open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ivans Gončarovs

**Ivans Gončarovs** (*Иван Александрович Гончаров*, dzimis 1812. gada 6. jūnijā Simbirskā, miris 1891. gada 15. septembrī Sanktpēterburgā) bija krievu rakstnieks reālists, kritiķis.

Dzimis graudu tirgotāja ģimenē. Beidzis Maskavas Universitāti. Strādājis par ierēdni, cenzoru. No 1879. līdz 1888. gadam Gončarovs vasaras pavadīja Dubultos.

Pazīstamākie Gončarova darbi:

* romāns "Oblomovs" (*Обломов*, 1859)
* romāns "Krauja" (*Обрыв*, 1869)

Dzimtajā Uļjanovskā Gončarova vārdā nosaukta centrālā iela. Viņa vārdā nosaukta arī iela Jūrmalā, kurā rakstnieks mēdzis pavadīt vasaras.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Gončarovs Moškova bibliotēkā 
* Gončarovs Gūtenberga bibliotekā
Uļjanovska

**Uļjanovska** () ir pilsēta Krievijas Federācijas Eiropas daļā, Volgas labajā krastā pie Svijagas upes ietekas, uz dienvidiem no Kazaņas. Apgabala centrs. Liels autobūves (UAZ) un lidmašīnu būves (Aviastar) centrs.

## Vēsture

1638. gadā Krievijas ieņemtā Kazaņas hanistes Sinbiras cietokšņa (līdz 1552.) vietā tika nodibināts krievu **Sinbirskas** cietoksnis Volgas tirdzniecības ceļa aizsardzībai pret klejotāju ciltīm. 20 gadus pēc dibināšanas cietoksnis izturēja mēnesi ilgu Stepana Razina nemiernieku karaspēka aplenkumu.

1796. gadā **Simbirska** ieguva pilsētas tiesības un kļuva par Simbirskas guberņas centru. 19. gadsimta beigās Simbirska piedzīvoja ekonomiskā uzplaukuma periodu un 1897. gadā tajā bija ap 43 000 iedzīvotāju. 1912.—1916. gadā uzcēla tiltu pār Volgu, bet 1953.—1958. gadā — Kuibiševas HES, kuras radītā jūra appludināja daļu pilsētas.

1924. gadā Simbirsku pārdēvēja par Uļjanovsku Vladimira Uļjanova (Ļeņina) vārdā, kurš šeit dzimis un pavadījis mūža pirmos 17 gadus.

## Cilvēki
Uļjanovskā dzimuši:
* Ivans Gončarovs — rakstnieks;
* Aleksandrs Kerenskis — politiķis;
* Vladimirs Uļjanovs (Ļeņins) — politiķis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sojuz (nesējraķešu saime)

[thumb|220px|Kosmosa kuģa [Sojuz TMA-5 palaišana ar nesējraķeti Sojuz-FG]]
***Sojuz*** () ir PSRS, vēlāk Krievijas nesējraķešu saime. Tiek izmantota kopš 1966. gada. Tā tika izstrādāta, modernizējot nesējraķeti *[[Vostok (nesējraķete)|Vostok]]* (uz starpkontinentālās ballistiskās raķetes *[[R-7 raķete|R-7]]* bāzes), lai zemā orbītā varētu ievadīt kosmosa kuģi *[[Sojuz (kosmosa kuģis)|Sojuz]]* ar masu virs 6,4 tonnām.

## Ārējās saites
Silīcija nitrīds

**Silīcija nitrīds** (Si3N4) ir cieta kristāliska viela, tas ir neoksīdu keramikas materiāls. To iegūst tiešā reakcijā starp silīciju un slāpekli (vai amonjaku). Silīcija nitrīda keramikai ir relatīvi laba triecienizturība. No silīcija nitrīda izgatavo atomspēku mikroskopu konsoles (*cantilever*). Ir bijuši mēģinājumi silīcija nitrīda detaļas izmantot iekšdedzes dzinējiem, jo keramikai ir daudz labāka karstumizturība nekā metāliem.

## Ārējās saites
SIN

**SIN** var būt:
;sin
* Sinuss

;SIN
* Silīcija nitrīds (Si3N4) 
* Singapūras SOK kods

;Mūzika

* Sin (dziesma) - Nine Inch Nails singls
Sendjēdevoža

**Sendjēdevoža** vai **Vogēzu Sandjē** () ir pilsēta Grandestas reģionā, Francijas ziemeļaustumos, vēsturiskajā Lotringā. Pilsēta atrodas Vogēzu kalnos no 310 līdz 910 metriem virs jūras līmeņa. 
 
## Kultūra
thumb|150px|left|Muzejs ''Pierre-Noël''
* Katedrāle
* Baznīca *Saint-Martin*
* Muzejs *Pierre-Noël*
* Rūpnīca *Claude et Duval* (arhitekts Le Korbizjē)
* Brīvības tornis (1989)

## Augstākā izglītība
Universitātes tehnoloģiju institūts:
* Elektronika
* Informācijas tehnoloģijas

## Cilvēki
* Žanbatists Žaks Ogistēns (*Jean-Baptiste Jacques Augustin*), gleznotājs
* Žils Ferī (*Jules Ferry*), politiķis, diplomāts
* Ivans Gols (*Yvan Goll*), dzejnieks

## Atsauces

## Ārējās saites
Valdemārpils luterāņu baznīca

thumb|250px|Valdemārpils luterāņu baznīca
**Valdemārpils jeb Sasmakas luterāņu baznīca** ir luterāņu dievnams Talsu novada Valdemārpilī. 

## Vēsture
Esošais mūra dievnams celts 1646. gadā pēc Sasmakas muižas īpašnieka, Piltenes landrāta Kristofera fon Hoenastenberga - Vīganta pasūtījuma. 1663. gadā viņš deva atļauju tajā apbedīt arī fon Noldes dzimtas locekļus. 1847. gadā baznīca tika remontēta. 1927. gadā tika aizbērtas un aizmūrētas zem baznīcas izveidotās kapenes. 1928. gadā tika veikts baznīcas iekštelpu remonts. Abos pēdējos karos baznīca nav būtiski cietusi. 

Ar Kurzemes apvienotā fonda (Vācijā) un barona fon Hoenastenberga - Vīganta līdzdalību no 2004. gada līdz 2006. gadam draudze veica plašus remontdarbus. Tika atjaunots baznīcas tornis, notekas, grīdas un ārsienu krāsojums. Baznīcā ir piemiņas plāksne Krišjānim Valdemāram.

## Atsauces
Relejs

thumb|200px|Releja darbības princips
thumb|200px|Elektromagnētiskais enkura relejs

**Relejs**, elektromagnētiskais relejs — elektromehāniska ierīce, kas paredzēta elektrisko ķēžu komutācijai. Elektromagnētiskais relejs sastāv no kontaktiem, ko pārslēdz ar solenoīda veida elektromagnēta palīdzību, izmantojot enkuru no magnētiska materiāla. Ar releju palīdzību var saslēgt vai atslēgt ķēdes, kurās plūst daudz lielāka strāva, nekā releja tinumā, turklāt releja vadības ķēde, kurā ieslēgts solenoīds, ir pilnīgi galvaniski atsaistīta no pārslēdzamajām ķēdēm.

Releju iedalījums:
* pēc kontaktu pārslēgšanas veida:
** enkura releji — kontaktus pārslēdz mehāniski ar enkura palīdzību; visizplatītākais veids;
** herkona releji — kontakti ir hermētiskā kapsulā (herkons), pārslēgšana notiek, magnētiskajam laukam tieši iedarbojoties uz kontaktiem;
** nemehāniskie releji (angliski — *solid-state relay*) — elektroniskas ierīces bez kustīgām mehāniskām daļām.
* pēc aiztures laika:
** parastie releji, kas darbojas bez aiztures;
** laika releji, kas saslēdz kontaktus pēc iepriekš uzlikta laika sprīža.

Relejus ļoti plaši pielieto sadzīves tehnikā, automašīnās, ražošanas iekārtās u.c.

## Skatīt arī
* Termorelejs
* Kontaktors
* Magnētiskais palaidējs
Kontakts (elektrotehnika)

**Elektriskais kontakts** ir elektrisko strāvu vadošu materiālu saskaršanās virsma vai ierīce, kas nodrošina šādu saskaršanos.
Ļera Averbaha

**Ļera Averbaha** (, , īstajā vārdā **Valērija Averbaha** ; dzimusi 1973. gada 21. oktobrī Čeļabinskā) ir krievu komponiste, pianiste un dzejniece.

Dzimusi Krievijā, pašreizējā mītnes vieta - Ņujorka.

2002. gadā Averbaha debitēja Ņujorkas *[[Carnegie Hall]]* kopā ar Gidonu Krēmeru un *[[Kremerata Baltica]]*, izpildot Averbahas Svītu vijolei, klavierēm un orķestrim.

## Ārējās saites

* Averbahas mājaslapa (angliski)
* Darbu katalogs
Las Ketchup

***Las Ketchup*** ir četru meiteņu grupa, kuras visas ir četras māsas. Viņu vārdi ir Lola, Pilara, Lūsija un Rosio Muņozas no Kordovas, Andalūzijā, Spānijā. Sākumā viņas bija trīs, bet tagad viņām pievienojās ceturtā māsa. Viņas populāras kļuva ar starptautisko hitu "The Ketchup Song" izdomātajā un spāņu valodā.

## Las Ketchup karjera
2002. gada vasarā viņas kļuva slavenas ar hitu "Aserejé" (realizētu kā "The Ketchup Song" Lielbritānijā un citās valstīs), kurš iekļuva daudzu valstu Top 40, ieskaitot Spāniju, AK, Itāliju, Grieķiju, Franciju, Somiju, Zviedriju, Norvēģiju, Beļģiju, Nīderlandi, Šveici, Vāciju, Rumāniju, Argentīnu, Meksiku, Baltiju un pat ASV un Puertoriko.

Grupas nosaukumu izdomāja viņu tēvs Huans Muņozs, pazīstams kā flamenko ģitārists, kura iesauka bija *El Tomate* (Tomāts). Tas izskaidro arī to, kāpēc albums saucās *Las hijas del tomate* (Tomātu meitas).

2006. gadā viņām pievienojās Rocio, ceturtā māsa, lai pārstāvētu Spāniju Eirovīzijā. Tajā palika tikai 21. vietā no 24 valstīm. Par spīti tam, dziesma, ar kuru viņas piedalījās, "Bloody Mary" iekļuva daudzos Eiropas topos.

## Diskogrāfija
### Albumi

* 2002 *La Hijas del Tomate* — #1 SP 
* 2006 *Un Blodymary* (Realizēts 2006. gada maijā)

### Singli

* 2002 *Asereje (The Ketchup Song)* - #1 SP, #1 FR, #1 FI, #1 BE, #1 IT, #1 SW, #1 GR, #1 AU 
* 2002 *Kusha Las Payas* - #2 SP
* 2006 *Un Blodymary* - #1 SP, #1 BLR, #1 ARM, #1 FİN, #1 SWD, #1 FR

## Balvas

* 2002 **Ondas awards**

- Labākie jaunie izpildītāji

* 2003 **Billboard Latinos awards**

- Labākais jaunās paaudzes albums ("Las hijas del tomate")

- Tipiskākā salsa ("The Ketchup Song" (Aserejé))

* 2003 **Record fair MIDEM (Cannes)**

- Labākās izpildītājas

* 2003 **Amigo awards**

- Labākā jaunā grupa

- Labākās jaunās izpildītājas

* 2004 **Record fair MIDEM (Cannes)**

## Ārējās Saites
* Las Ketchup's Official Site
* Las Ketchup fansite
* Las Ketchup at AskMen.com
* Las Ketchup at Answers.com
* Image Gallery of Las Ketchup rehearsing for the Eurovision Song Contest 2006
Jūliuss Jēnihs

**Jūliuss Jēnihs** (*Jehnich*, dzimis 1871., miris 1945.) bija Latvijas vācbaltiešu luterāņu mācītājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1871. gadā, ordinēts 1905. gada 13. novembrī. Kalpoja Ārlavas draudzē, Rojas un Valdemārpils filiāldraudzē pēc mācītāja Frīdriha Alberta Grīna nošaušanas. 1907. gadā Ārlavas draudzē kopā ar Sasmaku un Roju bija 7500 draudzes locekļu. Pēc Latvijas valsts nodibināšanas mācītājs Jēnihs kopā ar draudzes pārstāvjiem risināja draudzei būtiskus garīgus, ekonomiskus un sociālus jautājumus. Jēniha laikā notika Valdemārpils filiāldraudzes atdalīšanās no Ārlavas draudzes. 

Pēc 32 gadu ilgas kalpošanas Ārlavas draudzē 1939. gadā viņš kopā ar sievu un septiņiem bērniem izceļoja uz Vāciju, miris 1945. gadā.
Disprozijs

**Disprozijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Dy** un atomskaitli 66. Tas ir mīksts, sudrabbalts metāls. To lieto dažos specifiskos sakausējumos. Disproziju, tāpat kā pārējos lantanīdus, iegūst no polimetālu rūdām. Gandrīz visos savienojumos disprozijam ir oksidēšanas pakāpe +3, lai arī eksistē daži savienojumi, kur tā ir +2.

## Īpašības
Disprozijs ir metāls ar sudrabainu spožumu, normālos apstākļos ir relatīvi stabils saskarē ar gaisu. Disprozijam ir salīdzinoši liela magnētiskā uzņēmība, jutība, līdz ar to tas ir paramagnētiķis.

Disprozijs veido tādus ķīmiskos savienojumus kā disprozija oksīdu Dy2O3, disprozija hlorīdu DyCl3 un disprozija nitrātu .

## Izotopi
Dabā ir sastopami septiņi disprozija izotopi. Visizplatītākais ir 164Dy, kas veido 28,260% no kopējā disprozija daudzuma. Izplatīti ir arī 162Dy (25,475%), 163Dy (24,896%) un 161Dy (18,889%). Mazāk izplatīti ir 160Dy (2,329%), 158Dy (0,095%) un 156Dy (0,056%). Visi dabā sastopamie disprozija izotopi ir stabili.

Mākslīgi ir iegūti disprozija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 138 līdz 173.

## Izmantošana
Disprozijam nav daudz praktisku izmantošanas iespēju. Tomēr viens no nozīmīgākajiem disprozija izmantošanas veidiem kopā ar terbiju ir tā izmantošana magnetostriktīvos materiālos — materiālos, kas maina formu un izmēru to magnētiskā lauka ietekmē. Savukārt disprozija oksīda un niķeļa metālkeramika tiek izmantota, lai dzesētu kodolreaktoru stieņus, jo  disprozijs spēj absorbēt neitronus. Kombinācijā ar vanādiju un citiem retzemju metāliem izmanto lāzeru materiālu gatavošanā.

## Vēsture
Disporzijs 1886. gadā atklāja franču ķīmiķis Pols Emīls Lekoks de Boabodrāns (*Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran*). Elementa nosaukums ir cēlies no grieķu vārda  (*dysprositos*), kas nozīmē ‘grūti iegūt’. Tīrā veidā pirmo reizi to ieguva 1950. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Holmijs

**Holmijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Ho** un atomskaitli 67. Tas ir sudrabbalts, relatīvi mīksts, kaļams metāls. Holmiju, tāpat kā pārējos lantanīdus, iegūst no polimetālu rūdām, tīrā veidā dabā tas nav sastopams. Holmijam ir liels magnētiskais moments, tāpēc to lieto magnētiem. Holmija oksīdu lieto par dzelteno krāsu keramikas glazūrām un stiklam. Savienojumos holmijam oksidēšanas pakāpe parasti ir +3.

## Īpašības
Holmijs ir 11. elements lantanīdu saimē. Tas ir 6. perioda ķīmiskais elements. Periodiskajā tabulā tas atrodas starp disproziju un erbiju, kā arī virs einšteinija.

### Fizikālās īpašības
Holmija blīvums ir 8790 kg/m³, bet šķidrā stāvoklī blīvums nokrītas uz 8340 kg/m³. Tā kušanas temperatūra ir 1461 °C, bet viršanas temperatūra ir 2600 °C. Normālos apstākļos holmijs ir paramagnētiķis, bet temperatūrā, kas zemāka par 19K, tas ir feromagnētiķis. Holmijam ir lielākais magnētiskais moments (10,6 μ<sub>B</sub>) no visiem dabā sastopamajiem ķīmiskajiem elementiem, tāpēc to lieto magnētiem. Tam piemīt arī citas neparastas magnētiskās īpašības.

### Ķīmiskās īpašības
Savienojumos holmijam oksidēšanas pakāpe parasti ir +3, bet var būt arī +2. Sausā gaisā un normālos apstākļos holmijs ir ķīmiski stabils. Tīram holmijam nonākot saskarē ar mitru gaisu vai lielā temperatūrā, tas reaģē ar to un uz tā veidojas dzeltenīga apsūbējuma kārtiņa. Veidojās holmija (III) oksīds.

: 4 Ho + 3 O2 → 2 Ho2O3

Holmija elektronegativitāte ir 1,23.

Holmijs reaģē ar visiem stabilajiem halogēniem.
:2 Ho (s) + 3 F2 (g) → 2 HoF3 (s) [rozā]
:2 Ho (s) + 3 Cl2 (g) → 2 HoCl3 (s) [dzeltens]
:2 Ho (s) + 3 Br2 (g) → 2 HoBr3 (s) [dzeltens]
:2 Ho (s) + 3 I2 (g) → 2 HoI3 (s) [dzeltens]

### Izotopi
Dabā ir sastopams tikai viens stabils holmija izotops — holmijs-165. Mākslīgos apstākļos ir iegūti 36 izotopi, kuru masas skaitlis ir no 140 līdz 175, kā arī vēl 33 kodolizomēri. Visstabilākais no mākslīgajiem izotopiem ir holmijs-163, kura pussabrukšanas periods ir 4570 gadi.

## Ķīmiskie savienojumi
[thumbnail|upright=1.0|Holmija (III) oksīds parastā gaismā (kreisajā pusē) un [luminiscences spuldze|luminiscences spuldžu gaismā (labajā pusē)]]
Holmija (III) oksīds ir vienīgais oksīds, kuru veido holmijs. Tā izskats ir atkarīgs no gaismas, kas uz tā krīt. Dienas gaismā holmija (III) oksīds ir dzeltenīgs, bet luminiscences spuldžu gaismā tas kļūst sārts.

## Vēsture
Holmiju atklāja 1878. gadā šveiciešu ķīmiķi Žaks-Luī Sorē un Marks Delafontēns. Paralēli vēl to atklāja zviedru ķīmiķis Pērs Teodors Klēvs, kas to pirmo reizi izolēja tīrā veidā. Holmijs ir nosaukts par godu Zviedrijas galvaspilsētai Stokholmai (Stokholmas nosaukums latīņu valodā ir *Holmia*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Erbijs

**Erbijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Er** un atomskaitli 68. Tas ir mīksts, plastisks metāls. Tāpat kā pārējos lantanīdus, to iegūst no polimetālu rūdām. Erbija oksīdu lieto par rozā krāsu stikla un keramikas glazūru krāsošanai. Erbiju lieto arī sakausējumiem ar vanādiju un erbija savienojumus lieto optiskajiem pastiprinātājiem. Savienojumos erbijam parasti ir oksidēšanas pakāpe +3.

## Ārējās saites
Tūlijs

**Tūlijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Tm** (agrāk **Tu**) un atomskaitli 69. Tas ir mīksts, sudrabpelēcīgs metāls un ir visretāk sastopamais lantanīds. Tāpat kā pārējos lantanīdus, to iegūst no polimetālu rūdām. Tūlijs ir dārgs un grūti pieejams, tāpēc tam tik pat kā nav praktiska pielietojuma. Medicīnā kā viegli pārvietojamu rentgenstarojuma avotu izmanto mākslīgi iegūto izotopu tūlijs-170. Savienojumos tūlijam parasti oksidēšanas pakāpe ir +3.

## Īpašības
Tīrs tūlijs ir sudrabpelēcīgs metāls. Nonākot saskarē ar gaisu, tas ir stabils, bet to vajadzētu aizsargāt no mitruma. Metāls ir mīksts un kaļams. Tūlijs ir paramagnētiķis, tomēr zem 56 K (-217 °C) lielas temperatūras tas kļūst par antiferomagnētiķi, bet vēl zemāk par 32 K (-241 °C) par feromagnētiķi.

Gaisā tūlijs lēni apsūb un 150 °C temperatūrā uzreiz sadeg, veidojot tūlija oksīdu:

: \mathrm{4Tm + 3O_2 \longrightarrow 2Tm_2O_3}

Tūlijs ir diezgan elektropozitīvs un reaģē lēni ar aukstu ūdeni, bet ātri ar karstu ūdeni, veidojot tūlija hidroksīdu:

: \mathrm{2Tm + 6H_2O \longrightarrow 2Tm(OH)_3 + 3H_2}

Tūlijs reaģē ar visiem halogēniem. Istabas temperatūrā tas noris lēni, bet izteikti tas notiek virs 200 °C temperatūras.

## Atrašanās dabā
Tūlijs ir reti sastopams ķīmiskais elements. Dabā sastopams tikai tūlija-169 izotops. Tas atrodams tādos minerālos kā bastnezītā, monacītā, loparītā, ortītā un ksenotīmā.

## Izotopi
Dabā ir sastopams tikai viens tūlija izotops. Tas ir tūlijs–169, un ir stabils. Mākslīgi ir iegūti tūlija izotopi, kuru masas skaitlis ir no  144 līdz 179. Visstabilākais no tiem ir tūlijs–171, kura pussabrukšanas periods ir 1,92 gadi.

## Iegūšana
Tūlijs parasti ir kopā ar tādiem ķīmiskajiem elementiem kā iterbiju un lutēciju. Tā sadalīšana un attīrīšana parasti notiek ar jonu hromatogrāfijas vai ekstrakcijas metodēm. Tūliju kā metālu iegūt ar termisku apstrādāšanu, izmantojot kalciju, vai tūlija oksīdu attīrot ar lantānu:

: \mathrm{2TmF_3 + 3Ca \longrightarrow 3CaF_2 + 2Tm}
: \mathrm{Tm_2O_3 + 2La \longrightarrow La_2O_3 + 2Tm}

## Vēsture
Tūliju 1879. gadā Upsālā atklāja zviedru ķīmiķis Pērs Teodors Klēvs (*Per Teodor Cleve*), izdalot to no gadolinīta oksīda — minerāla, kas satur šo elementu. Elementa nosaukums ir radies no Tūlas nosaukuma. Tāds viduslaikos bija nosaukums vistālāk esošajām zemēm Eiropas ziemeļos. Lai gan pats Klēvs bija no Zviedrijas, uzskata, ka Tūla varētu būt mītiska zeme, visticamāk, mūsdienu Norvēģijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Iterbijs

**Iterbijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Yb** un atomskaitli 70. Tas ir mīksts, sudrabbalts metāls. Tāpat kā pārējos lantanīdus, to iegūst no polimetālu rūdām. Iterbijam piemīt augsta elastība un spiedes stiprība, tas arī spēj absorbēt neitronus, padarot to noderīgu kodolenerģētikā. To izmanto arī dažādos sakausējumos, lai uzlabotu metālu īpašības, piemēram, kā piedevu tēraudam, un lāzeru tehnoloģijās, kur tas kalpo kā aktīvais materiāls šķiedru lāzeros. Iterbijs ir ķīmiski aktīvs un var reaģēt ar ūdeni un skābekli, veidojot oksīdus un hidroksīdus. Savienojumos iterbija oksidēšanas pakāpe parasti ir +3.

## Ķīmiskās īpašības
Iterbija elektronu konfigurācija ir [Xe] 4f14 6s2, kas nozīmē, ka tam ir pilnībā aizpildīts 4f apakšlīmenis un divi elektroni 6s apakšlīmenī.

Iterbijs ir samērā reaktīvs metāls, kas viegli reaģē ar skābekli un ūdeni. Gaisā tas ātri oksidējas, veidojot aizsargājošu oksīda slāni, kas pasargā metālu no turpmākas oksidēšanās. Reaģējot ar ūdeni, iterbijs veido iterbija hidroksīdu un atbrīvo ūdeņradi. Turklāt iterbijs reaģē ar halogēniem, veidojot atbilstošus halogenīdus.

Iterbija ķīmiskie savienojumi ir šādi:
* oksīdi: iterbijs veido iterbija oksīdu Yb2O3, kas ir balta, kristāliska viela ar augstu kušanas temperatūru;
* halogenīdi: iterbijs veido vairākus halogenīdus, piemēram, YbF3, YbCl3, YbBr3 un YbI3; šie savienojumi ir kristāliskas vielas, kas šķīst ūdenī.

Iterbija ķīmiskās īpašības padara to interesantu gan pētniecībā, gan praktiskajā pielietojumā, īpaši materiālzinātnē un katalīzē.

## Izotopi
Dabā ir sastopami septiņi iterbija izotopi. Visizplatītākais ir iterbijs–174 (32,026% no kopējā daudzuma). Vēl lielā koncentrācijā atrodami iterbijs–172 (21,68%), iterbijs–173 (16,103%), iterbijs–171 (14,09%) un iterbijs–176 (12,996%). Stipri mazāk ir iterbija–170 (2,982%) un iterbija–168 (0,123%). Visi dabā atrodamie iterbija izotopi ir stabili.

Ir zināmi arī mākslīgi iegūti iterbija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 148 līdz 181. Visstabilākais no tiem ir iterbijs–169, kura pussabrukšanas periods ir 32,018 dienas.

## Ieguve
Ik gadu iegūst aptuveni 50 tonnas iterbija. To visvairāk iegūst Ķīnā, Amerikas Savienotajās Valstīs, Brazīlijā, Indijā, Šrilankā un Austrālijā. Tiek lēsts, ka iterbija daudzums ir aptuveni miljons tonnu.

## Vēsture
Iterbiju 1878. gadā atklāja šveiciešu ķīmiķis Žans Šarls Galisārs de Mariņjaks (*Jean Charles Galissard de Marignac*). Viņš, pētot retzemju elementus, atdalīja iterbiju no iterbija oksīda, atklājot šo jauno elementu. Ķīmiskā elementa nosaukums ir radies no Zviedrijas ciema Iterbī nosaukuma. Netālu no šīs pilsētas ieguva iterbīta minerālu, no kura pirmo reizi tika iegūts iterbijs. Tīrā veidā iterbijs pirmo reizi tika iegūts 1937. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Darbarīks

**Darbarīks** ir ierīce kāda noteikta darba veikšanai. Parasti darbarīku lietošana ir saistīta ar mehāniska darba veikšanu.

## Darbarīku vēsture
Darbarīku izmantošanas vēsture sniedzas vissenākajā cilvēces vēsturē, vai pat pirms tās, jo primitīvus darbarīkus vienkāršu funkciju veikšanai spēj izmantot atsevišķi dzīvnieku un pat putnu veidi.

[thumb|200px|Akmens laikmeta darbarīki. Atrasti [Francija|Francijā]]Arī laikmetu apzīmējumi — Akmens, Bronzas un Dzelzs lielā mērā attiecināmi uz darbarīku veidiem, to tehnisko līmeni. Darbarīkiem, līdztekus daudziem citiem attīstības faktoriem bijusi nenovērtējama loma cilvēces attīstībā. Darbarīku izmantošana bija saistīta arī ar tehnoloģijas pilnveidošanos dažādās nozarēs. Piemēram, celtniecībā arvien efektīvāki darbarīki deva cilvēkiem iespēju būvēt arvien drošāku patvērumu. Ja sākotnēji Centrāleiropā, vēl jo vairāk tālāk uz ziemeļiem tās bija alas un primitīvas zaru būdas, tad vēlāk jau tika būvētas koka ēkas, cietokšņi un pilis. Cilvēka rokas, papildinātas ar dzelzs laikmeta darbarīkiem un instrumentiem un to lietošanas māku, deva iespēju radīt izturīgus mūra cietokšņus un pilsētas ar grandiozām katedrālēm, kuras arī mūsdienās rada izbrīnu par aizgājušo gadsimtu cilvēku roku veiklību, izdomu un radošo garu.

## Darbarīki mūsdienās
[thumb|200px|[Mēbele|Mēbeļu montāžas darbarīki]]
Vienkāršākie, praksē biežāk sastopamie darbarīki ir āmurs, cirvis, zāģis, lauznis, kalts, cērte, skrūvgriezis u.c. Tos sauc arī par rokas instrumentiem. Ir sastopami arī sarežģītāki darbarīki ar mehāniskās vai elektriskās enerģijas piedziņu, kas pastiprina cilvēka roku spēku. Piemēram, elektriskais vai motorzāģis, pneimatiskais āmurs, elektriskais urbis utt.

Neskatoties uz arvien sarežģītāku tehnisko ierīču, iekārtu, mehānismu un aparātu lietošanu strauja tehniskā progresa rezultātā, vienkāršu darbarīku lietošanas joma nesamazinās. Tas izskaidrojams ar to, ka gan rūpnieciskajā ražošanā, celtniecībā un citās tautsaimniecības nozarēs, kā arī mājsaimniecībā joprojām pastāv liela daļa nestandarta vai epizodisku darbu veidu, kuru veikšanai sarežģītas tehnikas lietošana nav racionāla.

## Darbarīku iedalījums
Pēc darba nozarēm darbarīkus var iedalīt dažādās darbarīku grupās:

* Lauksaimniecības darbarīki;
* Zvejniecības rīki;
* Amatniecības darbarīki;
* Mājsaimniecības darbarīki.

## Ārējās saites
Pavadzīme

thumb|150px|1906. gadā izdotas pavadzīmes piemērs
**Pavadzīme** ir dokuments, kuru izdod juridiska vai fiziska persona — kādas preces piegādātājs. Pavadzīmē tiek norādīts piegādājamās preces nosaukums, tips, veids, mērvienība, preces piegādātāja un saņēmēja nosaukums (uzņēmums), kā arī abu pušu rekvizīti — adreses, banku konti, norēķinu summa, norēķinu termiņš u.c. Atsevišķos gadījumos pavadzīme var tikt pielietota arī pakalpojumu piegādē.

Pavadzīme parasti ir līguma starp preces vai pakalpojuma piegādātāju un saņēmēju daļa, tam pakārtots dokuments. Pēc preces vai pakalpojuma piegādes tā saņēmējs apliecina saņemšanas faktu ar parakstu un zīmogu. Daudzās valstīs zīmogs juridisko un komerciālo dokumentu apstiprināšanai praksē netiek lietots.

Pārliecinoties par saņemtās preces vai pakalpojuma atbilstību pavadzīmē norādītajiem rekvizītiem, saņēmējs veic piegādātājam pakalpojuma apmaksu.
Dvarionas

**Dvarionas** var būt:
* Artis Dvarionas — mūziķis un radiodīdžejs
* Balis Dvarjons (*Balys Dvarionas*) — lietuviešu komponists
Čatalhejika

**Čatalhejika** () bija ciemats, kas atradās mūsdienu Turcijas teritorijā, dienvidaustrumu virzienā no šīs valsts galvaspilsētas Ankaras. Šis ciemats uzplauka 6.-5. gadu tūkstotī p.m.ē. pateicoties savai atrašanās vietai — svarīgu tirdzniecības ceļu krustojumā. Čatalhejika aizņēma apmēram 13 ha lielu platību. Māju būvniecībā izmantoja saulē izkaltētus dubļu ķieģeļus un tās bija sabūvētas ļoti cieši viena pie otras un pat viena uz otras. Ieiet un iziet šajās mājās varēja, galvenokārt caur jumtu. Ciemata malējo māju ārējās sienas bija īpaši nostiprinātas, jo tās kalpoja arī kā ciemata aizsargsienas.

Čatalhejika tomēr tā arī nekad nekļuva par īstu pilsētu. No tās iedzīvotāju vidus nebija vēl izvirzījušies līderi, augstmaņi, kuri monopolizētu tirdzniecības sakarus un koncentrētu savās rokās varu un ienākumus, lai pārdalot tos, sāktu organizēt darbus un veidot pilsētai nepieciešamo infrastruktūru. Šajā gadījumā arī izpaužas tēze par sabiedrības zināšanu un tehnoloģiskā līmeņa atbilstības nepieciešamību tās iekšējai organizācijai.

## Ārējās saites
Torijs

**Torijs** ir vāji radioaktīvs ķīmiskais elements ar simbolu **Th** un atomskaitli 90. Tīrs torijs ir sudrabbalts metāls un apsūbē melns, ja nonāk saskarē ar gaisu, veidojot torija dioksīdu. Torijs ir mēreni ciets, kaļams un ar augstu kušanas temperatūru. Tas ir elektropozitīvs aktinīds, kura dominējošā oksidēšanas pakāpe ir +4; tas ir diezgan reaģētspējīgs un, smalki sasmalcināts, var gaisā uzliesmot.

Toriju iegūst no polimetālu rūdām. Torijs ir izplatītāks elements Zemes garozā nekā urāns. Toriju lieto magnija sakausējumiem, karstumizturīgai keramikai (torija oksīdam kušanas temperatūra ir 3300&nbsp;°C). Ķīmiskajos savienojumos torijs parasti ir četrvērtīgs.

Torijs ir vāji radioaktīvs. Tam dabā ir sastopams tikai viens izotops, kura pussabrukšanas periods ir 14,0 miljardi gadu. Toriju var arī lietot par kodoldegvielu, ja reakcijas sākumu nodrošina ar ārēju neitronu avotu, piemēram, ar urānu vai plutoniju. Tālākā reakcijā neitronus nodrošina torija sabrukšana.

## Izotopi
Dabā ir sastopams tikai viens torija izotops — 232Th. Tā pussabrukšanas periods ir 14,0 miljardi gadu, aptuveni Visuma vecums. Mākslīgi ir iegūti torija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 208 līdz 239. No mākslīgi iegūtajiem torija izotopiem visstabilākie ir 230Th (pussabrukšanas periods ir 75,4 tūkstoši gadu), 229Th (7932 gadi) un 228Th (1,91 gadi).

## Savienojumi
Ir zināmi daudzi torija savienojumi, jo torijs un urāns ir visstabilākie un pieejamākie aktinīdi, un tie ir vienīgie aktinīdi, kurus var droši un legāli pētīt parastā laboratorijā. Torija atomā ir 90 elektroni, no kuriem 4 ir vērtības elektroni. Zināmākie torija savienojumi ir torija dioksīds (ThO2), torija hidroksīds (Th(OH)4), torija karbīds (ThC), torija hlorīds (ThCl4), torija tetrafluorīds (ThF4), torija jodīds (ThI4), torija ortosilikāts (ThSiO4), torija oksalāts (Th(C2O4)2), torija sulfīds (ThS2), torija nitrāts (Th(NO3)4) un torocēns (Th(C8H8)2), kā arī torija monoksīds (ThO).

## Vēsture
Toriju 1829. gadā atklāja norvēģu amatieris mineralogs Mortens Trāne Esmarks (*Morten Thrane Esmark*), bet identificēja zviedru ķīmiķis Jenss Jākobs Bercēliuss, kurš šo elementu nosauca par godu senskandināvu dievam Toram.

## Atsauces

## Ārējās saites
Protaktīnijs

**Protaktīnijs**, agrāk **protoaktīnijs**, ir ķīmiskais elements ar simbolu **Pa** un atomskaitli 91. Tas ir blīvs, sudrabbalts, radioaktīvs metāls, pieder aktinīdu grupai un 7. perioda elementiem. Dabā tas ir sastopams urāna rūdā (no 1 līdz 3 miljonās daļas). Protaktīnijs ir dārgs un grūti pieejams, kā arī indīgs, tāpēc tam nav praktiska izmantojuma, izņemot zinātniskus mērķus. Protaktīnijs parasti ķīmiskajos savienojumos ir sastopams ar oksidēšanas pakāpi +5, bet var būt arī ar +2, +3 un +4.

## Atrašanās dabā
Protaktīnijs ir viens no visretāk sastopamajiem ķīmiskajiem elementiem dabā. Zemes garozā tas ir no 1% no kopējās masas. Dabā galvenokārt ir sastopams izotops 231Pa, kā arī mazliet 234Pa ar diviem enerģijas stāvokļiem. Sastopams urāna rūdā, piemēram, Kongo DR. Protaktīnijam nav bioloģiskas nozīmes.

## Izotopi
Protaktīnijam nav stabilu izotopu. Stabilākā protaktīnija izotopa 231Pa pussabrukšanas periods ir 32,76 tūkstoši gadu. Tas ir arī gandrīz 100% sastopamais izotops dabā, mazliet dabā ir sastopams arī 234Pa (kā urāna sabrukšanas starpprodukts). Mākslīgi ir iegūti protaktīnija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 212 līdz 241.

## Vēsture
1871. gadā krievu ķīmiķis Dmitrijs Mendeļejevs, veidojot ķīmisko elementu periodisko tabulu, paredzēja šo ķīmisko elementu. 1913. gadā poļu amerikānis Kazimirs Fajanss (*Kazimierz Fajans*) pirmo reizi identificēja protaktīnija izotopu 234Pa. Daudz stabilāko izotopu 231Pa 1917./1918. gadā identificēja Oto Hāns un Līze Meitnere. Viņi to nosauca par protoaktīniju. 1949. gadā Starptautiskā Teorētiskās un praktiskās ķīmijas apvienība (IUPAC) mainīja šī elementa nosaukumu uz protaktīniju, un par tā atklājējiem nodēvēja Hānu un Meitneri. Protaktīnija nosaukums nozīmē "aktīnija priekštecis", jo no protaktīnija alfa sabrukšanā rodas aktīnijs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kaps

thumb|Svaigi izrakts kaps|200px
**Kaps** ir vieta, padziļinājums zemē vai celtne mirušo apglabāšanai. Kaps var atrasties daļēji vai pilnībā zem zemes virsmas.

## Pirmsvēsture
Viens no senākajiem kapiem uziets 1968. gadā Irākā, Zagrosas kalnos Šanidaras alā, kur pirms 60 000 gadu ticis apbedīts 60 gadus vecs neandertāliešu vīrietis. Mirušais apglabāts no meža kosu zariem pītā guļvietā un viscaur klāts ar ziediem. Kaps rūpīgi nosegts, kas liecina par jau visai attīstītu apbedīšanas kultūru.

Mirušo apglabāšana kapos kā Eiropas iedzīvotāju tradīcija aizsākās ar auklas keramikas kultūras sākumu. Agrāk mirušos gluži vienkārši parasti pameta zvēriem saplosīšanai, bet no zināmas civilizācijas brieduma pakāpes tos sāka apbedīt. Jādomā, ka cilvēku sabiedrības locekļi viens otram sāka nozīmēt kaut ko vairāk, nekā partnera funkcijas ikdienas pārtikas iegūšanas un izdzīvošanas cīņā, kas izbeidzās līdz ar kāda locekļa nāvi. Apbedīšanas parādīšanās sakrīt arī ar lauksaimniecības attīstības sākumu un pāreju uz pastāvīgām apmešanās vietām. Acīmredzot, tā nebija nejauša sakritība. Sākoties zemes apstrādei, sāka veidoties pirmās īpašuma attiecības. Visvieglāk saprotams zemes piederības kritērijs ir tas, ka šeit jau saimniekojuši pašreizējā saimnieka senči. Tas veda arī pie plaši izplatītā ticējuma, ka cilvēkam nomirstot, viņš turpina dzīvot, tikai citā pasaulē. Līdz ar to viņam nav zudušas tiesības uz zemi, tā paliek visas dzimtas — kā dzīvo, tā mirušo tās locekļu īpašumā. Savukārt apbedījumu vietas varēja kalpot par zināmu apliecinājumu teritorijas piederībai tai vai citai kopienai.

## Vēsture
Vēlāk — ap 2800.—2300. gadu p.m.ē. līdztekus kopējiem kapiem parādījās arī individuālie kapi dižciltīgajiem kopienu locekļiem. Viņi tika apbedīti greznākā tērpā nekā parastie mirstīgie. Šādi apbedījumi arvien biežāk izcēlās arī ar ieroču, dažādu saimniecības priekšmetu un rotaslietu klāstu, kurus mirušajiem augstmaņiem deva līdzi, lai tie varētu turpināt ierasto dzīves ritmu arī viņā saulē. Tas nozīmēja arī, ka bija attīstījusies ieroču un darbarīku izgatavošanas tehnoloģija. Tā, Dānijas un Dienvizviedrijas teritorijās individuālajās apbedījumu vietās pirmajā gadu tūkstotī p.m.ē. vai pat vēl senāk parādījās no koka stumbra izgatavoti zārki. Lai tos izgatavotu, bija nepieciešami pietiekami pilnveidoti darbarīki.

## Antropoloģijas kontekstā
Kapi un mirušo apglabāšanas tradīcijas un ceremonijas liecina arī par seno sabiedrību strukturizāciju, varas koncentrēšanos atsevišķu kopienas locekļu rokās, kā arī reliģiska rakstura paražu nostiprināšanos. Tie ir cilvēku sabiedrības pašorganizācijas elementi, kas kopumā veidoja zināmu kārtību arvien komplicētākajā dzīves veidā.

## Ārējās saites
Neptūnijs

**Neptūnijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Np** un atomskaitli 93. Tas ir aktinīdu saimes elements. Neptūnijs ir sudrabbalts radioaktīvs metāls. Neptūnijs ir pirmais sintētiskais transurāna elements. Tas mikrodaudzumos ir sastopams urāna rūdā, taču to parasti iegūst no plutonija ražošanas blakusproduktiem. Neptūniju lieto par plutonija–238 izejvielu un to varētu lietot par kodoldegvielu vai kodolieročiem. Savienojumos neptūnijam ir oksidēšanas pakāpes +3, +4, +5,+6, +7.

## Vēsture
Neptūnijs ir mākslīgi iegūts ķīmiskais elements. To 1940. gadā ieguva Edvins Makmillans (*Edwin McMillan*) no Kalifornijas Universitātes. Viņš ar neitroniem bombardēja urāna izotopu 238U.

:\mathrm{^{238}_{\ 92}U\ +\ ^{1}_{0}n\ \longrightarrow \ ^{239}_{\ 92}U\ \xrightarrow[23 \ min]{\beta^-} \ ^{239}_{\ 93}Np\ \xrightarrow[2.355 \ d]{\beta^-} \ ^{239}_{\ 94}Pu}

Neptūnija nosaukums cēlies no planētas Neptūna, jo Neptūns ir nākamā planēta aiz Urāna, tāpat kā neptūnijs ir nākamais elements aiz urāna.

## Atrašanās dabā
Neptūnijs ir mākslīgs ķīmiskais elements. Tas dabā nav atrodams.

### Izotopi
Visstabilākais neptūnija izotops ir 237Np, kura pussabrukšanas periods ir 2,144 miljoni gadu. Neptunija–236 pussabrukšanas periods ir 153 tūkstoši gadu. Kopumā ir zināms 21 neptūnija izotops, kuru masas skaitlis ir no 225 līdz 245.

## Fizikālās īpašības
Neptūnijs ir sudrabbalts, elastīgs metāls. Tam ir trīs veidu kristāliskās struktūras: rombiskā, tetragonālā un kubiskā singonija. Pārvēršanās temperatūras ir 280&nbsp;°C un 577&nbsp;°C.

Visstabilākajam neptūnija izotopam 237Np molmasa ir 237,0482 g/mol, tā blīvums ir  kg/m3. Neptūnija kušanas temperatūra ir 639&nbsp;°C. Ekstrapolējot, viršanas temperatūra ir 4174&nbsp;°C. Standarta elektrodpotenciāls (Np/Np+3) ir –1,856 V.

## Ķīmiskās īpašības
Ķīmiskās īpašības ir ļoti līdzīgas urāna un plutonija īpašībām. Neptūnija savienojumi, kuros tā oksidēšanas pakāpe ir +5 vai +4 ir daudz stabilāki nekā atbilstošie urāna savienojumi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Plutonijs

**Plutonijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Pu** un atomskaitli 94. Tīrs plutonijs ir sudrabbalts, radioaktīvs metāls. Plutonijs ir mākslīgi iegūts elements (izņemot vienu izotopu 244Pu, kurš dabā nelielos daudzumos ir atrasts urāna rūdā). Rūpnieciski plutoniju atomreaktoros ražo no urāna. Savienojumos plutonija oksidēšanas pakāpes ir +3, +4, +5, +6, +7, bet visbiežāk plutonijs ir četrvērtīgs.

## Vēsture
1934. gadā Enriko Fermi un zinātnieku komanda no Romas Universitātes ziņoja, ka ir atklājuši jaunu ķīmisko elementu, kura kārtas numurs ir 94. Fermi to nosauca par hesperiju (). Patiesībā tas bija bārija, kriptona un dažu citu elementu maisījums.

1940. gada 14. decembrī Kalifornijas Universitātes zinātnieki Glenns Sīborgs (*Glenn Seaborg*), Edvīns Makmillans (*Edwin McMillan*), Džozefs V. Kenedijs (*Joseph W. Kennedy*) un Arturs Vals (*Arthur Wahl*) ciklotronā ar deitēriju bombardēja urānu–238. Viņi izolēja jaunu ķīmisko elementu. 1941. gada 23. februārī tas tika identificēts.

Plutonijs ir nosaukts par godu Saules sistēmas planētai Plutonam (tajā laikā Plutonu uzskatīja par pilnvērtīgu planētu). Jaunatklātais elements ir nākamais elements periodiskajā tabulā aiz neptūnija. Arī Saules sistēmā Plutons bija nākamā planēta aiz Neptūna.

## Izotopi
[thumbnail|200px|Attīrīta ieroču plutonija gredzens. Tas ir 11 cm diametrā un sver 5,3 kg. Šāda forma novērš patvaļīgas [kodolu dalīšanās sākšanos]]

Visi plutonija izotopi ir radioaktīvi. Svarīgākie trīs plutonija izotopi: 238Pu, 239Pu un 244Pu. No tiem stabilākais ir 244Pu, kura pussabrukšanas periods ir 80,8 miljoni gadu. Tieši tāpēc šis izotops vēl ir atrodams dabā, jo kopš Zemes izveidošanās vēl nav paspējis sabrukt viss šī izotopa daudzums. Dabā plutonijs izotopa 244Pu formā nelielos daudzumos ir sastopams urāna rūdā, kur tā koncentrācija ir dažas daļiņas no triljona.

Visi pārējie izotopi ir mākslīgi radīti. Ir zināmi vēl 17 mākslīgi plutonija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 228 līdz 247.

## Izmantošana
Plutonijam ir dažādi pielietojumi. Plutoniju-238 lieto radioizotopu termoelektroģeneratoros elektrības ieguvei nepieejamās vietās.

Plutonijs-239 ir viens no trijiem skaldmateriāliem, ko var lietot kodolieročos (pārējie divi ir urāns-235 un urāns-233). Šo plutonija izotopu iegūst brīderu reaktoros, kur tas veidojas, urānu-238 bombardējot ar ātrajiem neitroniem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Balis Dvarjons

**Balis Dvarjons** (, dzimis , miris ) bija Liepājā dzimis lietuviešu komponists, diriģents, pianists un mūzikas pedagogs. Mācījies pie Alfrēda Kalniņa. Beidzis Leipcigas konservatoriju. Operas "Daļa" (*Dalia*), simfonijas un baleta "Precināšana" (*Piršlybos*) autors, kompozīcijas klavierēm un vijolei. 1949. gadā saņēmis Staļina prēmiju. Lietuvas PSR himnas līdzautors.

## Ārējās saites
* Dvarjona biogrāfija 
* Dvarjona biogrāfija 
* Baļa Dvarjona profils ''AllMusic''
2007. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

**52. Starptautiskais [[Eirovīzijas dziesmu konkurss]]** norisinājās Helsinkos, Somijā, 2007. gada 10. un 12. maijā. Tiesības rīkot konkursu Somija ieguva 2006. gadā, kad par Eirovīzijas uzvarētājiem kļuva grupa "Lordi".

Par 2007. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa uzvarētāju kļuva Serbijas pārstāve Marija Šerifoviča ar dziesmu "Molitva". Latviju pārstāvēja grupa "Bonaparti.lv ar dziesmu "Questa Notte", kas ieguva 16. vietu. Pirmoreiz konkursā piedalījās Čehija, Gruzija, Melnkalne un Serbija.

## Fināls
Fināla dalībvalstis bija:
* Četras automātiski kvalificējušās valstis (Francija, Lielbritānija, Spānija un Vācija).
* Pirmo 10 vietu ieguvējas 2006. gada konkursā (neskaitot automātiski kvalificētās).
* Pirmo 10 vietu ieguvējas pusfinālā.

Fināls notika 2007. gada 12. maijā plkst. 22.00 pēc Latvijas laika.

## Pusfināls
Pusfināls notika 2007. gada 10. maijā plkst. 22.00 pēc Latvijas laika. Pirmoreiz tajā piedalījās 28 valstis.

## Balsošanas rezultāti
### Fināls

## Skatīt arī
* Eirovīzijas dziesmu konkurss
* Eirodziesma 2007

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites
* Eirovīzijas oficiālā mājas lapa 
* Latvijas Eirovīzijas oficiālā mājas lapa
Kuldīgas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca

**Kuldīgas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca** ir 1904. gadā celts luterāņu draudzes dievnams, kas atrodas Dzirnavu ielā 14,  Kuldīgā.

## Vēsture
Svētās Annas baznīcu ir cēlusi Kuldīgas latviešu luterāņu draudze, kas dibināta jau 1560. gadā, tomēr nopietna līdzekļu vākšana baznīcas būvei sākās tikai 1866. gadā. Baznīcas projektu izstrādāja arhitekts Vilhelms Neimanis, baznīcas pamatakmeni svinīgā dievkalpojumā 1899. gada 3. oktobrī ielika latviešu luterāņu draudzes mācītājs Frīdrihs Freibergs (1833-1918), būvdarbus pabeidza 1904. gadā.

1922. gadā dibināja Svētdienas skolu bērniem, kas darbojās līdz 1940. gadam, šai pašā laikā dibināts arī draudzes koris. 1939. gadā baznīca ieguva pašreizējo interjeru (mākslinieks J. Audriņš) ar gleznām un J. Šķērstena darinātām vitrāžām. Ērģeles būvējis igauņu ērģeļbūvētājs A. Terkmanis. 1953. gada 3. novembrī draudzes koris piedalījās pirmajos baznīcas koru Dziesmu svētkos. Atmodas laikā baznīcā plaši apmeklētus dievkalpojumus noturēja Kuldīgas iecirkņa prāvests Modris Plāte. Kuldīgas baznīcas dievkalpojumi vairākkārt pārraidīti Latvijas radiofonā.

## Atsauces
Kuldīgas Svētās Katrīnas evaņģēliski luteriskā baznīca

**Kuldīgas Svētās Katrīnas evaņģēliski luteriskā baznīca** ir senākais dievnams un viena no senākajām ēkām Kuldīgā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Draudzes adrese Kuldīga, Baznīcas ielā 31/33. Pašreizējais draudzes mācītājs ir Valters Ozoliņš.
thumb|250px| Kuldīgas Sv. Katrīnas baznīcas draudzes nams 2006. gadā
thumb|200px|Kuldīgas Svētās Katrīnas baznīcas durvis
## Vēsture

Baznīca pirmo reizi rakstos minēta 1252. gada 18. oktobrī. Par tās celtniecību un izskatu nav saglabājušās ziņas. Zināms tikai, ka 16. un 17. gadsimtā tā vairākkārt degusi un tikusi pārbūvēta.

1645. gadā uzcēla jaunu mūra torni, kurš ļoti kontrastēja ar veco baznīcas korpusu, bet 1669. gada 14. septembrī baznīcā izcēlās ugunsgrēks. Nodega tornis, sadega ērģeles, bojā gāja torņa pulkstenis, izkusa Lībekā lietie zvani. Uguns neskarti palika tikai altāris un kancele. Baznīcas atjaunošanas darbi tika pabeigti 1672. gada septembrī.

1808. gadā baznīcā veica kārtējo telpu remontu, kura laikā iznīcināja daudzas mākslas vērtības. 1866. gadā notika kapitālais remonts, uzcēla jaunu, mūsdienās redzamo torni un uzbūvēja sānu kores.  
No 1864. līdz 1904. gadam Kuldīgas Sv. Katrīnas baznīcas latviešu draudzes mācītājs bija Frīdrihs Freibergs, pēc kura ierosmes latviešu draudze uzcēla Sv. Annas baznīcu.
1905. gadā restaurējot baznīcu, nojauca sānu kores, iekštelpu izdekorēja neogotiskā stilā.
 
1960. gados atkal notika baznīcas kapitālā pārbūve. Tās gaitā baznīcas iekštelpu pielāgoja muzeja filiāles un koncertzāles vajadzībām. 1967. gada 29. decembrī baznīca tika iekļauta valsts nozīmes arhitektūras pieminekļu sarakstā.

1989. gadā tika atjaunota draudze un 14. maijā (Vasarsvētkos) baznīcu iesvētīja Kuldīgas iecirkņa prāvests Modris Plāte. 1990. gadā dievnams tika atdots valdījumā LELB Kuldīgas Sv. Katrīnas draudzei. 2006. gadā draudze pārņēma to savā īpašumā.
## Interjers
Katrīnas baznīcai, tāpat kā vairumam Kurzemes baroka laika dievnamu, raksturīgs kontrasts starp vienkāršo, gandrīz vai bargo, ārieni un bagāto un krāšņo iekštelpu. Iekštelpas konstrukcijas formas ir ar smagām, druknām proporcijām. Resnas, īsas kolonnas nostatītas uz augstiem, platiem postamentiem.
 
## Kancele un altāris
Katrīnas baznīcas altāris un kancele ir manierisma stila pēdējā posma piemineklis, tos 1660. gadā darinājis Ventspils kokgriezējs Nikolajs Sēfrenss vecākais. Altāra gleznas - "Kristus pie svētā vakarēdiena" un "Kristus ceļā uz Golgātu" - gleznojis J. Špērs 1851. gadā, bet apakšējo gleznu "Svētais vakarēdiens" ap 1672. gadu gleznojis J. Graubics. Altāris un kancele izrotāti ar evaņģēlistu statujām.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kuldīgas Sv. Katrīnas draudze
Moriss Halle

thumb|270px|Moriss Halle 2011. gadā

**Moriss Halle** (*Morris Halle*, dzimis **Moriss Pinkovics** 1923. gada 23. jūlijā, miris 2018. gada 4. aprīlī) bija Latvijas ebreju izcelsmes ASV valodnieks.

## Dzīvesgājums
Moriss Halle dzimis Liepājā. 1929. gadā viņš ar ģimeni pārcēlās uz Rīgu. Pirms Latvijas okupācijas 1940. gadā emigrēja uz ASV, kur mācījās mašīnbūvi Ņujorkas pilsētas koledžā (1941—1943).
No 1943. līdz 1946. gadam dienēja ASV armijā, pēc demobilizācijas studēja valodniecību Čikāgas un Kolumbijas Universitātē pie Romāna Jākobsona.

Strādāja par lingvistikas profesoru Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā (MIT). Pazīstamākie darbi (sadarbībā ar Noamu Čomski) — *On accent and juncture in English, 1959* un *The Sound Pattern of English, 1968*.

## Darbi
* *Fundamentals of Language.* Mouton, Den Haag 1956 (²1971; mit Roman Jakobson).
* *For Roman Jakobson.* Mouton, Den Haag 1956.
* *The Sound Pattern of Russian.* Mouton, Den Haag 1959.
* *Preliminaries to Speech Analysis.* MIT Press, Cambridge 1961 (mit C. Gunnar M. Fant und Roman Jakobson).
* *The Sound Pattern of English.* Harper & Row, New York 1968 (mit Noam Chomsky).
* *Linguistic Theory and Psychological Reality.* MIT Press, Cambridge 1978 (Hg., mit Joan Bresnan).
* *Problem Book in Phonology.* MIT Press, Cambridge 1983 (mit George N. Clements).
* *From Memory to Speech and Back.* Mouton de Gruyter, Berlin 2002.

## Ārējās saites
* Halles lapa MIT
Piedņestras Moldāvu Republika

**Piedņestras Moldāvu Republika** (saīsinājumā **PMR**; , , ) ir neatzīts pašpasludināts valstisks veidojums Krievijas Federācijas okupētajā Moldovas daļā Dņestras kreisajā krastā — Pārdņestrā. ANO atzīst Moldovas suverenitāti pār Pārdņestru.

## Vēsture
1990. gada 2. septembrī Pārdņestras visu līmeņu deputātu 2. ārkārtas kongresā tika deklarēta **Piedņestras Moldāvu PSR**. 1992. gadā notika Piedņestras karš ar Moldovas Republiku. Kopš tā laika Pārdņestrā izvietoti Krievijas Federācijas Bruņotie spēki.

Republikas Augstākās Padomes priekšsēdētājs, vēlāk prezidents bija Igors Smirnovs (1991—2011), pēc viņa Jevgēņijs Ševčuks (2011—2016). Kopš 2016. gada republikas prezidents ir Vadims Krasnoseļskis. Krasnoseļskis pārstāv valdošo partiju "Atjaunotne", kuru kontrolē pārvaldītājsabiedrība "Šerif".

## Referendums par valstisko statusu
2006. gadā tika organizēts referendums par Piedņestras Moldāvu Republikas valstisko statusu. 262 vēlēšanu iecirkņos balsstiesīgajiem iedzīvotājiem bija iespēja izvēlēties starp diviem variantiem:
# Vai atbalstāt Piedņestras Moldāvu Republikas kursu uz neatkarību ar sekojošu brīvprātīgu Piedņestras pievienošanos Krievijas Federācijai?
# Vai uzskatāt par iespējamu Piedņestras Moldāvu Republikas atteikšanos no neatkarības ar sekojošu pievienošanos Moldovas Republikai?

2006. gada 20. jūlijā Eiropas Drošības un sadarbības organizācija nolēma neatzīt referendumu par likumīgu un nesūtīt novērotājus, vienlaicīgi paziņojot, ka referenduma jautājumi ir "ietekmējoši" formulēti, kam gan nepiekrita Krievijas Federācijas pārstāvis.
Pēc oficiāli paziņotajiem rezultātiem 17. septembrī notikušajā referendumā piedalījās 79% balsstiesīgo. 97,1% no dalībniekiem atbalstīja kursu uz neatkarību ar sekojošu brīvprātīgu Piedņestras pievienošanos Krievijas Federācijai, bet otro variantu atbalstīja tikai 2,3%.

## Etniskais sastāvs un pilsonība
Pēc 2015. gada tautskaites datiem Pārdņestrā dzīvoja 29,1% krievu, 28,6% moldāvu un 22,9% ukraiņu. 14% iedzīvotāju atteicās atbildēt uz jautājumu par savu tautību.

PMR etniskais sastāvs:

 
Vairāk nekā trešdaļai iedzīvotāju ir arī citas valsts pilsonība. 107 600 iedzīvotāju (19,4%) ir Moldovas pilsonība, 56 000 (10,1%) — Krievijas Federācijas pilsonība, bet 44 400 (8%) — Ukrainas pilsonība.

## Skatīt arī
* Piedņestras starptautiskā atzīšana
* Piedņestras karš
* Krievijas militārā klātbūtne Piedņestrā
* Piedņestras Moldāvu Republikas bruņotie spēki
* Moldāvijas Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika

## Atsauces

## Ārējās saites

* PMR oficiālā ziņu aģentūra Olvia Press (krieviski)
* Piedņestra — OnLine PMR portāls (krieviski)
* transnistria.blogspot.com — The truth about Transnistria
Politika

**Politika** (, *politiká* — ‘valsts darīšanas’) ir sabiedrisks process, kurā dažādas iedzīvotāju interešu grupas, nacionālas un starptautiskas institūcijas, uzņēmumi vai atsevišķi indivīdi, veic darbības savu oficiālu vai neoficiālu varas, ietekmes, ekonomisko vai citu mērķu sasniegšanai. Politika plašākā nozīmē ietver arī aktivitātes, caur kurām cilvēki pieņem, uztur un maina vispārējos noteikumus, kas regulē viņu dzīvi. Politika tādēļ ir ļoti saistīta ar konflikta un sadarbības fenomenu.

Klasiskā politikas izpratne ir cēlusies no Senās Grieķijas un vārds “politika” ir cēlies no vārda polise, kas tiešā tulkojumā no Grieķu valodas nozīmē “pilsētvalsts”. Senajā Grieķijā sabiedrība bija sadalīta vairākās pilsētvalstīs un katrā pilsētvalstī pastāvēja sava pārvaldes sistēma, no tā arī izriet vārds politika - “polises darīšanas” jeb mūsdienu izpratnē “valsts darīšanas”. Jau tā laika darbos tika spriests par sabiedrību un politiku, piemēram, Platona *“Valsts”*, Aristoteļa *“Politika”*. Savā grāmatā "*Politika"* Aristotelis apgalvoja, ka “cilvēks pēc dabas ir politisks dzīvnieks” ar ko viņš uzskatīja, ka tikai politiskā sabiedrībā cilvēks var sasniegt pilnību un dzīvot “labu dzīvi”. Aristotelis uzskatīja, ka politika ir ētiska aktivitāte, kuras virsuzdevums ir taisnīgas sabiedrības veidošana, savukārt Platons bija skarbs demokrātijas kritiķis un savā darbā apgalvoja to, ka varai būtu jāpieder izglītotajai elitei, karaļiem-filozofiem.

Politika sevī ietver arī procesu, caur kuru valsts piešķir atbalstu, apbalvojumu vai sodu, reaģējot pret notikumiem sabiedrībā vai sabiedrības spiediena. Šādi politika tiek īstenota ar formālu vai autoratīvu lēmumu, kas liek pamatus rīcības plānam, kas ir saistošs visai sabiedrībai.

Politikas studijas pēc būtības pēta valsts pārvaldi vai plašākā kontekstā to, kā tiek īstenota varas un autoritātes pielietošana . Zinātnes nozare, kurā tiek pētīta politika, ir politoloģija. Ir izšķiramas vairākas pieejas politikas pētniecībā kā zinātņu nozarē, piemēram, politiskā filozofija – normatīvā pieeja, kā arī empīriskā pieeja, kuras ietvaros pēta institūcijas un struktūras (institucionālisms), uzvedības analīze (biheiviorisms, racionālās izvēles teorija) un citas pētniecības pieejas.

Tiek atšķirta iekšpolitika un ārpolitika, iezīmējot atšķirību starp to, kas notiek valsts iekšienē un kas notiek attiecībās starp valstīm. Šis iekšpolitikas un ārpolitikas sadalījums ir uzturējis arī studiju disciplīnas – politikas zinātne un starptautiskās attiecības. Tomēr globalizācijas ietekmē, kuras pamatā ir starpvalstu attiecības un valstu atkarība vienai no otras, mazinās šo divu nošķīrumu nozīmība.

Politisko procesu sākšanās priekšnosacījums ir sabiedrības strukturēšanās neolītiskās revolūcijas laikā un līdz ar to atšķirīgu interešu veidošanās dažādās iedzīvotāju grupās.

## Atsauces