open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Iļja Šumovs

**Iļja Šumovs** (;  Arhangeļska - 1881. gada jūlijs Sevastopole) bija Krievijas šahists.

## Biogrāfija
Līdz 1847. gadam astoņpadsmit gadus dienējis Krievijas Impērijas Baltijas flotē. Pēc tam strādājis Sanktpēterburgā kā ierēdnis.
Bijis viens no 18. gadsimta talantīgākajiem Krievijas šahistiem. Kā lielākā daļa tā laika šahistu piedalījies galvenokārt mačos, kuros sacenties ar Kārli Janišu (1850. gads - 2:1, 1864. gads - 3:5 un 7:5), Sergeju Urusovu (1853. gads - 3:4, 1854. gads - 9:12, 1859. gads - 4½:8½ un 2½:6½), Hermani Klemencu (1870. gads - 1:1), Šimonu Vinaveru (1875. gads - 2:5). Kā vienam no tā laika spēcīgakajiem šahistiem Šumovam bija atsūtīts ielūgums piedalīties pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā 1851. gadā, taču viņš no tā atteicies.

1869. gadā Šumovs bijis viens no Sanktpēterburgas šaha kluba dibinātājiem. Šajā pašā gadā viņš kļuvis arī par šaha nodaļas redaktoru tolaik populārajā Krievijas žurnālā "Всемирная иллюстрация" ("Vispasaules ilustrācija") un darbojies tajā līdz pat savai nāvei, kad tās vadību pārņēmis Mihails Čigorins.

## Šaha uzdevumu autors
Šumovs bijis arī viens šaha kompozīcijas pamatlicējiem Krievijā, kurš savas dzīves laikā bija sastādījis vairāk nekā 200 šaha uzdevumu. Viņa uzdevumiem bija raksturīga atsaukšanās uz tā laika aktuālo tematiku, piemēram, Krievu—turku karu (1877—1878), kuru autors ietvēra vizuāli saprotamā formā:

**Atrisinājums:**
1. Kg4! Lh2 2. Kf5 Lg1 3. Ke6 Lh24. Kd7 (iespējams arī 4.Kxd6) Lg1 5. Kc6 Lh2 6. Kb5 Lg1 7. Ka4 Lh2 8. Lxb3 mats

Šajā uzdevumā figūras un bandinieki atveido grūti pārejamos Balkānu kalnus. Balto karalis, kas virzās gar "kalnu ķēdi" attēlo krievu armijas maršu. Pēc pārejas seko simbolisks mats melno karalim, kas simbolizē turku karaspēka komandieri.

**Atrisinājums:**
1. Zg8+! Ke6 2. Zc7+ Ke5 3. Te8+ Ze7 4. De1+ Kf5 5. Ld3+ Kg4 6. Zxf6+ Kh3 (Kf3)  7. Lf1 (vai Le4) mats 

Uzdevums ataino Pļevnas aplenkumu krievu — turku kara laikā 1877. gadā. Pļevna attēlota krievu burta "П" veidā. Melno karalis atkal simbolizē turku armijas komandieri Osmanu Nuri Pašu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Radegasts Paroleks

**Radegasts Paroleks** (; dzimis  Prāgā, miris 2019. gada 15. septembrī Prāgā) bija čehu literatūrzinātnieks.

Studējis Prāgā un Ļeņingradā. 1964. gadā iegūts filoloģijas doktora grāds. 1952. gadā sācis pasniegt Prāgas Kārļa universitātē.

Pētējis slāvu un baltu literatūru. Ir vairāku grāmatu autors par šī reģiona literatūru, 2001. gadā iznāca grāmata "Latviešu literatūra". Čehu valodā tulkojis daudzus autorus, tai skaitā Raini, Skalbi, Pumpuru (eposs "Lāčplēsis" čehu valodā izdots ar nosaukumu "Divkauja virs bezdibeņa"), arī dzeju.

1997. gadā ticis apbalvots ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2001. gadā saņēmis Literatūras gada balvu kategorijā "Par mūža ieguldījumu".

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Obec překladatelů''
Cepelīns (ēdiens)

[thumb|250px|Cepelīns ar [skābais krējums|skābo krējumu un apceptiem šķiņķa gabaliņiem]]
**Cepelīni** ( vai *didžkukuliai* — ‘lielklimpas’) ir Lietuvas nacionālais ēdiens, kas ir ļoti populārs arī Polijas ziemeļaustrumu daļā. Cepelīni ir klimpu veids, ko gatavo no rīvētiem kartupeļiem un parasti pilda ar malto gaļu, biezpienu vai sēnēm. Iespējams Lietuvā un Latvijā cepelīni ienākuši no Vācijas, kur tos saukuši par ķiļķeniem. Nosaukums "cepelīns" ir radies no tā formas, kas atgādina Cepelīna dirižabli. Cepelīni parasti ir aptuveni 10—20 cm gari, lai gan lielums ir atkarīgs no tā, kur tie tiek gatavoti, jo katrā Lietuvas reģionā gatavo citādāk. Pēc vārīšanas cepelīni tiek pasniegti kopā ar skābo krējumu, mērci un speķi vai cūkas ādiņām.

## Atsauces
Pamjē

**Pamjē** () ir pilsēta Francijas dienvidos pie Arjēžas upes, Arjēžas departamentā, Dienvidu-Pireneju reģionā. Pamjē esot ieguvusi nosaukumu no *Appamia* klostera, uz kuras drupām  Fuā grāfs (1070-1125) Rožē II *(Roger II*) uzcēlis pili.

Pamjē dzimis Komponists Gabriels Forē.
## Vēsture
Viduslaikos ap Pamjē risinājās ievērojami strīdi starp Romas katoļu baznīcu, Francijas karaļiem, oksitāņu valdniekiem un katariem. 1207. gadā Pamjē notika atklātas teoloģiskas "debates" starp kataru un katoļu priesteriem. Mēģinot ietekmēt Tulūzas politiku, pāvests Bonifācijs VIII 1295. gadā Pamjē iecēla "savu" bīskapu un Filips IV Skaistais pavēlēja bīskapu apcietināt.

"Furnjē saraksts" esot Vatikāna bibliotēkā saglabājušās liecības par inkvizīju pret katariem, ko vadīja Pamjē bīskaps Žaks Furnjē no 1318. līdz 1325. gadam. Furnjē vēlāk kļuva par Romas pāvestu, pieņemot vārdu Benedikts XII. Mūsdienu franču vēsturnieks *Emmanuel Le Roy Ladurie* plaši aprakstījis kataru, īpaši Pamjē kataru iedzīvotāju vajāšanu grāmatā *Montaillou.*

## Atsauces

## Ārējās saites
Zēns

thumbnail|235px|Zēns
**Zēns** ir vīriešu dzimuma bērns. Kad zēni kļūst pieauguši, tad tie tiek dēvēti par jauniešiem, jaunekļiem, jaunkungiem vai vienkārši par vīriešiem. Nereti par zēniem sauc arī jaunus zēnus, kā arī sievietes šad un tad tā dēvē savu mīļoto vīrieti.
Ernests Šmits

**Ernests Šmits** (dzimis , miris ) bija latviešu virsnieks. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Otrā pasaules kara laikā komandēja 28. Bārtas policijas bataljonu.

## Dzīvesgājums
Dzimis Gaujienas pagastā. Beidza tirdzniecības skolu un līdz Pirmajam pasaules karam dzīvoja Smiltenē. Iesaukts Krievijas armijā 1917. gada 4. janvārī, dienējis Somijas leibgvardes pulkā, vēlāk mācījās Otrajā Pēterhofas praporščiku skolā.

1919. gada 26. maijā brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā. 1919. gada 3. novembrī izcēlās kaujās par Daudzevu, par ko 1927. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni. Palika armijas dienestā pēc Latvijas brīvības cīņām, dienējis 3. Jelgavas kājnieku pulkā. Dienesta laikā 1929. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa V šķiru, savukārt 1939. gadā ar III šķiras Viestura ordeni (ar šķēpiem). 1940. gadā kapteiņa dienesta pakāpē no armijas aizgājis.

Vācu okupācijas laikā no 1942. gada 9. jūnija bija 28. Bārtas policijas bataljona komandieris. Pēc bataljona izformēšanas dienēja 34. ieroču SS grenadieru pulkā, dienesta laikā paaugstināts par majoru un apbalvots ar II pakāpes Dzelzs krustu. Pēc kara ieslodzījumā Sibīrijā. Pēc atbrīvošanas atgriezās Latvijā. Miris 1965. gadā Aucē.

## Piezīmes

## Atsauces
Vilhelms Burkēvics

**Vilhelms Burkēvics** (1894-1967) bija latviešu inženieris un sabiedrisks darbinieks. Bijis Latvijas Universitātes mācībspēks, Mehānikas fakultātes dekāns un īsu brīdi izpildījis arī Rīgas Universitātes rektora pienākumus (1944).

## Biogrāfija
Vilhelms Burkēvics dzimis 1894. gada 10. janvārī Rīgā. Mācījās Pētera reālskolā un pēc tās beigšanas iestājās Rīgas politehniskā institūta mehānikas nodaļā. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma līdz ar visu RPI evakuējās uz Maskavu. Vēlāk iesaukts Krievijas impērijas armijā. 1917. gadā iestājās Konstantīna artilērijas kara skolā kuru absolvēja leitnanta dienesta pakāpē.

1921. gadā atgriezās Latvijā un atsāka studijas Latvijas Universitātes Mehānikas fakultātē. Pēc fakultātes absolvēšanas 1923. gadā ar inženiera tehnologa grādu palika tur strādāt par jaunāko asistentu. 1930. gadā paaugstināts par vecāko asistentu. 1935. gadā habilitējās, iegūstot *Venia legendi* tiesības un ar fakultātes lēmumu kļuva par privātdocentu. 1939. gadā apstiprināts par docentu un kļuva par Mehānikas tehnoloģijas katedras vadītāju. 1940. gadā kļuva par visas Mehānikas fakultātes dekānu. Paralēli darbam augstskolā strādāja par skolotāju Rīgas Valsts un Rīgas pilsētas tehnikumā. 1937.—1940. gadā bija Kr. Barona Tautas augstskolas direktors. 1934. gadā V. Burkēvicu ievēlēja par Latvijas inženieru biedrības valdes priekšsēdētāju un viņš pildīja šos pienākumus līdz 1937. gadam. No 1937. līdz 1940 gadam bija Latvijas amatniecības kameras loceklis.

Pēc Latvijas okupācijas atstādināts no amata. 1941. gada rudenī atkal uzņēmās fakultātes dekāna pienākumus. 1943. gadā ievēlēts par Rīgas Universitātes prorektoru studentu lietās. No 1944. gada jūlija līdz Universitātes evakuācijai izpildīja rektora pienākumus.

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju un 1949. gadā iestājās IRO (*International Refugee Organization*) dienestā un bija arodu pārbaužu vadītājs. Vēlāk bija Ludvigsburgas pārskološanas centra direktors. 1948. gadā Minhenē uzņemts par latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica goda filistru. 
1951. gadā izceļoja uz Kanādu, kur 1953. gadā kļuva par pasniedzēju Rjersona Tehnoloģiju institūtā Toronto. Paralēli vadīja Toronto latviešu tautas augstskolu, bija arī Sestdienas ģimnāzijas direktors un Latviešu Inženieru Apvienības Ārzemēs (LIAA) priekšnieks.
Miris 1967. gada 21. decembrī Toronto, Kanādā. 1993. gadā pārapbedīts I Meža kapos, Rīgā.

Neilgi pirms nāves Vilhelms Burkēvics nodeva savas korporācijas glabāšanā oficiālo LU zīmogu komplektu (visu fakultāšu). Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas šis zīmogu komplekts tika nodots Latvijas Universitātes rektoram J. Zaķim.

## Apbalvojumi
* Atzinības krusts, IV šķira (1939)

## Atsauces
Skopjes cietoksnis

**Skopjes cietoksnis**, arī **Kales cietksnis** () vai vienkārši **Kale** (no turku valodas *kale* — cietoksnis) ir viduslaiku cietoksnis Ziemeļmaķedonijas galvaspilsētā Skopjē. Atrodas pilsētas augstākajā punktā, pie vecpilsētas, augstā Vardaras upes krastā. Attēlots pilsētas ģerbonī, kas savukārt iekļauts pilsētas karogā.

Cietoksnis būvēts mūsu ēras 6. gadsimtā, galvenokārt no kaļķakmens. Tiek uzskatīts, ka cietoksnis uzcelts Bizantijas imperatora Justiniāna I valdīšanas laikā. 10.—11. gadsimtā tika turpināta cietokšņa celtniecība. Cietoksnis smagi cieta 1963. gada zemestrīcē, pēc kuras sākās mērķtiecīgi cietokšņa atjaunošanas darbi.

2007. gada maijā tika sākta arheoloģiskā izpēte cietoksnī. Tikas atrasti dažādi mūzikas instrumenti, māla ornamenti, dzīvojamas ēkas zem redzamās cietokšņa daļas, liela bizantiešu monētu kolekcija. Kad kompleksā tika atrasta 13. gadsimta baznīcas paliekas, Kultūras mantojuma aizsardzības birojs izteica ideju atjaunot to kā baznīcas muzeju. Šī ideja izraisīja sašutumu Skopjes islāmticīgajā albāņu kopienā un 2011. gadā izraisīja sadursmes starp pilsētas iedzīvotāju atšķirīgajām kopienām.

Pēdējos gados arheoloģiskā izpēte un rekonstrukcija cietoksnī apsīkusi, tas ir brīvi pieejams apmeklētājiem, taču nav labiekārtots.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Apsesdēls

**Apsesdēls** (dzimis , miris ), īstajā vārdā **Augusts Apsītis**, bija latviešu rakstnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1888. gadā Lenču pagastā. Literārās publikācijas no 1899. gada, rakstījis dzeju. 
1902. gadā beidza mācības Cēsu reālskolā, pēc tam kļuva par pārvaldnieka palīgu Ziemera muižā.

1905. gada revolūcijas laikā bija aģitators Rīgā, Liepājā, Cēsīs, Pēterburgā.
Vairākas reizes apcietināts par revolucionāro darbību, izsūtīts uz Sibīriju spaidu darbos. 
Pēc atgriešanās Latvijā 1917. gadā 1920. gadā kļuva par docētāju un darbvedi Rīgas Tautas augstskolā. 1922. gadā sāka strādāt par bibliotekāru Latvijas Kultūras fondā. Dzīves beigās pievērsās dievturībai.

Miris 1932. gadā Rīgā, apglabāts Raiņa kapos.

## Dzejoļu krājumi
Izdoti vairāki dzejoļu krājumi. Darbos lietojis paša radītus jaunvārdus. Vēl rakstījis prozu, rakstus par folkloru un etnogrāfiju, tulkojis dažādu autoru darbus.
* "Tālu vēl rīts" (1905)
* "Tumsā un tvanos" (1905)
* "Tālu vēl rīts" (1905)
* "Gurstot" (1907)
* "Smagas domas" (1912)
* "Gar aizu malu" (1921)
* "Nu labi" (1923)
* "Es un mans" (1924)
* "Neatrastais Pats" (1925)
* "Gribēju mīlēt" (izlase; 1970)

## Atsauces
Antons Birkerts

**Antons Birkerts** (dzimis , miris ) bija latviešu literatūrzinātnieks un rakstnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1876. gada 3. aprīlī Jaunsvirlaukas pagasta "Jaunbitēnos" lauksaimnieka Jāņa Birkerta (1839—1922) ģimenē.
Mācījās Franksesavas pagastskolā (1885—1888) un Jelgavas pilsētas Aleksandra skolā (1888—1892), strādāja par tiesas rakstvedi (1894—1896). 
Piedalījās jaunstrāvnieku kustībā, pēc tās aizliegšanas devās uz Pēterburgu, kur 1900. gadā nokārtoja mājskolotāja eksāmenus un strādāja par skolotāju Pleskavas guberņā (1900), Kijivā (1901), Poltavas guberņā (1902), Vladivostokā (1903—1904) un Valkā (1904—1905).
1905. gada revolūcijas darbojās laikraksta "Dienas Lapa" redakcijā par nodaļas vadītāju, kopā ar jaunāko brāli Pēteri piedalījās revolucionārajos mītiņos. 1905. gada beigās Birkertu apcietināja un ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā, bet 1906. gada maijā pierādījumu trūkuma dēļ atbrīvoja. Viņš darbojās ārpusskolas izglītības jomā, lasīja lekcijas par literatūru un kultūru (1908—1914) un bija žurnālists laikrakstos "Mūsu Laiki", "Jaunā Dienas Lapa", "Mūsu Dzīve", "Rīgas Apskats". 
Pirmā pasaules kara sākumā 1914. gadā Birkerts devās uz Maskavu, kur strādāja par skolotāju. 1916. gada beigās viņu mobilizēja Krievijas Impērijas armijā, 1917. gada beigās demobilizēja. 

Pēc kara beigām viņš Latvijas Universitātē studēja pedagoģiju (1920—1922) un baltu filoloģiju (1922—1926), bet slimības dēļ studijas nepabeidza. 
Kopā ar jaunāko brāli literatūrzinātnieku Pēteri Birkertu pievērsās latviešu folkloras vākšanai un izpētei, izveidoja savu folkloras arhīvu, kas bija otrs lielākais pēc Latviešu folkloras krātuves, folkloras materiālu interpretācijai izvēlējās kontekstus atšķirīgās zinātņu nozarēs, lielākoties strādāja "zinātniskā vientulībā". 1933. gadā pārņēma Raiņa un Aspazijas arhīvu. 

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā iestājās jaunnodibinātajā Latvijas PSR Rakstnieku savienībā, vadīja Raiņa literārā fonda literatūras daļu. Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā viņam piešķīra Latvijas PSR Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu. Birkerts bija Raiņa muzeja un Latvijas Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūta zinātniskais līdzstrādnieks.

Miris 1971. gadā Jūrmalā, apbedīts Lielupes kapos.

## Darbi
Nodarbojies ar Raiņa daiļrades pētīšanu. Autors vairākām grāmatām par Raini. Rakstījis vairākas monogrāfijas par rakstniekiem, mācību grāmatas, dzeju, prozu, tulkojis no krievu valodas.

## Atsauces
Ignacs Kolišs

Barons **Ignacs fon Kolišs** (;  Presburga -  Vīne) bija ebreju izcelsmes Austroungārijas baņķieris, žurnālists un šahists.

## Biogrāfija
Piedzimis turīgu ebreju ģimenē tagadējās Slovākijas galvaspilsētā. Veiksmīgi nodarbojies ar šahu un biznesu. Jaunībā bijis krievu kņaza Urusova personīgais sekretārs. Pēc tam devies uz Vīni, kur Kolišs kļuvis par avīzes *Wiener Allgemeine Zeitung* dibinātāju un redaktoru. Ar pseidonīmu "Ideka" savā avīzē bieži publicējis feļetonus. 1868. gadā saticis ievērojamo finansistu Albertu Solomonu fon Rotšildu. Ar Rotšilda atbalstu iesaistījies banku biznesā un 1869. gadā nodibinājis *Wiener Börse-Syndikatskasse* (Vīnes fondu biržas sindikātkase). 1873. gadā nodibinājis brokeru namu Parīzē. 1881. gadā saņēmis barona titulu.

Kā šahists Kolišs izcēlies ar agresīvu spēles stilu, lai gan reti piedalījies turnīros. 1860. gadā viņš uzvarējis Kembridžas starptautiskajā turnīrā. 1861. gadā zaudējis maču Ādolfam Andersenam ar 4:5. 1862. gadā bijis viens no pirmajiem ārzemju šahistiem, kas viesojies Krievijā, kur nospēlējis divus nelielus mačus ar Iļja Šumovu (uzvarējis ar 6:2) un Sergeju Urusovu (neizšķirts - 2:2). 1863. gadā bijis mēģinājums oragnizēt Koliša maču ar Polu Morfiju, kad pēdējais otro reizi viesojies Eiropā, tomēr Morfijs atteicies spēlēt. 1867. gadā Parīzes starptautiskajā turnīrā sasniedzis savas šahista karjeras virsotni, kļūstot par turnīra uzvarētāju un apsteidzot gan spēcīgo Polijas šahistu Šimonu Vinaveru, gan nākamo Pasaules čempionu Vilhelmu Steinicu. Pēc šīs spožās uzvaras Kolišs pārtraucis piedalīties šaha tunrīros. Kā miljonārs bijis šaha turnīru atbalstītājs un sponsors 1870. un 1880. gados.

1889. gadā miris no nieru mazspējas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Letovice

**Letovice** () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz pieminēta 1145. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

## Cilvēki
Letovice ir ungāru politiķa Gustāva Kālnoki (*Kálnoky Gusztáv*, 1832—1898) dzimtā pilsēta.
Ivans Jakubovskis

**Ivans Jakubovskis** (, ; dzimis , miris ) bija baltkrievu izcelsmes PSRS maršals. No 1967. līdz 1976. gadam - Varšavas līguma valstu karaspēka virspavēlnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis zemnieku ģimenē. Armijā no 1932. gada. Kā tanku rotas komandieris piedalījās PSRS iebrukumā Polijā 1939. gada septembrī un Ziemas karā Somijā. Pēc Vācijas iebrukuma PSRS kā tanku bataljona komandieris piedalījās kaujās Baltkrievijā. 1942. gada martā kļuva par tanku brigādes komandieri, piedalījās kaujās Donbasā un Staļingradas kaujā. Karoja Kurskas kaujā un Dņepras forsēšanas kaujās. Piedalījās kaujas Polijā, Vācijā un Čehijā.

1948. gadā beidza Ģenerālštāba akadēmiju. 1960. gada aprīlī tika iecelts par PSRS karaspēka grupas Vācijā virspavēlnieku. Kad izcēlās 1961. gada Berlīnes krīze, kuras rezultātā tika uzcelts Berlīnes mūris, Jakubovskis kļuva par Vācijā dislocētā PSRS karaspēka virspavēlnieka vietnieku, jo par komadieri tika iecelts Ivans Koņevs. Situācijai normalizējoties, Jabubovskis atkal kļuva par virspavēlnieku. 1965. gadā tika iecelts par Kijivas Kara apgabala komandieri. 1967. gada aprīlī kļuva par PSRS Aizsardzības ministra Andrija Grečko vietnieku un Varšavas līguma valstu karaspēka virspavēlnieku.

## Ārējās saites

* Par Ivanu Jakubovski portālā "Герои Страны"
Pasaules čempionāts treka riteņbraukšanā

**Pasaules čempionāts treka riteņbraukšanā** ir pasaules čempionātu kopums dažādās treka riteņbraukšanas disciplīnās un distancēs. Tos rīko Starptautiskā Riteņbraukšanas savienība (UCI). Līdz 1900. gadam tos administrēja UCI priekštece Starptautiskā riteņbraukšanas asociācija (ICA).

Šobrīd čempionāta programmā ietilpst individuālais brauciens, keirins, individuālā iedzīšana, komandu iedzīšana, punktu sacensības, skrečs, sprints, komandu sprints, daudzcīņa un tikai vīriešiem medisons. Sieviešu sacensību distances ir īsākas kā vīriešu. Šobrīd vairs nenotiek braukšanas aizmotorā un tandēmu sacensības.

Pasaules čempionāts pirmoreiz notika 1893. gadā Čikāgā, ICA uzraudzībā. Tajā piedalījās tikai amatieri. Atsevišķas profesionāļu sacensības notika 1895. gadā Ķelnē. Amatieri un profesionāļi sacentās atsevišķās sacensībās līdz pat 1993. gadam, kad tika izveidota "atvērtā" kategorija. Čempionātos var piedalīties braucēji, kurus izvēlējusies attiecīgās valsts nacionālā riteņbraukšanas federācija. Sacensībās viņi pārstāv savu valsti.

ICA čempionāta uzvarētājs saņēma zelta medaļu. UCI piešķir zelta medaļu un čempiona kreklu ar varavīksnes krāsas svītrām. Otrajai un trešajai vietai piešķir sudraba un bronzas medaļu. Pasaules čempioni nēsā savu čempiona kreklu līdz nākamā gada čempionātam, bet drīkst to nēsāt tikai tajā disciplīnā, kur tas iegūts. Bijušie čempioni var valkāt varavīksnes svītru aproces pie sava parastā velokrekla.

Pasaules čempionāti katru gadu notiek atšķirīgās pasaules valstīs. Tos rīko attiecīgās valsts nacionālā riteņbraukšanas federācija, bet tiesneši tiek norīkoti no UCI.

## Vēsturiskais medaļu kopvērtējums
:*Atjaunināts pēc 2015. gada čempionāta.*

## Atsauces

## Ārējās saites
Jakubovskis

**Jakubovskis** (, no personvārda Jakubs (*Jakub*); sieviešu dzimtē Jakubovska (*Jakubowska*)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
* Ivans Jakubovskis (*Иван Якубовский*; 1912—1976) — PSRS maršals;
* Kšištofs Jakubovskis (*Krzysztof Jakubowski*; 1983) — Polijas šaha lielmeistars.
Arnis Akmentiņš

**Arnis Akmentiņš** (dzimis , miris ) bija latviešu rakstnieks un gleznotājs.

Beidzis ģimnāziju, Valmierā sācis strādāt par žurnālistu laikrakstā "Tālavietis". Otrajā pasaules karā dienēja Latviešu leģionā. Viņu sagūstīja amerikāņi, dzīvoja nometnē Itālijā. Insbrukā, Austrijā, studēja tieslietas, Izceļojis uz Paragvaju, 1949. gadā pārcēlās uz dzīvi Argentīnā. Kordovā absolvējis Argentīnas Mākslas akadēmiju. Nodarbojies ar glezniecību, tēlniecību un biškopību.

1946. gadā izdotas ceļojuma piezīmes "Mūsdienu Itālija", 1989. gadā — grāmata "Argentīna nav Lejputrija". Vēl rakstījis prozu, romānu, stāstus. Argentīnas presē publicējis rakstus par mākslu un Latviju.

Miris 1988. gadā. Pelni tika izkaisīti Argentīnas kalnos.

## Atsauces
Akmentiņš

**Akmentiņš** (sieviešu dzimtē Akmentiņa) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „akmens” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Alfrēds Akmentiņš (1919—1996), šahists;
* Andris Akmentiņš (īstajā vārdā Andris Grīnbergs; dzimis 1969), dzejnieks;
* Arnis Akmentiņš (1923—1988), rakstnieks un gleznotājs;
* Ivars Akmentiņš (dzimis 1990), peldētājs;
* Roberts Akmentiņš (jurists) (1880—1956), jurists
* Roberts Akmentiņš (mācītājs) (1910—1994), luterāņu mācītājs;
* Zigurds Akmentiņš (1930—2015), aktieris.
Dagnija Dreika

**Dagnija Dreika** (arī **Dagnija Dreika-Matule**; dzimusi  Rīgā) ir latviešu rakstniece, tulkotāja.

## Biogrāfija
Tēvs ir arhitekts. No 1966. līdz 1969. gadam mācījusies Liepājas lietišķās mākslas vidusskolā, pēc tam izglītību ieguvusi Rīgas 50. vidusskolā. 1980. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Svešvalodu fakultātes Franču valodas un literatūras nodaļu. 1989. gadā studējusi horvātu valodu Zagrebā. Liepājā strādājusi par pastnieci, grāmatvedi, Rīgā bijusi mašīnrakstītāja, redaktore Latvijas Zinātņu akadēmijas Fundamentālajā bibliotēkā.

20. gadsimta 70. gados sākusi profesionāli nodarboties ar rakstniecību. Pirmā publikācija ir dzejolis "Neona gaisma", kas  publicēts laikrakstā "Komunists". Dzeja izdota vairākos krājumos, no kuriem pirmais iznāca 1971. gadā. Rakstījusi arī prozu, sarakstījusi vairākas grāmatas bērniem.

Dreika ir tulkojusi darbus latviski no franču, angļu, krievu, spāņu, poļu, bulgāru un horvātu valodas. Tāpat arī viņas dzeja tulkota daudzās valodās (lietuviešu, krievu, franču, angļu, islandiešu, horvātu, serbu, poļu, slovāku un bulgāru). Armēnijā izdots stāstu krājums "Stāsti un sāgas", Lietuvā — prozas un dzejas grāmata "Vēja smiekli".

D. Dreika ir daudzu popmūzikas dziesmu tekstu autore - ar viņas vārdiem dziesmas rakstījuši Raimonds Pauls ("Sikspārņa Fledermauša šūpļadziesma", "Undīne"), Aleksandrs Kublinskis ("Zemeņu lauks"), Boriss Rezņiks ("Pasaule, pasaulīt", "Es neesmu Džeina Fonda", "Tāla uguns", "Karavāna"), Zigmars Liepiņš ("Par pazaudēto laiku"), Imants Paura ("Piezvani man"), Guntis Veits ("Disnejlenda") un citi komponisti.

2004. gadā Dreika saņēma Literatūras gada balvu par Hermana Melvila darba "Mobijs Diks" tulkojumu. Saņēmusi Morisa Karēma balvu.

1982. gadā kļuvusi par Latvijas Rakstnieku savienības biedri, tāpat ir Latvijas Žurnālistu savienības (1992) un Latvijas Autoru apvienības (2000) biedre.

## Atsauces
VII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki

**VII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki** bija Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki, kas norisinājās Rīgā . Šajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos piedalījās 30 000 dalībnieki un tie bija pirmie jaunatnes svētki, kas notika neatkarīgās Latvijas laikā. Svētku simboli bija gailis, Sprīdītis un Lutausis, bet logo bija meitene ar bizītēm, moto: "Māja. Sēta. Latvija." Šajos svētkos aizsākās tradīcija sniegt labdarības koncertus sanatorijās, bērnunamos un slimnīcās. Noslēguma koncertā Mežaparkā 2. jūlijā skanēja 21 kompozīcija, pieci pūtēju orķestru priekšnesumi un deviņas dejas.

## Koru virsdiriģenti
Koru virsdiriģenti bija:
* Jānis Erenštreits,
* Jānis Dūmiņš,
* Arvīds Platpers,
* Romāns Vanags,
* S. Kļava,
* J. Zirnis,
* J. Sprancmanis
* J. Brants,
* T. Broka,
* I. Bērziņš.

## Ārējās saites
* VII Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki – Noslēguma koncerts Mežaparka Lielajā estrādē – LTV video ieraksts

## Atsauces
Sič-1

***Sič-1*** (*Січ-1*) ir Ukrainas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Palaists 1995. gada augustā. Paredzēts Zemes tālizpētes uzdevumiem, kā arī jonosfēras un magnetosfēras pētniecībai.

*Sič-1* palaišana notika  06:49:59 UTC no Pļeseckas kosmodroma starta laukuma 32/2 ar nesējraķeti *[[Ciklon-3]]*. Pie *Sič-1* starta laikā bija piestiprināts Čīles mikropavadonis *[[FASat-Alfa]]*, bet atvienošanās mehānisma kļūmes dēļ tas netika palaists brīvā lidojumā un nebija izmantojams. Tas neietekmēja *Sič-1* darbību.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Січ Державне космічне агентство України 
* Okean-O1 Series ESA, 
* Okean-O1 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 / Sich 1 Gunter Dirk Krebs
Gobustana

**Gobustana** var būt:
* Gobustana (pilsēta) — pilsēta Azerbaidžānā;
* Gobustana (rezervāts) — Azerbaidžānas rezervāts.
Pārtikas krāsvielas

300px|thumb|Dabīgo pārtikas krāsvielu dažādās krāsas un toņi
300px|thumb|Dzeltenās krāsvielas izkliedes salīdzinājums karstā (pa kreisi) un aukstā ūdenī (pa labi)

**Pārtikas krāsvielas** ir krāsvielu veids, ko pievieno pārtikai, lai mainītu vai pastiprinātu tās dabīgo krāsu un atjaunotu krāsu, kas zudusi tehnoloģiskās apstrādes laikā. Latvijas likumi aizliedz izmantot krāsvielas pārtikas bojāšanās vai nepareizas apstrādes dēļ radušos defektu slēpšanai, kā arī pievienot pārtikai, kas paredzēta bērniem līdz 3 gadu vecumam.

Par pārtikas krāsvielām neuzskata krāsvielas, kas izmantotas, lai iekrāsotu pārtikas produktu neēdamās daļas (piemēram, desu vai sieru apvalkus), kā arī garšvielas un citas krāsojošas sastāvdaļas (piemēram, augļu, ogu sulas, kafiju, kakao un safrānu), kas pievienotas to garšas, smaržas vai uzturvērtības dēļ.

## Iedalījums
Pēc izcelsmes pārtikas krāsvielas iedala 3 grupās:
* dabīgās krāsvielas ( — *natural*), kas iegūtas no dabā sastopamām izejvielām (augiem, sēklām utt). Vairums dabīgo krāsvielu ir veselībai pilnībā nekaitīgas
* dabīgajām identiskās krāsvielas ( — *natural identical*), kas iegūtas ķīmiski, tomēr ir identiskas dabā sastopamajām krāsvielām, piemēram, β-karotīns.
* sintētiskās krāsvielas ( — *synthetic*), kas iegūtas ķīmiskajā sintēzē. To priekšrocība, salīdzinājumā ar dabīgajām krāsvielām, ir noturība un zemā cena. Vairums sintētisko krāsvielu pieder azokrāsvielu grupai, no kurām lielākajai daļai ir sulfoskābes grupas, kas padara ūdenī šķīstošus tās un to vielmaiņas starpproduktus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gunārs Lūsis-Grīnbergs

**Gunārs Lūsis-Grīnbergs** (dzimis 1932. gada 13. oktobrī Rīgā, miris 2015. gada 26. maijā) bija latviešu modernisma pilsētbūvniecības arhitekts.

Mācījies Rīgas 1. vidusskolā un pēc tās beigšana iestājies Latvijas Valsts Universitātes Inženierceltniecības fakultātes Arhitektūras nodaļā, kuru pabeidzis 1957. gadā.

## Radošais darbs

Pēc arhitekta kvalifikācijas iegūšanas viņa darba vieta teju visu darba mūžu bija institūts «Pilsētprojekts» (1958—1992). Kopš 1960. gada G. Lūsis-Grīnbergs bija Latvijas Arhitektu savienības biedrs.

Nozīmīgs pavērsiens G. Lūša-Grīnberga darbā bija saskarsme ar arhitektu N. Rendelu, kurš jauno kolēģi ieinteresēja par pilsētbūvniecības problēmām. Arhitekts ir vairāk nekā 30 Latvijas mazpilsētu ģenerālplānu un to vēsturisko centru detālplānojumu autors, turklāt daudzām tie ir izstrādāti vairākkārt — Tukumam (1973, 1991), Siguldai (1972, 1991), Cēsīm (1967, 1988), Ogrei (1970, 1989). Autors Aizkraukles (1971), Alūksnes (1974) , Kuldīgas (1973), Aizputes (1980), Līgatnes (1985), Rēzeknes (1985), Jelgavas (1987) u.c. pilsētu ģenerālplāniem, vadījis arī arhitekta Silvja Grīnberga diplomdarbu «Aizputes viduslaiku pilsētas reģenerācija».

G. Lūsis-Grīnbergs ir arī līdzautors vairākiem monumentāliem mākslas darbiem — Latviešu strēlnieku muzejam — piemineklim Rīgā (1966—1971, par kuru 1972. gadā viņam piešķīra PSRS Valsts prēmiju), piemineklim Eduardam Veidenbaumam (1967, tēlniece L. Kamara), piemineklim 1905. gada revolucionāriem Rīgā, Grīziņkalnā (1975, tēlnieks V. Albergs, arhitekte L. Kraukle).

Līdztekus projektēšanai darbojies arī kultūras pieminekļu aizsardzības jomā.

2001. gada Gunārs Lūsis-Grīnbergs par personīgiem līdzekļiem sāka Latviešu strēlnieku pieminekļa sakārtošanu sabiedriskā kārtā, jo Rīgas domei līdz tam nebija atradušies līdzekļi pieminekļa sakopšanai. G.Lūsis-Grīnbergs plānoja sakārtot pieminekli tā sākotnējā izskatā — demontēt postamentu ar uzrakstu Latviešu sarkanajiem strēlniekiem, ko sešus gadus pēc pieminekļa atklāšanas lika pierīkot okupācijas komunistiskās partijas komiteja, kā arī notīrīt notecējums.

## Ģimene
Arhitekta tēvs bija Rūdolfs Lūsis-Grīnbergs, dēls ir arhitekts Gints Lūsis-Grīnbergs, meita — Māra Lūse-Grīnberga.

## Atsauces
Kārlis Frikhofs

**Kārlis Frīdrihs Frikhofs** (;  — ) bija igauņu tautības virsnieks, kas dienēja latviešu strēlniekos. Par Ziemassvētku kaujās izrādīto varonību apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.

## Dzīvesgājums

Dzimis Veneveres pagastā, Krievijas Impērijas Vidzemes guberņā. Pēc Hugo Trefnera ģimnāzijas pabeigšanas studējis Tērbatas Universitātē. Studentu korporācijas "Sakala" buršs.

Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gadā iesaukts Krievijas Impērijas armijā. Ieguvis virsnieka dienesta pakāpi pēc Pavlova karaskolas pabeigšanas 1915. gada 1. oktobrī. Pēc paša vēlēšanās 1916. gada 26. martā pārcelts uz latviešu strēlnieku vienībām, kur no 9. jūlija dienējis 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulkā, komandējis pulka 3. rotas komandieris. 1916. gada 23. jūnijā paaugstināts par podpuručiku (virsleitnantu), savukārt 20. oktobrī apbalvots ar Staņislava ordeni (III šķiras, ar šķēpiem).

Tīreļpurvā, ar savu rotu pārraujot vācu aizsardzību un iebrūkot Ložmetējkalna aizmugurē, kritis Ziemassvētku kauju pirmajā dienā — 1917. gada 5. janvārī (pēc v. s. 1916. gada 23. decembrī). Par kaujā izrādīto varonību pēc nāves 1917. gadā apbalvots ar Jura ordeņa IV šķiru, savukārt 1920. gadā ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru. Atdusas Rīgas Brāļu kapos.

## Apraksti par apbalvošanu

## Atsauces
Pasaules čempionāts korespondencšahā

**Pasaules čempionāts korespondencšahā** ir korespondencšaha turnīrs, kura uzvarētājs iegūst titulu "Pasaules čempions korespondencšahā". To rīko Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF) un tas notiek četros posmos: priekšsacīkstes, pusfināli, kandidātu turnīri un fināls.
No 1965. gada ICCF rīko arī **Pasaules dāmu čempionātus korespondencšahā** un tie notiek divos posmos: pusfināli, fināls.

## Vēsture
Ideju izveidot nosaukumu "Pasaules čempions korespondencšahā" 1936. gadā izvirzīja Aleksandrs Aļehins un to atbalstīja  Starptautiskā Korespondencšaha savienība IFSB, tomēr iespēja noorganizēt sacensības radās tikai pēc Otrā pasaules kara. 1945. gadā dibinātās Starptautiskās Korespondencšaha asociācija noorganizētie 1. Pasaules čempionāta pusfināli sākās 1947.gadā, bet fināls 1950. gadā.
No Latvijas šahistiem Pasaules Koresondencšaha čempionātu finālos ir spēlējuši uz Austrāliju emigrējušais Lūcijs Endzelīns (2. čempionāts—2. vieta; 3. čempionāts—7. vieta; 5. čempionāts—8. vieta) un Jānis Vitomskis (15. čempionāts - 12.-13. vieta), bet dāmu čempionātos Ingrīda Priedīte (5. čempionāts—2. vieta; 6. čempionāts—8. vieta).

## Pasaules čempioni korespondencšahā

## Pasaules dāmu čempiones korespondencšahā

## ICCF Pasaules kauss

## ICCF Veterānu pasaules kauss

## Piezīmes

## Atsauces

## Ārējās saites
* https://web.archive.org/web/20160304194809/http://www.mark-weeks.com/chess/wcc-corr.htm
* http://www.iccf.com/tables
* 1.--21. Pasaules čempionātu tabulas.
* 1.--7. Pasaules dāmu čempionātu tabulas
Milo Džukanovičs

**Milo Džukanovičs** (, ; dzimis ) ir Melnkalnes politiķis. Divas reizes bijis valsts prezidents, bijis arī četras reizes valsts premjerministrs. Pārstāv Demokrātisko sociālistu partiju, ir ilggadējs partijas prezidents.

Absolvējis Melnkalnes universitāti. Politiskās karjeras sākumā bija Slobodana Miloševiča tuvs sabiedrotais. 1996. gadā pievērsās neatkarīgas Melnkalnes idejai. Pārraudzīja Dienvidslāvijas pārveidošanu Serbijā un Melnkalnē un Melnkalnes pakāpenisko atdalīšanos no Serbijas, kas beidžas ar uzvaru 2006. gada maija neatkarības referendumā, kurā par neatkarīgu Melnkalni nobalsoja 55,5% cilvēku (tikai par 0,5% pārsniedzot nepieciešamo 55% robežu).

Laikā no 1998. līdz 2002. gadam bija Melnkalnes prezidents, pirms un pēc tam vadījis valdību. 2006. gadā uz pusgadu bija aizsardzības ministra vietas izpildītājs.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Biogrāfija
Viktors Pinčuks

**Viktors Pinčuks** (; dzimis ) ir ukraiņu uzņēmējs un filantrops. 2012. gada martā *[[Forbes]]* vērtēja viņu kā 255. bagātāko cilvēku pasaulē ar īpašumu vērtību $4,2 miljardi.

Pinčuks ir starptautiska investīciju, projektu finansēšanas un finanšu konsultāciju uzņēmuma *EastOne Group LLC* ar galveno mītni Londonā un *[[Interpipe Group]]*, viena no Ukrainas vadošā cauruļu un tērauda ražošanas uzņēmuma īpašnieks. Pinčukam pieder četri televīzijas kanāli, tostarp ICTV un populārs tabloīda formāta laikraksts *[[Fakty i Kommentarii]]*. Divus termiņus, no 1998. līdz 2006. gadam, viņš bija Augstākās Radas deputāts. Viņš ir precējies ar Olenu Pinčuku, kas ir bijušā Ukrainas prezidenta Leonīda Kučmas meita.

## Dzīves sākums un karjera
Pinčuks dzimis 1960. gadā Kijivā ebreju ģimenē, tā vēlāk pārcēlās uz rūpniecības pilsētu Dņipro. 1983. gadā viņš pabeidza Dņipro metalurģijas institūtu. Pēc septiņiem gadiem viņš nodibināja *Interpipe* uzņēmumu, balstot to uz saviem patentētajiem izgudrojumiem, kurus sāka izmantot PSRS vadošās metalurģijas rūpnīcas.

*Interpipe* ir liels cauruļu un dzelzceļa ratu ražotājs, tā klientu skaitā ir *[[Gazprom]]* un *[[Rosneft]]*. 2004. gadā *Interpipe* kļuva par pirmo Ukrainas uzņēmumu, kas bijis Pasaules ekonomikas foruma biedrs. *Interpipe* darba vidē aktīvi cīnās pret HIV/AIDS un 2004. gadā tas kļuva par pirmo Austrumeiropas uzņēmumu, kas kļuvis par *Global Business Coalition against HIV/AIDS* biedru. 2004. gadā Pinčuks un Rinats Ahmetovs, divi Ukrainas bagātākie cilvēki, iegādājās *[[Kryvorizhstal]]* tērauda fabriku par aptuveni $800 miljoniem. Vēlāk Timošenko valdība atcēla pirkumu un sarīkoja atkārtotu izsoli televīzijas tiešraidē, kas ienesa $4,8 miljardus. 2006. gadā Pinčuks izveidoja investīciju konsultāciju uzņēmumu *EastOne*. Tās *portfolio* ir ražošanas aktīvi cauruļu un dzelzceļa ratu ražošanā, īpašos sakausējumos un tēraudā, mašīnbūvē un plašsaziņas līdzekļos.

Pinčuks no 1998. līdz 2006. gadam bija Augstākās Radas deputāts, pārstāvot partiju *[[Сильна Україна]]*. Politiku viņš pameta, nonācis pie secinājuma, ka Ukraina ir sasniegusi attīstības līmeni, kad uzņēmējdarbībai un politikai jābūt atdalītai.

## Atsauces

## Ārējās saites
*2010. gada Pinčuka profils ''Forbes''
*Viktora Pinčuka fonds
*Viktora Pinčuka biogrāfija fonda vietnē
*Pinčuka mākslas centrs
*Jaltas Eiropas stratēģija
Mihails Gļinka

**Mihails Gļinka** (; dzimis , miris ) bija krievu komponists. Viņš ir pirmais krievu komponists, kas guvis plašu atzinību savā dzimtenē un ārzemēs. Tiek uzskatīts par krievu klasiskās mūzikas pamatlicēju. Darbi ietekmējuši vēlāko krievu komponistu darbību.

1822. gadā absolvējis Pēterburgas Galvenās pedagoģiskās skolas Dižciltīgo pansiju. Bieži uzturējās ārzemēs. Aizsācis vēsturisko un episko pasaku operas virzienus krievu opermūzikā. Krievu simfonisma pamatlicējs. Bez operām rakstījis arī darbus orķestrim, kamermūziku, klavierdarbus, romances.

## Operas
* "Dzīvību priekš cara" (*Жизнь за царя*, arī "Ivans Susaņins" (*Иван Сусанин*))
* "Ruslans un Ludmila" (*Руслан и Людмила*)

## Atsauces

## Ārējās saites
Boom Beach

***Boom Beach*** ir stratēģijas spēle iOS un Android operētājsistēmai, kuru izstrādāja *[[Supercell]]*. Tā bija pieejama Kanādā no 2013. gada 11. novembra un 2014. gada 26. martā tā tika izlaista visā pasaulē.

## Spēlēšanas process
*Boom Beach* kombinē uzbrukšanu citiem spēlētājiem un datora ģenerētām bāzēm. Spēles sižets notiek tropiskā arhipelāgā un spēlētāju uz salas ar aizsardzības ieročiem un armiju (līdzīgi kā citā *Supercell* spēlē *[[Clash of Clans]]*). Spēlētāji var būvēt savu bāzi, uzlabot aizsardzību un atbloķēt jaunus armijas veidus. Tā bija top 10 spēle 22 valstīs uzreiz pēc tās izlaišanas. Spēle vērš spēlētāju pret pretinieku zināmu kā *Blackguard*, kuru pārstāv leitnants Hamermans. Izņemot galveno spēles aspektu, te ir arī kooperatīva forma, kur spēlētāji iegūst "intelu" (izdzīvojot uzbrukumos, uzbrūkot, vai kā balvas) kas tiek lietots, lai uzbruktu datora ģenerētam bāzēm operācijās.

## Valūta
Spēle izmanto arī *premium* valūtu — dimantus. Dimantus var iegūt sasniedzot noteiktus starpposmus un pabeidzot noteiktus sasniegumus, bet galvenais veids kā tos iegūt ir to nopirkšana par reālu naudu. Dimantus arī var dabūt no dārgumu lādēm, kuras parādās skatoties spēles mapē. Dimanti var paātrināt jebkuru spēles aspektu (izņemot zemūdenes niršanu).

## Atsauces
Gobustana (rezervāts)

**Gobustana** (), arī **Gobustanas valsts mākslas un vēstures rezervāts** (*Qobustan dövlət tarixi-bədii qoruğu*), ir arheoloģiskais dabas rezervāts Lielais Kaukāza dienvidaustrumu daļā, Azerbaidžānā. Atrodas uz rietumiem no Gobustanas pilsētas un 64&nbsp;km uz dienvidrietumiem no Baku.

Gobustanas teritoriju veido daudzas aizas (), no kurām dažas ir diezgan dziļas. Rezervātā ir atrodami vairāk nekā 6000 gravējumi klintīs, kas tapuši pirms 5000—40 000 gadiem. Te atrodas arī apdzīvotu alu, apmetņu, apbedījumu paliekas. Klinšu uzraksti iekļauti 5 manatu banknotes reversā.

1966. gadā Gobustana tika atzīta par Azerbaidžānas vēstures pieminekli, tas tika darīts ar mērķi saglabāt senos kokgriezumus, relikvijas šajā reģionā. 2007. gadā Gobustanas senie klinšu gleznojumi (petroglifi) tika iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Mūsdienās Gobustana ir populārākais dabas rezervāts valstī.

Gobustanas pilsētā ticis atvērts petroglifiem veltīts muzejs, kura interjeru un ekspozīciju veidoja Latvijas uzņēmums *Dd Studio*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Gobustana
* Qobustan petroglyphs
* Museum under open sky
2015. gada NBA drafts

**2015. gada [[NBA drafts]]** notika  Bruklinas "Nets" mājvietā *[[Barclays Center]]* Ņujorkā, ASV. Šajā ceremonijā NBA klubi izraudzījās ASV universitāšu basketbolistus, kā arī citus draftam pieteikušos spēlētājus.

 notikušajā NBA drafta loterijā uzvarēja Minesotas "Timberwolves", kas deva klubam iespēju izdarīt pirmo izvēli draftā. Ar pirno numuru klubs izraudzījās Karlu Entoniju Taunsu.

Draftam bija pieteikušies arī divi Latvijas basketbolisti: Kristaps Porziņģis un Anžejs Pasečņiks (vēlāk atsauca dalību). K. Porziņģi ar 4. numuru izraudzījās Ņujorkas "Knicks", tādējādi viņš kļuva par visaugstāk izvēlēto Latvijas un Baltijas valstu spēlētāju NBA drafta vēsturē.

## Drafts

## Atsauces

## Ārējās saites
* NBA mājaslapa 
* ESPN profils
Čuvaši

**Čuvaši** (, ) ir tjurku tauta, kas galvenokārt dzīvo Krievijas republikā Čuvašijā. Daudz čuvašu dzīvo arī Tatarstānā un Baškortostānā, kā arī Uļjanovskas un Samaras apgabalā. Kopējais čuvašu skaits tiek lēsts līdz 2 miljoniem. Tie runā čuvašu valodā, bet kā otro valodu plaši izmanto krievu valodu.

## Ārējās saites
Kvandžu

**Kvandžu** (, ) ir sestā lielākā pilsēta Korejas Republikā (Dienvidkorejā), kā arī viena no sešām Korejas Republikas metropoles pilsētām. Tā atrodas valsts dienvidrietumos. Pilsēta dibināta 57. gadā p.m.ē. un bija nozīmīgs politiskais un tirdzniecības centrs Pekčes valstī triju karaļvalstu periodā. Kvandžu atrodas viens no 2002. gada FIFA Pasaules kausa stadioniem.

Burtiskā tulkojumā "Kvandžu" nozīmē ‘gaismas province’.

## Atsauces

## Ārējās saites
Srebrenicas slaktiņš

**Srebrenicas slaktiņš**, kas tiek saukts arī par **Srebrenicas genocīdu** (), bija vairāk nekā 8000 bosniešu musulmaņu vīriešu un zēnu nogalināšana 1995. gada jūlijā Srebrenicas pilsētā un tās apkārtnē Bosnijas kara laikā. Cilvēkus nogalināja Serbu Republikas armija, kas darbojās ģenerāļa Ratko Mladiča vadībā. ANO ģenerālsekretārs Kofi Annans to nosauca par smagāko noziegumu Eiropā kopš Otrā pasaules kara beigām. Slaktiņā piedalījās arī Serbijas paramilitārā vienība "Skorpioni", kā arī daži simti brīvprātīgo no Ukrainas un Krievijas.

1993. gada aprīlī ANO paziņoja, ka Srebrenica ir droša vieta, kur nenotiek karadarbība. Tomēr 1995. gada jūlijā ANO Aizsardzības spēki, kas sastāvēja no 400 vīru liela nīderlandiešu miera uzturētāju kontingenta, neaizkavēja Serbu Republikas armijai ieņemt pilsētu un uzsākt slaktiņu.

Papildu nogalinātajiem 8000 cilvēku, no šī rajona tika padzīti vairāk nekā 20 tūkstoši cilvēku. Starptautiskais Kara noziegumu tribunāls ir noteicis, ka šī masu slepkavība uzskatāma par genocīdu. Par galvenajiem vainīgajiem tika atzīti Bosnijas serbu armijas vadošie virsnieki. Daļu vainas uzņēmās arī ANO un tās rietumu atbalstītāji par nespēju aizsargāt Srebrenicā dzīvojošos. Lai arī Serbija juridiski nebija iesaistīta slaktiņā, 2010. gadā Serbijas parlaments pieņēma rezolūciju, kurā atvainojās par tās nespēju novērst masu slepkavību. Par slaktiņu atvainojās arī Serbijas prezidents Tomislavs Nikoličs, tomēr viņš nelietoja genocīda apzīmējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kārlis Brože

**Kārlis Brože** ( — 1941. gads) bija latviešu virsnieks, Pirmā pasaules un Krievijas pilsoņu kara dalībnieks, karojis ukraiņu vienībās. Vēlāk aizsargs un policists — Rīgas prefektūras 2. iecirkņa priekšnieks.

## Dzīvesgājums

Dzimis "Kņadu" mājās, Briedupēs, Burtnieku pagastā. Mācījies Valmierā un vēlāk Rīgā, 1911. gadā kā eksterns ieguvis mājskolotāja tiesības Sanktpēterburgas Pedagoģiskajā institūtā.

Pirmā pasaules kara laikā dienējis Krievijas Impērijas armijā. 1916. gada pabeidzis Orenburgas praporščiku skolu, kā virsnieks dienējis kavalērijā. Dienestu beidzis poručika dienesta pakāpē. Pēc tam, no 1917. gada, dienējis Ukrainas Tautas Republikas bruņotajos spēkos — komandējis Melno zaporožcu kazaku vienību, pulkvežleitnants. Piedalījies Pirmajā Ziemas pārgājienā, kā arī kaujā par Voznesensku un Hmeļnicku. Neskatoties uz ukraiņu valodas neprasmi, ar ko dažreiz nav bijuši apmierināti viņa kazaki, kā komandieris izpelnījies labu slavu starp padotajiem. Dienesta laikā apbalvots ar Ukrainas Tautas Republikas Dzelzs krusta ordeni.

1920. gada nogalē atgriezies dzimtenē. No 1921. gada 10. marta bijis policijas, tajā skaitā arī aizsargu dienestā, strādājis par policijas priekšnieku iecirkņos Valmierā, Valkā un Smiltenē. 1932. gadā apbalvots ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. No 1935. gada jūlija Rīgas prefektūras 2. iecirkņa priekšnieks.

Pēc padomju karaspēka ienākšanas Latvijā, 1940. gada jūlija sākumā pēc paša vēlēšanās atvaļinājies no dienesta policijā. Vēlāk padomju varas iestāžu arestēts un 1941. gadā nošauts.

## Atsauces
Pauls Šturms

**Pauls Aleksandrs Šturms** ( — ) bija latviešu strēlnieku virsnieks, par Ziemassvētku kaujās izrādīto varonību pēc nāves apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.

## Dzīves gājums

Dzimis Gaigaļos, Līvbērzes pagastā. Mācījies Jelgavas reālskolā, tomēr skolas gaitas pārtrauca Pirmais pasaules karš.

Nepilnu 18 gadu vecumā 1915. gadā brīvprātīgi kā pirmās šķiras savvaļnieks iestājās Krievijas Impērijas armijā. Tā paša gada septembrī pabeidzis Viļņas karaskolu. Pēc karaskolas nosūtīts dienestā uz Čeļabinsku, bet vēlāk, 1916. gadā, pārnācis uz latviešu strēlnieku vienībām — dienējis 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulkā kā 7. rotas komandieris. Apbalvots ar vairākiem apbalvojumiem, tajā skaitā ar III šķiras Staņislava ordeni ar šķēpiem un lentu. Dienestā sasniedzis podporučika (virsleitnanta) dienesta pakāpi.

Tīreļpurvā, ar savu rotu pārraujot vācu aizsardzību un iebrūkot Ložmetējkalna aizmugurē, kritis Ziemassvētku kauju pirmajā dienā — 1917. gada 5. janvārī (pēc v. s. 1916. gada 23. decembrī). Par kaujā izrādīto varonību pēc nāves 1917. gadā apbalvots ar Svētā Jura ordeņa IV šķiru, savukārt 1920. gadā ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru. Apglabāts Rīgas Brāļu kapos.

### Apraksti par apbalvošanu

## Atsauces
Lavandas

**Lavandas** (*Lavandula*) ir lūpziežu dzimtas ģints. Ģintī ir zināmas 39 sugas. Lavandu dabiskais izplatības areāls galvenokārt ir Vidusjūras reģions. Plaši tiek kultivēta šaurlapu lavanda jeb vārpainā lavanda (*L. angustifolia*) galvenokārt ēteriskās eļļas ražošanai. Citas sugas kultivē ne tikai eļļas iegūšanai, bet arī kā dekoratīvos augus vai garšaugus.
76 (skaitlis)

**76 (septiņdesmit seši)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 75 un 77. Gada septiņdesmit sestā diena ir 17. marts (garajā gadā 16. marts).

Romiešu skaitļu sistēmā septiņdesmit seši tiek pierakstīts šādi — LXXVI, bet binārajā skaitīšanas sistēmā septiņdesmit seši ir 10011002, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1148 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4C16. Septiņdesmit seši ir pāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskā tabulā septiņdesmit seši ir osmija (Os) atomskaitlis.

## Skatīt arī
* 76. gads
* 76. gads p.m.ē.
Doneckas starptautiskā lidosta

**Doneckas Sergeja Prokofjeva starptautiskā lidosta** (; IATA: **DOK**, ICAO: **UKCC**) bija lidosta 10 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Doneckas Ukrainā, kas tika iznīcināta 2014. gadā Donbasa karā. Tā tika uzbūvēta 20. gadsimta 40. un 50. gados, vēlāk pārbūvēta 1973. gadā un vēlreiz no 2011. līdz 2012. gadam. Lidosta bija nosaukta 20. gadsimta komponista Sergeja Prokofjeva vārdā, kas dzimis Doneckas apgabalā.

## Vēsture

### Attīstība kopš 1990. gadiem
1990. gados Doneckas lidosta pieredzēja vairākus kriminālus incidentus. 1996. gada 3. novembrī, brīdī, kad pasažieri izkāpa, slepkavu grupa atklāja uguni pret lidmašīnu, kurā atradās vietējais uzņēmējs Jevhens Ščerbans. Ščerbans un sieva tika nogalināti, kopā ar viņiem bojā gāja lidostas tehniķis un lidmašīnas lidojuma inženieris.

Saskaņā ar Doneckas programmu Euro 2012 vajadzībām, 2011. gadā Ukrainas celtniecības uzņēmums "Altcom" uzbūvēja jaunu termināli, kuru projektēja Horvātijas inženieri. Lidostā atradās lidsabiedrības *[[Donbassaero]]* galvenā mītne, bet 2013. gada janvārī tā pārtrauca darbību.

### 2014.—2015. gada konflikts

2014. gada 26. maijā lidostai uzbruka prokrieviskie kaujinieki un pārņēma kontroli drīz pēc tam, kad vēlēšanās uzvarēja jaunais prezidents Petro Porošenko. Ukrainas spēki veica uzbrukumus no gaisa, lai atgūtu kontroli. Tika ziņots par 2 civiliedzīvotāju un 38 kaujinieku nāvi, bet Ukrainas spēki pārņēma kontroli pār lidostu.

Kara dēļ lidosta vairs nav atsākusi darbību. Kaujas gaitā smagi ir cietis lidostas terminālis.

2014. gada 1. oktobrī prokrieviskie kaujinieki mēģināja atkal iegūt kontroli pār lidostu. Ukrainas pretterorisma operācijas spēki ziņoja, ka šajā vakarā uzbrukumi tika atvairīti. Tika iznīcināts T-64 tanks un nogalināti septiņi kaujinieki. Tomēr *[[Associated Press]]* reportieris Doneckā norādīja, ka ir vairākas pazīmes, ka valdība jau ir zaudējusi kontroli pār lidostu. Kaujinieku līderis Aleksandrs Zaharčenko teica, ka "95%" ir viņu kontrolē.

Galvenā termināļa ēka un kontroles tornis ir sagrauti cīņu rezultātā, kas notika 2014. gada oktobra sākumā.

2015. gada 17. janvārī tika ziņots, ka prokrieviskie kaujinieki pēc ilgstošām cīņām pilnībā pārņēma kontroli pār lidostu. Dienu vēlāk tika ziņots, ka valdības spēki vienas nakts operācijas laikā pārņēmuši gandrīz visas pēdējās nedēļās zaudētās teritorijas. 21. janvārī Ukrainas spēki atzina lidostas nokļūšanu pilnā separātistu kontrolē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pagaidi tikai!

**"Pagaidi tikai!"** () ir PSRS un Krievijas animācijas seriāls, kas izveidots *Sojuzmuļtfiļm* animācijas studijā.

Seriāla pirmā sērija iznāca 1969. gadā, pašlaik (2015) pēdējā sērija iznāca 2006. gadā. Seriāls ir par vilku, kas cenšas noķert un apēst zaķi. Seriālā ir vēl dažādi tēli, kas parasti vai nu palīdz, vai arī traucē vilkam īstenot savus plānus. Katrā sērijā ir sava darbības vieta. Populāro frāzi "Pagaidi tikai!" vilks saka, kad viņa plāni noķert zaķi ir izgāzušies. 2012. gadā seriāls iekļauts Krievijas kultūras mantojumā.

Seriāla režisors Vjačeslavs Kotjonočkins vilka izveidē ietekmējies no kāda vīrieša, ko sastapis uz ielas. Sastaptais vīrietis bija ar gariem matiem, lielu vēderu un lielu cigareti starp lūpām.

Pirmo 18 sēriju vismaz viens no režisoriem bija Vjačeslavs Kotjonočkins, pēdējās divas sērijas ir režisējis viņa dēls Aleksejs Kotjonočkins. 13. sērija tika veltīta  tematikai, sērijā piedalījās ar Olimpisko spēļu talismans Miša.

Pēc Dzelzs priekškara krišanas gan krievu, gan rietumu publika pamanīja seriāla līdzību ar amerikāņu animācijas seriāliem, it īpaši ar "Tomu un Džeriju". V. Kotjonočkins atzina, ka viņš ir mācījies no *[[The Walt Disney Company|Disney]]* animācijas filmām, it īpaši no "Bembija". Tāpat atzina, ka nebija redzējis nevienu no "Toma un Džerija" sērijām līdz 1987. gadam.

## Atsauces

## Ārējās saites