Banina

**Banina** (, ), īstajā vārdā **Ummulbanu Asadullajeva** (; dzimusi , mirusi ) bija azerbaidžāņu izcelsmes Francijas rakstniece, kas publicējās ar pseidonīmu *Banine*. Viņa lielāko dzīves daļu pavadīja emigrācijā Francijā, jo pēc Krievijas revolūcijas un sekojošajām politiskajām pārmaiņām reģionā bija spiesta pamest dzimteni, vispirms dodoties uz Stambulu un pēc tam uz Parīzi. Baninas darbi ietilpst memuāru un autobiogrāfiskas prozas laukā. Viens no nozīmīgākajiem tekstiem ir *Jours caucasiens* (“Kaukāza dienas”, 1945), kas balstās bērnības un jaunības pieredzē Kaukāzā. Tā turpinājums ir *Jours parisiens* (“Parīzes dienas”, 1947), kurā analizēta trimdas pieredze un identitātes pārbīdes starp izcelsmes vidi un Parīzes kultūrtelpu.

No literatūrzinātnes skatpunkta Baninas memuāri tiek pētīti kā avots trimdas, postimpēriskās atmiņas un identitātes diskusijām (īpaši dzimtes un starpkultūru kontekstā), kas ļauj viņas tekstus pamatoti izmantot akadēmiskos identitātes un diasporas pētījumos.

## Agrīnā dzīve un ģimene
Ummulbanu Asadullajeva (Banina) piedzima  Baku, Krievijas Impērijā, pilsētā, kas 20. gadsimta sākumā bija viens no nozīmīgākajiem naftas ieguves un kultūras centriem Kaukāzā. Viņa nāca no ļoti turīgas un ietekmīgas azerbaidžāņu dzimtas, kas bija cieši saistīta ar naftas industriju. Viņas ģimene piederēja Asadullajevu un Nagijevu miljonāru lokam. Baninas tēvs Mirza Asadullajevs bija uzņēmējs un sabiedrisks darbinieks, Azerbaidžānas Demokrātiskās Republikas parlamenta loceklis un 1918.–1919. gadā arī tirdzniecības un rūpniecības ministrs. Baninas agrīnā dzīve noritēja kosmopolītiskā un daudzvalodīgā vidē, kur savijās austrumu tradīcijas ar Eiropas kultūru. Bērnības ikdienu raksturoja gan augstāko sabiedrības slāņu greznība, gan stingras sociālās un reliģiskās normas. Viņas audzināšanā piedalījās, piemēram, vācu guvernante un tradicionāli noskaņota ģimene, kas atspoguļoja dažādu kultūras modeļu līdzāspastāvēšanu.

Baninas bērnība aizritēja strauju politisko pārmaiņu laikā — Krievijas Impērijas sabrukuma, revolūciju un Padomju varas nostiprināšanās apstākļos. Šī pieredze, kurā priviliģēta dzīve savijās ar sociāliem un politiskiem satricinājumiem, būtiski ietekmēja viņas pasaules uztveri. Dzīve starp Austrumiem un Rietumiem, tradīciju un mūsdienīgumu vēlāk kļuva par vienu no centrālajām tēmām viņas autobiogrāfiskajā prozā, kurā atainota identitātes veidošanās daudzslāņainā un mainīgā kultūrtelpā.

## Vēsturiskais konteksts
Baninas dzīves sākumposms norisinājās krasu politisku un sociālu pārmaiņu laikā Kaukāzā, kas bija saistītas ar Krievijas Impērijas sabrukumu un revolucionārajiem procesiem 20. gadsimta sākumā. 1918. gadā tika proklamēta Azerbaidžānas Demokrātiskā Republika — pirmā parlamentārā republika musulmaņu pasaulē, taču tās pastāvēšana bija īslaicīga. 1920. gadā Azerbaidžānu ieņēma boļševiku spēki, un valsts tika iekļauta Padomju Savienības sastāvā, kas izraisīja būtiskas politiskas, ekonomiskas un sociālas pārmaiņas. Šie notikumi tieši ietekmēja Baninas ģimeni, kas piederēja turīgajai un politiski aktīvajai elitei. Viņas tēvs Mirza Asadullajevs bija ne tikai uzņēmējs, bet arī Azerbaidžānas Demokrātiskās Republikas ministrs, tādēļ pēc padomju varas nostiprināšanās ģimene nonāca apdraudējumā. Tika nacionalizēti īpašumi, ierobežota politiskā darbība, un pastāvēja reāls represiju risks. Tēvs tika ieslodzīts, bet ģimenes sociālais statuss sabruka.

Šādos apstākļos emigrācija kļuva par nepieciešamību. Banina 1920. gadu vidū pameta Baku, vispirms nonākot Stambulā, bet vēlāk pārceļoties uz Parīzi, kur jau pēc atbrīvošanas bija apmeties viņas tēvs. Šī pārcelšanās bija daļa no plašāka Kaukāza politiskās un intelektuālās elites izceļošanas viļņa, kas sekoja padomju režīma nostiprināšanai reģionā. Pāreja no postimpēriskā un revolucionārā Kaukāza uz starpkaru Franciju iezīmēja būtisku pagrieziena punktu Baninas dzīvē. Dzīve trimdā un dzimtenes zaudējuma pieredze vēlāk kļuva par centrālajiem motīviem viņas autobiogrāfiskajā prozā, kur personiskie pārdzīvojumi tiek savienoti ar plašākiem vēsturiskiem procesiem un identitātes meklējumiem.

## Dzīve Francijā
Pēc aizbraukšanas no Padomju Azerbaidžānas Banina 1924. gadā apmetās Parīzē, kas starpkaru periodā bija viens no nozīmīgākajiem Eiropas kultūras un intelektuālajiem centriem un patvērums daudziem emigrantiem no Austrumeiropas un Kaukāza. Sākotnēji viņa dzīvoja trimdinieku vidē kopā ar ģimenes locekļiem, taču agrākā turība ātri izsīka, un, lai nodrošinātu iztiku, Banina strādāja, tostarp kā modele modes namā *Worth*. Šis dzīves posms iezīmēja krasu pāreju no aristokrātiskas vides Baku uz dinamisko Parīzes pilsētniecisko sabiedrību. Integrācija franču sabiedrībā notika pakāpeniski un nebija viennozīmīga. Banina apguva franču valodu, pieņēma Parīzes dzīvesveida formas un sāka rakstīt franču valodā, 1943. gadā publicējot savu pirmo romānu. Tomēr viņas autobiogrāfiskajos darbos uzsvērts, ka emigrācijas pieredze nenozīmēja pilnīgu asimilāciju, bet gan dzīvi starp vairākām kultūrām, saglabājot saikni ar Kaukāza izcelsmi un vienlaikus pielāgojoties Rietumeiropas videi.

Parīzē Banina izveidoja plašu sociālo un kultūras kontaktu loku. Viņa uzturēja saites ar krievu un Kaukāza emigrantu aprindām, vienlaikus iekļaujoties franču literārajā vidē un veidojot kontaktus ar ievērojamiem rakstniekiem un intelektuāļiem. Šī daudzveidīgā kultūras mijiedarbība veicināja viņas literārās karjeras attīstību un ļāva kļūt par starpkultūru starpnieci, kuras darbos savienojas Kaukāza un Rietumeiropas pieredze.

## Literārā darbība
Baninas literārās darbības centrā bija autobiogrāfiska proza, kurā personiskā pieredze savienota ar plašākiem 20. gadsimta vēsturiskajiem procesiem Kaukāzā un Eiropā. Viņas nozīmīgākie darbi ir memuāri *Jours caucasiens* (“Kaukāza dienas”, 1945) un *Jours parisiens* (“Parīzes dienas”, 1947), kā arī agrīnais romāns *Nami*. Šajos tekstos viņa atainoja bērnību Baku, revolūcijas un sociālā sabrukuma pieredzi, kā arī dzīvi trimdā Parīzē, vienlaikus pievēršoties identitātes, emigrācijas un kultūru mijiedarbības jautājumiem. Īpaši izcelta ir dzīve starp Austrumiem un Rietumiem, tradīciju un modernitāti, kā arī postimpēriskas identitātes veidošanās. Baninas darbos nozīmīgu vietu ieņem sociālo pārmaiņu un vēsturisko satricinājumu atspoguļojums, kas ietekmē indivīda pašizpratni. Viņas rakstība parāda aristokrātiskās sabiedrības sairšanu Kaukāzā un emigrācijas pieredzi Eiropā, vienlaikus piedāvājot refleksiju par starpkultūras un dzimtenes zaudējuma pieredzi.

Stilistiski Baninas prozu raksturo autobiogrāfisks skatījums, ironija un pašrefleksija. Viņas teksti ir vienlaikus distancēti un personiski, bieži ar pašironijas elementiem, kas ļauj kritiski interpretēt gan individuālos pārdzīvojumus, gan sabiedrības procesus. Valoda ir lakoniska, stilistiski niansēta un bagāta ar kultūras atsaucēm. Banina rakstīja galvenokārt franču valodā, kas nebija viņas dzimtā valoda, taču kļuva par apzinātu literārās identitātes izvēli trimdā. Viņas darbība saistīta ar Parīzes emigrācijas un franču literāro vidi, kur viņa uzturēja kontaktus ar dažādu Eiropas kultūru pārstāvjiem. Šī starpkultūru pieredze atspoguļojas viņas darbos, kas apvieno individuālu atmiņu ar plašāku vēsturisko un kultūras kontekstu, padarot Baninu par nozīmīgu figūru emigrācijas un autobiogrāfiskajā literatūrā.

## Atsauces

## Ārējās saites