open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gunārs Ķirsons

**Gunārs Ķirsons** (dzimis ) ir latviešu uzņēmējs, restorānu tīkla Lido dibinātājs.

## Biogrāfija
Viņa tēvs Alberts Ķirsons pirmās Latvijas brīvvalsts laikā bijis veiksmīgs lauksaimnieks. 1959. gadā kopā ar ģimeni atgriezies Latvijā no izsūtījuma. Mācījies Rīgas 17. profesionāli tehniskajā skolā, Murjāņu sporta skolā, Mākslas skolas kokapstrādes nodaļā, Rīgas 23. vakara maiņu vidusskolā, ko absolvējis 1972. gadā.

Laikā no 1968. līdz 1975. gadam strādājis par galdnieku, atslēdznieku un tehniķi noformētāju. Tāpat bijis bārmenis restorānos "Ruse" (1975—1990) un "Ščecina". 1987. gadā Ķirsons dibinājis kooperatīvu "Lido", līdz 1991. gadam bijis arī tā direktors. 1987. gadā atvēris pirmo bāru "Lido" Rīgā, Lāčplēša ielā. 1991. gadā kļuva par uzņēmuma "Lido" īpašnieku, izveidojis Latvijā lielāko restorānu tīklu. 2005. gadā izveidojis uzņēmumu "Zaļā zeme Lido", kas nodarbojas ar nekustamajiem īpašumiem.

Ķirsons guvis panākumus sportā. Trīs reizes kļuvis par Latvijas čempionu sambo, tāpat ir Baltijas valstu čempions. Ir ieguvis melno jostu džudo, taču sportā sācis trenēties vieglatlētikā, nodarbojies ar šķēpa mešanu. 2005. gadā dibinājis džudo klubu "Lido" un ir tā prezidents. 2009. gadā ticis ievēlēts par Latvijas Džudo federācijas valdes priekšsēdētāju.

2000. gadā ticis apbalvots ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

2025. gadā izstājās no uzņēmuma "Lido" padomes, saglabājot 4% akciju. Šai pašā gadā izveidoja ēdināšanas uzņēmumu "Daba GK" un caur uzņēmumu RIC iegādājās kafejnīcu Mežaparkā, lai veidotu no tās augsta līmeņa restorānu.

## Ģimene
Kopā ar sievu Larisu G.Ķirsons izaudzināja meitu Eviju, kas ir māksliniece, un mazdēlu Albertu. Viņš aizrautīgi trenējas hokejā, un vectēvs Gunārs lielākoties viņu vadāja uz treniņiem un arī skatīties Rīgas „Dinamo” spēles.

2014. gadā Ķirsons atklāja presei, ka jau pirms daudziem gadiem oficiāli šķirta laulība ar sievu, un Vācijā viņam piedzimusi jauna atvase, meita Emīlija. "Meitu uzturu, mēs runājam pa telefonu, reizi divās nedēļās braucu ciemos. Sieva gribēja, lai meita būtu vāciete, lai dzīvojam Vācijā. Bet mēs nevarējām sadzīvot, esmu pārāk latvisks, tāpēc nespējām būt kopā,”  žurnālam „Santa” intervijā teicis Gunārs Ķirsons. Un pateica, ka viņš aizsūtījis auklīti uz Vāciju, lai varētu sarunāties latviski ar savu meitu.

## Atsauces
Himeness

**Himeness**  (, *Giménez* — 'Himeno dēls', no personvārda Himeno (*Jimeno*, *Gimeno*); sieviešu dzimtē Himenesa) ir izplatīts spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Hose Himeness (*José Giménez*; dzimis 1995) — Urugvajas futbolists;
* Huans Ramons Himeness (*Juan Ramón Jiménez*, 1881—1958) — spāņu dzejnieks;
* Rauls Himeness (*Raúl Jiménez*; dzimis 1991) — Meksikas futbolists;
* Santjago Himeness (*Santiago Giménez*; dzimis 2001) — Meksikas futbolists.
Ivanava

**Ivanava** () jeb **Ivanova** () ir pilsēta un rajona centrs Baltkrievijas rietumos.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā kā Porhovas ciems Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. 1657. gada 16. maijā Bohdana Hmeļnicka kazaki Ivanavā nogalināja priesteri Andžeju Bobolu (*Andrzej Bobola*, 1591-1657).

Pēc Trešās Polijas dalīšanas 1795. gadā Ivanavu anektēja Krievijas Impērija. No 1921. līdz 1939. gadam Ivanava atradās Polijas sastāvā. Polijas kampaņas laikā 1939. gadā Ivanavu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā, no 1991. gada - Baltkrievijā.

Netālu no pilsētas dzimis komponists un mākslinieks Napoleons Orda (*Напалео́н О́рда*, 1807-1883).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Ivanava vietnē "Baltkrievijas globuss"
85. gads

**85. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.

## Notikumi

### Nezināms datums
* Daki sāka divus gadus ilgu karu pret romiešiem.
* Romas imperators Domiciāns apturēja daku iebrukumu Moēzijā.
* Domiciāns piešķīra sev tiesības kontrolēt Romas senātu.

## Dzimuši

## Miruši
Ivanavas rajons

**Ivanavas rajons** () jeb **Ivanovas rajons** () ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Drahičinas, Bjarozas, Ivaceviču un Pinskas rajoniem, kā arī Ukrainu.

## Ārējās saites
Juris Žagars

**Juris Žagars** (dzimis  Cēsīs) ir latviešu aktieris, uzņēmējs un politiķis, Dailes teātra direktors. Savulaik viens no Dailes teātra vadošajiem aktieriem. Saņēmis Latvijas labākā aktiera balvu gan kino, gan teātrī.

## Biogrāfija
Viņa brālis Andrejs bija aktieris un režisors, Latvijas Nacionālās operas direktors.

1979. gadā beidzis mācības Cēsu Valsts ģimnāzijā (absolvējis ģimnāziju vienā gadā ar Gunti Bereli un Jāni Maizīti). 1985. gadā absolvējis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti. 1988. gadā kļuvis par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru.

Laikā no 1985. līdz 1992. gadam bija Jaunatnes teātra aktieris, 1993. gadā sāka strādāt Dailes teātrī. Tāpat tēlojis kino. Par lomu filmā "Dubultnieks" (1986) saņēmis Lielo Kristapu kā labākais aktieris, otro reizi šo balvu saņēmis par lomu filmā "Tumšie brieži" (2007). 1999. gadā saņēmis Spēlmaņu nakts balvu, un 2016. gadā Harija Liepiņa balvu. Filmējies televīzijas seriālos, arī Latvijas Televīzijas 2019. gada seriālā "Sarkanais mežs" un amerikāņu režisora Adama Glasa seriālā "In From the Cold", kas straumēšanas platformā "Netflix" tika pirmizrādīts 2022.gada janvārī.

2007. gadā kļuva par Cēsu mākslas festivāla direktoru. Ir slēpošanas un atpūtas bāžu īpašnieks.

2009. gadā kandidēja pašvaldību vēlēšanās no Tautas partijas saraksta un tika ievēlēts Cēsu novada domē. 2010. gada jūnijā izstājies no Tautas partijas. 2012. gada augustā ticis apstiprināts par Vidzemes Mūzikas un kultūras centra vadītāju. No  pilda Dailes teātra direktora pienākumus.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (2019).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dailes teātra profils
* ''Spotnet'' profils
* Juris Žagars filmas.lv

* Juris Žagars izrades.lv
Jānis Škapars

**Jānis Škapars** (dzimis , miris ) bija latviešu sabiedriskais darbinieks un politiķis. Bijis Latvijas Republikas Augstākās Padomes un divu Saeimas sasaukumu deputāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1927. gadā Remtes pagasta "Veczaļumos", viņa vecāki strādāja kā kalpi Blīdenes pagasta "Tušķu" zemnieku saimniecībā. Mācījās Blīdenes un Zantes pamatskolās, Tukuma komercskolā, 1948. gadā beidza mācības Tukuma vidusskolā. 1953. gadā absolvēja Latvijas Valsts universitātes Juridisko fakultāti. No 1953. līdz 1969. gadam darbojās Komjaunatnes organizāciju vadības struktūrās. 

Vēlāk bija laikraksta "Literatūra un Māksla" redaktors (1969–1985), Rakstnieku savienības literatūras kritikas konsultants. 1985. gadā J. Škaparu atbrīvoja no laikraksta "Literatūra un Māksla" galvenā redaktora amata, jo laikraksts deva salīdzinoši brīvāku diskusiju par sabiedrībai svarīgiem jautājumiem, nekā tas bija iespējams citur Latvijas PSR presē. 

Vēlāk darbojās Rakstnieku savienībā, bija viens no sabiedriskās organizācijas "Jaunrades fonds" dibinātājiem, tā valdes priekšsēdētājs (1994—1997). 

### Politiskā darbība
1988. gadā viņš bija viens no Latvijas Tautas frontes (LTF) veidotājiem, vadīja darba grupu pirmās programmas izstrādei. Bija LTF domes un valdes loceklis. 1989. gadā J. Škaparu ievēlēja par LTF valdes priekšsēdētāju, bet 1990. gadā par Latvijas Republikas Augstākās Padomes (LR AP) deputātu no Limbažu vēlēšanu apgabala. AP viņš vadīja Tautas pašvaldības un sabiedrisko lietu komisiju un bija LR AP Prezidija loceklis. 1990. gada 4. maijā viņš balsoja par Latvijas neatkarības atjaunošanu. 

1990. gadā J. Škapars bija viens no Demokrātiskā Centra partijas dibinātājiem. 1993. gadā viņš nesekmīgi kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās, bet gadu vēlāk izstājās no Demokrātiskās partijas. 1998. gadā viņu ievēlēja par 7. Saeimas deputātu no Tautas partijas. 2002. gadā kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts, bet 2004. gadā tomēr ieņēma vietu 8. Saeimā partijas biedra Arta Pabrika vietā.

2007. gadā J. Škapars beidza aktīvu politisko darbību, un 2010. gadā viņš nepārreģistrējas kā Tautas partijas biedrs.

2008. un 2015. gadā divos sējumos iznāca J. Škapara atmiņu grāmata "Barjerskrējiens", kas ietver dienasgrāmatas, vēstules un apceres laika posmā no 1969. līdz 1988. gadam.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1980)
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (1998)
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (2000)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Latvijas ļaudis
Škapars

**Škapars** var būt:
* Ēriks Škapars — latviešu politiķis;
* Jānis Škapars — latviešu valsts un sabiedriskais darbinieks.
Sambo

**Sambo** (akronīms no  — ‘pašaizsardzība bez ieroča’) ir kaujas un sporta cīņas veids. Radies Padomju Savienībā 20. gadsimta 20.—30. gados, apvienojot džudo cīņas elementus ar dažādu Eiropas un Āzijas tautu nacionālo cīņas veidu elementiem.

## Vēsture
Par sambo izveidotājiem tiek uzskatīti divi savstarpēji konkurējoši austrumu cīņas meistari — Vasilijs Oščepkovs (1892/1893—1937) un Viktors Spiridonovs (1882—1944). Oščepkovs dzimis Sahalīnas daļā, kas pēc Portsmutas līguma nosacījumiem 1905. gadā kļuva par Japānas īpašumu. Oščepkovs kā bārenis un Japānas pilsonis nonāca apmācībā garīgajā seminārijā Kioto, bet vēlāk tika uzņemts Kodokanas institūtā, kur 1913. gadā ieguva džudo pirmo danu.

Spiridonovs bija Krievijas Impērijas armijas kadru virsnieks, kurš 1906. gadā ieinteresējās par tajā laikā Eiropā populāro džiudžitsu, ko apguva pašmācības ceļā. Pirmā pasaules kara laikā guvis smagu kontūziju un atvaļinājies. 1918. gadā sāka nodarboties ar milicijas darbinieku apmācīšanu tuvcīņai. No 1923. gada iekšlietu darbinieku sporta biedrībā "Dinamo" izveidoja specifiska cīņas veida samoza (*[самоз]ащита* — 'pašaizsardzība') apmācību, kas bija paredzēta vienīgi specvienību kaujiniekiem.

Līdztekus attīstījās sporta sambo. Oščepkovs sāka pasniegt džudo Maskavas Fiziskās kultūras institūtā. Pārvaldot arī ušu un durkļu cīņas, kā arī augstskolā no studentiem iepazinies ar dažādu PSRS tautu cīņu veidiem, Oščepkovs pakāpeniski attālinājās no klasiskā džudo kanoniem un veidoja jaunu pašaizsardzības cīņas mākslu. Vienlaicīgi tā paša institūta militārajā fakultātē Oščepkovs pasniedza jaunizveidotās cīņas mākslas kaujas stilu.

Pakāpeniski Spiridonova un Oščepkova izveidotie cīņās stili apvienojās un PSRS Sporta komiteja 1938. gada 16. novembrī oficiāli atzina sambo. Lielā terora laikā Oščepkovu apcietināja NKVD un viņš gāja bojā Butirku cietumā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Reti kadri iz sambo vēstures (video)
* Latvijas sambo klubu asociācija
1143. gads

**1143. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.

## Notikumi
* 5. aprīlis — Manuils I Komnēns kļuva par Bizantijas imperatoru.
* 26. septembris — Celestīns II kļuva par Romas pāvestu.
* 25. decembris — Balduīns III tika kronēts par Jeruzalemes Karalistes karali.

### Nezināms datums
* Pirmo reizi Korāns tika pārtulkots latīņu valodā.

## Dzimuši
* *iespējams*
** Viljams Lauva (*William the Lion*), Skotijas karalis (miris 1214. gadā)

## Miruši
* 24. septembris — Inocents II, Romas pāvests
* 13. novembris — Fulks, Jeruzalemes karalis
Alan Wake

***Alan Wake*** ir trešās personas piedzīvojumu datorspēle, kuru izstrādāja somu datorspēļu firma Remedy Entertainment un izdeva Microsoft Game Studios. 2010. gada maijā to izlaida uz Xbox 360 konsoles, bet 2012. gada februārī Windows operētājsistēmai.

Galvenais stāsta varonis ir populārais trilleru rakstnieks Alans Veiks, kurš cenšas noskaidrot, kas noticis ar viņa sievu, kura pazudusi, kamēr viņi abi baudīja atvaļinājumu nelielā izdomātā pilsētiņā Bright Falls (no angļu: vieta, kur krīt gaisma/spožums), kas atrodas Vašingtonas štatā. Realitāte mijas ar paša autora fantāziju, jo, meklējot pazudušo sievu, viņš saprot, ka viss noris gluži kā pēdējā viņa sarakstītajā romānā, kura saturu viņš nav spējīgs atminēties.

Pēc spēles struktūras tā ir ļoti līdzīga televīzijas seriālam, jo pati spēle ir sadalīta 6 sērijās (papildus pieejamas 2 sērijas - "Rakstnieks" un "Signāls", kuras iespējams lejupielādēt kā spēles papildinājumu), no kurām katrai ir savs nosaukums, sižeta attīstība un negaidīts nobeigums.

Galvenokārt spēles scenāriju sarakstījis Sems Leiks (Sam Lake). Lai spēli izveidotu, bija nepieciešami 5 gadi, kas spēļu industrijā tiek uzskatīts par izteikti lielu izstrādes pariodu. Galvenokārt spēle saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un žurnāls Time to ievietoja 2010. gada spēļu topa pirmajā vietā.

## Atsauces
Lūzenieki

**Lūzenieki** (; arī **Liuzinīki**) ir ciems Līvānu novada Rudzātu pagastā. Izvietojiies  pagasta dienvidos, uz austrumiem no pagasta centra Rudzātiem pie autoceļa Mālkalni — Rudzātu palīgskola V760. 
Lielākā daļa ciema iedzīvotāju ir izglītības iestādes skolēni un darbinieki, no kuriem daudzi ir no citām pašvaldībām.

## Vēsture
Sākotnēji Lūzinieki ietilpa Stirnienes pagastā, 1920. gadā kļuva par Rudzātu pagasta apdzīvotu vietu. Attīstījās Latvijas PSR  gados, kad 1955. gadā šeit uzcēla Rudzātu vidusskolu, jo tā laika vadības funkcionāriem nebija pieņemams, ka skola atrastos Rudzātos, blakus Rudzātu baznīcai, kur agrāk atradās skola. Rudzātu vidusskola  šeit atradās līdz 1981. gadam.

Mūsdienās Lūziniekos atrodas Rudzātu speciālā internātpamatskola, kas šeit darbojas no 1981. gada. 
## Iedzīvotāji
1897. gadā katoļu ciemā bija 6 sētas.
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Būmaņi

**Būmaņi** (; arī **Biumaņi**) ir ciems Līvānu novada Rudzātu pagastā. Izvietojies uz ziemeļaustrumiem no pagasta centra Rudzātiem, autoceļa Rožupe — Varakļāni (V761) ziemeļu pusē.

Ciems attīstījies padomju varas gados, kad 1948. gadā šeit atradies kolhoza "Gaisma" centrs, lai gan vēsturiski apbūve bijusi jau agrāk. Mainoties valsts iekārtai un likvidējoties kolhoziem, bijušais kolhoza centrs zaudēja savu kultūras un saimnieciskā centra nozīmi. 

Mūsdienās Būmaņos darbojas vairākas zemnieku saimniecības un citi lauksaimniecības nozares uzņēmumi.

## Iedzīvotāji
1897. gadā katoļu ciemā bija 16 sētas.
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Kūra (pilsēta)

**Kūra** (, ) ir pilsēta Šveicē, Graubindenes kantona galvaspilsēta, kas atrodas kantona ziemeļu daļā. Pilsētā dzīvo 33 984 tūkstoši iedzīvotāju un tā atrodas Reinas upes labajā krastā. Pilsēta atrodas 593 m vjl un ir vecākā apdzīvotā vieta Šveicē. Tiek uzskatīts, ka tās vēsture ir vairāk kā 5000 gadus sena.

## Ģeogrāfija
Pilsētas platība ir 28,09 km2 no tiem 18,8% pilsētas teritorijas tiek izmantotas lauksaimniecības vajadzībām, 52% veido mežu platības, 25,1% ir ceļi, ielas un ēkas, bet 4,1% — upes, ledāji un kalni. Gandrīz visu pilsētas teritoriju ieskauj Alpu kalni. Augstums pilsētā svārstās sākot no 593 m līdz pat 1800 metriem virs jūras līmeņa.

## Iedzīvotāji
Pilsētā dzīvo 33 984 tūkstoši iedzīvotāju no tiem 81% pilsētas iedzīvotāju runā vācu valodā, 5,4% — retoromāņu valodās, 5,1% — itāļu valodā un 0,4% — franču valodā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rušonas katoļu baznīca

**Rušonas Svētā Erceņģeļa Miķeļa Romas katoļu baznīca** ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Preiļu novada Rušonas pagasta ciemā  Rušonā. Dievnams kopā ar bijušo klosteri un apbūvi ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

## Vēsture
Pirmā baznīca Rušonā bija būvēta 16. gadsimtā, tā bija koka celtne un vecākā baznīca Latgalē, ko sagrāva Poļu — Zviedru kara laikā. 1618. gadā Rušonu kā misiju punktu sāka apkalpot jezuīti un 1677. gadā viņi ar muižkunga Sokolovsku — Korabu atbalstu uzcēla nākamo koka baznīcu. 1766. gadā šeit ieradās dominikāņi un Aglonas dominikāņu konvents šeit nodibināja vikariātu un uzcēla klosteri. 1766. gadā iepriekšējā dievnama vietā tika uzcelta nākamā koka baznīca. Pašreizējo mūra ķieģeļu  dievnamu uzcēla 1816. gadā par muižtures Ievas Seleckas līdzekļiem.
1832. gadā Rušonas klosteri slēdza.

### Eksterjers
Baznīca  ir apmestu ķieģeļu taisnstūra formas ēka ar cinka skārda jumtu. Tai ir viens vidēji augsts tornis. Ieejas durvis no gala, sāniem un no presbitērija gala, pretī bijušajam klosterim. Zem baznīcas atrodas pagrabi, kuros apbedīti mūki. Baznīcu ieskauj dārzs, kuru ietver akmens mūra žogs. Galvenie vārti ir veidoti no dzelzs, kas turas sarkanu ķieģeļu stabos. Aiz žoga atrodas veca kapsēta ar kapu krustiem.

### Interjers
Dievnams ir viennavas celtne ar flīžu grīdu un mūra griestiem, kas veidoti velvē. Kora telpas balstās uz mūra velvēm un tajās atrodas harmonijs, lai gan agrāk bijušas ērģeles, kas sadegušas, tornī iesperot zibenim.

Dievnamā ir četri altāri. Galvenajā jeb centrālajā atrodas baznīcas patrona Svētā Miķeļa glezna. Otrajā altārī ir Svētās Ursulas glezna, bet trešajā — Svētā Antona glezna. Labajos sānos no presbitērija atrodas liela Svētā Jura kapela ar svētā gleznu. Aplūkojama ir Jēzus Sirds glezna, uz kuras ir redzama Rušonas baznīca, jo mākslas darba autors bijis mākslinieks no šīs draudzes. Dievnamā ir redzamas arī Svētā Kristofora un Kristus Karaļa skulptūras, kuras tika atvestas no Jaunaglonas kapelas. Redzami žirandoli, kurus baznīcai dāvājis ģenerālis Jāzeps Baško.

## Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Draudzi jau 1618. gadā apmeklējuši Cēsu jezuīti, uzskatot par savu misiju vietu. Vēlāk viņi apmeklēja Rušonu no Daugavpils jezuītu rezidences. No 1766. gada šeit sāka kalpot dominikāņi. No 1832. gada draudzi sāka apkalpot laicīgie priesteri. 
Draudzei ir piecas  kapsētas — Kristapeņu, Rutuļu, Solkas, Eikša un Ondzuļu. 
 
### Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Jura diena, Vissvētākās Trīsvienības svētki, Svētā Antona diena, Svētā Erceņģeļa Miķeļa diena — 40 stundu atlaidas, Svētās Ursulas diena.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Rušonas Romas katoļu baznīca www.travelnews.lv
* Rušonas baznīca www.katolis.lv 
* Attēli www.visitlatgale.com
* Rušonas baznīca www.kulturaskarte.lv
* Baznīcas attēli www.foto.eks.lv
Rikavas baznīca

**Rikavas Dieva apredzības Romas katoļu baznīca** ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Rikavas pagasta centrā  Rikavā. Viena no izcilākajām vēlīnā klasicisma sakrālajām celtnēm Latgalē. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

## Vēsture
Pirmā baznīca Rikavā tika būvēta 18. gadsimta otrajā pusē, tā bija koka celtne, ko uzcēla par Viļānu un Rikavas muižkunga Miķeļa Rika līdzekļiem. Dievnamu aprūpēja Viļānu baznīcas  bernardiešu mūki un tas atradās ceļa Viļāni — Bikava malā, starp Rēzeknes un Liužas upēm.

Pašreizējo dievnamu uzcēla 1829. gadā par muižkunga Antonija Rika līdzekļiem un tas veltīts dievišķās providences jeb apredzības godam.

### Eksterjers
Baznīca ir doriešu stilā celta, apmesta un kaļķiem krāsota mūra ēka ar cinka skārda jumtu. Tai virs priekšējās fasādes ir mazs tornītis, kurā atrodas viens zvans. Ieejas durvis no gala, sāniem un no sakristejas.
Dievnamu ieskauj dārzs, ko ieslēdz mūra žogs. Netālu no baznīcas atrodas Rikavas kapsēta, kurā apbedīti vairāki priesteri — Klements Tarvids, Jānis Višņevskis, Jānis Garjānis, Simons Missunas un atrodas Riku dzimtas kapliča _ vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis.

### Interjers
Dievnams ir viennavas celtne ar cementa flīžu grīdu un koka griestiem, kas ir mazliet izliekti un apmesti. Kora telpās atrodas senas ērģeles ar zvaniem. Ir divas sakristejas, kuras kalpo par ģērbkambari un noliktavu.

Dievnamā ir trīs altāri. Galvenajā jeb centrālajā atrodas Dievmātes glezna "Assumpta in coelis". Kreisās puses altārī ir liela Jēzus Sirds altārglezna, bet labajā — Svētā Antona glezna. Sānu altāri un ambons izvietots aiz dievgalda. Baznīcas liturģiskais inventārs ir saglabāts ļoti labā stāvoklī, aplūkojamas bagātīgi izšūtas altāra segas. Labajā pusē, pie Svētā Antona altāra redzama akmens plāksne ar uzrakstu, zem kuras atrodas dievnama cēlāja Antonija Rika kaps.

## Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Rinalds Stankēvičs. Sākotnēji draudzi apkalpoja Viļānu bernardīni. Par to, kad Rikava kļuva par draudzes baznīcu, informācijas nav, bet pēc 1850. gada Mogiļevas bīskapa Holovinska reģistra spriežot, draudze tolaik jau pastāvējusi.
Draudzei ir piecas  kapsētas — Rikavas, Prūšu, Murānu, Zirgkolna un Jukstu. 
 
### Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Antona diena, Dieva Apgādības svētki, Svētās Terēzes svētki, Jaunavas Marijas ieņemšanas svētki un Vissvētākās Jēzus Sirds diena. Iecienītas draudzē ir rudens atlaidas, kas tiek sauktas par "Pupinu".

## Atsauces

## Ārējās saites
* Rikavas (Baltiņu) Dievišķās Providences Romas katoļu baznīca  www.rezeknesnovads.lv
* Rikavas baznīca www.visitlatgale.com 
* Baznīcas attēli www.foto.eks.lv
Mayflower (pavadonis)

**Mayflower** jeb **Mayflower/CAERUS** bija ASV eksperimentāls nanopavadonis. Kopējs Northrop Grumman (*Mayflower*) un Dienvidkalifornijas Universitātes (*CAERUS*) kosmiskais aparāts, paredzēts mazu pavadoņu komponentu izmēģināšanai kosmiskajā lidojumā.
Tas tika palaists 2010. gada decembrī.

Pavadoņa masa ir aptuveni 5 kg un tas veidots CubeSat 3U formas standartā. 2U daļu izgatavojis uzņēmums Applied Minds, bet 1U daļu (*CAERUS*) — Dienvidkalifornijas Universitāte; tos kopā 2010. gadā integrēja *Northrop Grumman*.

*Mayflower* tika palaists  15:43 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas. Tas bija sekundārā bezpilota kosmosa kuģa Dragon C1 pirmajā lidojumā kopā ar vēl 7 nanopavadoņiem SMDC-ONE, QbX-2, Perseus 003, Perseus 001, QbX-1, Perseus 002, Perseus 000. Aptuveni 45 minūtes pēc starta *Mayflower* tika izlaists no *Falcon 9* otrās pakāpes nanopavadoņu palaišanas iekārtas.

 *Mayflower* iegāja atmosfēras blīvajos slāņos un sadega.

## Atsauces

## Ārējās saites
* CAERUS Dienvidkalifornijas Universitāte 
* Mayflower-Caerus Gunter Dirk Krebs,
Kamjaņecas rajons

**Kamjaņecas rajons** () jeb **Kameņecas rajons** () ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Pružanu, Kobrinas, Žabinkas un Brestas rajoniem, kā arī Poliju.

## Ārējās saites
Noderīgais idiots

Politiskā žargonā **noderīgais idiots** ir nievājošs apzīmējums cilvēkam, kurš propagandē ideju, nesaprotot tās mērķi, un tādējādi ļauj sevi ciniski izmantot šīs idejas patiesiem īstenotājiem.

Šis termins tika izmantots Padomju Savienības piekritēju apzīmēšanai Rietumu valstīs. Plašākā lietošanā tas attiecināms uz propagandistiem, kuri neviļus atbalsta ļaunumu, naivi domājot, ka pārstāv labo spēku.

Termins tiek lietots vismaz kopš 1940. gadiem. Kaut arī to bieži piedēvē Ļeņinam, 1987. gadā ASV Kongresa bibliotēkas vecākais referents Grants Harriss paziņoja "Mēs neesam spējuši identificēt šo frāzi publicētos [Ļeņina] darbos".

## Atsauces
Visokaje

**Visokaje** () jeb **Visokoje** (), vēsturiski arī **Visokaļitovska** (), ir pilsēta Brestas apgabala Kamjaņecas rajonā Baltkrievijas rietumos. Baltkrievijas pilsēta, kas atrodas vistālāk rietumos.

Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā kā Visokigorada (*Высокі Горад*), bija Lietuvas lielkņazistes, no 1569. gada Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. 1647. gadā pilsētu nopirka augstmanis Pāvels Sapeha, un uzcēla šeit pili. Pēc Polijas trešās dalīšanas 1795. gadā Visokaji iekļāva Prūsijā, 1807. gadā — Krievijas Impērijā. No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā.

Otrā pasaules kara Polijas kampaņas laikā 1939. gada septembrī Visokaji ieņēma Sarkanā armija, bet 1941. gadā to ieņēma Vērmahts. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1991. gada - Baltkrievijā. 

## Atsauces

## Ārējās saites

* Visokaje vietnē "Baltkrievijas globuss"
Kameņeca (Baltkrievija)

**Kameņeca** (, ) ir pilsēta un rajona centrs Baltkrievijas rietumos pie Rietumu Bugas pietekas Ļasnajas netālu no Belovežas gāršas. Pazīstama pēc 13. gadsimta arhitektūras pieminekļa, donžona Kameņecas torņa (*Камянецкая вежа/Каменецкая башня*).

Rakstos pirmoreiz minēta 1276. gadā Galīcijas-Volīnijas hronikā kā nocietinājums. 1366. gadā iekļāvās Lietuvas lielkņazistē, vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Trešās Polijas dalīšanas 1795. gadā Kameņeca iekļāvās  Krievijas Impērijā un līdz 1917. gadam tika saukta par **Kameņecu-Ļitovsku** (*Каменец-Литовск*). No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā. 
Otrā pasaules kara Polijas kampaņas laikā 1939. gada septembrī Kameņecu ieņēma Sarkanā armija, bet 1941. gadā to ieņēma Vērmahts. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1991. gada - Baltkrievijā.

## Ārējās saites

* Kameņeca vietnē "Baltkrievijas globuss"  
* Kameņecas tornis  

## Atsauces
Kameņeca

**Kameņeca** var būt:
* Kameņeca — pilsēta Baltkrievijā;
* Kamjaneca-Podiļska — pilsēta Ukrainā;
* Jaunaglonas agrākais nosaukums.
Luņiņecas rajons

**Luņiņecas rajons** (, ) ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Stoļinas, Pinskas un Hancaviču rajoniem, Minskas apgabala Saļihorskas rajonu, kā arī Gomeļas apgabala Žitkaviču rajonu.

## Ārējās saites
Luņiņeca

**Luņiņeca** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, Luņiņecas rajona centrs valsts dienvidos. Dzelzceļa mezgls.

Rakstos pirmoreiz minēta 1449. gadā. No 1569. gada — Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Otrā Polijas dalīšanas 1793. gadā Luņiņecu iekļāva Krievijas Impērijā. 1888. gadā kļuva par dzelzceļa mezglu. No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā. 
Otrā pasaules kara Polijas kampaņas laikā 1939. gada septembrī Luņinecu ieņēma Sarkanā armija, bet 1941. gadā to ieņēma Vērmahts.
1942. gada 1. aprīlī Lahvas ciemā uz austrumiem no Luņiņecas notika pirmā ebreju geto sacelšanās kara laikā. 1943. gada februārī starp Hancavičiem un Luniņecu notika vācu pretpartizānu operācija *Hornung*, kurā piedalījās Oskara Dirlevangera komandētie spēki. Operācijas rezultātā tika iznīcināti 12 000 cilvēku (gan civiliedzīvotāju, gan partizānu). Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā. PSRS gados pie pilsētas atradās kara aviācijas bāze. No 1991. gada - Baltkrievijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Luņiņeca vietnē "Baltkrievijas globuss"
Mikaševiči

**Mikaševiči** (, ) ir Luņiņecas rajona pilsēta Brestas apgabalā Baltkrievijā.

Pilsēta sākusi attīstīties PSRS laikā pēc 1975. gada, kad šeit tika nodibināts uzņēmums "Graņit"  diorīta ieguvei.

## Ārējās saites

* Mikaševiči vietnē "Baltkrievijas globuss" 
* Uzņēmums "Graņit"  

## Atsauces
Vilhelms Topsē

**Vilhelms Topsē** (,  — ) bija konservatīvs dāņu rakstnieks. Darbojies arī žurnālistikā, avīzes redaktors.

Dzimis tiesneša ģimenē. Pēc tēva nāves ģimene pārvācās uz Kopenhāgenu, kur 1859. gadā Topsē, absolvējot universitāti, ieguva jurista izglītību. 

Viņš gan nepievērsās jurista karjerai, bet tā vietā viņš sāka strādāt laikrakstā "Dagbladet". Laikrakstos tika publicēti satīriski raksti, kurus Topsē parakstīja ar pseidonīmu. 1867. gadā tika publicēts viņa pirmais literārais darbs. Daudzo ceļojumu iespaidā tika izdotas vairākas grāmatas, kurās Topsē aprakstīja savus ceļojumus pa Eiropu, ASV. No 1872. gada "Dagbladet" redaktors. 

Bez ceļojuma aprakstiem Topsē spalvai pieder arī vairāki romāni un noveles, kā arī viena luga.

## Atsauces
Salnavas baznīca

**Salnavas Svētā Jāņa saucēja balss tuksnesī Romas katoļu baznīca** ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Ludzas novada Salnavas pagasta centrā Salnavā. Vietējas nozīmes aizsargājamais arhitektūras piemineklis.
 
## Vēsture
Salnavas dievnamu uzcēla muižturis Vulfins 1865. gadā kā Salnavas muižas kapliču. Pēc citiem avotiem dievnams būvēts jau 1770. gadā.  Pirmā pasaules kara laikā ēka cietusi. To 1933. gadā pilnīgi atjaunoja prāvests B. Grišāns un iesvētīja, vēlāk tajā noturot dievkalpojumus. Otrā pasaules kara laikā dievnamu arī skāra postījumi. Padomju varas gados baznīca tika draudzei atņemta, tajā ierīkojot tajā noliktavu, vēlāk kapliču. Sākoties Atmodai, ēku atgrieza Romas katoļu baznīcai. 1989. gadā tā tika atjaunota un 10. septembrī to iesvētīja dekāns L. Garško. 2006. gadā izveidotā biedrība "Kūzuls" uzņēmās gādību par seno ēku, izstrādājot un realizējot projektu "Kopīgā sapratnē paceltais Dievnams", izmantojot Līderprojekta finansējumu, nomainīja baznīcas logus, nosiltināja griestus, iebūvēja krāsniņu un veica dievnama kosmētisko remontu.

Dievnams celts neogotikas stilā, būvniecībā izmantojot sarkanos ķieģeļus un laukakmeņus. Baznīca atrodas uz uzkalniņa, kas apaudzis ar vāceglēm.

## Draudze
thumb|230px|Salnavas katoļu baznīca 2005. gada augustā
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jāzeps Aglonietis. 
 
### Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir Svētā Jāņa Kristītāja svētki.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kārsavas novada baznīcas www.karsava.lv
* Salnavas baznīcā noslēgušies remontdarbi (Video) www.youtube.com 
* Baznīcas attēli www.foto.eks.lv
Kobrina

**Kobrina** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Brestas apgabalā, rajona centrs valsts dienvidrietumos pie Dņepras-Bugas kanāla ietekas Muhavecā.

Rakstos pirmoreiz minēta 1287. gadā Ipatjevas hronikā. No 14. gadsimta sākuma - Lietuvas lielkņazistē. No 1404. līdz 1519. gadam - Kobrinas kņazistes centrs. No 1569. gada - Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Trešās Polijas dalīšanas 1796. gadā Kobrina iekļāvās Krievijas Impērijas Lietuvas guberņas sastāvā. No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā. 1939. gadā Kobrinu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā, no 1991. gada - Baltkrievijā.

Mūža nogalē savā muižā Kobrinā uzturējās krievu karavadonis Aleksandrs Suvorovs (1729-1800). Kobrina ir amerikāņu matemātiķa Oskara Zariska (*Oscar Zariski*, 1899-1986) dzimtā pilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kobrina vietnē "Baltkrievijas globuss"  
* Virtuālā tūre no pilsētas uz tūrisma objektiem Kobrinā 
* Tūrisms Kobrinā
Kobrinas rajons

**Kobrinas rajons** (, ) ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Malaritas, Žabinkas, Kamjaņecas, Pružanu, Bjarozas un Drahičinas rajoniem, kā arī Ukrainu.

## Ārējās saites
Jūhans Fransēns

**Jūhans Fransēns** (; dzimis 1979. gada 23. decembrī) ir zviedru hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Zviedrijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2014) spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Detroitas "Red Wings" sastāvā.

## Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Fransēns sāka 1999. gadā Zviedrijas *Allsvenskan* līgā, pēc divām sezonām gan spēlējot jau Zviedrijas Elitsērijas vienībā Linkopings HC. Kluba sastāvā Fransēns aizvadīja četras sezonas, līdz 2005. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.

2005.—06. gada sezonu Fransēns uzsāka jau NHL kluba Detroitas "Red Wings" sastāvā. 2008. gadā Fransens kopā ar klubu izcīnīja Stenlija kausu. 2008.—09. gada sezona izvērtās par rezultatīvāko Fransēna līdzšinējā NHL karjerā, tajā 71 aizvadītajā spēlē atzīmējoties ar 59 punktiem.

Zviedrijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2006. gada Pasaules čempionu, spēlējis arī 2005. un 2012. gadā, kā arī 2010. gada olimpisko spēļu turnīrā. Bija iekļauts arī 2014. gada olimpisko spēļu turnīra izlases sastāvā, taču traumas dēļ uz to nedevās.

## Ārējās saites
Salaspils iela (Rīga)

**Salaspils iela** ir iela Rīgā, Latgales apkaimē un Ķengaragā. Tajā ir 3 braukšanas joslas. Apbūvē ielas vienā pusē pārsvarā dominē daudzstāvu ēkas, bet otrā pusē ielai paralēli iet dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils.

## Vēsture
Salaspils iela pirmo reizi Rīgas ielu sarakstā minēta 1965. gadā ar nosaukumu **Vilhelma Knoriņa iela**, šādi nosaukta par godu revolucionārās kustības darbiniekam V. Knoriņam. 1991. gadā tā pārsaukta par Salaspils ielu.[thumb|left|225px|Salaspils iela netālu no [Jāņavārti|Jāņavārtu dzelzceļa stacijas 2010. gadā]]

## Ielas raksturojums
Iela sākas pie Lubānas ielas gājēju pārvada pār dzelzceļa līniju Rīga—Daugavpils un turpinās dienvidaustrumu virzienā, iet zem Dienvidu tilta, gar bijušo Rīgas Keramikas rūpnīcu un Jāņavārtu dzelzceļa staciju līdz Rušonu ielai, kur tā turpinās kā Lokomotīves iela. Ielas garums ir 2620 metri.

## Ielu savienojumi
Salaspils iela krustojas ar:
* Rītupes ielu ("T" veida krustojums),
* Slāvu ielu,
* Rušonu ielu ("T" veida krustojums).

## Atsauces
Astrīda Kairiša

**Astrīda Kairiša** (dzimusi  Rīgā, mirusi ) bija latviešu aktrise. Pazīstama ar darbu  Latvijas Nacionālajā teātrī un Rīgas Kinostudijas mākslas filmās. Viņas sniegums uz skatuves un kino novērtēts ar daudziem apbalvojumiem.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1941. gadā Rīgā, māsa — baletdejotāja Digna Kairiša.
1960. gadā Kairiša beidza Rīgas 28. vidusskolu. Aktiera profesiju apguva Dailes teātra 3. studijā, 1961. gadā bija viņas pirmā kinoloma Rīgas Kinostudijas filmā "Pieviltie". 1962. gadā beidza mācības un līdz 1968. gadam strādāja Liepājas teātrī, tad no 1968. līdz 2019. gadam darbojās Latvijas Nacionālajā teātrī.

Nozīmīgākās teātra lomas: Zane (Raiņa "Pūt, vējiņi!", 1968), Jūlija (F. Molnāra "Lilioms", 1971), Antonija (R. Blaumaņa "Skroderdienas Silmačos", 1975), Natālija Petrovna (I. Turgeņeva "Mēnesis uz laukiem", 1976), Liena (R. un M. Kaudzīšu "Mērnieku laiki", 1980), Isabella (E. Illēša "Spānijas Isabella", 1983), Spīdola (Raiņa "Uguns un nakts", 1985), Ieva (R. Blaumaņa "Indrāni", 1988), Magda (H. Zūdermaņa "Mans dzimtais nams", 1992), Osiene (A. Upīša "Zaļā zeme", 1996), Sabīne (H. Gulbja "Vēverīši", 2000). Pēdējās lomas atveidojusi J. Ezeriņa stāstu kompozīcijā "Ezeriņš" (2014) un Raiņa "Pūt, vējiņi!" iestudējumā (2018).

Mirusi 2021. gada 13. janvārī Rīgā. Apbedīta Rīgā, Matīsa kapos.

## Ģimene
Astrīda Kairiša bija precējusies ar aktieri un režisoru Kārli Auškāpu, laulībā dzimis dēls Kārlis Auškāps.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Latvijas PSR Valsts prēmija (1976) par lomu 1976. gada filmā "Ezera sonāte",
* Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves māksliniece (1978),
* Latvijas PSR Tautas skatuves māksliniece (1986),
* Lilitas Bērziņas balva (1987, 1993),
* Alfrēda Amtmaņa-Briedīša prēmija (1997),
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (2002), 
* Spēlmaņu nakts balva par mūža ieguldījumu teātra mākslā (2011).

## Filmogrāfija

* 1961 — "Pieviltie" — *Lienīte/māsa Anna*
* 1963 — "Viņš dzīvs" — *skolotāja Jana*
* 1964 — "Vēstules dzīvajiem" ("Belarusjfiļm") — *Olga*
* 1970 — "Šauj manā vietā" — *Irina*
* 1971 — "Tauriņdeja" — *Ieva*
* 1972 — "Vella kalpi Vella dzirnavās" — *māsa Veronika*
* 1973 — "Pūt, vējiņi!" — *Zane*
* 1973 — "Atmaskošana" ("Ļenfiļm") — *Ingrīda Kūna*
* 1975 — "Motociklu vasara" — *Māra māte*
* 1976 — "Liekam būt" — *Irēna*
* 1976 — "Ezera sonāte" — *Laura*
* 1979 — "Trīs minūšu lidojums" — *Justīne*
* 1980 — "Cīrulīši" — *Ingrīda*
* 1980 — "Vakara variants" — *Anna Medne*
* 1985 — "Sprīdītis" — *Vēja māte*
* 1986 — "Dubultnieks" — *bērnu nama direktore*
* 1987 — "Dīvainā mēnessgaisma" — *Nadīne*
* 1989 — "Tapers" — *māte*
* 1990 — "Valsis mūža garumā" — *Velta*
* 1997 — "Likteņdzirnas" — *Agneses māte*
* 2011 — "Debesu zilgme" (*Das Blaue vom Himmel*, Vācija) — *epizodē*
* 2014 — "Džimlai rūdi rallallā" — tēlo pati sevi
* 2016 — "Melānijas hronika" — *Melānijas māte*

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Makslinieki.lv'' profils
* Latvijas Nacionālā teātra profils 
* Kino muzeja profils
* Kino — teatr. ru profils

* Astrīda Kairiša filmas.lv
* Astrīda Kairiša izrades.lv
Sprogu baznīca

**Sprogu Svētā Erceņģeļa Miķeļa Romas katoļu baznīca** ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Balvu novada Vīksnas pagasta Dampadruvas ciemā.
 
## Vēsture
Sprogu dievnamu sāka būvēt 1920. gadā Balvu baznīcas prāvesta Benedikta Skrindas vadībā uz draudzei piešķirtās 15 ha zemes Dampadruvā. Sākotnēji baznīcu gribēja celt citā vietā — pie Vīksnas dzelzceļa stacijas vai Sprogu ezera, jo šī vieta bija neizdevīga, jo atradās mežā un nebija ceļu, bet nebija gribētāju uz zemes apmaiņu. Ceļamā dievnama atrašanās vietu noteica, atrodot augstāku vietu, vēlāk nozāģējot un krusteniski nogāžot divas lielas egles. Egļu izveidojušā krusta vietā tika uzsākta baznīcas celšana. 1922. gadā dievnams tika uzcelts, iesvētīts un tajā sāka noritēt dievkalpojumi.

### Eksterjers
Baznīca ir koka celtne, kas būvēta uz augstiem laukakmeņu pamatiem. Tā ir 20 metrus gara, 9 metrus plata un 3 metrus augsta ēka ar šīfera jumtu. Vienā ēkas galā ir ierīkota baznīca, bet otrā sarga dzīvoklis. Celtne atgādina dzīvojamo ēku, tikai tās jumta vienā pusē ir uzbūvēts mazs tornītis.

### Interjers
Dievnams ir viennavas koka celtne ar koka grīdu un koka griestiem. Izbūvēta sakristeja.
Dievnamā ir viens koka altāris, virs kura ir Erceņģeļa Miķeļa glezna, Baznīcā ir aplūkojamas svētbildes un  Krustaceļa bildes. Ir harmonijs.

## Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jānis Bārtulis. Draudzi nodibināja 1920. gadā Balvu draudzes prāvests Benedikts Skrinda. To izveidoja, atdalot teritorijas no Balvu draudzes un iekļaujot jaunajā draudzē ciemus — Sprogas, Kačupi un Derdziņus, bet vēlāk no jauna radušos ciemus Vīksnu mežu, Dampadruvu, Ukrainu, Jāņusalu, kā arī daļu no Kubuļu un Pakalniešu ciemiem.
Draudzei ir trīs kapsētas — Kačupes kapi, Dersdziņu kapi, Dampadruvas kapi. 
 
Draudzes lielākie svētki ir dievnama patrona Svētā Erceņģeļa Miķeļa svētki.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Sprogu katoļu baznīca www.vietas.lv
* Balvu reģiona kultūrvēstures datu bāze www.balvurcb.lv
* Baznīcas attēli www.foto.eks.lv
Albānijas bunkuri

right|255px|thumbnail|Bunkurs Albānijas mazpilsētā
right|255px|thumbnail|Bunkurs Albānijas kapsētā
Laikā, kad sociālistiskajā Albānijas Tautas Republikā valdīja Envers Hodža, valstī tika realizēta vērienīga bunkuru celtniecības programma. Tās rezultātā tika uzbūvēti vairāk kā 700 tūkstoši dzelzsbetona bunkuri — uz četriem valsts iedzīvotājiem viens bunkurs. Bunkuri, kuru blīvums atbilst 24 bunkuriem uz kvadrātkilometru, joprojām ir raksturīga Albānijas ainavas sastāvdaļa.

Envera Hodžas, kurš pēc pārliecības bija staļinists, valdīšanas laikā sociālistiskajai Albānijai bija saspīlētas attiecības ar kaimiņiem. Tā nebija noslēgusi miera līgumu ar Grieķiju. Turklāt starp abām valstīm pastāvēja konflikts par robežteritoriju piederību. Arī attiecības ar Tito vadīto Dienvidslāviju nebija draudzīgas, gluži tāpat kā ar citām sociālistiskās nometnes valstīm, kas noveda Albāniju pie pašizolācijas. Albānija gatavojās totālam partizānu karam. Bunkuru celtniecība bija daļa no šīs aizsardzības koncepcijas.

No 1967. līdz pat 1986. gadam sociālistikās Albānijas vadība realizēja "bunkurizācijas" programmu. Tās rezultātā bunkuri tika izbūvēti visā Albānijas teritorijā — no kalnu pārejām līdz pilsētu ielām. To militārā nozīme tika apšaubīta. Turklāt visā komunisma valdīšanas laikā (1945—1990) tie tā arī netika izmantoti. Resursi, kas tika patērēti programmas realizācijai, novājināja valsts ekonomiku, kā arī atrāva līdzekļus no tā jau ierobežotās mitekļu un ceļu būvniecības un uzturēšanas.

Pēc komunisma krišanas 1990. gadā valsts atteicās no bunkuru sistēmas uzturēšanas, tie tika pamesti. Neliela daļa no tiem tika izmantoti militāriem mērķiem Balkānu konfliktu laikā. Daļu no bunkuriem iedzīvotāji izmantoja mājokļu, kafejnīcu, nojumju un noliktavu iekārtošanai.

## Ārējās saites
Romualds Kalsons

**Romualds Kalsons** (dzimis  Rīgā, miris ) bija latviešu komponists.

## Biogrāfija
Dzimis Rīgā daiļkrāsotāja ģimenē. Bērnību pavadījis Jelgavā, pēc kara ar ģimeni pārcēlies uz dzīvi Rīgā. 1955. gadā beidzis Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolas Kordiriģēšanas nodaļu, 1960. gadā — Latvijas konservatorijas Kompozīcijas fakultātes Ādolfa Skultes klasi, 1971. gadā — Jāzepa Lindberga simfoniskā orķestra diriģēšanas klasi.

Strādājis Latvijas Radio, bijis mūzikas raidījumu skaņu režisors laikā no 1957. līdz 1973. gadam. 1961. gadā kļuvis par Latvijas Komponistu savienības biedru. 1973. gadā sācis strādāt Latvijas konservatorijā (tagad — Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija). Desmit gadus no 1991. līdz 2001. gadam Kalsons bijis Komponistu katedras vadītājs.

Kalsons sarakstījis četras simfonijas, koncertu klavierēm un orķestrim, klavieru skaņdarbu ciklu, operu "Pazudušais dēls" (1996; ar Ojāra Vācieša libretu pēc Rūdolfa Blaumaņa lugas motīviem) un citus darbus.  Rakstījis arī mūziku filmām. 1978. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu, 1986. gadā — Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu. 1996. gadā saņēmis Lielo Mūzikas balvu par operu "Pazudušais dēls". 2018. gadā saņēma Lielo Mūzikas balvu par mūža ieguldījumu.

Miris 2024. gada 15. novembrī.

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Music'' profils 
* LMIC profils 
* Letonikas profils
* Romualds Kalsons filmas.lv
*
Spruktu baznīca

**Spruktu Svētā Antona Romas katoļu baznīca** ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Augšdaugavas novada Naujenes pagasta  Spruktu ciemā.

## Vēsture
Pirmā kapela Spruktos bija būvēta 1785. gadā, tā bija koka celtne, kas 1866. gadā bija jau nolietota.
Pašreizējo dievnamu sāka celt 1933. gadā, nodibinoties Spruktu draudzei. Pirmais Spruktu prāvests bija Vaclavs Kozlovskis, kurš, iepriekš būdams būvtehniķis, izveidoja dievnama celtniecības plānu un vadīja celtniecības darbus. 1933. gada 10. septembrī Krāslavas baznīcas dekāns Jāzeps Kisielis iesvētīja baznīcas pamatus. Šajā gadā tika uzcelta arī plebānija, kurā tika izveidota pagaidu kapela. 1935. gadā baznīca bija gatava, trūka tikai torņu un dekāns Kisielis to iesvētīja, veltot Svētā Antona godam. Šajā gadā prāvestu Kozlovski nomainīja prāvests Vladislavs Litaunieks, kura darbības laikā tika uzcelti dievnama torņi. 1938. gadā par prāvestu kļuva Staņislavs Kokins, kura darbības laikā dievnama celtniecība tika pilnībā pabeigta.

### Eksterjers
Baznīca celta no lieliem betona ķieģeļiem, tai ir skārda jumts. Ēka ir neapmesta, 28 metrus gara, 16 metrus plata un 12 metrus augsta ar diviem torņiem, kuros iekārti zvani. Ieejas durvis ir no gala, sāniem un sakristejas. Dievnamu ieskauj dārzs, kuru noslēdz koka latu žogs ar cementa stabiņiem.

### Interjers
Dievnams ir triju navu celtne ar cementa flīžu grīdu un koka griestiem, kas ir velvē veidoti un apmesti. Sienas apmestas un krāsotas. No ieejas pa labi atrodas niša Ziemassvētku un Lieldienu dievkalpojumiem. Presbitērija abās pusēs atrodas sakristejas. Sānu navas šauras. Kora telpās atrodas sens harmonijs, ērģeļu nav.

Dievnamā ir trīs altāri. Galvenajā jeb centrālajā altārī atrodas Svētā Antona glezna, kas tika atvesta no Izvaltas baznīcas. Kreisās puses altārī ir niša ar lielu Jaunavas Marijas skulptūru, kas arī tika pārvesta no Izvaltas , bet labajā — Jēzus Sirds glezna, ko gleznojusi māksliniece Jadviga Žilvinska. Dievnamam ir četri procesijas karogi.

## Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Pāvels Raciņš. Draudze pastāv no 1933. gada, to izveidoja, atdalot teritorijas no Jezupovas un Izvoltas draudzēm.
Draudzei ir trīs kapsētas — Spruktu, Rudānu (Rudeņu) un Markovas kapsēta. 
 
### Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Antona diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas svētki, Vissvētākās Jaunavas Marijas diena un apustuļa Svētā Jāņa diena.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Rikavas (Baltiņu) Spruktu Romas katoļu baznīca www.celotajs.lv
* Bīskapa vizitācija draudzē www.catholic.lv 
* Baznīcas attēli www.foto.eks.lv
Dzelzceļa līnija Ventspils—Tukums II

thumb|300px|Ventspils—Stendes dzelzceļa posms ar Ziemeļkurzemes šaursliežu dzelzceļa tīkla shēmu (1935)
thumb|200px|Dzelzceļa līnijas Ventspils—Tukums II beigas — strupceļš aiz Ventspils stacijas
**Dzelzceļa līnija Ventspils—Tukums II** ir dzelzceļa līnija Latvijā, kas savieno Tukuma un Ventspils pilsētas. Līnija iet caur Ventspils novadu, Talsu novadu un Tukuma novadu. Līnija ir 108 km gara, tajā ir tikai viens sliežu ceļš, tai ir piešķirta 1. — visaugstākā kategorija. Līnijā pastāv tikai kravas vilcienu satiksme, galvenokārt kravu pārvadāšanai uz un no Ventspils ostas. Līdz 2010. gadam līnijā kursēja arī pasažieru dīzeļvilcieni. Līdz 2023. gadam bija plānots elektrificēt šo līniju, lai palielinātu vilcienu ātrumu, bet projektu atcēla.

## Vēsture
Ideja par dzelzceļa līnijas būvi radās 1880. gados, kad Rīgas un Liepājas ostas vairs nevarēja nodrošināt visu preču eksportu, bet par risinājumu varēja izmantot Ventspils ostu. Pirmie mēģinājumi uzbūvēt dzelzceļa līniju beidzās neveiksmīgi, naudas trūkuma dēļ, taču jau 1890. gados, sakarā ar rūpniecības uzplaukumu, ideja par līnijas būvi atdzima. Līnija tika atklāta 1901. gadā kā privātās dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava daļa. To izbūvēja Maskavas—Ventspils—Ribinskas dzelzceļa sabiedrība, taču 1918. gadā līnija pārgāja valsts īpašumā. 
Pirmā pasaules kara laikā uzbūvēja Stendes—Ventspils lauku dzelzceļu tīklu. 
No 2010. gada 15. februāra no Rīgas uz Ventspili pārtrauca dzelzceļa pasažieru pārvadājumus.

## Pasažieru vilcienu satiksme
Latvijas PSR laikā pa līniju kursēja 2 pasažieru vilcienu pāri dienā maršrutā Rīga—Ventspils caur Jelgavu — no Rīgas no rīta, bet no Ventspils pievakarē, un no Rīgas vakarā, bet no Ventspils no rīta. 1995. gadā rīta vilciens no Rīgas un vakara vilciens no Ventspils tika novirzīti caur Jūrmalu, 1998. gadā arī otrs vilciens. 2001. gada augustā pasažieru vilcienu satiksme tika pārtraukta, bet tā tika atjaunota pēc 7 gadiem — 2008. gada augustā. Tad vilciens līnijā kursēja tikai vienreiz dienā — vakarā no Rīgas, bet no rīta — no Ventspils (šajā līnijā pieturēja Kandavā, Sabilē, Stendē, Spārē un Ugālē). No 2009. gada oktobra vilciens kursēja tikai nedēļas nogalēs, vilcienu daļēji aizstājot ar autobusiem, bet 2010. gada februārī tika atcelts pavisam. 2018.gada aprīlī Ventspilī pienāca dienesta pasažieru vilciens bez parastiem braucējiem no Rīgas un atsākās runas par vilciena atjaunošanu, bet to atlika uz vēlāku laiku. 2024. gada 22. janvārī portālā manabalss.lv tika uzsākta parakstu vākšana, lai atjaunotu satiksmi starp Rīgu un Ventspili. Bija plānots līdz 2023. gadam  projektā elektrificēt arī posmu Tukums II—Ventspils, taču projekts netika realizēts.

## Stacijas
Dzelzceļa līnijā ir 12 stacijas un 3 pieturas punkti (netiek izmantoti).
# Ventspils
# Ventspils II
# Elkšķene
# Puze
# Ugāle
# Usma
# Spāre
# Līči
# Stende
# Sabile
# Līgciems
# Kandava
# Pūre
# Zvāre
# Tukums II

## Atsauces
Ketlers

**Ketlers** var būt:

* Aleksandrs Ketlers;
* Ferdinands Ketlers;
* Frīdrihs Kazimirs Ketlers;
* Frīdrihs Ketlers;
* Frīdrihs Vilhelms Ketlers;
* Jēkabs Ketlers;
* Gothards Ketlers;
* Kārlis Jēkabs Ketlers;
* Vilhelms Ketlers.

## Skatīt arī
* Ketleru dzimta