open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pukapuka

**Pukapuka** () ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā, ietilpst Disepointmenta salu grupā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, veido atsevišķu Pukapukas komūnu. Salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta, kas radniecīga marķīziešiem.

## Ģeogrāfija

Pukapuka atrodas Tuamotu salu ziemeļaustrumu daļā, tiek pieskaitīta Disepointmenta salu grupai, lai arī līdz tuvākajai šis grupas salai Napukai ziemeļrietumos ir . Tuvākā sala Pukapukai ir  attālā Fakahina dienvidrietumos. Atols atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas  augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 41,5 līdz 41,9 miljoniem gadu; tā virsotne atrodas 265 m zjl un atlikušo daļu veido koraļļu masīvs. . Atolam iegarena forma, tā garums ir , platums — , bet rifa perimetrs — . Rifs iekļauj  lielu un seklu lagūnu, kam nav kuģojamu savienojumu ar okeānu; osta ierīkota pie ārējā rifa atola ziemeļos.

Vienīgā apdzīvotā vieta Teonemahina atrodas atola ziemeļos. Atola galvenās salas ziemeļos un austrumos savienotas ar tiltiem un autoceļu.

## Vēsture
Atšķirībā no lielākās daļas Tuamotu arhipelāga, ko kolonizēja Biedrības salu polinēzieši, Pukapuku apdzīvoja ieceļotāji no ziemeļos esošajām Marķīza salām. Pirmie no eiropiešiem atolu apmeklēja spāņu ekspedīcija Fernāna Magelāna vadībā 1521. gadā, nodēvēja par *San Pablo* un kopā ar Flinta salu nodēvēja par Ilhas Desafortunadas — ‘Nelaimīgās salas’ — Magelāna jūrnieki neatrada šajās salās dzeramo ūdeni krājumu papildināšanai ceļā uz Filipīnām. 1616. gadā salu apmeklēja holandiešu ekspedīcija Jakoba Lemēra un Villema Shautena vadībā un nodēvēja to par *Honden Eiland* — ‘Suņu salu’. 1947. gadā savā ceļojumā ar *[[Kon-Tiki]]* Tūrs Heijerdāls pēc 94 dienu ceļojuma kā pirmo Okeānijas salu sasniedza Pukapuku.

### Dabas katastrofas

1958. gadā Pukapuku izpostīja taifūns, kas pārsteidza un nogalināja lielu daļu salas vīriešu zvejas laikā. Rezultātā radies vīriešu trūkumu dažus gadus vēlāk kompensēja imigranti no citām, daļēji pārapdzīvotajām arhipelāga salām.

Šajā laikā Pukapuka ieguva savdabīga laulību tirgus reputāciju, kas turpinās līdz pat mūsdienām un piesaista daudzus precēties gribošus vīriešus un sievietes, lai gan vīriešu trūkums jau sen kā ir kompensēts.

1996. gadā salu atkal gandrīz pilnībā iznīcināja taifūns. Tikai ar Francijas finansiālu palīdzību ēkas tika atjaunotas. Teonemahinas nomalē tika uzcelta masīva ēka uz betona pāļiem, kur iedzīvotāji var patverties dabas katastrofu laikā.

## Saimniecība
Atola ekonomika balstās uz kokospalmu audzešanu un kopras ieguvi. 1990. gados tika pilnībā pārstādītas kokospalmu plantācijas, kas klāj lielu daļu Pukapukas. Kopš 20. gadsimta sākuma atols kopras ieguvē ir bijis viens no ražīgākajiem Tuamotu salās. Atola austrumos kopš 1979. gada atrodas Pukapukas lidosta ar 900 m garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar citām Tuamotu arhipelāga salām un gadā apkalpo ap 1,2 tūkstošiem pasažieru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vācijas—Šveices attiecības

thumb|Vācija (zaļā krāsā) un Šveice (oranžā)
**Vācijas—Šveices attiecības** ir divpusējās diplomātiskās attiecības starp Vāciju un Šveici. Valsts robežas garums starp abām valstīm ir 348 km.

## Vēsture
1945. gada 24. jūlijā Šveices Federālā padome pieņēma lēmumu pārtraukt atzīt Vācijas valdību. Šveice turpināja atzīt Vācijas pastāvēšanu kā valsti, bet nesadarbojās ar to sakarā ar varas vakuumu pēc Otrā pasaules kara beigām.

Sakarā ar antidemokrātiskām darbībām daudzi vācieši tika izraidīti no Šveices, un nacionālsociālistiskās organizācijas tika aizliegtas. 1951. gadā Vācijas Federatīvā Republika atzina nacistu laikmeta parādus, un Šveice atbloķēja iesaldētos Vācijas aktīvus.

## Tirdzniecība
Vācija ir Šveices svarīgākais tirdzniecības partneris. 2017. gadā preču apgrozījums starp abām valstīm sasniedza aptuveni 93 miljardus Šveices franku, kas veido aptuveni 23 % no Šveices kopējā ārējās tirdzniecības apjoma. Salīdzinājumā ar 2016. gadu Šveices eksports uz Vāciju palielinājās par 4 % līdz nedaudz mazāk nekā 41 miljardam Šveices franku, bet Šveices imports no Vācijas pieauga par 7,7 % līdz aptuveni 52 miljardiem Šveices franku.

Šveice joprojām ir viena no desmit vadošajām Vācijas tirdzniecības partnerēm, 2017. gadā ieņemot devīto vietu. Tikai ASV un Ķīna ir lielāki Vācijas partneri ārpus Eiropas Savienības vienotā tirgus nekā Šveice.

Vācija un Šveice ir cieši saistītas tiešo investīciju ziņā: 2016. gadā Šveices uzņēmumi investēja aptuveni 40 miljardus Šveices franku Vācijā, bet Vācija tajā pašā periodā investēja Šveicē aptuveni 25 miljardus Šveices franku. Šveicē aptuveni  cilvēku strādā uzņēmumos, kas pieder Vācijas firmām. Šveices uzņēmumi, kas darbojas Vācijā, nodarbina aptuveni  šīs valsts iedzīvotāju.

2022. gada 31. oktobrī *[[Financial Times]]* ziņoja, ka augsti stāvoši Vācijas politiķi aicināja pārtraukt ieroču iepirkumus no Šveices saistībā ar tās aizliegumu reeksportēt pretgaisa artilērijas granātas Vācijas pretgaisa artilērijas sistēmām *[[Gepard]]* uz Ukrainu. Tika norādīts, ka Šveices veto tiesības bija daļa no sākotnējā līguma par munīcijas pārdošanu. Šveices politiķi uzskata, ka Šveices munīcijas nosūtīšana uz Ukrainu apdraudēs tās neitrālo statusu, un apsūdzēja Vāciju par necieņu pret Šveici kā neitrālu valsti.

## Ārējās saites
Reeksports

**Reeksports** ir process, kurā preces, kas ievestas vienā valstī no citas, tiek tālāk eksportētas uz trešo valsti, bez būtiskas pārstrādes vai būtiskām izmaiņām. Reeksportu bieži izmanto kā daļu no starptautiskās tirdzniecības un loģistikas ķēdes, īpaši valstīs, kuras kalpo kā tranzīta mezgli.

## Raksturojums
Reeksportētās preces parasti netiek būtiski mainītas vai ražotas reeksportējošajā valstī. Tās var tikt uzglabātas, pārpakōtas vai marķētas, bet nezaudē savu sākotnējo izcelsmi. 

Reeksports var būt gan ekonomiski izdevīgs, gan politiski jūtīgs jautājums, jo tas var ietvert preču plūsmu uz valstīm, pret kurām noteiktas sankcijas, vai tā var apiet izcelsmes valstu noteikumus.

## Piemēri
* Singapūra un Apvienotie Arābu Emirāti ir pazīstami kā galvenie reekspora centri, pateicoties to attīstītajai ostas un brīvo ekonomisko zonu infrastruktūrai.
* Šveice atteicās pieļaut Vācijas pieprasījumu reeksportēt Šveices ražotās pretgaisa munīcijas krājumus uz Ukrainu, pamatojot to ar neitralitātes politiku.

## Juridiskie aspekti
Reeksportam bieži tiek piemēroti atsevišķi likumi un licences. Daudzas valstis ierobežo noteiktu preču reeksportu, īpaši militāro preču un divējāda lietojuma tehnoloģiju gadījumā. Šādi noteikumi bieži ir iekļauti sākotnējā eksporta līgumā vai ir atvasināti no valsts ārējās tirdzniecības politikas.
*

## Ārējās saites
Viktors Maļcevs

**Viktors Maļcevs** (; 1895—1946) bija padomju virsnieks, Sarkanās armijas pulkvedis (1936). Otrā pasaules kara laikā pārgāja Vācijas pusē. Vlasova kustības dalībnieks. ROA ģenerālmajors un Krievijas tautu atbrīvošanas komitejas (KOBN, 1945) gaisa spēku komandieris.

1945. gadā padevās amerikāņiem, kopā ar citiem KOPR vadītājiem tika nodots PSRS. 1946. gadā tika notiesāts par valsts nodevību, atņemti militārie pakāpes un PSRS valsts apbalvojumi, sodīts ar nāvessodu pakarot.

## Ārējās saites
Kutaisi guberņa

**Kutaisi guberņa** () bija administratīvi teritoriāla vienība Krievijas Impērijā (no 1846. līdz 1917. gadam) ar centru Kutaisi pilsētā. Guberņa aptvēra daļu no mūsdienu Gruzijas rietumu teritorijas.

Iedzīvotāju skaits 1897. gada tautas skaitīšanā —  cilvēks.

## Ārējās saites
Stavropoles guberņa

**Stavropoles guberņa** () bija administratīvi teritoriāla vienība Krievijas Impērijā, vēlāk arī Krievijas PFSR (no 1847. līdz 1924. gadam), ar centru Stavropoles pilsētā. Guberņa atradās Ziemeļkaukāzā un robežojās ar Terekas apgabalu, Kubaņas apgabalu un Astrahaņas guberņu.

Iedzīvotāju skaits 1897. gada tautas skaitīšanā —  cilvēks.

## Ārējās saites
Ņižņijnovgorodas guberņa

**Ņižņijnovgorodas guberņa** () bija administratīvi teritoriāla vienība Krievijas Impērijā, vēlāk arī Krievijas PFSR (no 1714. līdz 1929. gadam), ar centru Ņižņijnovgorodas pilsētā. Tā atradās Volgas vidusteces reģionā, un bija viena no ekonomiski nozīmīgākajām guberņām impērijā.

Iedzīvotāju skaits 1897. gada tautas skaitīšanā —  cilvēki.

## Ārējās saites
Ufas guberņa

**Ufas guberņa** () bija administratīvi teritoriāla vienība Krievijas Impērijā un vēlāk arī Krievijas PFSR (no 1865. līdz 1922. gadam) ar centru Ufas pilsētā. Tā atradās Volgas un Urālu pierobežā, aptverot mūsdienu Baškortostānas teritoriju.

Iedzīvotāju skaits 1897. gada tautas skaitīšanā —  cilvēki.

## Ārējās saites
Karabaša

**Karabaša** () ir pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, kas atrodas Sak-Elgas upes krastā Urālu kalnu dienvidrietumu nogāzē. Tā atrodas apmēram 90 km uz ziemeļrietumiem no Čeļabinskas. Pilsēta dibināta 1822. gadā kā kalnrūpniecības apmetne vara ieguvei, bet pilsētas tiesības ieguva 1933. gadā. Karabaša ir zināma ar savu metalurģijas rūpniecību un ar to saistīto ekoloģisko situāciju. 2010. gadā pilsētā dzīvoja aptuveni 13 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ustjkatava

**Ustjkatava** () ir pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, kas atrodas Juras upes krastā netālu no tās ietekas Katavas upē Urālu kalnu rietumu nogāzē. Pilsēta atrodas apmēram 240 km uz rietumiem no Čeļabinskas. Tā dibināta 1758. gadā kā rūpniecības apmetne pie dzelzs apstrādes rūpnīcas, bet pilsētas tiesības ieguva 1942. gadā. Ustjkatava ir zināma ar tramvaju rūpnīcu, kas ražo vagonus dažādām Krievijas pilsētām. 2010. gadā pilsētā dzīvoja vairāk nekā 23 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jemanžeļinska

**Jemanžeļinska** () ir pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, kas atrodas Miassas upes tuvumā Urālu kalnu dienvidaustrumu priekškalnēs. Tā atrodas apmēram 50 km uz dienvidiem no Čeļabinskas. Pilsēta izveidojusies uz senas kazaku apmetnes pamata, kas dibināta 1770. gadā. Attīstījās kā ogļu ieguves centrs 20. gadsimta sākumā un pilsētas tiesības ieguva 1951. gadā. 2010. gadā pilsētā dzīvoja vairāk nekā 30 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Verhņaja Pišma

**Verhņaja Pišma** () ir apgabala pakļautības pilsēta Krievijas Federācijas Sverdlovskas apgabalā. Verhņajas Pišmas pilsētas apvidus administratīvais centrs. Atrodas Urālu austrumu nogāzē, pie Pišmas upes, tieši pie Jekaterinburgas ziemeļu robežas, apmēram  no tās centra un apmēram  no Maskavas.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1660. gadā kā ciemats pie Pišmas upes. 18. gadsimta beigās te uzsāka vara rūdas ieguvi un apstrādi. Strauja pilsētas attīstība sākās 20. gadsimta pirmajā pusē, īpaši pēc Urālu kalnrūpniecības un metalurģijas kompānijas (УГМК) izveides. Pilsētas statuss piešķirts 1946. gadā.

Mūsdienās Verhņaja Pišma ir nozīmīgs metalurģijas un mašīnbūves centrs. Pilsētā atrodas militārās tehnikas un transporta muzejs, kā arī vairāki citi muzeji un kultūras iestādes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ch (digrafs)

thumb|200px|Ch digrafs
**Ch** bija digrafs, ko vēsturiski lietoja latviešu valodā. Tas veidots no burtiem C un H, kuri kopā apzīmēja dažādas aukslēju frikatīvas skaņas, galvenokārt svešvārdos un klasisko valodu atvasinājumos. Latviešu alfabētā ch neuzskatīja par atsevišķu burtu, bet gan par divburtu kombināciju ar noteiktu fonētisku funkciju.

Ch izmantoja, lai attēlotu svešvalodās aizgūtās skaņas, kuru izruna neatbilda ne k, ne h, bet bija tuva vācu *ich-Laut* vai *ach-Laut* (piemēram, vārdos technika, chaoss, chirurgs). Šie vārdi bieži nākuši no grieķu un latīņu valodām, kur burts Χ (grieķu hī) vai latīņu ch apzīmēja dvesmu līdzskaņus vai spirantus.

Ch apzīmēja aukslēju frikatīvu skaņu — atkarībā no pozīcijas vārdā un blakus esošajām skaņām tā varēja izskanēt gan mīksti (līdzīgi kā [ç]), gan cietāk (līdzīgi kā [x]). Izrunas laikā mēle tiek pacelta pret cietajām aukslējām, radot berzi gaisa plūsmai bez pilnīgas slēgšanas, kas veido plūstošu, bet skaidru skaņu. Atšķirībā no h, kas ir glotāla frikatīva skaņa [h], ch pārstāvēja skaņas ar atšķirīgu izcelsmi un artikulācijas vietu.

Šāda rakstība ar ch (un arī ŗ) saglabājās līdz 1946. gadam, kad ieradās speciālisti no Maskavas, ar kuru līdzdalību tika izstrādāts jauns ortogrāfijas likums — svešvārdos vairs nelietoja garumzīmes, un nerakstīja arī mīksto ŗ. Šis likums bija spēkā līdz 1957. gadam. 1953. gadā, kad nomira Staļins, atsākās diskusijas par latviešu valodas ortogrāfiju. 1957. gadā pieņēma jaunu ortogrāfijas likumu, kas noteica, ka svešvārdos garumzīmes atkal rakstāmas saskaņā ar izrunu, bet ch tiek aizstāts ar h. Mūsdienās to turpina lietot daļa trimdas latviešu.

## Lietojums

### Izruna

## Atsauces

## Ārējās saites
Maiamigārdensa

**Maiamigārdensa** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Floridas štata dienvidaustrumos, Maiamideidsas apgabalā. Maiamigārdensa ir Maiami piepilsēta un atrodas aptuveni 26 km uz ziemeļiem no Maiami centra. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 111 640 iedzīvotāji.

Maiamigārdensā ir vislielākais afroamerikāņu īpatsvars (66,97%) no visām Floridas pilsētām. Pilsētā atrodas ''Hard Rock Stadium'' stadions, kurā ir 64 767 skatītāju ietilpība. Stadionā savas mājas spēles aizvada NFL komanda Maiami "Dolphins", kā arī tajā notiks 2026. gada FIFA Pasaules kausa mači.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mājaslapa
Miņjara

**Miņjara** () ir pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, kas atrodas Simas upes krastā Urālu kalnu rietumu nogāzē. Miņjara atrodas aptuveni 370 km uz rietumiem no Čeļabinskas. Tā dibināta 1771. gadā kā rūpniecības apmetne pie dzelzs apstrādes rūpnīcas, bet pilsētas tiesības ieguva 1943. gadā. 2010. gadā pilsētā dzīvoja ap 10,5 tūkstošiem iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Satka

**Satka** () ir pilsēta Krievijā, Čeļabinskas apgabalā, kas atrodas Satkas upes krastā Urālu kalnu rietumu nogāzē. Tā atrodas apmēram 190 km uz rietumiem no Čeļabinskas. Satka dibināta 1758. gadā kā metalurģijas apmetne pie dzelzs apstrādes rūpnīcas, bet pilsētas tiesības ieguva 1937. gadā. 2010. gadā pilsētā dzīvoja vairāk nekā 45 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hospitāļa iela

**Hospitāļa iela** ir iela Daugavpilī, Cietoksnī. Tā sākas krustojumā ar Imperatora ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Hekeļa ielu. Ielā ir pārsvarā vēsturiskā apbūve, kā arī dažas 20. gadsimta celtnes.

Hospitāļa ielas kopējais garums ir aptuveni 460 metri. Ielas brauktuve ir divu joslu platumā un klāta ar bruģa segumu. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Hospitāļa ielu nekursē.

Hospitāļa iela () ir šīs ielas vēsturiskais nosaukums. Starpkaru periodā to dēvēja par **Lazaretes ielu**. Latvijas PSR laikā ielu nosauca par **Ģenerālmajora Činnova ielu** (), par godu padomju virsniekam , kas gāja bojā 1944. gadā Latvijas teritorijā un apglabāts tagadējā Dubrovina parkā Daugavpilī. 2007. gada 13. decembrī iela atguva nosaukumu **Hospitāļa iela**.

## Ievērojami objekti
* Nr. 2 — divstāvu dzīvojamā ēka, uzbūvēta 19. gadsimta pirmajā trešdaļā, valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
* Nr. 6 — divstāvu , uzbūvēts pēc arhitekta Aleksandra Štauberta plāna 1827. gadā, valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. 1861. gadā hospitāļa ēkā tika ierīkota ziemas baznīca 100 cilvēkiem. No 1920. līdz 1940. gadam ēkā atradās Latvijas armijas kara slimnīca. Pēc Otrā pasaules kara līdz 1994. gadam PSRS Aizsardzības ministrijas pakļautajam Kara hospitālim bija 100 gultas vietu un 4 nodaļas: ķirurģiskā, terapeitiskā, dermatoveneroloģiskā un infekciju nodaļa. Hospitālis bija paredzēts Daugavpils militārā garnizona karavīru, kara veterānu un viņu ģimeņu locekļu ārstēšanai.
* Nr. 6 (spārns gar 2. Oficieru ielu) — divstāvu oficieru nams, uzbūvēts 19. gadsimta pirmajā trešdaļā, valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
* Vidējā daļā blakus ielai atrodas cietokšņa centrālais skvērs.

## Ielu savienojumi
Hospitāļa iela ir savienota ar šādām ielām:
* Imperatora iela (T veida krustojums)
* 1. Oficieru iela
* 2. Oficieru iela
* Hekeļa iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Palmbīča

**Palmbīča** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Floridas štata dienvidaustrumos, Palmbīčas apgabalā. Palmbīča atrodas uz salas, Atlantijas okeāna piekrastē. No sauszemes un Vestpalmbīčas pilsētas to šķir Leikvortas lagūna. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 9 245 iedzīvotāji.

Palmbīča ir viena no visturīgākajām pilsētām ASV. Saskaņā ar *[[Forbes]]*, 2025. gadā pilsētā dzīvoja vismaz 68 miljardieri. Pilsētā ir savulaik dzīvojis ASV prezidents Džons Kenedijs. Kopš 1985. gada pilsētā esošais īpašums *[[Mar-a-Lago]]* ir 45. un 47. ASV prezidenta Donalda Trampa rezidence.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Mājaslapa
Vestpalmbīča

**Vestpalmbīča** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Floridas štata dienvidaustrumos, Palmbīčas apgabalā. Pilsēta atrodas uz rietumiem no Palmbīčas pilsētas. 2020. gadā tajā dzīvoja 117 415 iedzīvotāji, tādējādi tā ir 17. lielākā pilsēta štatā. Pilsēta ir daļa no Maiami metropoles.

Dibināta 1894. gadā, Vestpalmbīča ir senākā dibināta pilsēta Floridas dienvidos.

## Cilvēki
Vestpalmbīčā ir dzimuši:

* Dikijs Betss (*Dickey Betts*; 1943—2024) — ģitārists
* Aleksandrs Džeimss Maklīns (*Alexander James "A.J." McLean*; 1978) — mūziķis

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Mājaslapa
Maiamibīča

**Maiamibīča** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Floridas štata dienvidaustrumos, Maiamideidas apgabalā. Pilsēta ir daļa no Maiami aglomerācijas. Pilsēta atrodas uz daļēji dabīgas un daļēji cilvēka veidotām salām Atlantijas okeāna piekrastē. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 82 890 iedzīvotāji. Maiamibīča ir viens no viszināmākajiem piekrastes kūrortiem ASV.

Pilsēta ir zināma arī ar *[[Art Deco]]* kvartālu, kurā atrodas pasaulē lielākā šī stila arhitektūras kolekcija.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Mājaslapa
Norvēģijas reihskomisariāts

**Norvēģijas reihskomisariāts** (, /*Noreg*) vai () bija okupācijas režīms, ko nacistiskā Vācija izveidoja okupētajā Norvēģijā Otrā pasaules kara laikā. To četrus gadus vadīja Jozefs Terbovens, kurš 1945. gada 8. maijā izdarīja pašnāvību.

Nacistiskās Vācijas okupācija Norvēģijā beidzās 1945. gada 8. maijā pēc Vācijas karaspēka kopējās kapitulācijas Eiropā.

## Vācijas iebrukums Norvēģijā
Vācijas iebrukums Norvēģijā notika 1940. gada 8. un 9. aprīļa naktī. Vācija iebruka Norvēģijā, pamatojoties uz to, ka Norvēģija pieprasīja aizsardzību pret Lielbritānijas un Francijas militāro agresiju. Pēc iebrukuma Vācija atrisināja šādas stratēģiskas problēmas:
* iegūta piekļuve Norvēģijas ziemeļu jūras ostām, lai turpinātu piekļuvi Ziemeļu ledus okeānam un Ziemeļatlantijai,
* iegūta piekļuve Zviedrijas dzelzsrūdai, kuras eksportēšana notika caur Narvīku,
* apsteigts Lielbritānijas un Francijas iebrukums Norvēģijā.

Saskaņā ar zibenskara doktrīnu Vācijas gaisa un jūras spēki uzbruka Norvēģijai operācijas *[[Operācija Weserübung|Weserübung]]* ietvaros, kas sākās 1940. gada 9. aprīlī. Ar nolūku nostiprināties Oslo un Tronheimā, tie sāka sauszemes uzbrukumu pret iekšējo pretestību Norvēģijā. Norvēģijas armija nesekmīgi vairākas reizes mēģināja pretoties.

Lai gan militārās pretestības kustība Norvēģijā guva nelielus militārus panākumus, tai bija ievērojama politiska ietekme, kas ļāva Norvēģijas valdībai, tostarp karaliskajai ģimenei, pamest Norvēģiju un izveidot trimdas valdību. To galvenokārt veicināja vācu smagā kreisera ''Blücher'' nogrimšana Oslo fjordā iebrukuma pirmajā dienā, kā arī kauja pie Midtskugenas starp vācu un norvēģu karaspēkiem.

Lielākā un labākā daļa Norvēģijas karaspēka tika zaudēta pirmajās 24 stundās pēc vācu iebrukuma, kas ievērojami samazināja norvēģu darbības efektivitāti. Militārās pretestības cīņas dienvidu Norvēģijā beidzās jau 1940. gada 2. maijā.

## Kvislinga režīms

Kolaboracionistu atbalsts nāca no pronacistiskās Nacionālās apvienības (*Nasjonal Samling*), ko vadīja Vidkuns Kvislings, kuru iecēla Ādolfs Hitlers. Kvislings kļuva par Norvēģijas ministru prezidentu 1942. gadā, bet viņam nebija reālas varas. Reihskomisārs Terbovens kontrolēja Norvēģiju kā gubernators un vācu komandētos bruņotos spēkus, kas atradās Norvēģijā.

## Skatīt arī
* Francis Bēme
Zemgales iela (Daugavpils)

**Zemgales iela** ir iela Daugavpilī, Nīderkūnu apkaimē. Zemgales iela sākas no krustojuma ar Sliežu ielu pie Grīvas dzelzceļa stacijas, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas strupceļā pēc krustojuma ar Kungu ielu, iedomātā savienojumā ar Vēju ielas turpinājumu. Tajās robežās Zemgales ielas garums ir aptuveni 365 metri, bet faktiski ielas brauktuve beidzas krustojumā ar Kungu ielu un tās garums ir 285 metri. Visā garumā tai ir grants segums.

Zemgales ielā ir privātmāju apbūve. Ielas sarkano līniju platums ir 10 metri, satiksmes kustība norit vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Zemgales ielu nekursē.

Zemgales iela attēlota 1936. gada kartē, tomēr tās nosaukums nav parakstīts. Tagadējais nosaukums ir zināms kopš Latvijas PSR gadiem un laika gaitā nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Zemgales iela ir savienota ar šādām ielām:
* Sliežu iela (T veida krustojums)
* Tirgoņu iela
* Transporta iela
* Kungu iela

## Atsauces
Reihstāgs (Trešais reihs)

thumb|Sēdes zāle
**Reihstāgs** (vācu: Reichstag — „valsts asambleja”), kopš 1938. gada pēc anšlusa — **Lielvācijas reihstāgs** (*Großdeutscher Reichstag*) bija Vācijas likumdevēja institūcija nacistu periodā. Vienpartijas sistēmas apstākļos tas bija NSDAP varas īstenošanas instruments. Lai gan tas saglabāja savu nosaukumu, tā reālā loma kā likumdevējvara tika stipri ierobežota pēc Ādolfa Hitlera nākšanas pie varas.

## Vēsture
Pēc Veimāras Republikas perioda beigām 1933. gada janvārī, kad Hitlers tika iecelts par Vācijas kancleru, NSDAP (Nacionālsociālistiskā Vācijas strādnieku partija) sāka nostiprināt autoritāru kontroli pār valsti.

1933. gada 27. februārī notika Reihstāga ēkas dedzināšana, ko nacisti izmantoja kā ieganstu, lai ierobežotu pilsoniskās brīvības un arestētu opozīcijas locekļus, galvenokārt komunistus.

#### Iespējošanas likums (''Ermächtigungsgesetz'')
1933. gada 23. martā Reihstāgs pieņēma tā dēvēto Iespējošanas likumu (vācu: *Ermächtigungsgesetz*), kas deva valdībai (faktiski Hitleram) pilnvaras izdot likumus bez parlamenta piekrišanas. Šis likums efektīvi pārveidoja Vāciju par diktatūru, un Reihstāgs kļuva par simbolisku institūciju bez reālas varas.

## Funkcija un struktūra Trešā reiha laikā
Lai gan Reihstāgs joprojām periodiski sanāca, tā sēdes bija reti un lielākoties ceremoniālas. Debates nenotika, un likumi tika pieņemti vienbalsīgi pēc Hitlera vēlēšanās. Reihstāga locekļi tika izraudzīti pēc nacistiskās partijas vadības gribas, un opozīcija tika pilnībā likvidēta.

No 1938. gada visas vēlēšanas bija tikai referendumi ar vienu apstiprināmo kandidātu sarakstu.

## Reihstāga ēka
[thumb|''Kroll'' ''Opera'' ēkā [Berlīne|Berlīnē]]
Pēc 1933. gada ugunsgrēka Reihstāga ēka Berlīnē vairs netika regulāri izmantota parlamenta darbībai. Reihstāga sēdes turpmāk notika galvenokārt *Kroll* *Opera* ēkā Berlīnē.

## Ārējās saites
Franko Mastantono

**Franko Mastantono** (; dzimis ) ir Argentīnas futbolists, kurš spēlē pussarga pozīcijā Argentīnas ''Primera División'' klubā ''River Plate'' un Argentīnas izlasē, bet 2025. gada 14. augustā pievienojās Spānijas ''La Liga'' klubam ''Real Madrid''.

## Spēlētāja karjera
Mastantono, kurš ir "River Plate" kluba akadēmijas audzēknis, debitēja kluba galvenajā komandā 2024. gada 28. janvārī Profesionālās līgas kausa spēlē pret ''Argentinos Juniors'' komandu. 2024. gada 8. februārī viņš guva savus pirmos vārtus profesionālajā karjerā Copa Argentina spēlē pret "Excursionistas" klubu. Tajā pašā mēnesī par Mastantono interesi izrādīja spāņu klubs ''FC Barcelona'', un pavasarī arī ''Real Madrid''. 2024. gada aprīlī viņš pirmo reizi tika iekļauts sava kluba sastāvā ''Copa Libertadores'' spēlei pret Urugvajas klubu "Nacional", bet laukumā nedevās.

2025. gada 13. jūnijā *Real Madrid* klubs paziņoja par Mastantono iegādi. Franko pievienojās savam jaunajam klubam divus mēnešus vēlāk, 14. augustā, kad viņam palika 18 gadi.

Mastontono spēlējis jaunatnes līmeņa Argentīnas izlasēs U17 un U20.

2025. gada 5. jūnijā viņš debitēja Argentīnas izlasē, izejot laukumā kā rezervists 2026. gada Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Čīli (1:0). Tādējādi 17 gadu, 9 mēnešu un 22 dienu vecumā Mastantono kļuva par jaunāko spēlētāju, kurš oficiālā spēlē spēlējis "albiceleste" sastāvā.

## Sasniegumi

**River Plate**
* Supercopa Argentina: 2023

## Atsauces

## Ārējās saites
Napuka

**Napuka** () ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā, ietilpst Disepointmenta salu grupā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kopā ar Ziemeļtepoto salu veido Napukas komūnu. Salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta, kas radniecīga tuamotiešiem.

## Ģeogrāfija
Napuka atrodas Tuamotu salu ziemeļu daļā, tiek pieskaitīta Disepointmenta salu grupai, tuvākā sala ir  attālā Ziemeļtepoto rietumos. Atols atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē. Atolam iegarena forma, tā garums ir , platums platākajā vietā — , bet rifa perimetrs — . Rifs iekļauj  lielu lagūnu, kurai nav kuģojamu savienojumu ar okeānu; osta ierīkota pie ārējā rifa atola ziemeļrietumos.

Vienīgā apdzīvotā vieta Tepukamaruia atrodas atola ziemeļrietumos.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem atolu apmeklēja britu ekspedīcija Džona Bairona vadībā 1765. gadā, nodēvēja par *Wytoohee Island*, bet Napukas un Tepoto salas kopā — par *Disappointment Islands* — ‘Vilšanās salas’, jo salinieki izturējās pret atbraucējiem naidīgi.

19. gadsimtā Napuka kļuva par Francijas teritoriju, kurā ap 1850. gadu dzīvoja ap 80 iedzīvotāju. Izolācijas dēļ Napuka, tāpat kā Tepoto, bija viena no pēdējām Tuamotu arhipelāga salām, kas pieredzēja tradicionālo polinēziešu paražu un to lingvistisko īpatnību norietu (Napukā un Tepoto runātā tuamotiešu valoda ir viena no septiņām šīs polinēziešu valodas varietātēm). Sala tika evaņģelizēta 1878. gadā. Šo iemeslu dēļ šie atoli 20. gadsimta pirmajā pusē bija īpaši interesanti etnogrāfiskajiem un arheoloģiskajiem pētījumiem.

## Saimniecība
Atola ekonomika balstās uz kokospalmu audzēšanu un kopras ieguvi. Atola dienvidrietumos pie Tepukamaruias kopš 1977. gada atrodas Napukas lidosta ar 900 m garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar citām Tuamotu arhipelāga salām un gadā apkalpo ap 1,4 tūkstošiem pasažieru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Piedņestras ģerbonis

[thumb|right|[Moldāvijas PSR ģerbonis (1981—1990). Šis ģerbonis ir Piedņestras ģerboņa pamatā.]]
**Piedņestras Moldāvu Republikas ģerbonis** () ir viens no trim starptautiski neatzītās Piedņestras Moldāvu Republikas (PMR) valsts simboliem. PMR ģerboņa pamatā ir Moldāvijas PSR ģerbonis. 1991. gada 2. septembrī apstiprināts Piedņestras Moldāvu PSR Augstākajā Padomē.

1991. gada 5. novembrī Piedņestras Moldāvu PSR tika pārdēvēta par Piedņestras Moldāvu Republiku un tika veiktas atbilstošas ​​izmaiņas uzrakstos ģerbonī. Mazajā ģerbonī pilnā valsts nosaukuma vietā lietoti saīsinājumus "ПМР", "ПМР" un "РМН" ukraiņu, krievu un moldāvu valodā.

Neskatoties uz to, ka Piedņestras ģerbonī ir attēlots sirpis un āmurs, kā arī sarkanā zvaigzne, Piedņestra nav sociālistiska valsts. Pašreizējais PMR prezidents Vadims Krasnoseļskis, kurš sevi identificē kā monarhistu, paziņojis, ka uzskata, ka padomju stila simbolika viņa valsts ģerbonī "nav aktuāla".

## Ģerboņa varianti

Attēls:Coat of arms of Transnistria (variant).svg|PMR ģerboņa sākotnējā versija
Attēls:Государственный герб Приднестровской Молдавской Республики малый цветной.svg|PMR mazais ģerbonis


## Citi Piedņestras ģerboņi
Likumā, ar kuru oficiāli tika izveidotas Dņestras kreisā krasta administratīvi-teritoriālās vienības (*[[de iure]]* Moldovas province *[[de facto]]* Krievijas okupēta Moldovas daļa Dņestras kreisajā krastā — Pārdņestrā, kurā atrodas PMR), ir ietverti nosacījumi reģionam pieņemt savus simbolus. Dņestras kreisā krasta administratīvi teritoriālās vienības pašlaik nav pieņēmušas atšķirīgu emblēmu, tāpēc oficiāli tiek izmantots Moldovas ģerbonis.

Attēls:Emblem of Transnistria Governorate color.svg|Transnistras gubernatorijas ģerbonis (1941—1944)
Attēls:Coat_of_arms_of_Moldova.svg|Moldovas ģerbonis
Attēls:Bureau_of_Reintegration_logo.png|Reintegrācijas biroja logotips


## Apraksts
Ģerbonī ir sakrustoti zelta sirpis un āmurs, kas simbolizē strādnieku un zemnieku vienotību, uzlecoša saule, kas ir pāri zilai lentei ar baltu viļņotu līniju vidū visā garumā, kas simbolizē Dņestru, kviešu vārpu un kukurūzas vālīšu vītne, augļi, vīnogu ķekari un lapas, kas savītas ar sarkanu lenti ar valsts nosaukuma uzrakstiem:

* kreisajā pusē — ;
* vidusdaļā — ;
* labajā pusē — .

Augšpusē starp vītnes saplūstošajiem galiem ir sarkana piecstaru zvaigzne ar zeltainām malām. Sirpis un āmurs, saule un tās stari ir zeltainā krāsā, kukurūzas vārpas ir tumši oranžas, kukurūzas vārpas ir gaiši oranžas, tās lapas ir tumši dzeltenas. Augļi ir oranži ar rozā nokrāsu, vidējais vīnogu ķekars ir zilā krāsā, sānu ķekari ir dzintara krāsā. Stilizēta zila lente ar baltu viļņotu līniju vidū visā garumā, kas simbolizē Dņestru.

## Paraugs
PMR ģerbonis savās galvenajās iezīmēs ir līdzīgs Moldāvijas PSR ģerbonim, atšķirības ir zila lente ar baltu viļņotu līniju, kas simbolizē Dņestras upi, centrālais zilo vīnogu ķekars un valsts nosaukuma uzraksti.

## Skatīt arī
* Piedņestras karogs

## Atsauces

## Ārējās saites
Deitonbīča

**Deitonbīča** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Floridas štata ziemeļaustrumos, Volušas apgabalā. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 72 647 iedzīvotāji.

Deitonbīča ir piekrastes kūrorts un tā ir pazīstama ar 37 km garo pludmali. Pilsēta ir zināma ar plašo motosporta vēsturi. Pilsētā atrodas NASCAR galvenais birojs, kā arī tajā kopš 1959. gada norisinās NASCAR prestižākās sacensības, *[[Daytona 500]]*, kas ik gadu piesaista vairāk nekā 200 000 tūristu.

Pilsētā atrodas arī Deitonbīčas starptautiskā lidosta.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Mājaslapa
UTC-3

thumb|upright=1.8|UTC-3: Zils (decembris), oranžs (jūnijs), dzeltens (visu gadu), gaiši zils - jūras teritorijas
**UTC-3** ir laika josla, kuras vietējais laiks atpaliek no universālā koordinētā laika (UTC) par trīs stundām. Šī UTC nobīde tiek izmantota dažādās pasaules daļās gan kā standarta laiks, gan atsevišķās valstīs vai teritorijās arī kā vasaras laiks (DST). Kā standarta laiks, UTC−3 tiek piemērots, piemēram, Argentīnā, Urugvajā, daļā Brazīlijas, kā arī Atlantijas laika joslas teritorijās Kanādā. Noteiktos gadījumos, piemēram, vasarā, uz UTC-3 var pāriet arī reģioni, kuri ziemā izmanto UTC-4, piemēram, noteiktas Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas daļas.

Šī laika josla ir nozīmīga gan praktiskā ikdienas laika organizācijā, gan arī tehniskajās sistēmās, kur laika sinhronizācija ir kritiska, piemēram, aviācijā, telekomunikācijās un informācijas tehnoloģijās.

## Ārējās saites
Leiklenda

**Leiklenda** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Floridas štata centrālajā daļā, Polka apgabalā. 2020. gadā pilsēta dzīvoja 112 641 iedzīvotājs, padarot to par 19. lielāko pilsētu štatā.

Pilsēta ir pazīstama ar vairākiem tajā esošiem ezeriem, kā arī lielo gulbju populāciju, kā rezultātā, tā ir pazīstama arī kā "Gulbju pilsēta". Pilsētā ir vēsturiski attīstīta lauksaimniecība, citrusaugļu un liellopu audzēšana, kā arī fosfātu rūpniecība. Pilsētā atrodas arī vairākas universitātes.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Mājaslapa
2024.—2025. gada NHL sezona

**2024.—2025. gada NHL sezona** bija Nacionālās hokeja līgas (NHL) 108. sezona (107. spēlētā sezona). Regulārā sezona sākās 2024. gada 4. oktobrī, kad Bufalo "Sabres" un Ņūdžersijas "Devils" aizvadīja pirmo no divām spēlēm Prāgā, Čehijas Republikā, 2024. gada NHL globālās sērijas ietvaros. Stenlija kausa izslēgšanas spēles sākās 2025. gada 19. aprīlī un noslēdzās 17. jūnijā, kad Floridas "Panthers" ieguva otro Stenlija kausu pēc kārtas. Šī sezona bija pirmā Jūtas hokeja klubam (oficiāli nosaukts par "Utah Mammoth" 2024.—2025. gada regulārās sezonas beigās), kas tika izveidots uz Arizonas "Coyotes" hokeja komandas pamatiem pēc tās deaktivizācijas.

## Izslēgšanas spēles

## Statistika

### Labākie spēlētāji
Šie spēlētāji bija līgas līderi regulārās sezonas punktu skaitā pēc 2025. gada 17. aprīlī aizvadītajām spēlēm.

### Labākie vārtsargi
Šie vārtsargi bija līgas līderi regulārajā sezonā vidēji gūto vārtu skaits pēc 2025. gada 17. aprīlī aizvadītajām spēlēm, spēlējot vismaz 1800 minūtes.

## NHL balvas
Balsošana par uzvarētājiem nominācijās noslēdzās tūlīt pēc regulārās sezonas beigām. Statistikas balvu, piemēram, Arta Rosa balva, Morisa Rišāra balva, Viljama Dženingsa balva un Prezidenta balva, ieguvējs tiek paziņots regulārās sezonas beigās. Stenlija kauss un Kona Smita balva tiek pasniegtas Stenlija kausa fināla beigās.

Hārta balvas un Vezinas balvas tika paziņotas stundu ilgā NHL balvu pasniegšanas speciālā pasākumā 12. jūnijā, kas tika pārraidīts TNT (ASV) un *Sportsnet* (Kanādā) kanālos pirms Stenlija kausa fināla 4. spēles. Pārējo balvu ieguvēji tika paziņoti dažas dienas pirms speciālā pasākuma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Baldones iela (Daugavpils)

**Baldones iela** ir iela Daugavpilī, Jauno Stropu apkaimē. Baldones iela sākas no meža ceļa pirms krustojuma ar Priedaines ielu, ved austrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Dzintaru ielu. Ielas turpinājums ir bezvārda celiņš līdz promenādei Stropu ezera krastā.

Ielas garums ir aptuveni 470 metri, visā garumā ielai ir asfalta segums. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Baldones ielu nekursē, bet Krimuldas ielā ir 3. autobusu maršruta pietura "Baldones iela".

Baldones iela izveidota 20. gadsimta pirmajā pusē Stropu vasarnīcu ciematā. Sākumā tās nosaukums bija **4. šķērsiela**, bet  ielai piešķirts tagadējais nosaukums, kas vairs nav mainījies. Ielā ir savrupmāju apbūve.

## Ievērojami objekti
* Mežā ielas sākumā atrodas 2014.—2015. gados izbūvētā Stropu aktīvās atpūtas un sporta trase.
* Pie krustojuma ar Tērvetes ielu atrodas pamestais Stropu peldbaseins.

## Ielu savienojumi
Baldones iela ir savienota ar šādām ielām:
* Priedaines iela
* Tērvetes iela 
* Krimuldas iela
* Turaidas iela
* Dzintaru iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Lecamaukla

[thumb| Zēns lec ar lecamauklu [Virdžīnija|Virdžīnijā]]
**Lecamaukla** ir instruments, ko izmanto sportā, kurā ritmiski lēkā pāri virvei, kas šūpojas zem kājām un virs galvas. Aktivitāte, tiek praktizēta gan atpūtas, gan sacensību nolūkos.

Tas cēlās no 16. gadsimta koloniālistu novērotajām pamatiedzīvotāju tradīcijām un vēlāk tika popularizēta 17. gadsimta Eiropā, lecamaukla kļuva par plaši izplatītu sportisku izklaidi. Tas īpaši uzplauka 19. gadsimta urbanizētās sabiedrībās, kur tas kļuva par bērnu kultūras neatņemamu sastāvdaļu.
Podlahija

thumb|300px|Podlahija (''Podlasie'') Polijas vēsturisko zemju kartē.
**Podlahija** (), **Palenkija** () jeb **Podļašija** (, ) ir vēsturisks Eiropas reģions Polijas ziemeļaustrumu daļā, Lietuvas un Baltkrievijas pierobežā. Sākotnēji tā bija jātvingu apdzīvotā Sudavas zeme starp Bugas un Nemunas upēm, kuras galvenā pilsēta 15. gadsimtā bija Belska Podlaska, vēlāk Bjalistoka.

## Vēsture
Sudavas zemes pamatiedzīvotāji līdz pat 13. gadsimta beigām bija baltu cilts jātvingi, kas Ziemeļu krusta karu laikā nonāca Mazovijas kņazu ietekmē. No 1466. gada līdz 1569. gadam tā bija Lietuvas dižkunigaitijas un Polijas karalistes pierobežas zeme (no kā cēlies tās lietuviskais nosaukums *Palenkė* — "pie poļiem (ļahiem)").
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts nodibināšanas 1569. gadā šo novadu pārpoļoja, kaut arī ziemeļu daļā (Suvalku un Sejnu apriņķī) vēl arvien dzīvo lietuviešu minoritāte, bet austrumu daļā baltkrievu minoritāte.

Pēc Polijas dalīšanas 1795. gadā Podlahija kļuva par Krievijas Impērijas sastāvdaļu. Pēc Pirmā pasaules kara Podlahija ietilpa Polijas Otrās republikas sastāvā. 1999. gadā, apvienojot Lomžas un Suvalku vojevodistes, atjaunoja Podlases vojevodistes nosaukumu.

Lietuvas lielkņazistes zemes starp Bugu un Nemunu 16. gadsimta sākumā.jpg|Lietuvas lielkņazistes zemes starp Bugu un Nemunu 16. gadsimta sākumā
Podlahija 16. gadsimta kartē.jpg|Podlahija 16. gadsimta kartē (galvenās pilsētas Tikocina, Drohičina un Augustova)


## Ārējās saites
Kriminalpolizei

**Valsts kriminālpolicija** jeb ***Kriminalpolizei*** (saīsināti ***Kripo***; no ) bija Vācijas Trešā Reiha kriminālpolicija, kas nodarbojās ar nopietnu noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanu. Tā darbojās ciešā sadarbībā ar Gestapo un SD, kā daļa no Reihsdrošības galvenās pārvaldes.

## Vēsture
Pirms nacistu nākšanas pie varas Vācijā kriminālpolicija pastāvēja kā civila struktūra, kas izmeklēja smagus noziegumus, piemēram, slepkavības un laupīšanas. Pēc 1933. gada, kad Ādolfs Hitlers nāca pie varas, *Kriminalpolizei* tika pakļauta SS struktūrām un iekļauta vienotajā drošības aparātā.

1936. gadā Heinrihs Himlers kļuva par visas Vācijas policijas vadītāju un reorganizēja policijas struktūras. *Kripo* kļuva par daļu no vienotās Drošības policijas (*Sicherheitspolizei*), kopā ar Gestapo. 1939. gadā abas šīs institūcijas tika apvienotas Reihsdrošības galvenajā pārvaldē (*RSHA*).

Lai gan *Kripo* formāli turpināja izmeklēt krimināllietas, tās darbinieki bieži tika iesaistīti arī politiskos represiju un etniskās vajāšanas pasākumos, tostarp holokaustā okupētajās teritorijās.

Pēc Trešā Reiha sabrukuma 1945. gadā *Kripo* tika likvidēta kopā ar citām nacistiskā režīma drošības iestādēm.

## Ārējās saites
1867. gada kompromiss

thumb|Austroungārijas ģerbonis
**1867. gada kompromiss** () bija vienošanās starp Austrijas impērijas centrālo valdību un Ungārijas karalistes politiķiem, kuras rezultātā tika izveidota Austrijas–Ungārijas dubultmonarhija.

## Vēsture
Pēc 1848. gada revolūcijas un tai sekojošajiem nemieriem Ungārijā, Austrijas valdība centās nostiprināt centralizētu varu. Tomēr ilgstoša pretošanās un spiediens no ungāru politiķiem lika meklēt kompromisu. Svarīgu lomu spēlēja arī militārā sakāve karā ar Prūsiju 1866. gadā, kas vājināja Austrijas starptautisko pozīciju.

1867. gada kompromiss tika panākts starp Francis Jozefu I un ungāru līderiem, tostarp Ferencu Deāku. Tā rezultātā Austrijas impērija tika pārveidota par divkopienu valsti — Austriju–Ungāriju. Abām daļām bija atsevišķas valdības un parlamenti, bet tās dalīja kopēju monarhu, ārpolitiku, bruņotos spēkus un finanšu politiku.

## Sekas
Kompromiss nodrošināja salīdzinošu stabilitāti daudztautīgajā impērijā līdz Pirmajam pasaules karam, taču vienlaikus tas pastiprināja citu etnisko grupu neapmierinātību – īpaši čehu, horvātu un slovāku vidū, kuriem netika piešķirta līdzvērtīga autonomija.

## Ārējās saites
Šķēplapu ķiverene

**Šķēplapu ķiverene** (*Scutellaria hastifolia*) ir ķivereņu suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eiropā un Rietumsibīrijā. Latvijā suga ir sastopama ļoti reti — droši zināma atradne tikai valsts galējos dienvidrietumos, kur nelielas grupas aug Sventājas krastos un palienē. Suga ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1.kategorijā.

## Atsauces
Kreisais nacionālisms

**Kreisais nacionālisms** ir nacionālisma paveids, kas balstās uz nācijas vienlīdzības, suverenitātes un pašnoteikšanās idejām. Tā pirmsākumi meklējami Lielās Franču revolūcijas jakobīnismā.

Atšķirībā no nacionālkonservatīvisma, kas uzsver tautas kultūras vai etnisko vienotību, tradicionālās hierarhijas un vēsturiskās identitātes saglabāšanu, parasti kapitālisma iekārtā, kreisais nacionālisms cenšas panākt visu nācijas pārstāvju vienlīdzību, kopīpašumu un atbrīvošanos no ārējas (pretimperiālisms vai antikoloniālisms) vai elites varas un sociālisma vai komunisma iekārtas ieviešanu.

Tāpat kā nacionālkonservatīvisms arī kreisais nacionālisms var būt autoritārs vai totalitārs. Josifa Staļina valdīšanas laikā Padomju Savienībā pastāvēja totalitārs kreisā nacionālisma paveids — „padomju patriotisms”. Totalitārs kreisais nacionālisms bija raksturīgs arī Sarkano khmeru pārvaldītajai Demokrātiskajai Kampučijai.

## Skatīt arī
* Pilsoniskais nacionālisms
* Etnonacionālisms
* Nacionālkonservatīvisms
* Padomju patriotisms

## Ārējās saites
Austrumkalimantāna

**Austrumkalimantāna** () ir Indonēzijas province Kalimantānas austrumu daļā. Tā robežojas ar Ziemeļkalimantānu, Centrālo Kalimantānu un Dienvidkalimantānu, kā arī ar Makasa šaurumu austrumos. Province ir bagāta ar dabas resursiem, tostarp naftu, dabasgāzi, kokmateriāliem un ogli. 

Austrumkalimantāna ir arī vieta, kur tiek būvēta Indonēzijas nākotnes galvaspilsēta — Nusantara, kas aizvietos Džakartu kā valsts administratīvo centru.

Administratīvi province ir sadalīta 3 pilsētās un 7 apriņķos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ziemeļkalimantāna

**Ziemeļkalimantāna** () ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Tā atrodas valsts ziemeļos, aizņem Kalimantānas ziemeļu daļu un robežojas ar Sabahu un Saravaku Malaizijā. Tā ir Indonēzijas jaunākā province, izveidota 2012. gadā, atdalot daļu no Austrumkalimantāna. Provinces galvaspilsēta ir Tandžungselora, bet lielākā pilsēta – Tarakana.

Administratīvi iedalās vienā pilsētā (Tarakanā) un četros apriņķos: Bulunganā, Malinavā, Nunukanā un Tana Tidungā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Benkulu (province)

**Benkulu** () ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība – province valsts rietumu daļā, Sumatras salā. Tā robežojas ar Rietumsumatru, Dienvidsumatru un Lampungu, kā arī rietumos to apskalo Indijas okeāns. Provinces galvaspilsēta un vienīgā pilsēta ir Benkulu.

Administratīvi Benkulu province iedalās vienā pilsētā un deviņos apriņķos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dienvidsumatra

**Dienvidsumatra** () ir viena no Indonēzijas provincēm, kas atrodas valsts rietumu daļā Sumatras salā. Tā robežojas ar Benkulu, Džambi un Lampungu, bet rietumos to apskalo Bengkulu jūra. Tā ir viena no rūpnieciski un lauksaimnieciski attīstītākajām Sumatras provincēm. Provinces galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Palembanga, kas ir arī viens no senākajiem pilsētu centriem reģionā.

Administratīvi province iedalās 4 pilsētās un 13 apriņķos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Īru republikāņu armija

**Īru republikāņu armija** (**ĪRA**, īru: *Óglaigh na hÉireann*) bija īru nacionālistu paramilitāra organizācija, kuras mērķis bija panākt Ziemeļīrijas atdalīšanu no Apvienotās Karalistes un apvienot to ar pārējo Īriju vienā neatkarīgā republikā.

## Vēsture
ĪRA radās 1919. gadā kā bruņotā organizācija, kas cīnījās pret britu varu Īrijas neatkarības kara laikā. Pēc Angļu-īru miera līguma parakstīšanas 1921. gadā organizācija sašķēlās: daļa pieņēma līgumu, bet cita daļa to noraidīja, kā rezultātā sākās Īrijas pilsoņu karš.

20. gadsimtā ĪRA attīstījās vairākās frakcijās, no kurām pazīstamākā ir tā sauktā *Pagaidu ĪRA* (*Provisional IRA*), kas aktīvi darbojās laikā no 1969. līdz 1998. gadam Nemieru Ziemeļīrijā ietvaros. Organizācija īstenoja bruņotu cīņu, tostarp sprādzienus un atentātus, pret britu valdību un drošības spēkiem.

1998. gadā ĪRA piekrita Lielās piektdienas vienošanās nosacījumiem un sāka pamazām atteikties no bruņotās cīņas. 2005. gadā ĪRA oficiāli paziņoja par bruņotās cīņas pārtraukšanu un ieroču nodošanu.

## Strukturālās izmaiņas
ĪRA sadalījās vairākos atzaros, piemēram:
* *Provisional IRA*
* *Real IRA*
* *Continuity IRA*  
Šie grupējumi atšķīrās pēc pieejas – daži turpināja bruņotu cīņu pēc 1998. gada.

## Kritika un atbalsts
ĪRA tika uzskatīta par teroristisku organizāciju Apvienotajā Karalistē, ASV un ES, taču tai bija arī sabiedriskais atbalsts daļā īru iedzīvotāju, jo īpaši ''Sinn Féin'' partijas vidū.

## Ārējās saites
* Britannica: Irish Republican Army 
* CAIN – Conflict Archive on the Internet (Ziemeļīrijas konflikts)
Īrijas pilsoņu karš

**Īrijas pilsoņu karš** (īru: *Cogadh Cathartha na hÉireann;* ) notika no 1922. gada 28. jūnija līdz 1923. gada 24. maijam un bija konflikts starp Īrijas neatkarības atbalstītājiem un pretiniekiem pēc Angļu-Īru līguma parakstīšanas. Līgums nodibināja Īrijas Brīvvalsti kā pašpārvaldes dominionu Lielbritānijas impērijas sastāvā, ko atbalstīja tādi līderi kā Maiks Kollins un Artūrs Grifits, bet pret to nostājās republikāņi, tostarp Imons de Valera, kas vēlējās pilnīgu Īrijas neatkarību kā republiku.

Kara sākumpunkts bija Dublinas "Četru tiesu" apšaude 1922. gada jūnijā, ko īstenoja Brīvvalsts armija, lai izklīdinātu pretlīguma IRA spēkus. Līdz 1923. gada maijam Nacionālā armija bija ieguvusi kontroli pār lielāko daļu valsts teritorijas. 24. maijā pretlīguma spēki paziņoja par karadarbības pārtraukšanu bez oficiālas kapitulācijas. Kara laikā tika izdarīti arī daudzi represīvi soļi, tostarp nāvessodi un civiliedzīvotāju aresti.

## Ārējās saites
Lampuna

**Lampunga** () ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība Sumatras salas dienvidu galā. Tā robežojas ar Dienvidsumatru un Benkulu provincēm, kā arī ar Zunda šaurumu rietumos, kas to šķir no Javas salas. Provinces galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Bandarlampunga.

Lampunga ir pazīstama ar savu daudzveidīgo iedzīvotāju sastāvu, kurā dominē javieši, kā arī vietējā lampungu tauta. Provincē ir plaši attīstīta lauksaimniecība un piekrastes zvejniecība.

Administratīvi iedalās divās pilsētās un 13 apriņķos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Renesanse (partija)

**Renesanse** (franču: *Renaissance*, agrāk *La République En Marche!* jeb *LREM*) ir centriska, liberāla un proeiropeiska politiskā partija Francijā, kuru 2016. gadā dibināja Francijas prezidents Emanuels Makrons. Tā kļuva par galveno prezidenta politisko spēku un ieguva vairākumu Nacionālajā Asamblejā pēc 2017. gada vēlēšanām. Kopš 2022. gada partija darbojas ar jauno nosaukumu *Renaissance* kā daļa no plašākas politiskās alianse *Ensemble* (*Kopā*).

## Atsauces
Brižita Makrona

**Brižita Makrona** (; dzimusi **Brižita Marīna Tronjē** (franču: *Brigitte Marie-Claude Trogneux*;  Amjēnā, Francijā) ir Francijas sabiedriskā darbiniece, Francijas prezidenta Emanuela Makrona sieva un kopš 2017. gada Francijas pirmā lēdija. Pēc profesijas — franču valodas un literatūras skolotāja.

Pirms laulībām ar E. Makronu, viņa bija precējusies un viņai ir trīs bērni. Ar Emanuelu Makronu viņa iepazinās, kad bija viņa skolotāja vidusskolā. Pāris apprecējās 2007. gadā. Kā pirmā lēdija, Brižita Makrona aktīvi iesaistās sabiedriskajās aktivitātēs, tostarp izglītībā, veselībā un bērnu labklājībā.

## Ārējās saites
Pikardu valoda

**Pikardu valoda** (pašnosaukums — *picard*) ir ''oïl'' valoda, kas pieder pie romāņu valodu saimes. Tā ir vēsturiski izplatīta Francijas ziemeļos – Pikardijā un *Artois* reģionā, kā arī daļā Valonijas Beļģijā.

Lai gan pikardu valoda bieži tiek uzskatīta par franču valodas dialektu, lingvisti to klasificē kā atsevišķu valodu ciešas, bet atšķirīgas fonoloģijas, leksikas un gramatikas dēļ. 

Valodu joprojām izmanto aptuveni 700 000 cilvēku, lai gan lielākoties neformālā saziņā. Tai nav oficiāla statusa nedz Francijā, nedz Beļģijā, taču tā tiek aizsargāta kā reģionālā valoda, un ir veikti daži mēģinājumi to saglabāt un popularizēt literatūrā, teātrī un mūzikā.

## Ārējās saites
Balabanova

**Balabanova** () ir pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, administratīvi ietilpst Borovskas rajonā. Tā atrodas aptuveni 90 kilometru attālumā uz dienvidrietumiem no Maskavas, netālu no Obņinskas. Pilsēta attīstījusies kā dzelzceļa stacija 19. gadsimta beigās, bet pilsētas tiesības ieguvusi 1972. gadā.

Mūsdienās Balabanova ir mazpilsēta ar attīstītu vieglo rūpniecību, kā arī transporta savienojumiem ar Maskavu un citām Kalugas apgabala pilsētām. Pilsētā atrodas vairākas izglītības iestādes, kā arī vēsturiskas un reliģiskas celtnes, tostarp pareizticīgo baznīcas.

## Ārējās saites
Malojaroslaveca

**Malojaroslaveca** () ir pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, administratīvi ietilpst Malojaroslavecas rajonā un ir tā centrs. Tā atrodas pie Lužas upes, apmēram 120 kilometru attālumā uz dienvidrietumiem no Maskavas un 61 kilometru no Kalugas.

Pilsēta dibināta 1402. gadā un pilsētas tiesības ieguvusi 1776. gadā. Vēsturiski Malojaroslaveca ir pazīstama kā Napoleona karagājiena laikā notikušās kaujas vieta starp franču un krievu karaspēkiem.

Mūsdienās Malojaroslaveca ir neliela industriāla pilsēta ar attīstītu pārtikas, tekstila un celtniecības materiālu rūpniecību. Pilsētā darbojas vairākas izglītības iestādes, kultūras centri un pieminekļi, tostarp muzeji un pareizticīgo baznīcas.

## Ārējās saites
Spasdemenska

**Spasdemenska** () ir pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, administratīvi ietilpst Spasa-Demenskas rajonā un ir tā centrs. Tā atrodas Demenas upes krastos, aptuveni 197 kilometru attālumā uz dienvidrietumiem no Maskavas un 160 kilometru no Kalugas.

## Ārējās saites
Suhiņiči

**Suhiņiči** () ir pilsēta Krievijā, Kalugas apgabalā, administratīvi ietilpst Suhiņiču rajonā un ir tā administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Brjanskas augstienē, apmēram 230 kilometru attālumā uz dienvidrietumiem no Maskavas un 105 kilometru no Kalugas.

## Ārējās saites