open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rīga 2014

**Rīga 2014** ir Rīgas kā vienas no 2014. gada Eiropas kultūras galvaspilsētas projekta nosaukums. Otra 2014. gada Eiropas kultūras galvaspilsēta būs Zviedrijas pilsēta Ūmeo. Rīga ir pēdējā no Baltijas valstu galvaspilsētām, kas bijusi Eiropas kultūras galvaspilsēta — Viļņa bija kultūras galvaspilsēta 2009. gadā, Tallina — 2011. gadā. Rīga par 2014. gada Eiropas kultūras galvaspilsētu tika apstiprināta .

Atklāšanas ceremonija notika  Latvijas Nacionālajā operā ar Riharda Vāgnera opusu tēlos „Rienci. Triumfs un sakāve” un Valsts prezidenta, Eiropas kultūras galvaspilsētas patrona Andra Bērziņa uzrunu. 18. un 19. janvārī Rīgā notika plaša kultūras pasākumu programma.

2014. gadā Rīgā notika daudzi kultūras pasākumi, tai skaitā Eiropas Kino balvas pasniegšanas ceremonija, Pasaules koru olimpiāde, Latvijā dzimušo pasaules mūziķu solokoncertu cikls "Dzimuši Rīgā", vairāku teātra režisoru izrāžu programma *forte forte*, vairākas izstādes. "Rīga 2014" organizators bija nodibinājums "Rīga 2014", kura vadītāja bija Diāna Čivle 

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Mihails Hodorkovskis

**Mihails Hodorkovskis** (; dzimis ) ir Krievijas uzņēmējs, oligarhs, filantrops un autors.

## Dzīvesgājums
Dzimis ebreju izcelsmes konstruktora Borisa Hodorkovska un viņa sievas Marinas, dzimušas Petrovas, ģimenē. Studēja inženierzinātnes Mendeļejeva Ķīmisko tehnoloģiju institūtā Maskavā (1981-1986). Perestroikas laikā 1989. gadā M. Hodorkovskis ar partneriem atvēra vienu no pirmajām Krievijas komercbankām *[[Menatep]]*. No 1997. līdz 2004. gadam bija naftas uzņēmuma *[[Jukos]]* vadītājs. 2003. gadā Krievijas žurnāls *Expert* viņu kopā ar Romānu Abramoviču nosauca par gada cilvēku. 2004. gadā Hodorkovski atzina par bagātāko cilvēku Krievijā un vienu no bagātākajiem cilvēkiem pasaulē, *[[Forbes]]* sarakstā ierindots 16. vietā. Miljardieris atbalstīja Krievijas liberālo opozīciju un kritizēja prezidentu Vladimiru Putinu.

2003. gada oktobrī M. Hodorkovski arestēja par krāpšanu un nodokļu nemaksāšanu (kopā ar citu *Jukos* akcionāru Platonu Ļebedevu). 2005. gadā viņam piesprieda deviņu gadu cietumsodu, ko apelācijas kārtībā samazināja par gadu un Hodorkovski nosūtīja uz soda izciešanas vietu Sibīrijā. 2010. gadā notika otrs tiesas process, kurā Hodorkovski un Ļebedevu atzina par vainīgiem naudas atmazgāšanā un notiesāja uz vēl 13 gadiem ieslodzījumā, soda izciešanu skaitot no apcietināšanas brīža 2003. gadā.

2013. gada decembrī Krievijas prezidents Vladimirs Putins viņu apžēloja, un Hodorkovski atbrīvoja no cietuma. 2014. gadā tiesas piespriestais soda termiņš gan būtu jau beidzies, jo vēlākos tiesas procesos M. Hodorkovskim bija izdevies to samazināt.
 
Atstājis ieslodzījumu, viņš pameta Krieviju un devās uz Berlīni, tad kopā ar ģimeni apmetās uz dzīvi Šveicē.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Grand Theft Auto V

***Grand Theft Auto V*** (**GTA V**) ir videospēle, kas tika izdota . To izstrādāja *[[Rockstar North]]* un izdeva *[[Rockstar Games]], [[Take-Two Interactive]]*. Spēle tika veidota *[[PlayStation 3]]* un *[[Xbox 360]]* konsolēm. Šī ir 15. spēle *[[Grand Theft Auto (spēļu sērija)|Grand Theft Auto]]* sērijā.

Pirmajās 24 stundās pēc izdošanas spēle guva 800 miljonu ASV dolāru lielus ieņēmumus, pirmajās trijās dienās tā guva 1 miljardu dolāru lielus ieņēmumus, kļūstot par visātrāk pārdotāko izklaides produktu industrijas vēsturē. *[[Time]]* *Grand Theft Auto V* nosauca par 2013. gada labāko spēli.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Ronalds Ozoliņš

**Ronalds Ozoliņš** (dzimis  Rīgā) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs, daudzkārtējs Latvijas čempions, tagad treneris. Strādājis kā Kontinentālās hokeja līgas kluba Rīgas "Dinamo" galvenā trenera asistents.

## Spēlētāja karjera
Spēlētāja karjeru sāka 1991.—92. gada sezonā Latvijas hokeja līgas kluba Rīgas "Pārdaugava" rindās. Jau nākamajā sezonā Ozoliņš cīnījās kluba pirmās komandas sastāvā Starptautiskajā hokeja līgā. 1993. gadā kļuva par Latvijas čempionu. Pēc 1994.—95. gada sezonas pārcēlās uz Ziemeļameriku.

1995.—96. gada sezonā aizsargs spēlēja ECHL klubā Džeksonvillas "Lizard Kings". No 1998. līdz 2000. gadam aizsargs spēlēja Centrālās hokeja līgas vienībā Feijetevillas "Forces", taču tad sezonu aizvadīja ECHL klubā Beitonrūžas "Kingfish".

2001.—02. gada sezonā aizsargs atgriezās Latvijā, pievienojoties Austrumeiropas hokeja līgā spēlējošās HK Rīga 2000 rindām. Kluba sastāvā viņš spēlēja līdz pat 2007.—08. gada sezonas noslēgumam, kad profesionāļa karjeru beidza. Kopā ar HK Rīga 2000 kļuva par četrkārtēju Latvijas čempionu.

Latvijas hokeja izlases rindās Ozoliņš aizvadījis 19 spēles. Tās rindās viņš debitēja 1992. gada 7. novembrī mačā pret Lietuvu, kas bija pirmā izlases spēle pēc neatkarības atjaunošanas.

## Trenera karjera
2010.—11. gada sezonā Ozoliņš vadīja Latvijas hokeja līgas klubu HK Zemgale, taču tad kļuva par HK Rīga galvenā trenera Leonīda Tambijeva palīgu. Turpmākajās sezonas viņš bija Tambijeva palīgs arī vispirms Latvijas U-18, taču vēlāk arī U-20 izlasēm. 2014. gada vasarā kļuva par HK Rīga galveno treneri. 2018./2019. gada sezonā pievienojās hokeja kluba Rīgas "Dinamo" treneru štābam un strādāja par galvenā trenera Ģirta Ankipāna asistentu.

## Ārējās saites
Vienības nams

**Vienības nams** ir daudzfunkcionāla sabiedriskā ēka, kas atrodas Daugavpilī, Latvijā.

Ēka celta laikā no 1936. līdz 1937. gadam, ēkas projekta autors ir arhitekts Verners Vitands. Mūsdienās tajā atrodas Latgales Centrālā bibliotēka, Daugavpils teātris, Latviešu kultūras centrs, Šmakovkas muzejs, grāmatnīca u.c. Vienības nams ir lielākā kompleksā būve Latvijā, kas celta 1930. gados, ēkas kopējā kubatūra sasniedz 78 tūkstošus m3.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Hārlema (ASV)

**Hārlema** () ir apkaime Manhatanā, Ņujorkā, ASV. Kopš 1920. gadiem tā ir pazīstama kā liels afroamerikāņu dzīves, kultūras un darījumu centrs.

## Vēsture
Sākotnēji tas bija nīderlandiešu ciems, tika nodibināts 1658. gadā. Apkaime ir nosaukta Nīderlandes pilsētas Hārlemas vārdā. 

Sākot ar 1880. gadu, Harlemā sāka apmesties kompaktas afroamerikāņu grupas, galvenokārt 125. un 130. ielas rajonā. Masveida pieplūdums un afroamerikāņu ieplūšana Hārlemā sākās 1904. gadā, pateicoties melnādainā nekustamo īpašumu tirgotāja Filipa Peitona darbībai. Līdz 1930. gadam apkaimes iedzīvotāji pārsvarā bija afroamerikāņi. Centrālajā Hārlemā afroamerikāņu īpatsvars 2000. gadā sasniedza 77% no visiem iedzīvotājiem, citos Ņujorkas rajonos šis īpatsvars ir mazāks.

## Reliģija
Rajonā atrodas vairāk nekā 400 baznīcu, no kurām dažas ir oficiāli pilsētas vai valsts nozīmes pieminekļi. Galvenās kristīgās konfesijas ir baptisti, metodisti, episkopāļi un Romas katoļi.

## Arhitektūra
Atšķirībā no Manhatanas ar debesskrāpjiem, Hārlemā pārsvarā ir trīs–sešu stāvu mājas. Dominējošais arhitektūras stils šeit, tāpat kā daudzviet Ņujorkā, tostarp Bruklinā, atgādina holandiešu, angļu un citas Eiropas tradīcijas.

## Ārējās saites
Čečeni

**Čečeni** ir tauta, kas apdzīvo Kaukāza ziemeļu daļu un ir radniecīga citām nahu tautām: ingušiem, baciem un Gruzijas kistiem. Lielākā daļa čečenu apdzīvo Čečenijas Republiku. Sevi viņi sauc par **vainahiem**, kas tulkojumā no čečenu valodas nozīmē "mūsu ļaudis", vai **nohčiem**.

Kopējais čečenu skaits pasaulē ir aptuveni 2 miljoni. Tā ir lielākā no Ziemeļkaukāza pamattautām un pēc 2020.–2021. gada tautas skaitīšanas datiem trešā lielākā tauta Krievijā aiz krieviem un tatāriem. Pēc pirmā un otrā Čečenijas kara ievērojams skaits čečenu devās uz Rietumeiropu (sk. čečeni Eiropā), Turciju un arābu valstīm. 

## Skatīt arī

* Čečenu un ingušu deportācija

## Atsauces
Čārlzs Simičs

**Čārlzs Simičs** (īstajā vārdā **Dušans Simičs**, dzimis 1938. gada 9. maijā Belgradā, miris 2003. gada 9. janvārī ASV, Ņūhempšīras štatā) bija serbu izcelsmes amerikāņu dzejnieks.

## Biogrāfija
Kara laikā kopā ar ģimeni devies bēgļu gaitās. 1954. gadā emigrējis uz ASV, tur viņa ģimene apmetās Čikāgā. Studējis Ņujorkas Universitātē.

Pirmais dzejoļu krājums *What the Grass Says* ("Ko saka zāle") iznāk 1967. gadā. Izdevis daudzus dzejoļu krājumus angļu valodā, par izlasi *Selected Poems 1963-1983* ("Dzejas izlase 1963-1983", 1985) un dzejoļu krājumu *Unending Blues* ("Nebeidzamais blūzs", 1986) nominēts Pulicera balvai. Šo prēmiju saņēmis par dzejprozas krājumu *The World Doesn't End* ("Nav gala pasaulei", 1989).

Atdzejojis angļu valodā dienvidslāvu autoru dzeju (Vasko Popa, Milorads Pavičs, Tomažs Šalamuns). Par Vasko Popas grāmatu saņēmis Amerikas PEN centra tulkotāju balvu (1980).

Par ieguldījumu amerikāņu dzejā saņēmis arī Vollesa Stīvena balvu (2007) un Roberta Frosta medaļu (2011).

Č. Simiča dzeju latviski atdzejojuši Gunars Saliņš, Maija Meirāne un Jānis Elsbergs. 2013. gadā latviski izdots krājums "Nav gala pasaulei" Kārļa Vērdiņa atdzejojumā. Amanda Aizpuriete tulkojusi Č. Simiča eseju "Dzeja un pieredze".

## Atsauces
Edvards Smits

**Edvards Džons Smits** (; dzimis , miris ) bija angļu jūras spēku rezerves virsnieks, kas bija vairāku *White Star Line* kuģu kapteinis. Bijis arī kapteinis vienīgajā kuģa "Titāniks" kuģojumā, kurā tas nogrima. Bojā gāja arī pats kapteinis Smits, lai gan viņa līķis pēc katastrofas netika atrasts.
## Attēlojums mākslā un kino
1997. gada filmā "Titāniks", kapteiņa Smita lomā angļu aktieris Bernards Hills.

## Atsauces
## Ārējās saites
*One of Stoke-on-Trent Museums' Local Heroes
*Captain Smith on Encyclopedia Titanica
Visokija

**Visokija** ( — ‘Augstā sala’) vai **Visokoja** () ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Izvietojusies arhipelāga ziemeļos Traversē salu grupā; Brauna šaurums to atdala no Kendlmasas salām dienvidos, bet Traversē šaurums — no Zavodovska salas ziemeļrietumos. Salu veido 1005 m augstais vulkāns Hodsona kalns, kura vulkāniskās aktivitātes novērotas ap 1830. un 1930. gadu.

Salu 1819. gadā atklāja Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca aprakstoši pēc tajā esošā augstā kalna.

## Atsauces
Sergejs Slaucītājs

**Sergejs Slaucītājs** (dzimis , miris ) bija latviešu astronoms. Viņa vecākais brālis Leonīds Slaucītājs bija ģeofiziķis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1902. gada 6. novembrī Jaunlaicenes pagastā Majora skolas pārziņa Jāņa Slaucītāja un viņa sievas Emīlijas Paulīnes, dzimušas Bērzones, ģimenē. Pēc Alūksnes vidusskolas pabeigšanas viņš 1921. gadā uzsāka studijas Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes matemātikas nodaļā, kur specializējies astronomijā. Iestājās studentu korporācijā "Lettonia" un 1924. gadā viņu ievēlēja par fakultātes subasistentu.

Pēc studiju beigšanas 1931. gadā S. Slaucītāju ievēlēja par fakultātes asistentu, 1935. gadā par privātdocentu, vēlāk par docentu. Ar Morberga stipendiju viņš papildinājās Stokholmas observatorijā.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku Vācu jūras observatorijā. 
Pēc kara beigām viņš no 1946. līdz 1948. gadam bija docētājs Baltijas Universitātē.

1948. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Argentīnā, kur 1952. gadā kļuva par docētāju Laplatas Universitātē, 1959. gadā par profesoru. No 1952. līdz 1975. gadam Slaucītājs vadīja Laplatas astronomijas observatoriju.

Nodarbojās ar Dienvidu puslodes zvaigznāju pētīšanu. Slaucītājs ir uzlabojis vairākus astronomiskos instrumentus, tāpat konstruējis jaunu fotoelektrisko reģistrētāju. Ir apmēram 40 zinātnisku rakstu autors.

Miris Laplatā 1982. gada 23. septembrī.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Juris Soikans

**Juris Soikans** (dzimis  Ludzā, miris  Rīgā) bija latviešu gleznotājs, grafiķis un mākslas zinātnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1920. gadā atvaļināta virsnieka Jezupa Soikana un viņa sievas Olgas, dzimušas Tabulevičas, ģimenē. Brālis grafiķis Nikolajs Soikans. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijā (1940—1943), no 1942. gada piedalījās izstādēs.

Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā viņu iesauca Latviešu leģionā, kara beigās 1945. gadā nokļuva Vācijā. 1944. gadā sāka publicēt rakstus par mākslu, vēlāk darbojās glezniecībā, grafikā, grāmatu mākslā, bija vairāku grāmatu autors. No 1966. līdz 1982. gadam bija skolotājs Dortmundē.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadu sākumā atgriezās Latvijā, lasīja lekcijas dažādās universitātēs, tai skaitā Latvijas Universitātē un Latvijas Kultūras akadēmijā.
1990. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru.

Miris 1995. gadā.

## Balvas
1948. gadā saņēma Gopera balvu, 1979. gadā — Rancāna fonda balvu, 1981. gadā — Pasaules brīvo latviešu apvienības KF balvu, 1982. gadā — Jūrdža fonda balvu.

## Piemiņa
J. Soikana vārdā ir nosaukta Ludzas mākslas skola.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Biogrāfija
Soikans

**Soikans** ir Latgales latviešu uzvārds. Personas ar šādu uzvārdu:

* Jezups Soikans (1889—1930), virsnieks, skolotājs un Ludzas apriņķa priekšnieks;
* Juris Soikans (1920—1995), gleznotājs, skolotājs;
* Nikolajs Soikans (1926—1980), grafiķis.
Egons Spuris

**Egons Spuris** (dzimis , miris ) bija latviešu fotogrāfs.

1962. gadā absolvējis Rīgas Politehnisko institūtu. Tajā pašā gadā bijis viens no fotokluba "Rīga" dibinātājiem. 1975. gadā sāka vadīt fotoklubu "Ogre". Darbojies melnbaltās fotogrāfijas jomā. Aizsācis subjektīvā dokumentālisma tradīciju Latvijā.

1988. gadā kļuvis par Latvijas Dizaineru savienības biedru. Ieguvis vairākus ārzemju apbalvojumus.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ieraksts Latvijas kultūras kanonā
* Egonam Spurim veltīta lapa
Slaucītājs

**Slaucītājs** var būt:
* Leonīds Slaucītājs — latviešu ģeofiziķis;
* Sergejs Slaucītājs — latviešu astronoms.
Klusa nakts, svēta nakts

thumb|Dziesmas melodijas autors Francs Ksavers Grūbers
thumb|upright=1.4|Franca Grūbera dziesmas pieraksts ap 1860. gadu
**"Klusa nakts, svēta nakts"** () ir Ziemassvētku dziesma, ko 1818. gadā sacerēja ērģelnieks un skolotājs Francs Ksavers Grūbers (*Franz Xaver Gruber*) Josefa Mora (*Joseph Mohr*) pāris gadus iepriekš sarakstītajiem vārdiem.

"Klusa nakts, svēta nakts" ir vispopulārākā Ziemassvētku dziesma, un ir tikusi tulkota apmēram 140 valodās, tostarp Dignājas mācītāja Kārļa Jūlija Veiriha (*Carl Julius Weyrich*) tulkojumā arī latviski. 2011. gadā UNESCO to iekļāva nemateriālā kultūras mantojuma sarakstā.

## Vēsture

Dziesmu pirmoreiz izpildīja 1818. gada 25. decembrī baznīciņā Oberndorfā pie Zalcburgas, Austrijā. To Mora ģitāras pavadījumā dziedāja Grūbers un baznīcas koris. Vēlāk dziesmas notis, ļoti iespējams, līdzi paņēma baznīcas ērģeļu labotājs Karls Maurahers, kas tās izplatīja citiem saviem klientiem, tostarp Blāziusam Vimmeram. Vimmers "Klusa nakts, svēta nakts" iekļāva 1819. gadā izdotajā baznīcas dziesmu grāmatā, no kurienes to apguva Tiroles profesionālie ģimenes ansambļi, kas dziesmu sāka izpildīt visā Eiropā.

Dziesmas oriģinālais rokraksts nav saglabājies. Senākais saglabājies dziesmas rokraksts ir datēts ar 1820. gadu, tāpat tas ir vienīgais Mora rakstītais rokraksts.

## Dziesmas vārdi

:

## Atsauces
Kvartārs

**Kvartārs** jeb **antropogēns** ir kainozoja ēras jaunākais periods ģeoloģiskajā laika skalā. Tas sākās, neogēna periodam beidzoties, pirms 2,588 ± 0,005 miljoniem gadu, un turpinās līdz pat mūsdienām. Kvartāra periodu sīkāk iedala pleistocēna un holocēna epohās. Atsevišķi zinātnieki ierosina izdalīt vēl trešo epohu - antropocēnu, kam raksturīga pastiprināta cilvēka darbības ietekme uz ekosistēmu, kā rezultātā izmirušas vairākas augu un dzīvnieku sugas, mainīts reljefs utt.

Relatīvi īsais kvartāra periods sakrīt ar jaunākā ledus laikmeta sākumu. Tā laikā notika strauja cilvēku evolūcija un migrācija uz visiem Zemes kontinentiem.

## Kvartāra sistēmas dalījums
Kvartāra sistēmu iedala 2 nodalījumos un 7 stāvos:

## Atsauces

## Ārējās saites
Gūtenberga bībele

[thumb|300px|Gūtenberga bībele, kas glabājas [Ņujorkas publiskā bibliotēka|Ņujorkas publiskā bibliotēkā]]
**Gūtenberga [[bībele]]** ir pirmā lielā grāmata Rietumos, kas tikusi iespiesta ar pārvietojamajiem metāla burtiem. Johans Gūtenbergs to izveidoja Maincā, Vācijā, 1450. gados. Bībele ir latīņu valodā Vulgātas tulkojumā.

Gūtenberga izdotā bībele tiek augsti vērtēta kā estētisks un ļoti kvalitatīvs darbs. Līdz mūsdienām ir saglabājušās 48 bībeles kopijas, tomēr tikai 21 kopija ir pilnīga, visas kopijas tiek uzskatītas par vienām no visvērtīgākajām grāmatām pasaulē, tomēr pilnīga kopija nav tikusi pārdota kopš 1978. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Gūtenberga muzejs
Zavodovska sala

thumb|left|
**Zavodovska sala** (, ) ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Sala ir vistālāk ziemeļos novietotā arhipelāga sala, ietilpst Traversē salu grupā. Traversē šaurums to atdala no Visokijas salas dienvidaustrumos. Salu veido  augstais stratovulkāns Asfiksijas kalns (vai Kerija kalns), kura vulkāniskās aktivitātes novērojamas nepārtraukti kopš 1819. gada. Salā mīt pasaulē lielākā zodsiksnas pingvīnu kolonija, kā arī izvietota automātiskā meteostacija, ko apkalpo Dienvidāfrikas SANAP.

Salu 1819. gadā atklāja Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca par godu ekspedīcijas kuģa *Vostok* kapteinim leitnantam Ivanam Zavadovskim.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hanss Dītrihs Genšers

**Hanss Dītrihs Genšers** (; dzimis  Reideburgā, miris ) bija vācu politiķis un valsts darbinieks, ilggadīgs VFR ārlietu ministrs (1974—1992). Pildījis arī Vācijas vicekanclera (1982—1992) un iekšlietu ministra (1969—1974) pienākumus. Kā prezidējošās valsts Vācijas ārlietu ministrs 1991. gadā bijis Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas priekšēdētājs. Devis nozīmīgu ieguldījumu Vācijas atkalapvienošanas procesā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ferdinands Antonijs Osendovskis

**Ferdinands Antonijs Osendovskis** (; dzimis , miris ) bija Latvijas poļu izcelsmes ceļotājs, rakstnieks, žurnālists un antikomunists, uzrakstījis grāmatas par Oktobra revolūciju un Krievijas pilsoņu karu.

F.A. Osendovskis ir otrais visvairāk tulkotais poļu rakstnieks, viņa grāmatas tulkotas divdesmit pasaules valodās, arī latviešu.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1878. gadā Ludzā ārsta Marcina Osendovska ģimenē, viņa vecāki bija cēlušies no Lietuvas tatāriem. Pēc Ludzā pavadītiem pirmajiem trīs dzīves gadiem viņa vecāku ģimene pārcēlās uz Pleskavas guberņu, vēlāk uz Kamjanecu-Podiļsku, tad uz Sanktpēterburgu. 

Mācījās Sanktpēterburgas universitātes Matemātikas un dabas zinātņu fakultātes ķīmijas nodaļā, studijas turpināja Sorbonnā, iegūstot ķīmijas zinātņu doktora grādu. No  1904. gada strādāja Tālajos Austrumos, veicot ģeoloģiskās izpētes darbus. Par piedalīšanos 1905. gada revolūcijā Mandžūrijā, līdz 1907. gadam bija ieslodzīts cietumā. Pēc soda izciešanas pievērsās zinātniskajai un literārajai darbībai.

Rakstīja daiļliteratūru, strādāja par žurnālistu. Tiek uzskatīts par t.s. Sisona dokumentu autoru, kuros attēlota Vladimira Ļeņina saikne ar Vācijas drošības dienestiem. Strādāja Aleksandra Kolčaka un Romāna fon Ungerna-Šternberga valdībās. 

No 1922. gada dzīvoja Polijā, kļūdams pazīstams ar grāmatām par Krievijas neseno vēsturi. Pēc Otrā pasaules kara sākuma piedalījies poļu Pretošanās kustībā. Miris 1945. gada janvārī Sarkanās armijas uzbrukuma laikā, padomju drošības iestādes veica Osendovska līķa ekshumāciju, lai pārliecinātos par viņa nāvi.

## Piemiņa
2017. gadā, pateicoties Latvijas Poļu savienības rūpēm un ar Polijas Republikas Senāta atbalstu, Ludzā uzstādīja F.A. Osendovska piemiņas akmens plāksni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pusdienas uz debesskrāpja

thumb|300px|Fotogrāfija "Pusdienas uz debesskrāpja"
**"Pusdienas uz debesskrāpja"** () jeb **"Ņujorkas celtnieki pusdienojam uz šķērssijas"** (*New York Construction Workers Lunching on a Crossbeam*) ir slavena melnbaltā fotogrāfija, kas 1932. gadā uzņemta *[[GE Building|RCA Building]]* celtniecības laikā Ņujorkā, ASV. Fotogrāfijā redzami vienpadsmit celtnieki pusdienu pārtraukumā sēžam uz augstceltnes 69. stāva dzelzs šķērssijas 250 metru augstumā.

Fotogrāfijā redzamajiem celtniekiem nav drošības siksnu, jo Lielā depresijas laikā cilvēki vēlējās strādāt jebkādu darbu neskatoties uz drošības apstākļiem. Fotogrāfija uzņemta  *RCA Building* ēkas 69. stāvā celtniecības pēdējo mēnešu laikā. Lai arī strādnieki bija īsti, tiek uzskatīts, ka attiecīgais brīdis iestudēts jaunā debesskrāpja popularizēšanai. Oriģināla negatīva stikla plāksne glabājas Betmana arhīvā (*Bettmann Archive*) Pensilvānijā, kas pēc negadījuma 1996. gadā saplīsa piecās daļas. Līdz mūsdienām saglabājies tikai viens oriģinālattēls, ko 2017. gada sākumā izstādīja *Frieze* galerijā Ņujorkā.

Ilgstoši fotogrāfijas autors nebija zināms, tomēr kopš 2003. gada par fotogrāfijas autoru uzskata Čārlzu Ebetsu. Tāpat nav zināma identitāte lielākajai daļai fotogrāfijā attēloto personu. Ir zināms, ka piektā persona no kreisās puses ir Albins Svensons (*Albin Svensson*) un sestā persona ar cigareti ir Jons Jūhansens i Bakagords (*John Johansson i Backagård*).

## Atsauces
Fjodors Šaļapins

**Fjodors Šaļapins** (; dzimis , miris ) bija krievu operdziedātājs, bass.

## Dzīvesgājums
Dzimis Kazaņā ierēdņa (pēc izcelšanās – zemnieka) Ivana Šaļapina un Jevdokijas Šaļapinas (dzimusi Prozorova) ģimenē. 

Mācījies vairākās skolās Kazaņā — vispirms Vederņikovas privātskolā, vēlāk Ceturtajā draudzes skolā; 1885. gadā beidza Sesto pilsētas skolu. Pēc tam īslaicīgi mācījās Arskas amatu skolā. Kādu laiku bija arī māceklis pie kurpnieka, virpotāja u.c. amatniekiem. No deviņu gadu vecuma dziedāja baznīcas korī Kazaņā. Kora vadītājs F. Šaļapinam iemācīja nošu rakstu.

Kopš 1889. gada darbojies teātrī. 1890. gadā sāka solista karjeru, kad tika izraudzīts dziedāt partiju saslimušā kolēģa vietā. Darbojies Kazaņā, Ufā, Tiflisā. 1892.–1993. gadā Tiflisā ievērojamais krievu operdziedātājs Dmitrijs Usatovs pasniedza F. Šaļapinam bezmaksas privātstundas. 1893. gadā pārcēlās uz Maskavu, bet 1894. gadā — uz Sanktpēterburgu. 1895. gadā kļuva par Marijas teātra solistu. No 1896. līdz 1899. gadam Šaļapins bija mecenāta Savas Mamontova Krievu privātās operas Maskavā solists. No 1899. gada — Maskavas Lielā teātra solists.

1901. gada pavasarī Mefistofeļa lomā itāļu dzejnieka un komponista Arrigo Boito operā “Mefistofelis” (*Mefistofele*, 1868) F. Šaļapins ar lieliem panākumiem debitēja Milānas ''La Scala''. No 1904. gada viņš regulāri uzstājās dažādu pasaules valstu operteātros, sniedza koncertus Amerikas Savienotajās Valstīs, Argentīnā, Francijā, Itālijā, Apvienotajā Karalistē, Vācijā un citās valstīs.

Pēc Oktobra revolūcijas ieguva Republikas Tautas mākslinieka nosaukumu un kļuva par Marijas teātra māksliniecisko vadītāju. 1922. gadā devās viesizrādēs uz ārzemēm, un PSRS vairs neatgriezās. 1910., 1930., 1931. un 1934. gadā sniedza viesizrādes Rīgā.

Miris 1938. gada 12. aprīlī Parīzē, kur tika apglabāts Batinjoles kapsētā (*Cimetière des Batignolles*). 1984. gadā pārapbedīts Novodevičjes kapsētā Maskavā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Fjodora Šaļapina profils ''AllMusic''
Nikodems Rancāns

**Nikodems Rancāns** (1870—1933) bija latviešu (latgaliešu) katoļu garīdznieks, Latgales Atmodas kustības darbinieks, rakstnieks, Latvijas vēstures pētnieks. Latgales Pagaidu zemes padomes loceklis (1917—1918), Rēzeknes valsts skolotāju institūta direktors (1929—1933).

## Dzīves gājums
Dzimis 1870. gada 13. septembrī Zaļmuižas pagasta Migliniekos rentnieka ģimenē. Mācījās Zaļmuižas pagastskolā un Ludzas pilsētas skolā (1883—1885), vēlāk Pleskavas reālskolā (beidzis 1889. gadā) un Pēterburgas katoļu garīgajā seminārā (1891—1896). 

No 1897. gada Pēterburgas Sv. Katrīnas baznīcas vikārs, tad Krāslavas Romas katoļu baznīcas vikārs un ticības mācības skolotājs Krāslavas skolā. 
1898. gadā kļuva par Pēterburgas katoļu proģimnāzijas inspektoru, nodibināja internātu (1899). Studēja Pēterburgas garīgajā akadēmijā, 1903. gadā ieguva teoloģijas maģistra grādu, bija viens no latgaliešu „Pīterpiļs latvīšu muzykālōs bīdreibys” dibinātājiem, no 1906, gada Pēterburgā izdeva un rediģēja laikrakstu „Sākla”. No 1907. gada Rēzeknes katoļu baznīcas dekāns, nodibināja Rēzeknes draudzes skolu un Rēzeknes tirdzniecības skolu, 1912. gadā Greiškānu zemkopības skolu.

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada aprīlī Nikodemu Rancānu ievēlēja par Latgales kongresa organizācijas priekšsēdētāju, viņš bija Latgales Pagaidu zemes padomes loceklis (1917—1918). Lielinieku varas laikā bija spiests atstāt Latgali, 1919. gadā bija Kurmenes draudzes prāvests, Preiļu katoļu draudzes prāvests (1920—1929), Rēzeknes Valsts skolotāju institūta direktors (1929—1933). 

Miris 1933. gada 21. jūlijā Rēzeknē.

## Darbība
thumb|200px|N. Rancāna „Latvijas vēstures” 1. sējums „no sen-senajiem laikiem līdz 1184. g., t.i. vāciešu atiešanai uz mūsu zemi” (1921). 
N. Rancāns bija latgaliešu nacionālās atmodas un sabiedriskās dzīves rosinātājs. Sekmēja Latgales tuvināšanu pārējiem Latvijas novadiem, 
Kopā ar E. Kozlovski organizēja latviešu spiestuves „Dorbs un Zineiba” (1912) dibināšanu Rēzeknē.

### Grāmatas
* *Genovefa* (1907)
* Augļu dārzs (1910)
* Sakņu dārzs (1910)
* *Dzeršona latvīšu nalaime* (1910)
* *Pļovas un viņu pōrlobōšana* (1911)
* *Bišu kūpšona* (1911)
* *Kooperacija aba myusu krojaizdavu kases, zemkūpeibas bīdrības un draudzes krāmi* (1914)
* *Liturgika* (1922)
* *Ticeibas pamati* (1923)
* *Latwijas wèsture* 1.—2. sējumi (1921—1924)
* *Ceļōjums pa Latgolu* (1924) 
* Kungs Tvardovskis (1927)

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis (1926)

## Piemiņa
Skvērā pie Rēzeknes augstskolas atrodas Nikodemam Rancānam veltīts piemineklis (2002). Viņa vārdā ir nosauktas ielas vairākās Latgales pilsētās.

## Literatūra
* Nikodems Rancāns. Latgaļu rakstnīks un tautas audzynōtōjs. Rokstu krōjums. Red. M. Bukšs. [B.v.]: P/s Latgaļu izdevnīceiba, 1971
* Keišs, S., Kukšs, M. Nikodema Rancāna roksti. No: Nikodems Rancāns: Rokstu krōjums. Rēzekne, 2002, 37.—61. lpp. 

## Atsauces
Rigvēda

[thumb|300px|19. gadsimta sākumā pierakstītais Rigvēdas teksts. Pirmā rinda (RV 1.1.1a): "[Agni (uguni) pielūdzu Dieva (meistara) priekšā, dievišķo, taisno kareivi" (अग्निमीळे पुरोहितं यज्ञस्य देवमृत्विजम् । होतारं रत्नधातमम् *agniṃ   iḷe   puraḥ-hitaṃ  yajñasya   devaṃ   ṛtvijaṃ*).]]

[thumb|Ausmas dieva Savitra statuja. Savitrs pieminēts 170 vietās Rigvēdā ([Rādžastāna|Rādžastānā, *Padam Nath* templī.) ]]

**Rigvēda**  (sanskritā: ऋग्वेद *ŗgveda*, saliktenis no *ŗc* "slava, vārsma" un *veda* "gudrība") ir sens indiešu svēto dziedājumu krājums, pārsvarā lūgšanas un himnas  sanskrita valodā. Rigvēda ir viens no četriem vēdu (atklāsmju) krājumiem hinduistu kanonā. Četri kanoniskie krājumi  Indijā apzīmēti ar vārdu "šruti" ().

## Raksturojums
Apgalvots, ka Rigvēda ir ap 3200 gadu sens vārsmu krājums, kas ir visu vēdu pamatā, un ir viens no vissenākajiem tekstiem kādā no indoeiropiešu valodām. Filoloģiskas liecības rādot, ka Rigvēda sacerēta Indijas subkontinenta ziemeļrietumos Indas ielejas civilizācijas "vēdiskajā laikmetā." Rigvēdā esot spēcīgas valodnieciskas un kultūras līdzības ar seno irāņu valodu, kā arī ar zoroastra Avestu. Tās savukārt esot cēlušās no indoirāņu valodas, ko pētnieki reizēm saista ar bronzas laikmeta Andronovas kultūru.

Rigvēda sastāv no 1017 galvenajām un 11 papildu himnām un ir sadalītas nodaļās - mandalās.
Rigvēda ietver vairākus mitoloģiskus stāstus par pasaules radīšanu, dievību slavinājumus, kā arī senas lūģsanas par dzīvi un labklājību. Rigvēdas panti joprojām tiek skaitīti hinduistu rituālos. Indijā bieži skaitītā saules mantra ir no Rigvēdas 35. himnas:

आ कृष्णेन् रजसा वर्तमानो निवेशयन्न अमृतं मर्त्यं च ।
हिरण्ययेन सविता रथेना देवो याति भुवनानि पश्यन ॥

"Virzoties pa tumšo debess jumi un mierinot mūžīgos un mirstīgos,
tuvojas zelta kaujas ratos dievs Savitrs un pārrauga katru radību."

Rigvēdā atrodams arī vārds *Namas-krita*, no kura cēlies pazīstamais hinduistu sveiciens *[[Namaste]]*.

[thumb|300px|left|Rigvēda cēlusies [Indijas subkontinents|Indijas subkontinenta ziemeļrietumos. Attēlā ir daži rakstos pieminētie upju nosaukumi]]

## Dievības
Šķiet ievērojamākās himnas veltītas visvairāk Rigvēdā pieminētām dievībām Indrai un Agni, kā arī dievišķam dzērienam somai. Pie vissenākajām himnām Rigvēdā pieskaitāmas himnas Djausam - debesu tēvam, Aditi - apkārtesošā telpas dievietei, Varunam - sākotnēji debesu pārzinim (vēlāk šajā statusā viņu nomaina pērkona dievība Indra), bet vēlāk pirmatnējo ūdeņu aizbildnim. Vispoētiskākās himnas veltītas Ušai - rītausmas dievībai.

Vēdiskajā laikmetā saullēkta saules dievs esot saukts Savitrs, bet dienas laikā saules dievs bijis Sūrja. Savitrs esot slavēts vienpadsmit Rigvēdas himnās un esot pieminēts kopumā 170 reizes. Rigvēdā arī piemin Aditjas, kas arī saukti Asuras dievi (*Mitra–Varuna*).

Pirmais Rigvēdas tulkojums kādā rietumu valodā (latīņu) izdots 1830. gadā Londonā.  (*Friedrich August Rosen, Rigvedae specimen, London 1830*).

## Ārējās saites
* http://vesture.eu/index.php/Vēdas EU Vēsture - Vēdas
* http://www.sacred-texts.com/hin/rigveda/rvi01.htm Rigvēdas tulkojums 

## Atsauces
Sarkanais punduris

250px|thumb|Sarkanais punduris mākslinieka skatījumā
**Sarkanais punduris** ir galvenās secības pundurzvaigzne. Sarkanie punduri pieder M spektra klasei vai arī K klases augšdaļai. Tās ir relatīvi vēsas (virsmas temperatūra zem 4000 K) un nelielas (masa no 0,0767 – 0,5 Saules masas) zvaigznes.

Sarkanie punduri ir visbiežāk sastopamais zvaigžņu veids mūsu galaktikā (vismaz Saules tuvumā), tomēr tie ir grūti novērojami objekti savas mazās starjaudas dēļ. Saulei tuvākā zvaigzne Centaura Proksima ir sarkanais punduris, tāpat kā vēl 80 citas no 100 Saulei tuvākajām zvaigznēm.

Sarkanie punduri ir ļoti stabilas zvaigznes, ūdeņradis tajās sadeg lēnām, tāpēc to dzīves ilgums var būt no desmitiem miljardu līdz desmitiem triljonu gadu. Teorētiskie aprēķini rāda, ka laika gaitā sarkanie punduri pakāpeniski saspiedīsies un vēl vairāk uzkarsīs, kamēr neiztērēs visu ūdeņraža krājumu, sākumā pārtopot par zilajiem punduriem un vēlāk par baltajiem punduriem.

Pētījumi ar HARPS spektrogrāfu, kas uzmontēts uz Eiropas Dienvidu observatorijas 3,6 metru teleskopa Čīlē pierāda, ka apmēram 40 % sarkano punduru ir superzemes lieluma citplanētas, kuras riņķo attālumā, kurā teorētiski iespējama dzīvība (var atrasties šķidrs ūdens uz citplanētas virsmas).
## Skatīt arī

* Baltais punduris
* Dzeltenais punduris
* Galvenās secības zvaigzne
* Oranžais punduris
* Spektra klase
* Zilais punduris

## Atsauces
Ļeskova sala (Dienvidsendviču salas)

**Ļeskova sala** (, ) ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Sala ietilpst Traversē salu grupā un izvietota ap 50 km uz rietumiem no galvenās salu virknes. Salu veido aktīvs vulkāns, kura aktivitātes (fumarolas) novērotas 1911. un 1964. gadā.

Salu 1819. gadā atklāja Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca par godu ekspedīcijas kuģa *Vostok* virsniekam leitnantam Arkādijam Ļeskovam.

## Atsauces
Džordžs Kailijs

**Sers Džordžs Kailijs, Sestais Bromptonas baronets** (; dzimis  , miris ) bija angļu inženieris, mūsdienu aerodinamikas pamatlicējs.

Tiek uzskatīts par pirmo personu, kurš saprata fizikālos spēkus, kas nodrošina aparātu, kas smagāki par gaisu, lidošanu. 1799. gadā nāca klajā ar konceptu par lidmašīnu ar nekustīgiem spārniem un atsevišķu dzinējspēku, kas ir mūsdienu lidmašīnu pamatprincips. 1809. gadā izveidoja lidaparātu, kas spēja planēt.

Radījis arī izgudrojumus arī citās sfērās. Darbojies kā parlamenta deputāts.

## Ārējās saites

*Kailija darbs ''On Aerial Navigation'' - 1.daļa , 2. daļa, 3. daļa
Aleksandrs Viļumanis (diriģents)

**Aleksandrs Viļumanis** (dzimis   Preiļos) ir latviešu diriģents. No 1975. līdz 1989. gadam un no 1994. līdz 1996. gadam bija Latvijas Nacionālās operas galvenais diriģents.
 
## Dzīvesgājums
Dzimis 1942. gadā Otrā pasaules kara laikā okupētajā Latvijā operdziedātāja Aleksandra Viļumaņa un viņa sievas Helēnas ģimenē. Studēja sitamos instrumentus, kordiriģēšanu un diriģēšanu Latvijas Mūzikas akadēmijā.

No 1962. gada strādāja dažādus darbus Latvijas PSR Operas un baleta teātrī kā orķestra mākslinieks, suflieris, kormeistars un diriģenta asistents. 1970. gadā iecelts par Latvijas Nacionālajā operas diriģentu, no 1972. gada līdz 1975. gadam papildinājās Ļeņingradas Kirova operas un baleta teātrī (Marijas teātrī). Pēc atgriešanās Rīgā 1975. gadā iecelts par Operas un baleta teātra māksliniecisko vadītāju un galveno diriģentu. 1981. gadā Ostravā iestudēja M. Musorgska operu "Boriss Godunovs", bet
1989. gadā Ļeņingradas Mazajā operas un baleta teātrī Dž. Verdi operu "Dons Karloss". 

No 1990. līdz 1994. gadam A. Viļumanis strādāja par diriģentu Sanktpēterburgas Marijas operas un baleta teātrī, 1994. gadā atkārtoti iecelts par Latvijas Nacionālās operas galveno diriģentu un māksliniecisko vadītāju. 1995. gadā Oslo iestudēja P. Čaikovska operu "Jevgeņijs Oņegins", 1997. gadā S. Prokofjeva baletu "Romeo un Džuljeta", 1998. gadā P. Čaikovska baletu "Riekstkodis".

No 2000. gada bija Krievijas Lielā (Boļšoj) teātra viesdiriģents Maskavā.

## Atsauces
Viļumanis

**Viļumanis** var būt:

* Aleksandrs Viļumanis:
** Aleksandrs Viļumanis (1942), Latvijas diriģents;
** Aleksandrs Viļumanis (1910—1980), Latvijas operdziedātājs.
Dītrihs Ekarts

**Dītrihs Ekarts** (,  — ) bija vācu žurnālists un dzejnieks. Viens no NSDAP dibinātājiem un vadošajiem biedriem.

Neveiksmīgi studējis jurisprudenci, vēlāk — medicīnu. Finansiālu apsvērumu dēļ sācis nodarboties ar žurnālistisku. Paralēli rakstījis dzeju, lugas.

Kopš 1917.—1918. gada Ekarts aktīvi darbojās labējo radikāļu aprindās. Pārstāvējis antisemītiskus un rasistiskus uzskatus. Izdevis politisko nedēļas žurnālu *Auf gut deutsch*, kuru finansēja Bavārijas uzņēmēji un daļēji arī Reihsvērs. Žurnāls pauda antisemītiskus uzskatus, tajā darbojās arī Alfrēds Rozenbergs, Godfrīds Fedrs. 1920. gada decembrī finansiāli atbalstīja biedrību *[[Thule]]* laikraksta *[[Völkischer Beobachter]]* iegādē. Vadījis minēto laikrakstu līdz 1923. gada martam, kad pēc nesaskaņām ar partiju atlaists no redaktora amata.

1918. gada 5. janvārī kopā ar Karlu Hareru, Gotfrīdu Federu un Antonu Dreksleru Minhenē nodibināja Vācu strādnieku partiju (), kas 1920. gada 24. februārī tika pārdēvēta par Vācu nacionālsociālistisko strādnieku partiju (). Ievedis partijā vairākus biedru, kuri vēlāk ieguva nozīmīgu lomu nacistu aprindās, piemēram, Alfrēdu Rozenbergu, Hansu Franku.

1923. gada 9. novembrī piedalījies Alus pučā. Pēc puča izgāšanās arestēts un kopā ar citiem nacistiem ievietots Landsbergas cietumā, bet drīz atbrīvots veselības stāvokļa dēļ. Tā paša gada 26. decembrī miris no sirdstriekas.

## Ārējās saites
Klemāns Adērs

**Klemāns Adērs** (; dzimis , miris ) bija franču izgudrotājs un inženieris, aviācijas pionieris.

Izgudroja un 1881. gadā pirmoreiz demonstrēja t.s. teatrofonu, telefona paveidu, kas ļāva no attāluma klausīties teātra izrādes ar stereoskaņu. Vēlāk pievērsās lidmašīnu konstruēšanai. 1890. gadā Adēra konstruētais ar tvaika dzinēju darbināmais lidaparāts *[[Éole]]* spēja nolidot apmēram 50 metru attālumu 20 centimetru augstumā virs zemes. Trešo Adēra lidaparātu *[[Avion III]]* finansēja Francijas armija, tomēr izmēģinājumi 1897. gadā bija neveiksmīgi.

## Ārējās saites

*
Oto Augusts Rozenbergers

**Oto Augusts Rozenbergers** (; dzimis , miris ) bija Tukumā dzimis vācbaltiešu astronoms, komētu pētnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis Tukumā ārsta Oto Kristiāna Rozenbergera un viņa sievas Magdalēnas Katrīnas, dzimušas Hamanes, ģimenē. 1811. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Kēnigsbergu. No 1819. līdz 1825. gadam studēja astronomiju Kēnigsbergas Universitātē. Bija Frīdriha Beseļa asistents Kēnigsbergas observatorijā. 

1826. gadā viņu ievēlēja par Halles Universitātes ārkārtas profesoru astronomijā un lietišķajā matemātikā, bet 1831. gadā par profesoru. Rozenbergera vārdā nosaukts Mēness krāteris.

## Darbi
* Berichtigung und Notiz, die Störungen des Halleyschen Kometen betreffend (1835)
* Über die Störungen des Halleyschen Kometen während seines Umlaufs um die Sonne vom 15ten September 1682 bis zum 14ten März 1759 (1833)
* Elemente des Halleyschen Cometen bei seiner vorlezten Erscheinung im Jahre 1682 (1831)
* Berechnung verschiedener Sternbedeckungen (1824)
* Ephemeride des Halleyschen Cometen (1835)
* Einige Bemerkungen Störungsrechnungen überhaupt, zunächst aber meine und Herrn Doctor Lehmanns Rechnungen über den Halleyschen Kometen betreffend (1835)
* Elemente des Halleyschen Kometen bei seiner letzten Sichtbarkeit (1830)
* Über die auf Veranstaltung der französischen Academie während der Jahre 1736 und 1737 in Schweden vorgenommene Gradmessung (1827) 

## Ārējās saites
* (Otto) August Rosenberger 
* Rozenbergera krāteris uz Mēness
Hairems Maksims

**Sers Hairems Stīvenss Maksims** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu/britu izgudrotājs. Mūsdienās visplašāk pazīstams kā Maksima ložmetēja — pirmā pilnībā automātiskā ieroča radītājs.

Dzimis ASV, 1881. gadā ieradās Lielbritānijā, kur apmetās uz dzīvi, un 1900. gadā kļuva par Lielbritānijas pilsoni. 1884. gadā viņš radīja savu pazīstamāko izgudrojumu — Maksima ložmetēju. Konstruējis arī peļu slazdu, inhalatoru, aparātu pulksteņu demagnetizēšanai, ugunsdzēsības signalizāciju un citas iekārtas, tai skaitā neveiksmīgu lidmašīnas dizainu. Apstrīdējis Edisona patentu uz kvēlspuldzi.

## Ārējās saites
Rozenbergers

**Rozenbergers** var būt:
* Johans Frīdrihs Rozenbergers, luterāņu mācītājs
* Oto Rozenbergers, pedagogs;
* Oto Augusts Rozenbergers, astronoms.
Mozess Volfs Goldbergs

**Mozess Volfs Goldbergs** (, dzimis , miris ) bija Rūjienā dzimis ebreju izcelsmes igauņu/šveiciešu/amerikāņu ķīmiķis.

## Dzīvesstāsts
Dzimis Rūjienā ebreju ģimenē. Uzaudzis Veru. No 1923. līdz 1924. gadam studēja ķīmiju Tartu Universitātē. Turpinājis studijas ETH Cīrihē. Goldberga doktora disertācijas vadītājs bija Leopolds Ružička. Strādājis kopā ar Tadeušu Reihšteinu un Leo Šternbahu. 1942. gadā pārcēlās uz ASV, kur strādāja kompānijā *[[Hoffmann-La Roche]]*. 1949. gadā kopā ar Leo Štenbahu patentēja biotīna (B7 vitamīna) sintēzes metodi.
Goldbergs

**Goldbergs** (, no *Gold* — 'zelts' un *Berg* — 'kalns'; sieviešu dzimtē Goldberga) ir vācu cilmes uzvārds. 

Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Mozess Volfs Goldbergs (*Moses Wolf Goldberg*, 1905—1964) — ebreju izcelsmes igauņu/šveiciešu/amerikāņu ķīmiķis
* Verners Goldbergs (*Werner Goldberg*, 1919—2004) — ebreju izcelsmes vērmahta kareivis
* Elhonons Goldbergs (*Elkhonon Goldberg*, dzimis 1946), ebreju cilmes amerikāņu neirozinātnieks un rakstnieks
Johans Šēnings

**Johans Šēnings** (, dzimis 1458. gadā, miris 1502. gadā) bija Rīgas birģermeistars 15. gadsimta sešdesmitajos gados. Rīgas arhibīskapa Tomasa Šēninga tēvs. Ietekmīgs Rīgas politikas veidotājs 16. gadsimta beigās Hanzas savienībā, Livonijas landtāgā, Krievijā un Zviedrijā. 

Grāmatas *Joh. Schöninck's grott Realbuch* (notikumu hronika no 1486. līdz 1498. gadam) un dienasgrāmatas par Hanzas dienām 1487. gadā Lībekā autors.

## Ārējās saites
*Johans Šēnings Allgemeine Deutsche Biographie
Traversē salas

**Traversē salas** (, ) ir neapdzīvotu vulkānisku salu grupa Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Ietilpst trīs salas: Visokija, Zavodovska sala un Ļeskova sala, dažkārt Traversē salām ģeogrāfiski pieskaita Kendlmasas salas. Visas trīs salas ir aktīvi vulkāni, augstākais no tiem ir Hodsona kalns Visokijas salā (1005 m vjl).

Salu 1819. gadā atklāja Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca par godu ekspedīcijas atbalstītājam, Krievijas flotes virsniekam marķīzam Žanam Batistam de Traversē *(Jean Baptiste Prevost de Sansac de Traversay)*.

## Atsauces
Landsbergas cietums

**Landsbergas cietums**  ir labošanas iestāde Landsbergā pie Lehas, Bavārijā.

Cietums, kas atrodas pilsētas rietumdaļā, tika atklāts 1910. gadā. Cietums sastāv no četriem blokiem, kas izvietoti krusta formā, ļaujot sargiem novērot bloku koridorus, postenim atrodoties to centrā. Landsbergā tika izvietotas gan jau notiesātas personas, gan arī tādas, kas gaidīja tiesu. Turklāt cietumā bija arī cietokšņa ieslodzījuma (*Festungshaft*) kameras.

Landsbergas cietums ir pazīstams ar slaveniem ieslodzītajiem. 1919. gadā šeit tika ievietots grāfs Antons fon Arko-Vallijs, kurš nogalināja Bavārijas premjerministru Kurtu Eisneru. 1924. gadā cietumā tika ieslodzīti nacisti, tajā skaitā Ādolfs Hitlers, Rūdolfs Hess un citi, kurus notiesāja par piedalīšanos Alus pučā.

No 1945. līdz 1958. gadam cietums atradās Sabiedroto pārraudzībā. Tajā tika turēti kara noziedznieki, vairākiem simtiem no tiem cietumā tika izpildīts nāvessods. 1958. gadā cietums atgriezās vāciešu rokās.

Mūsdienās Landsbergas cietums ir labošanas iestāde.

## Ārējās saites

* JVA Landsberg (Bavarian Justice Ministry) (German)
* Internet site for Landsberg am Lech
* Film footage of United States soldiers entering Hitler's cell in 1945  from the National Archives and Records Administration
Kurts Eisners

**Kurts Eisners** (, dzimis , miris ) bija ebreju izcelsmes vācu žurnālists, teātra kritiķis un sociāldemokrāts. Pirmais Bavārijas ministru prezidents pēc monarhijas krišanas.

Viens no Novembra revolūcijas līderiem Bavārijā. Kopā ar citiem sociālistiem gāza Bavārijas karaļnamu un pasludināja Bavārijas neatkarību no pārējās Vācijas, kļūstot par pašpasludinātās valsts pirmo premjerministru. 1919. gadā, kad sociālisti cieta zaudējumu vēlēšanās, Eisneru, kurš devās paziņot par atkāpšanos no amata, nogalināja monarhists Antons fon Arko-Vallijs. Minētais incidents noveda pie Bavārijas Padomju republikas izveides.

## Ārējās saites
Hodsona kalns

**Hodsona kalns** () ir aktīvs vulkāns Dienvidsendviču salu Visokijas salā Antarktikā. Izvietojies salas rietumu daļā, tā virsotnē pastāvīgi novērojama tvaika vai dūmu izdalīšanās. Iespējamie izvirdumi novēroti 1830. un 1930. gadā.

Kalnu pirmais, domājams, redzējis salas pirmatklājējs Fabiāns fon Belinshauzens 1819. gadā. To nokartēja un aprakstīja *[[Discovery Investigations]]* ekspedīcija 1930. gadā un nosauca par godu Folklenda Salu gubernatoram (1926-1930) Arnoldam Vīnholtam Hodsonam *(Arnold Wienholt Hodson)*.

## Atsauces
Jēnas Universitāte

**Frīdriha Šillera Jēnas Universitāte** () ir valsts universitāte Jēnā, Vācijā.

Universitāti 1558. gadā nodibināja imperators Ferdinands I. Tā ir viena no desmit vecākajām Vācijas universitātēm. Tās spožākais periods tiek saistīts ar 18.—19. gadsimtu, kad universitātē darbojās filozofi Fihte, Hēgelis un Šellings, kā arī rakstnieki Šlēgels, Šillers. 20. gadsimtā Jēnas Universitātes sadarbība ar Ceisa korporāciju ļāva attīstīt pētījumus optikas jomā.

Mūsdienās Jēnas universitāte ir organizēta desmit fakultātēs — teoloģijas, tiesību zinātnes, ekonomikas un uzņēmējdarbības, sociālajā, filozofijas, matemātikas un datorzinātnes, fizikas un astronomijas, ķīmijas un ģeogrāfijas, bioloģijas un farmācijas un medicīnas. Studentu skaits pārsniedz 20 tūkstošus, akadēmiskais personāls — ap 300.

## Ar universitāti saistītie Latvijas cilvēki
* Jans Kornārijs (ap 1500—1558), ārsts un valodnieks, antīko grieķu medicīnisko tekstu tulkotājs
* Gothards Frīdrihs Stenders jeb Vecais Stenders (1714—1796), luterāņu mācītājs un izgudrotājs
* Johans Georgs Švarcs (1751—1784), izglītības darbinieks un brīvmūrnieks
* Dāvids Hieronīms Grindelis (1776—1836), latviešu izcelsmes aptiekārs, botāniķis, ķīmiķis, ārsts un izdevējs
* Alberts Holanders (1796—1868), pedagogs, Bērzaines ģimnāzijas dibinātājs 
* Heinrihs Georgs fon Jannavs (1789—1869), luterāņu mācītājs, literāts
* Vladimirs Kovaļevskis (1842—1883), evolucionārās paleontoloģijas pamatlicējs
* Pēteris Zālīte (1864—1939), latviešu filozofs un publicists

## Ārējās saites
Bauskas demogrāfija

thumb|Bauskas iedzīvotāji 2013. gada pilsētas svētkos.
[thumb|Bauskas pastāvēšanas pirmie gadsimti cieši saistīti ar [Bauskas pils|Bauskas pili]]
**Bauskas demogrāfija** ir Bauskas pilsētas iedzīvotāju skaita izmaiņas gadsimtu gaitā, kas nesaraujami saistītas ar Bauskas likteni karos, epidēmijās, kā arī kopējo reģiona ekonomikas situāciju. Līdz Otrajam pasaules karam ievērojamu pilsētas daļu veidoja vācbaltieši un Bauskas ebreji.

Ap 1640. gadu jaunajā pilsētā dzīvo 1500 cilvēki, no kuriem 1/3 ir latvieši. 1797. gadā pilsētā bija tikai 937 iedzīvotāji, no tiem 504 vācieši. 

1820. gadā Bauskā dzīvoja 1604 cilvēki, bet 1826. gadā Bauskā jau dzīvoja 2315 personas. 1835. gadā Bauskā dzīvoja 2142 iedzīvotāji no kuriem 1018 ir vīrieši, bet 1062 ir sievietes. 1840. gadā iedzīvotāju skaits bija pieaudzis līdz 2248. 1863. gadā Bauskā dzīvoja 4021 iedzīvotājs, no kuriem tikai 573 bija latvieši. 1870. gadā Bauskā dzīvo 4240 iedzīvotāji. 

1881. gadā pilsētā bija 6058 iedzīvotāji (tai skaitā, kareivji), no tiem 3631 ebrejs, 2058 luterāņi, 213 katoļi, 95 pareizticīgie, 31 baptists, 23 vecticībnieki un 7 reformāti. Pareizticīgo pieaugums skaidrojams ar to, ka Bauskas apkārtnē zemes gabalus piešķīra izdienējušajiem karavīriem. Pēc tautības iedzīvotāji dalījās: vācieši 715, latvieši 1435, krievi 142, ebreji 3687, lietuvieši 87 un 34 poļi. 1897. gadā Bauskā bija 6544 iedzīvotāju, no tiem latviešu bija 2984 jeb 45,6%, ebreju 2745 jeb 42,0% un vāciešu 536 jeb 8,2%. Tās bija trīs lielākās Bauskas iedzīvotāju etniskās grupas, bez tam arī nelielā skaitā Bauskā dzīvoja leiši un poļi.

1914. gadā Bauskā sasniedz savu lielāko iedzīvotāju skaitu Krievijas impērijas sastāvā. Pilsētā ir 8300 iedzīvotāji. 1925. gadā, pēc ilgajām kara jukām veiktajā skaitīšanā, pilsētā dzīvoja 5098 cilvēki, no tiem 3711 latvieši, 919 ebreji, 249 vācieši, 119 lietuvieši u.c. 1935. gadā 4,9 tūkstoši iedzīvotāju, no tiem 3723 lattvieši, 778 ebreji un 173 vācieši. Lai gan 1941. gada augustā pilsētā bija palikuši tikai 3883 cilvēki, 1959. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 7 tūkstošus. 1976. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits bija pieaudzis līdz 9,7 tūkstošiem.

2010. gada jūlijā Bauskā sasniegts vēsturiskais iedzīvotāju skaita maksimums — 10 060 iedzīvotāji, no kuriem 55% sievietes un 45% — vīrieši. Etniskais sastāvs: 77% — latvieši, 11% — krievi, 6% — lietuvieši, 3% — baltkrievi, 1,41% — poļi, 1% — ukraiņi, 0,39% — čigāni, 0,16% — vācieši, 0,08% — igauņi, 0,06% — ebreji, 1,21% — citi. 2012. gada decembrī pilsētā dzīvoja 9664 cilvēki, no tiem 7473 latvieši, 1004 krievi, 501 lietuvietis, 248 baltkrievi, 122 poļi, 119 ukraiņi, 51 čigāns, 6 igauņi un 140 citu tautību cilvēki.

## Atsauces
Šēnings

**Šēnings** var būt:

* Johans Šēnings (*Johann Schöning*; 1458—1502) — Rīgas birģermeistars
* Tomass Šēnings (*Thomas Schöning*; ?—1538) — Rīgas arhibīskaps