Gustavs Mangulis

**Gustavs Mangulis** ( — ) bija 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulka komandieris, Padomju Latvijas armijas 2. divīzijas komandieris, Latvijas Bruņoto spēku pulkvedis.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Rīgā. Mācījās Jelgavas reālskolā. 1897. gadā kā savvaļnieks iestājās Krievijas Impērijas armijā un uzsāka dienestu 110. Kauņas kājnieku pulkā. No 1898. līdz 1900. gadam mācījās Viļņas karaskolā, pēc tam dienēja 115. Vjazmas kājnieku pulkā, bet 1901. gadā viņu podporučika dienesta pakāpē ieskaitīja 180. kājnieku pulkā. 2. Austrumsibīrijas pulka sastāvā piedalījās Krievijas—Japānas karā. 1905. gadā paaugstināts par poručiku un nosūtīts uz Rīgā dislocēto 115. Vjazmas kājnieku pulku. 1909. gadā paaugstināts par štābkapteini, bet 1913. gadā — par kapteini.

Pirmā pasaules kara sākumā Mangulis turpināja dienestu 115. Vjazmas pulkā. 1915. gada septembrī iecelts par bataljona komandieri. 1916. gada sākumā ieskaitīts 7. Bauskas latviešu strēlnieku bataljonā, janvāra otrajā pusē iecelts par bataljona saimniecības daļas priekšnieku, bet 30. jūlijā — par bataljona komandiera vietas izpildītāju. Pēc 7. Bauskas bataljona pārformēšanas par pulku 13. novembrī iecelts par pulka II bataljona komandieri. Ziemassvētku kauju laikā guvis šķembas ievainojumu kreisajā rokā. Pēc Ziemassvētku kaujām paaugstināts par apakšpulkvedi. 1917. gada 31. martā iecelts par 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulka komandieri. Jūlijā saņēmis pulkveža pakāpi.

Pēc latviešu strēlnieku piesliešanās lieliniekiem Mangulis, atšķirībā no vairuma augstāko virsnieku, turpināja dienestu un pēc Latviešu strēlnieku korpusa pārformēšanas, kas notika saskaņā ar 1917. gada 17. decembra pavēli, kļuva par 1. latviešu strēlnieku divīzijas komandieri. No 1918. gada maija bija Sarkanās armijas Karēlijas frontes Petrogradas-Sestroreckas-Beloostrovas grupas komandieris, no tā paša gada 19. augusta — 1. Petrogradas divīzijas 2. brigādes komandieris, no 1919. gada 12. janvāra — 1. Latviešu strēlnieku padomju divīzijas komandieris. No 1919. gada 24. janvāra līdz 27. martam ieņēma Padomju Latvijas armijas Valmieras grupas komandiera amatu, līdz maijam bija 26. martā izveidotās Padomju Latvijas armijas apvienotās Kurzemes-Vidzemes grupas komandieris, no maija līdz jūnijam — Kurzemes grupas komandieris, bet no jūnija — Padomju Latvijas armijas 2. divīzijas un Alūksnes armijas grupas komandieris. Sakarā ar Rīgas krišanu augusta sākumā atstādināts no amata un pret viņu ievadīta izmeklēšana. 7. augustā viņu komandēja uz Rietumu frontes štābu, uz kurieni viņš nedevās, bet 1919. gada 15. augustā pārgāja frontes līniju un padevās gūstā Latvijas Bruņoto spēku vienībām.

Līdz 1919. gada 10. oktobrim Mangulis atradās apcietinājumā. Pēc atbrīvošanas ieskaitīts Latvijas Bruņotajos spēkos, skaitot izdienu no 9. oktobra. No 18. oktobra dienēja Cēsu jauniesaukto apmācības bataljonā, 31. decembrī iecelts par Tukuma-Talsu apriņķa apsardzības priekšnieku, bet no 1921. gada 31. maija bija Tukuma-Talsu kara apriņķa priekšnieks. No 1920. gada decembra bija arī Karaklausības likuma rediģēšanas komisijas loceklis. Vadīja Veco latviešu strēlnieku biedrības Tukuma nodaļu, darbojās biedrībā “Latvijas vanagi”.

Miris  Tukumā, apglabāts Jelgavas rajona Sesavas pagasta kapos.

## Apbalvojumi
*70px Krievijas Jura krusts ar lauru lapām
* 2., 3. un 4. šķiras Svētās Annas ordenis
* 4. šķiras Vladimira ordenis
* 2. un 3. šķiras Svētā Staņislava ordenis
* 4. šķiras Triju Zvaigžņu ordenis (1929)

## Informācijas avoti
* Mangulis, Gustavs, Historia.lv
* Foto

## Ārējās saites