā Bīlē uzvarējis lielmeistaru šaha turnīrā, apsteidzot Magnusu Karlsenu. 2014. gadā Bilbao uzvarējis Eiropas šaha klubu kausā Baku komandas *Socar* sastāvā.

Vairākārt piedalījies Pasaules kausa šahā izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas (2005, 2007, 2009, 2011, 2013, 2015), kur labāko rezultātu sasniedzis 2009. gadā Hantimansijskā, kad 3. kārtā zaudējis Šehrijaram Memmedjarovam.

2017. gadā uzvarējis Āzijas čempionātā šahā. 2019. gada oktobrī Daglasā uzvarējis FIDE *Grand Swiss* turnīrā un ieguvis tiesības piedalīties 2020. gada FIDE pretendentu turnīrā. 2021. gada aprīlī Jekaterinburgā palicis 8. vietā Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā.

Pārstāvējis Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 4 reizes (2004, 2008-2012). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (2010) medaļu;
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2011. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu;
* Āzijas valstu komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (2008, 2012). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (2008, 2012) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 zelta (2008, 2012) medaļas;
* Āzijas spēļu komandu šaha čempionātā piedalījies 2010. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis zelta medaļu;
* Āzijas spēlēs telpās komandu šaha čempionātā piedalījies 2007. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis zelta  medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2005. gadā Vanam Hao piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites