open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mārcis Sārums

thumb|200px|Mārča Sāruma pārbūvētais Cēsu Sv. Jāņa baznīcas tornis (pārbūvēts 1853). 
thumb|200px|Jumurdas muižas pils (V.Z.Štafenhāgena gravīra, 1866).

**Sārumu Mārcis** () jeb **Mārcis Podiņš**, miršanas ierakstā draudzes baznīcas grāmatā ierakstīts kā **Sārme** (*Sahrme*) (1799–1859) bija līvu izcelsmes namdaru meistars, viens no lielākajiem Vidzemes guberņas būvuzņēmējiem. 
Viņa tiešā vadībā 1835.–1859. gadā uzcēla vai pārbūvēja daudz Vidzemes baznīcu un muižu kungu māju. Sāruma izcilākais darbs ir Cēsu Jāņa baznīcas tornis, par kura modeli viņš 1853. gadā Melngalvju namā sarīkotajā izstādē ieguva mazo sudraba medaļu.

## Dzīves gājums
Dzimis 1799. gada 2. oktobrī (pēc vecā stila 20. septembrī) tagadējā Priekuļu muižas pagasta (*Freudenberg*) Podiņu mājās galdnieka ģimenē. Mācījās Cēsu draudzes skolā, bet tēva vadībā apguva galdnieka un namdara amatu.

Kopš 1834. gada strādāja patstāvīgi, apmācīja sev palīgus – galdniekus, namdarus, kokgriezējus, tēlniekus, mūrniekus, krāsotājus, stikliniekus, zeltītājus, skārdniekus. Būdams izcils amatnieks ar izkoptu skaistuma izjūtu, viņš sekmīgi konkurēja ar vācu būvmeistariem. Pēc evaņģēliski luteriskās baznīcas Vidzemes konsistorijas pasūtījuma Sārums atjaunoja vai pārbūvēja piecas mūra baznīcas vai to daļas: Drustu baznīcu (vadīja namdaru darbu, 1835–1837), Dzērbenes baznīcu (uzcēla patstāvīgi, 1840–1844), Vecpiebalgas baznīcu (veica koka darbus, 1845), Cēsu Sv. Jāņa baznīcu (iekšdarbi, torņa pārbūve, 1853), Rūjienas baznīcu (pārbūve 1854), Smiltenes baznīcu (pārbūve 1857–1859) un Trikātas baznīcu (torņa jaunbūve, 1859). 
Viņa vadībā celtas vai pārbūvētas arī 13 kungu mājas: Jumurdas muižas pils, Siguldas muižas Dzelteno māju jeb Vasaras pili, Karulas muižas (Igaunijā) u.c. muižu ēkas.

Līdztekus viņš kopš 1844. gada bija Priekuļu pagasta tiesas priekšsēdētājs. 

Miris 1859. gada 31. (19.) jūlijā Priekuļu pagastā, ar lielu godu pavadīts pēdējā gaitā un apbedīts Cēsu Lejas kapos. Viņa atstāto kapitālu novērtēja ap 12 000 sudraba rubļu. Sārumu Mārča iesāktos būvdarbus pabeidza viņa znots Jānis Kampe un citi latviešu būvnieki.

## Uzvārds
Dzimtas uzvārdu došanas laikā pēc 1822. gada ieguva uzvārdu Mārcis Podiņš. Sāruma uzvārdā viņš sācis saukties, kad apprecēja „Sārumu” māju saimnieci Annu, kuras saimniecība atradās netālu no senā Sārumu pilskalna.

## Etniskā piederība
Pēc A Hāgenmeistera atmiņām viņš Sārumu reiz uzslavējis par krietnāko latvieti, uz ko viņš esot atbildējis: *Kungs, es neesmu latvietis, bet Cēsu apkaimes pēdējais lībietis*. 
Pauls Kundziņš apcerējumā „Latviešu celtniecība" (krājums „Latvieši", 2. daļa, Rīga, 1932) norādīja, ka Sārums bijis pārlatviskots lībietis no Priekuļiem un Cēsīm. Savukārt Enciklopēdiskajā vārdnīcā (2. daļa, Rīga, 1991) Sārumu Mārcis minēts kā latviešu celtnieks un amatnieks, bet enciklopēdiskajā izdevumā „Māksla un arhitektūra biogrāfijās" (3. daļa, Rīga, 2000) nosaukts par pirmo zināmo latviešu tautības būvmeistaru.

## Atsauces
Kremnica

**Kremnica** () ir pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabala Žaras pie Hronas apriņķī. Pilsēta ar labi saglabājušos viduslaiku apbūvi. Šeit atrodas pasaulē vecākā aktīvā monētu kaltuve.

## Vēsture
Pilsēta no 9. gadsimta attīstījusies kā zelta ieguves vieta. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Kremnica gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Kermecbāņa** (*Körmöcbánya*). Viduslaikos Kremnica bija lielākais zelta ieguves centrs Eiropā. 1328. gadā Ungārijas karalis Kārols I Kremnicai piešķīra pilsētas tiesības, un jau tolaik šeit darbojās monētu kaltuve. Kaltuve ražoja florīnus (forintus) un dukātus, izveidojoties par Ungārijas galveno monētu kaltuvi. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. 20. gadsimta 70. gados zelta ieguve pilsētas apkaimē tika pārtraukta. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Ekonomika
Pilsētā darbojas monētu kaltuve, kura citu starpā kaļ Slovākijas eiro monētas.

## Cilvēki
Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,8 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (64,9 %), nereliģiozi (22,6 %) un luterāņi (5,8 %).

## Skatīt arī
*Banska Bistricas apgabals

## Atsauces

## Ārējās saites

*Kremnicas monētu kaltuve
Eduards Ivanovs

**Eduards Ivanovs** (dzimis  Jūrmalā) ir bijušais Latvijas hokejists, aizsargs. Karjeras lielāko daļu, 14 sezonas, aizvadījis HK Liepājas Metalurgs sastāvā, tās rindās kļūstot par pieckārtēju Latvijas čempionu. Latvijas hokeja izlases sastāvā aizvadījis četras spēles.

## Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ivanovs sāka 1996.—97. gada sezonā Austrumeiropas hokeja līgas vienībā Rīgas "Juniors". Tās sastāvā viņš aizvadīja arī 1997.—98. gada sezonu.

1998. gadā, līdz ar HK Liepājas Metalurgs izveidi, Ivanovs uzsāka tajā spēlēt. Turpmākajos gados "Metalurga" sastāvā Ivanovs kļuva par pieckārtēju Latvijas čempionu, vienlaikus spēlēja gan Austrumeiropas hokeja līgā, gan vēlāk arī Baltkrievijas Ekstralīgā. 2008.—09. gada sezonā bija arī komandas kapteinis. No 2010. līdz 2012. gadam Ivanovs laukumā jau devās vien epizodiski kā spēlējošais treneris "Metalurgs" otrajā sastāvā Latvijas čempionātā.

2013.—14. gada sezonā aizsargs spēlēja HK Ozolnieki/Monarhs rindās, taču tad pievienojās HASC Jūrmala sastāvam, kļūstot par tās kapteini. 2015. gada vasarā pievienojās HK MOGO, taču 2016.—17. gada sezonu aizvadīja Latvijas 1. līgā.

## Ārējās saites
Hanss Hūbe

**Hanss Valentīns Hūbe** (;  — ) bija vācu virsnieks, no 1944. gada ģenerālpulkvedis. Pirmā un Otrā pasaules kara dalībnieks, Dzelzs krusta Bruņinieka krusta (ar zobeniem un briljantiem) kavalieris.

## Biogrāfija

Dzimis garnizona pilsētā Naumburgā. Vācijas Impērijas bruņotajos spēkos no 1909. gada, kad uzsāka dienesta gaitas junkuru pulkā Magdeburgā. Turpat 1910. gadā ieguvis leitnanta pakāpi.

Pirmo pasaules karu sagaidījis kā vada komandieris. Karadarbībā piedalījies no konflikta pirmajiem mēnešiem, drīz paaugstināts par pulka adjutantu. 1914. gada 20. septembrī smagi ievainots Francijas ziemeļrietumos, kā rezultātā Hūbem tika amputēta kreisā roka. Pēc ārstēšanās atgriezies frontē jau kā rotas komandieris. Kara beigās iecelts par ģenerālštāba virsnieku. Kara noslēdzošajā posmā, vadot vācu aizsardzību pret britu tanku uzbrukumu, saindējies ar indīgajām kaujas gāzēm. Nākamo gadu ārstējies slimnīcā, ciešot no saindēšanās sekām.

Pēc Pirmā pasaules kara saglabājis vietu Reihsvērā, komandējis rotas vairākos pulkos. 1925. gadā paaugstināts par kapteini un pārcelts darbā par instruktoru uz Drēzdenes Kājnieku skolu, šajā amatā pabijis braucienā ASV. No 1932. gada bataljona komandieris. 1932. gadā pēc kursu pabeigšanas paaugstināts par pulkvežleitnantu. No 1935. gada Kājnieku apmācības štābā, kur sarakstījis *Der Infanterist* (Kājnieks) otro izdevumu. Vēlāk paaugstināts par pulkvedi, no 1939. gada pulka komandieris.

Otrā pasaules karā ar pulku piedalījies Polijas un Francijas okupācijā. 1940. gada 1. jūnijā paaugstināts par ģenerālmajoru un iecelts par 16. kājnieku divīzijas komandieri. Tā paša gada augustā divīzija tika sadalīta divās daļās, no kurām izveidota motorizētā un tanku divīzija, Hūbem uzņemoties tanku divīzijas komandēšanu. Ar divīziju piedalījies iebrukumā PSRS. Kara sākumā piedalījies Umanskas katla likvidēšanā, kā arī kaujās par Kijivu un Rostovu. 1941.–1942. gada ziemā piedalījies placdarma Hiusas upes krastos aizsargāšanā, kā arī kaujās pie Harkivas, par ko paaugstināts par ģenerālleitnantu.

Lai arī Hūbe iebilda pret Hitlera plānu par Staļingradas iekarošanu, tas palika bez sekām. Hūbe piedalījās Staļingradas kaujā, kuras noslēguma posmā atteicies pamest ielenktos spēkus. No ielenkuma izvests piespiedu kārtā. 1943. gadā vadījis 14. tanku korpusa atjaunošanu. Ar minēto vienību un 4 nepilnām kājnieku divīzijām atvairījis 12 divīziju desanta uzbrukumu Sicīlijā. Vēlāk, saglabājot spēkus, pārcēlies uz Itālijas sauszemes daļu, kur komandējis 10. armiju, līdz Hūbe atkal tika nosūtīts uz Austrumu fronti. Austrumos komandējis 1. tanku armiju. Kā komandieris, kas veiksmīgi vadījis minētās vienības izlaušanos no aplenkuma, apbalvots ar briljantiem pie Dzelzs krusta Bruņinieka krusta. Hitlers plānoja Hūbi iecelt par armijas grupas "Dienvidi–Ukraina" komandieri.

Hūbe 1944. gada 21. aprīlī cieta aviokatastrofā, kurā gājis bojā.

## Ārējās saites
Parastie aizdomās turamie

**"Parastie aizdomās turamie"** () ir 1995. gada ASV *[[neo-noir]]* krimināltrilleris, kura režisors ir Braiens Singers.

Filma ir stāsts par pieciem it kā nejaušiem noziedzniekiem, kas pilda noslēpumainā mafijas bosa Keišera Sezes () uzdevumu. Tajā galvenās lomas attēlo Stīvens Boldvins, Gabriels Bērns, Benisio del Toro, Čezs Palminteri, Kevins Polaks, Pīts Poseltveits un Kevins Speisijs.

Filmas pirmizrāde notika 1995. gada Kannu kinofestivālā, kur tā tika izrādīta ārpus konkursa. Kristofers Makverijs saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko oriģinālscenāriju, savukārt Speisijs — kā labākais aktieris otrā plāna lomā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Demāvends

**Demāvends** ( — *Damāvand*) ir aprimis, bet potenciāli aktīvs stratovulkāns Elbursa kalnu grēdā Irānā, valsts augstākā virsotne, kā arī Āzijas augstākais vulkāns. Izvietojies grēdas centrālajā daļā 66 km uz ziemeļaustrumiem no Irānas galvaspilsētas Teherānas. Pirmoreiz izvirdis pleistocēnā pirms 1,78 miljoniem gadu, bet pēdējais izvirdums datēts pirms aptuveni 7300 gadiem. Vulkāna konuss veidots no pelniem un lavas straumēm, kas sastāv no andezīta, trahīta un bazalta. Novērojamas sēru izdalošas fumarolas, kā arī karstie avoti un travertīna atradnes.

Demāvendam liela nozīme persiešu mitoloģijā; tas poēzijā un literatūrā simbolizē irāņu cīņu pret apspiešanu un svešām varām. Zoroastriešu mitoloģijā kalnā tika ieslodzīts pūķis Aži Dahāka, kam tur jāpaliek līdz pasaules galam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Trijstūra tīkls

**Trijstūra tīkls** ir viens no daudzstūru tīklu tipiem datorgrafikā. Tas ietver virkni ar trijstūriem (parasti trijās dimensijās), kas ir saistīti ar kopīgām malām vai stūriem.

Daudzas grafikas programmas un aparatūras ierīces var darboties efektīgāk ar trijstūriem, kas ir grupēti tīklos nekā ar tādu pašu skaitu trijstūru, kas tiek attēloti individuāli. Tas parasti ir tādēļ, ka datorgrafika veic operācijas uz trijstūru stūru virsotnēm. Ar atsevišķiem trijstūriem sistēmai ir jādarbojas ar visām trijām virsotnēm katram trijstūrim. Lielā tīklā varētu būt astoņi vai vairāk trijstūri, kuru virsotnes satiktos vienā un tajā pašā punktā — kā rezultātā sistēmai būtu jāapstrādā tikai šis viens punkts, nevis astoņi vai vairāk.

## Reprezentācija
Iespējamas dažādas metodes, lai uzglabātu un apstrādātu trijstūru tīklus datora atmiņā.

Izmantojot *[[OpenGL]]* un *DirectX* API, ir divi galvenie veidi, kā trijstūru tīklus padot uz grafikas aparatūru: trijstūru sloksnes () un indeksu masīvi.

### Trijstūru sloksnes
Katrs trijstūris dala vienu pilnu malu ar vienu kaimiņu un citu malu ar citu kaimiņu. Cits veids ir trijstūru "ventilators", kur kopa ar saistītiem trijstūriem dala vienu centrālo virsotni. Ar šīm metodēm virsotņu apstrāde notiek efektīvi, jo ir nepieciešams tikai apstrādāt n+2 virsotnes, lai uzzīmētu n trijstūrus.

Trijstūru sloksnes ir efektīgas, tomēr trūkums ir tas, ka var nebūt īsti skaidrs, kā pārvērst patvaļīgu trijstūru tīklu trijstūru sloksnēs.

### Indeksu masīvi
Izmantojot indeksu masīvus, tīkls tiek uzglabāts ar diviem atsevišķiem masīviem. Viens masīvs satur virsotņu pozīcijas, otrs masīvs satur katra trijstūra stūru pozīcijas. Grafikas sistēma apstrādā vispirms virsotnes un pēc tam veido trijstūrus. *OpenG*L šo atbalsta ar *glDrawElements()*.

Izmantojot šo metodi, patvaļīgs skaits trijstūru ar kopēju skaitu patvaļīgu virsotņu var tikt uzglabāts, manipulēts un padots uz grafikas API bez jebkādām starpapstrādēm.

## Atsauces
Jumurdas muiža

thumb|250px|Jumurdas pils 2000. gadā.
[thumb|250px|Jumurdas muižas pils ([Štafenhāgens|V. Z. Štafenhāgena gravīra, 1866).]]
**Jumurdas muižas** () kungu māja celta historisma stilā un atrodas Madonas novada Jumurdas pagasta centrā Jumurdā. Muižas parkā ezera krastā bijušajā muižas stallī un kalpu mājā iekārtota viesu māja, un arī pils tiek pamazām atjaunota. 

## Vēsture
Viduslaikos Jumurdas apkārtne atradās Ērgļu pilsnovadā un piederēja Rīgas arhibīskapu vasaļiem Tīzenhauzeniem. 
Pirmās ziņas par Jumurdas muižu saglabājušās no 1523. gada, kad tās īpašnieks bija Reinholds Tīzenhauzens. Pēc Poļu-zviedru kara muižu kaducēja un piešķīra Janam Sapeham, kas to 1621. gadā atdāvināja Vilhelmam Tīzenhauzenam. 
Zviedru Vidzemes laikā Tīzenhauzeni muižu zaudēja, no 1638. gada to pārvaldīja Johans Štreifs fon Lauenšteins. Pēc Lielā Ziemeļu kara 1736. gadā muiža restituēta Tīzenhauzenu dzimtai. 1784. gadā to nopirka Rīgas namnieks Ādams Henrihs fon Grote. 1852. gadā Eduards fon Tranzē Jumurdas muižu iegādājās savam vecākajam dēlam Alvilam fon Tranzē. Viņa laikā pēc 1856. gada uzcēla tagadējo muižas kungu māju. Dzejnieks Andrejs Pumpurs neilgu laiku (1872-1874) strādāja par Jumurdas muižas pārvaldnieku un mežkungu.

1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu ēku daļēji nodedzināja, tad atkal līdz 1907. gadam atjaunoja tās jaunais īpašnieks ārsts Reinholds Miķelis Liepiņš. 1909. gadā daļu muižas iegādājās mežkungs Liberts. 
Pirmā pasaules kara un brīvības cīņu laikā muižas īpašnieki ēku pameta, 1917. gadā latviešu strēlnieki pilī rīkojuši balles. 1920. gada agrārās reformas gaitā Jumurdas muižu sadalīja 70 vienībās (no tām 13 bija rentes mājas) 1145,9 ha platībā. Muižas kungu māju piešķīra Jumurdas pagastam.
Muižas pilī atradās pagasta administrācija, vēlāk pirmajā stāvā ierīkoja pienotavu, bet kopš 1929. gada pilī atradās Jumurdas pamatskola.

Kopš skolas slēgšanas pilī atradās Jumurdas pagasta padome un Jumurdas attīstības fonds.

## Muižas kungu māja un parks
Jumurdas muižas kungu māja ir viens no visagrīnākajiem Latvijas historisma piļu arhitektūras piemēriem, fasādēs izmantots neapmestu ķieģeļu un apmestu detaļu pretnostatījums. Ēkas ārējā plānojumā villu arhitektūras kompozīcijas principi apvienoti ar angļu neogotikai raksturīgo torni. Būvdarbus vadīja būvmeistars Mārcis Sārums.

## Atsauces

## Ārējās saites
* hoteljumurda.lv Jumurdas muiža
Antonio Saljēri

**Antonio Saljēri** (; dzimis , miris ) bija itāļu komponists, diriģents un pedagogs.

16 gadu vecumā ticis iepazīstināts ar Jozefu II. 1774. gadā kļuvis par galma komponistu. 1778. gadā kļuvis par galma dziedāšanas kapelas vadītāju (*Hofkapellmeister*), amatu saglabājis 36 gadus līdz 1824. gadam. 1817. gadā Saljēri kļuva par jaundibinātās Vīnes konservatorijas direktoru. Sarakstījis ap 40 operām, tai skaitā 1787. gadā iestudēto operu "Tatars" (*Tarare*), kantātes, ārijas, oratorijas.

A. Saljēri bieži tiek vainots Mocarta pāragrajā nāvē, uzskatot, ka viņš aiz skaudības komponistu noindējis. Tas vēstīts arī vairākos literāros darbos, tostarp Puškina traģēdijā "Mocarts un Saljēri". Šādiem apgalvojumiem tomēr nav pierādījumu un 1997. gadā tiesas procesā Milānā tika pierādīts, ka apgalvojumiem par Saljēri vainu Mocarta slepkavībā nav pamata.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Barselona (Venecuēla)

**Barselona** (), oficiāli **Nueva Barselona del Serosanto** (*Nueva Barcelona del Cerro Santo*), ir pilsēta un osta Venecuēlas ziemeļos, Ansoategi štata centrs. Izvietojusies Karību jūras dienvidaustrumos Kariako līča piekrastē Neveri upes krastā. Kopā ar Puertolakrusu, Lečeriju un Gantu veido Lielo Barselonu ar vairāk kā 800 tūkstošiem iedzīvotāju.

## Vēsture
Pilsētu 1634. gadā dibināja spāņu konkistadors Huans Orpi, bet tā ātri iznīka. 1671. gadā pāris kilometrus tālāk to no jauna dibināja gubernators Sančo Fernandess de Angulo. Kādu laiku tā bija Jaunās Andalūzijas pārvaldes centrs, vēlāk, līdz 1864. gadam, — Barselonas provinces centrs. Mūsdienās ievērojams rūpniecības un tūrisma centrs, vairākas universitātes.

## Ārējās saites
Andromeda (mitoloģija)

thumb|250px|Andromedas skulptūra
**Andromeda** (, *Androméda*, vai , *Andromédē*) sengrieķu mitoloģijā ir etiopu valdnieka Kēfeja un Kasiopejas meita.

Tika paredzēts viņu atdot apēšanai briesmonim, kas tika uzsūtīts Etiopijai, jo Andromedas māte lielījās ar savu skaistumu Poseidonam un nereīdām. Briesmoni iznīcināja Persejs, kam Andromeda tika apsolīta par sievu. Viņš arī pārvērta par akmeni viņas iepriekšējo līgavaini. Viņiem bija daudz pēcnācēju, tai skaitā Hērakls.

Andromeda tika novietota zvaigžņu vidū, pateicoties Perseja varoņdarbiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bataiska

**Bataiska** () ir pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā Donas pietekas Koisugas krastā, Rostovas pie Donas satelītpilsēta; atrodas 8 km uz dienvidaustrumiem no tās. Nozīmīgs transporta mezgls.

## Vēsture
Apdzīvoto vietu 1769. gadā kā Batajskas slobodu dibināja Zaporižjas kazaki un izbēgušie krievu dzimtļaudis. Nosaukums cēlies no Batajas upītes, kuras nosaukums tjurku valodā nozīmē ‘mitra ieleja ar strautu’. Ciems strauji izaudzis 19. gadsimta vidū sakarā ar Ziemeļkaukāza saimniecisko apgūšanu, 1856. gadā jau bija pagasta centrs. 1875. gadā savienota ar Rostovas—Vladikaukāzas dzelzceļa līniju. 1924. gadā Bataiska kļuva par rajona centru. 1931. gadā izbūvēts lidlauks, atvērta lidotāju skola. 1938. gadā likvidēts Bataiskas rajons, bet pašai Bataiskai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sakāra

**Sakāra** (, *Ṣaqqārah*) ir plaša, sena kapsēta Ēģiptē, viena no Memfisas nekropolēm. Atrodas apmēram 24 km uz dienvidrietumiem no Kairas.

Sakārā atrodas vairākas faraonu apbedījumu vietas, tai skaitā Džosera apbedījuma komplekss (15 ha liels), kurā ietilpst 62 m augsta piramīda. Džosera piramīda ir vecākā zināmā pabeigtā celtne no akmens. 1979. gadā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā daļa no Memfisas nekropoles.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sāļus neradošie oksīdi

**Sāļus neradošie oksīdi** ir tādi oksīdi, kuriem tieši neatbilst ne skābes, ne bāzes. Agrāk tos dēvēja par **indiferentajiem oksīdiem**, tomēr no šī nosaukuma atteicās, jo sāļus neradošie oksīdi ir visai reaģētspējīgas vielas. Salīdzinājumā ar citiem oksīdiem, sāļus neradošo oksīdu ir ļoti maz. Pazīstamākie sāļus neradošie oksīdi ir oglekļa monoksīds CO un slāpekļa monoksīds NO. Tradicionāli pie sāļus neradošajiem oksīdiem pieskaita arī dislāpekļa oksīdu N2O, kas pēc savas molekulas uzbūves īstenībā ir slāpekļa oksonitrīds. Sāļus neradošie oksīdi ir arī  mazpazīstamie silīcija monoksīds SiO, sēra monoksīds SO un sēra suboksīds S2O. Pie sāļus neradošiem oksīdiem var pieskaitīt arī ūdeņraža oksīdu — ūdeni.

Oglekļa monoksīds tikai nosacīti ir sāļus neradošs oksīds, jo reaģē ar nātrija hidroksīdu, veidojot nātrija formiātu (skudrskābes sāli):
:CO + NaOH → HCOONa

CO arī veidojas, termiski sadalot skudrskābi:
:HCOOH → CO + H2O

Tomēr, tā kā šajās reakcijās mainās oglekļa oksidēšanas pakāpe, skudrskābe nav oglekļa monoksīdam tieši atbilstoša skābe.

Oglekļa un slāpekļa monoksīdi viegli oksidējas, veidojot skābus augstākos oksīdus:
:2СО + О2 → 2СО2
:2NO + O2 → 2NO2

## Atsauces
Nīke

thumbnail|Nīkes statuja
**Nīke** () ir uzvaras dieviete grieķu mitoloģijā. Viņa attēlota kā jauna sieviete ar spārniem un lauru vainagu rokās. Nīke ir mazākā no dieviem, un lielākoties viņa pavadīja kaujās kara dievieti Atēnu. Visbiežāk viņa attēlota kā maza zelta figūriņa Atēnas vai Zeva plaukstā. Nīkei romiešu mitoloģijā atbilst Viktorija.

## Ārējās saites
Exploration Flight Test 1

***Exploration Flight Test 1*** jeb ***EFT-1*** (sākotnēji zināms kā ***Orion Flight Test 1*** jeb ***OFT-1***) bija ASV kosmosa aģentūras *[[Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija|NASA]]* kosmosa kuģa *[[Orion (kosmosa kuģis)|Orion]]* pirmais izmēģinājumu lidojums. Tas tika palaists 2014. gada 5. decembrī bez apkalpes, veica divus apriņķojumus ap Zemi un nolaidās Klusajā okeānā.

thumb|left|140px|Nesējraķete ar ''EFT-1'' īsi pēc starta
*Orion* tika palaists  12:05 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Delta IV Heavy]]* (lidojums *Delta 369*) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma *SLC-37B*. Kosmosa kuģis veica divus apriņķojumus ap Zemi, sasniedzot apogejā 5800 km augstumu. Tas iegāja Zemes atmosfērā ar ātrumu 8900 m/s. 16:29 UTC *Orion* kapsula nolaidās Klusajā okeānā. 
Lidojuma_ilgums bija 4 stundas 24 minūtes.

## Ārējās saites

*EFT-1 Fact sheet (NASA)
*Orion MPCV homepage (NASA) 
*Boosters for EFT-1
*Orion GTA-1 fabrication and configuration, Delta 4 Heavy images
* Orion EFT-1 Gunter Dirk Krebs
828. gads

**828. gads** () bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.

## Notikumi
* Pirmo reizi rakstītajos avotos minēta Aragona, kad Aragonas upes ielejā izveidojās neliela franku grāfiste.
* Dibināta Vācijas pilsēta Ešveilere.
827. gads

**827. gads** () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.

## Notikumi
* Katāniju ieņem arābi.

## Dzimuši
* Svētais Kirils, Bizantijas mūks, teologs un valodnieks (miris 869.)
826. gads

**826. gads** () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.

## Notikumi
* Dāņu karalis pieņem kristietību.
825. gads

**825. gads** () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.

## Notikumi
* Dibināta Spānijas pilsēta Mursija.
Hokana Loba balva

**Hokana Loba balva** ir hokeja apbalvojums, kuru pasniedz katras sezonas Zviedrijas hokeja līgas labākajam vārtu guvējam. Hokana Loba vārdā nosauktā balva tiek pasniegta kopš 2005. gada. Tā nosaukta par godu Lobam kā spēlētājam, kurš uzstādījis Zviedrijas hokeja līgas sezonā gūto vārtu rekordu.

## Hokana Loba balvas ieguvēji
Roze Stiebra

**Roze Stiebra** (īstajā vārdā **Rozālija Stiebra**, dzimusi  Rīgā, mirusi  Rīgā) bija latviešu animācijas filmu režisore un šī žanra iedibinātāja latviešu kino.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1942. gadā Rīgā. Ieguva leļļu teātra aktrises izglītību Ļeņingradas Teātra, mūzikas un kinematogrāfijas institūta aktieru nodaļā (1960–1964). 1969. gadā kļuva par Latvijas televīzijas radošās apvienības "Telefilma-Rīga" animācijas filmu grupas režisori un uzņēma filmu "Lietainā diena" (operators Ansis Bērziņš). No 1991. gada animācijas filmu studijas "Dauka" režisore, no 2001. gada tās prezidente. 2010. gadā studija "Dauka" finansējuma trūkuma dēļ darbību pārtrauca.

Mirusi 2024. gadā Rīgā.

## Apbalvojumi
Stiebras veidotās animācijas filmas "Kā es braucu Ziemeļmeitas lūkoties" (1980), "Kabata" (1983), "Ness un Nesija" (1991) un "Sirds likums" (2024) četras reizes saņēma Lielā Kristapa balvu kā labākās animācijas filmas. 
Par filmu "Sirds likums" Stiebra saņēma balvu "Labākais animācijas filmas režisors". Stiebras animācijas filmu "Spēlēju, dancoju" (2007) nominēja balvai kā labāko animācijas filmu un Stiebru — kā labāko animācijas filmu režisori. Balvai par labāko animācijas filmu nominēja arī "Saule brauca debesīs" (2018).

1995. gadā Stiebra saņēma Spīdolas balvu par ieguldījumu latviešu animācijas kino. 2003. gadā viņu apbalvoja ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2017. gadā viņa saņēma Lielā Kristapa balvu par mūža ieguldījumu.

## Filmogrāfija

### Pilnmetrāžas animācijas filmas
* "Ness un Nesija" (60 min; 1991)
* "Kaķīša dzirnavas" (60 min; 1994)
* "Spēlēju, dancoju" (2007)
* "Saule brauca debesīs" (2018)
* "Sirds likums" (2024)

### Īsmetrāžas animācijas filmas
* "Lietaina diena" (1969)
* "Hallo, Hela!" (1970)
* "Pieci kaķi" (1971)
* "Re, kāds gadījums!" (1972)
* "Kā vilks sivēntiņu neapēda" (1972)
* "Ringlas ceļojums" (1973)
* "Pasaka par Sisi Vijoļkāju" (1974)
* "Dillī Dallī Perpendikula valstībā" (1974)
* "Zelta sietiņš" (1975)
* "Dillī Dallī Minku parkā" (1975)
* "Brīnumputns" (1976)
* "Dillī Dallī Saules dārzā" (1976)
* "Zaļā pasaka" (1977)
* "Suns Funs un vējš" (1978)
* "Zaķīšu pirtiņa" (1979)
* "Kā es braucu Ziemeļmeitas lūkoties" (1980)
* "Kas tas ir — kolhozs?" (1981)
* "Kabata" (1983)
* "Man vienai māsiņai" (1984)
* "Laimes lācis" (1985)
* "Uzpasaka" (1986)
* "Sēd uz sliekšņa pasaciņa" (1987)
* "Skatāmpanti" (1988)
* "Kā bērniņš nāk pasaulē" (1991)
* "Lašu dzīvības ceļš" (1998)
* "Šunelītis" (1999)
* "Slazdā" (2000)
* "Saldās kūciņas" (2000)
* "Neparastie rīdzinieki" (2001)
* "Desas piedzīvojumi" (2002)
*"Taureņi" (2005)
*"Vai tu ko teici?" (2008)
*"Māsa un brālis" (2008)
*"Dzeguze un viņas 12 vīri" (2009)
*"Kā Brālītis Trusītis uzvarēja Lauvu" (2010)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Roze Stiebra filmas.lv
2015. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem

**2015. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem** norisinājās no 2014. gada 26. decembrim līdz 2015. gada 5. janvārim Toronto un Monreālā, Kanādā. Spēles tika aizvadītas *[[Air Canada Centre]]* un *[[Bell Centre]]*. Šis bija jau 39. oficiālais Pasaules čempionāts hokejā junioriem.

## Augstākā divīzija
### Pirmā kārta
#### A grupa

|}

#### B grupa

|}

### Turnīrs par palikšanu

### Izslēgšanas kārta

#### Ceturtdaļfināli

#### Pusfināli

#### Par 3. vietu

#### Fināls

### Vietu sadalījums un statistika

#### Vietu sadalījums

#### Rezultatīvākie spēlētāji

#### Labākie vārtsargi

## 1. divīzija
### A grupa

#### Turnīra apbalvojumi
* **Labākais vārtsargs:  [[Matīss Edmunds Kivlenieks]]**
* **Labākais aizsargs:  [[Matiass Norstebo]]**
* **Labākais uzbrucējs:  [[Dmitrijs Ambrožeičiks]]**

#### Rezultatīvākie spēlētāji

#### Labākie vārtsargi

### Latvijas hokeja izlases sastāvs
* **Galvenais treneris**:  Ģirts Ankipāns

## Ārējās saites
*Starptautiskās Hokeja federācijas oficiālā mājaslapa
Bearna

**Bearna** (, ) ir vēsturisks reģions Francijas dienvidrietumos. Izvietojusies Pireneju ziemeļrietumu priekškalnēs un līdzenumā Adūras ielejā, dažkārt tiek uzskatīta par daļu no vēsturiskās Gaskoņas. Mūsdienās ietilpst Akvitānijas reģiona Atlantijas Pireneju (lielākā daļa) un Landas departamentos. Veidojusies ap seno Benearnumas pilsētu, no kuras arī cēlies Bearnas nosaukums. 

9. gadsimtā, atdaloties no Vaskonijas grāfistes, izveidojās Bearnas grāfiste. Kā patstāvīga grāfiste pastāvēja līdz 1607. gadam, kad tika apvienota ar Fuā grāfisti un iekļauta Francijā. Bearnas galvaspilsētas dažādos laikos bija Benearnuma (līdz 841. gadam), Morlā (no aptuveni 1100. gada), Ortēza (no 13. gadsimta otrās puses) un Po (no 15. gadsimta vidus).

## Atsauces
Vladislavs Gutkovskis

**Vladislavs Gutkovskis** (dzimis ) ir Latvijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2023. gada Gutkovskis pārstāv Dienvidkorejas komandu Tedžonas "Hana Citizen".

## Karjera
Karjeru sācis JFK Olimps/RFS klubā, kā sastāvā aizvadīja vairākas spēles 2011. gada Latvijas Virslīgas čempionātā. 2012. gadā nokļuva *[[Skonto FC|Skonto]]* 2. komandā, kā sastāvā spēlēja 1. līgā; bija komandas rezultatīvākais un turnīra 4. rezultatīvākais spēlētājs. Kopš 2013. gada spēlē kluba galvenajā komandā *Skonto FC*. Debijas sezonā Virslīgā aizvadīja 7 spēles un guva 1 vārtus. 2014. gada sezonā bija Virslīgas rezultatīvākais futbolists ar 28 gūtajiem vārtiem. Gutkovskis tika atzīts par kluba gada labāko spēlētāju un Virslīgas sezonas labāko uzbrucēju.

2021. un 2022. gadā ar Čenstohovas "Raków" izcīnījis Polijas kausu. 2022.—2023. gada sezonā *Raków* sastāvā kļuva par Polijas čempionu.

2023. gada jūlijā pārgāja uz Dienvidkorejas klubu Tedžonas "Hana Citizen". Neilgi pēc pārcelšanās uz jauno klubu Gutkovskis guva krustenisko saišu savainojumu.

Pārstāvējis vairākas Latvijas jaunatnes izlases. Latvijas nacionālajā izlasē debitējis  2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Fēru Salu izlasi. Atzīts par 2021. un 2022. gada Latvijas labāko futbolistu.

## Sasniegumi

**Skonto FC**

* Latvijas kauss futbolā finālists: 2013–14
* Latvijas Superkauss futbolā finālists: 2013

**Čenstohovas "Raków"**

* Ekstraklasa: 2022—23
* Polijas kauss: 2020–21, 2021–22
* Polijas superkauss: 2022

**Individuālie**

* Latvijas gada labākais futbolists: 2021, 2022

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''90minut.pl'' profils
* ''Skonto FC'' profils
Zvaigžņu kari: Spēks mostas

**"Zvaigžņu kari: Spēks mostas"** () ir 2015. gada amerikāņu kosmiskās operas filma, kuras režisors ir Džefrijs Džeikobs Eibramss. Šī ir septītā daļa "Zvaigžņu karu" filmu sērijā (neskaitot atvasinātās filmas). Filmas notikumi norisinās 30 gadus pēc sērijas pēdējās filmas oriģinālajā triloģijā "Džedu atgriešanās" (hronoloģiski pēdējā filma) notikumiem.

Savas lomas no iepriekšējām filmām saglabājuši tādi aktieri kā Marks Hemils, Harisons Fords un Kerija Fišere. Filmas pirmizrāde notika . Kopējie filmas ieņēmumi pārsniedz 2 miljardus ASV dolāru, tā ir ceturtā visu laiku ienesīgākā filma.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Širina Ebādi

**Širina Ebādi** (, *Širin Ebādi*; dzimusi ) ir Irānas juriste, cilvēktiesību aktīviste un bijusī tiesnese. Irānā dibinājusi Cilvēktiesību aizstāvju centru. 2003. gadā saņēmusi Nobela miera prēmiju. 2004. gadā iekļauta *[[Forbes]]* 100 varenāko pasaules sieviešu sarakstā. Tāpat ir iekļauta 100 visu laiku ietekmīgāko sieviešu sarakstā.

## Biogrāfija
1969. gadā absolvējusi Teherānas Universitāti. Tajā pašā gadā kļuva par vienu no pirmajām tiesnesēm Irānā. No 1975. līdz 1979. gadam bijusi Teherānas pilsētas tiesas vadītāja.

1979. gadā kopā ar citām tiesnesēm viņa bija spiesta atkāpties no šī amata, jo valstī tika nodibināma islāma republika, un jaunie valsts vadītāji uzskatīja, ka islāms aizliedz sievietēm ieņemt šo amatu. Kļuva par klerku. Kad Ebādi un citas bijušās tiesneses pretestēja par šo darbību, viņām tika piešķirts augstāks amats Tieslietu departamentā, bet tomēr aizliegums strādāt par tiesnesi tika saglabāts. Vēlāk Ebādi iesniedza atlūgumu. Vēlējās uzsākt juristes praksti, tomēr sākotnēji viņai tika atteikta licence.

1992. gadā uzsāka juristes praksi pēc beidzot iegūtās licences. Sāka pasniegt arī Teherānas Universitātē un kļuva par cilvēktiesību aizstāvi. Tiesā aizstāvējusi sievietes un disidentus, kā arī personas, kas bija nonākušas pretrunās ar Irānas valdību. 2000. gadā viņai uz trim nedēļām tika piespriests cietumsods par pierādījumu, kas apsūdz valdības amatpersonas 1999. gadā paveiktajā Teherānas Universitātes studentu slepkavībā, izplatīšanā. Atzīta par vainīgu "sabiedrības viedokļa traucēšanā", viņai tika liegta juristes prakse uz pieciem gadiem, piespriests naudassods. Ir arī sarakstījusi vairākas grāmatas.

2003. gadā Ebādi saņēma Nobela miera prēmiju par cīņu par demokrātiju un cilvēktiesībām. Viņa kļuva gan par pirmo musulmanieti, gan par pirmo Irānas sievieti, kas saņem šo apbalvojumu. Kopš 2009. gada dzīvo trimdā Londonā, Apvienotajā Karalistē.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Džuničiro Koidzumi

ir Japānas politiķis, bijis Japānas premjerministrs (2001—2006). Pārstāv Liberāli demokrātisko partiju.

Gan viņa tēvs, gan vectēvs bijis parlamenta deputāts. Džuničiro 1967. gadā absolvējis Keio universitāti ar grādu ekonomikā, pēc tam studējis Londonas ekonomikas skolā. Pēc tēva nāves 1969. gadā viņš neveiksmīgi kandidēja vēlēšanās uz vietu parlamentā. 1972. gadā tika ievēlēts parlamentā. No 1992. līdz 1993. gadam bijis pasta un telekomunikāciju ministrs, tāpat divreiz bijis veselības un labklājības ministrs (1988—1989, 1996—1998). Vairākkārt kandidējis valdošās Liberāli demokrātiskās partijas vadītāja postenim, bet neveiksmīgi. Par partijas vadītāju tika ievēlēts 2001. gadā pēc iepriekšējā tās vadītāja atkāpšanās. Vēlāk kļuva par Japānas premjerministru.

Savā valdībā bija iekļāvis piecas sievietes (Japānas rekords). Sākumā bijis pazīstams kā reformu aizstāvis. Kad izvirzīja plānu privatizēt valsts pasta sistēmu, saskārās ar augošo pretestību. Viņa plānus aizstāvēja Japānas parlamenta augšpalāta, tāpat tika atļauts izsludināt jaunas parlamenta apakšpalātas vēlēšanas, kurās uzvarēja viņa vadītā Liberāli demokrātiskā partija. Saskaņā ar partijas termiņa ierobežojumiem Džuničiro atstāja amatu 2006. gada septembrī. Viņš ir piektais ilgāk šajā amatā bijušais cilvēks. Par aiziešanu no politikas paziņojis 2009. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Hēlijs (mitoloģija)

thumb|Hēlija galva
**Hēlijs** ( (*Hēlios*)) sengrieķu mitoloģijā ir saules dievs, Hiperīona dēls, starp viņa iespējamām mātēm tiek minēta Teja un Eirifāsija. Viņš pieder pie pirmsolimpiskā laika.

Tā kā mīt augstu debesīs, viņš redz visu cilvēku un dievu darbus. Hēlijs dāvā dzīvību un ar aklumu soda noziedzniekus. Viņš dzīvo greznā pilī, tronis viņam ir izveidots no dārgakmeņiem. Vēlākajā antīkajā pasaulē ticis identificēts ar Apollonu, bet abi tika uzskatīti par diviem atsevišķiem dieviem, jo Hēlijs bija titāns, bet Apollons — Olimpa dievs. Romiešu mitoloģijā Hēlijam atbilst saules dievs Sols.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ļaunprogrammatūra

**Ļaunprogrammatūra** (), dažkārt arī saukta par **kaitīgu programmatūru** vai **ļaunatūru** (*malware*), ir programmatūra, ko izmanto datora darbības traucēšanai, slepenas informācijas ievākšanai, piekļūšanai privātām datorsistēmām un datorsistēmu bojāšanai bez tās lietotāju piekrišanas. Ļaunprogrammatūra var būt izpildāmā koda, skripta, aktīvā satura vai citas programmatūras vediā.

Pie ļaunprogrammatūras pieder datorvīrusi, datortārpi, Trojas zirgi, izspiedējprogrammatūra, spiegprogrammatūra un reklāmprogrammatūra. Saskaņā ar 2011. gada datiem lielākā daļa ļaunprogrammatūras bijuši datortārpi vai Trojas zirgi, nevis vīrusi.

Ja programmatūra kaitējumu rada izstrādātāja neapzinātu kļūdu vai nekvalitatīvas izstrādes dēļ, tā netiek uzskatīta par ļaunprogrammatūru. Parasti lietotāji un organizācijas aisardzībai pret ļaunprogrammatūras uzbrukumiem lieto dažādu aizsargprogrammatūru, piemēram, pretvīrusu programmatūru vai ugunsmūri.

## Ārējās saites
*
Biķernieku memoriāls

**Biķernieku memoriāls** ir memoriāls, kas veltīts Otrā pasaules kara Holokausta upuriem. Memoriāls atrodas Biķernieku mežā, Rīgā, Latvijā.

Memoriāls tika atklāts . Tas veidots pēc arhitekta Sergeja Riža projekta. Memoriāls ir veidots kā neregulāras formas ieplakā novietots akmeņu "mežs". Kopumā te ir 5000 plēsta granīta akmeņi, kādi raksturīgi ebreju kapiem. Piemiņas vietas izveidi finansiāli atbalstījušas dažādas Vācijas organizācijas un valdība, Austrijas Nacionālais fonds un Rīgas pašvaldība. Tās centrā atrodas melna granīta kubs — simbolisks altāris, kura malās iekalti vārdi no Ījaba grāmatas: “Zeme, manas asinis neapsedz un manu kliedzienu neapslēp!”. Celiņu malās ir akmens plāksnes ar Biķernieku mežā nogalināto dzimto Eiropas pilsētu nosaukumiem. Uz betona stabiem memoriāla teritorijā, ir simboli, kas apzīmē šeit nogalināto cilvēku grupas: Dāvida zvaigzne, ērkšķu vainags un krusts.

## Priekšvēsture

Otrā pasaules kara laikā Biķernieku mežā apmēram 46,5 tūkstoši cilvēku (pēc padomju aprēķina; pēc citiem avotiem — ap 35 tūkstoši cilvēku), no kuriem 20 tūkstoši ebreju, pārējie — padomju karagūstekņi un vietējie politiski neuzticamie, tika nogalināti un apbedīti masu kapos. 1941. gada jūlijā vairāki tūkstoši ebreju tautības vīriešu tika nošauti Biķernieku mežā. 1942. gadā Biķernieku mežā tika nogalināti aptuveni 12 tūkstoši Vācijas, Austrijas un Čehoslovākijas ebreju. 1943. gadā Biķernieku mežā tika noslepkavoti Rīgas geto gūstekņi, kurus atzina par nederīgiem transportēšanai uz Kaizervaldes koncentrācijas nometni, bet 1944. gada rudenī tie Kaizervaldes ieslodzītie, kuri bija atzīti par darba nespējīgiem. 1944. gadā vācu specvienība atraka kapus un sadedzināja līķu atliekas, tāpēc precīzs nogalināto skaits nav zināms. Pavisam Biķernieku mežā atrasti 55 masu kapi. Memoriāls izveidots galvenajā slepkavošanas vietā, kur 1942.-1944. gadā tika izveidoti 42 masu kapi. Vēl 13 atradās uz ziemeļaustrumiem no turienes un tika lietoti 1941. gada apšaušanās — 12 atrodas pie Bākas kalna trigonometriskā torņa, kur tie apzīmēti ar akmens apmalēm un vertikālām akmeņu šķembām, un vieni pie toreizējās šosejas.

## Notikumi
Memoriālu vairākkārt vandalizējuši ar bojāšanu vai nacistisku saukļu uzkrāsošanu. Vienā gadījumā vainīgos izdevās notvert un viens no tiem izrādījās partijā "Saskaņa" sastāvošs provokators, kurš gribēja iztēlot savu rīcību par partijas pretinieku darbībām.

## Attēli

Gedenkstätte Bikernieki - Eingang.jpg|Ieeja memoriālā
Gedenkstätte Bikernieki 4.jpg
Gedenkstätte Bikernieki 11.jpg


## Atsauces

## Ārējās saites
Eduards Cālītis

[thumb|270px|Dzelmes (dekadentu) grupas mākslinieki 1906. gadā. No kreisās sēž: [Kārlis Jēkabsons, Zemgaliešu Biruta, Augusts Baltpurviņš, Eduards Cālītis. Stāv: Kārlis Štrāls, Jānis Akuraters, Kārlis Krūza, Kārlis Skalbe, Jānis Jaunsudrabiņš (foto: Jānis Rieksts).]] 
**Eduards Cālītis** (vecajā rakstībā *Eduards Zahlitis*, 1881—1947) bija latviešu rakstnieks un žurnālists.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1881. gada 20. aprīlī Rīgā. Bērnību pavadījis Lielezerē, mācījās skolā Pampāļos. Viņa pirmais stāsts publicēts 1904. gadā. Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas bija spiests slapstīties Rīgā. 1906. gadā kopā ar citiem astoņiem literātiem žurnālā "Dzelme" publicēja deklarāciju "Mūsu mākslas motīvi". Bez viņa deklarāciju parakstīja arī Jānis Akuraters, Kārlis Skalbe, Kārlis Štrāls, Kārlis Jēkabsons, Kārlis Krūza, Jānis Jaunsudrabiņš, Augusts Baltpurviņš, Zemgaliešu Biruta.

Pēc 1907. gada dzīvoja Vecmīlgrāvī kokrūpnieka A. Dombrovska uzceltajā "Burtnieku namā", ko mecenāts nodeva jaunajiem literātiem, gleznotājiem un citu mākslu kopējiem, lai viņi tur dzīvotu un strādātu. Strādāja par laikrakstu "Plēsums" un "Rīta blāzma" (1907) redaktoru, Pirmā pasaules kara laikā bija laikraksta "Nedēļa" (1915) redaktors. Pēc Latvijas neatkarības iegūšanas darbojās laikrakstu "Latvijas Rīts" (1919), "Latvijas Sargs" (1920—1922), "Brīvā Zeme" (1922—1925) un "Sprigulis" (1925) redakcijās. Tautas padomes loceklis.

Miris pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā.

## Deklarācija "Mūsu mākslas motīvi"
“Vienīgais reālais, ko var saprast un aptvert cilvēka apziņa, ir viņa dvēseles dziļākie pārdzīvojumi, tie mirkļi, kad viņš no tāliem augstumiem pārredz un uzņem sevī plašu, neskaitāmu brīnumu pilnu pasauli. Un, ja tad tāds mākslinieks, kurš būs dziļi sajutis, ka šīs pasaules brīnišķie spēki ir neizsmeļami, radīs, viņa darbs būs mākslas darbs. (..) Tā māksla kļūs par sevišķi harmonisku skaistuma sajūtu, par jaunu dievlūgšanu — reliģisku mākslas kultu. Reliģiskās ekstāzes noslēpumus modinās un apgaismos māksla. Un tā vienīgā, dziļākā un patiesā nākotnes reliģija būs skaistuma reliģija. (..) Tiek uzstādītas līdz apnikumam nodrāztās dogmatiskās strāvas: “māksla priekš dzīves” vai “māksla priekš mākslas”. Priekš mums viņa nav neviena no abām. Mēs te atklāti atbildam, ka mums māksla nevar būt sabiedrības kalpone, jo mums viņa nav līdzeklis, bet gan pats mērķis.”

## Darbi
* "Partizāni"
* "Vēsture kā audzinātāja"

## Pēcnācēji
Eduarda Cālīša dēls Maksis Cālītis bija žurnālists, nacionālo partizānu grupas vadītājs Kurzemē, mazdēls Ints Cālītis (1931—2023) – nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, politieslodzītais Kolimas un Mordvijas nometnēs.

## Atsauces
Lielkolumbija

**Lielkolumbija** (, ) ir nosaukums, kuru mūsdienās izmanto, lai apzīmētu valstisku veidojumu, kas no 1819. līdz 1831. gadam pastāvēja Dienvidamerikas ziemeļos un Centrālamerikas dienvidos. Šajā īsu laiku pastāvošajā republikā ietilpa teritorijas, kas mūsdienās atrodas Kolumbijas, Venecuēlas, Ekvadoras, Panamas, Peru ziemeļu, Gajānas rietumu un Brazīlijas ziemeļrietumu zemēs. Valsts oficiālais nosaukums bija *Kolumbijas Republika*.

Pirms republikas izveides Lielkolumbijas teritorijā atradās Jaunās Granādas vicekaraliste, Venecuēlas ģenerālkapteiņa pārvaldītās teritorijas un Venecuēlas Trešā Republika. Savukārt 1831. gadā, kad Lielkolumbija beidza pastāvēt, tās teritorija tika sadalīta starp Jaunās Granādas Republiku, Venecuēlu un Ekvadoru.

Valsts prezidents bija Simons Bolivars.

## Literatūra
*
*
*

## Ārējās saites
Beišaņs

**Beišaņs** (, *Běishān* — ‘Ziemeļu kalniene’) ir kalniene Ķīnas ziemeļos. Izvietojusies Gobi tuksneša rietumu galā, administratīvi ietilpst Gaņsu provincē un Siņdzjanas un Iekšējās Mongolijas autonomajos reģionos. Stiepjas aptuveni 700 km garumā starp Lopnūra ieleju rietumos un Žuošui upes ieleju austrumos austrumu—rietumu virzienā paralēli tālāk dienvidos esošajam Altintagam, no kā to atdala Šules upes ieleja. Augstākā virsotne ir Madzunšaņs (2584 m vjl) kalnienes austrumu galā. Sastāv no zemu, noārdītu kristālisko un metamorfo iežu masīviem un kalnu grēdām. Ainavā dominē akmeņainie tuksneši un solončaki. Nokrišņi ap 40—80 mm gadā, novērojamas putekļu vētras.

## Atsauces
2015. gada Eiropas čempionāta basketbolā kvalifikācijas turnīrs

**[[2015. gada Eiropas čempionāts basketbolā|2015. gada Eiropas čempionāta basketbolā]] kvalifikācijas turnīrs** norisinājās no  līdz .

Kvalifikācija tika sadalīta divu kārtu turnīrā. Pirmajā kārtā komandas tika sadalītas četrās grupās. Katras grupas uzvarētājs kvalificējās izslēgšanas turnīram, kas sastāvēja no pusfināla un fināla (gan pusfinālā, gan finālā viena spēle mājās, viena — izbraukumā). Pirmās kārtas uzvarētājs kvalificējās Eiropas čempionāta finālturnīram, savukārt pārējās izlases piedalījās otrajā kārtā, kur startēja arī citas 2015. gada Eiropas čempionātam nekvalificējušās izlases.

## Pirmā kārta
### Grupu turnīrs
#### A grupa

|}

#### B grupa

|}

#### C grupa

|}

#### D grupa

|}

### Izslēgšanas turnīrs

## Otrā kārta
### A grupa

|}

### B grupa

|}

### C grupa

|}

### D grupa

|}

### E grupa

|}

### F grupa

|}

### G grupa

|}

## Ārējās saites
* 2015. gada Eiropas čempionāta oficiālā mājaslapa
Sieviešu apgraizīšana

thumb|Ceļa zīme Ugandā 2004. gadā
thumbnail|lang=lv
**Sieviešu apgraizīšana** ir rituāla dažu vai visu sievietes ārējo dzimumorgānu likvidēšana. Parasti tas tiek veikts ar parastu asmeni vai skuvekli, ar vai bez anestēzijas. Tas visvairāk tiek praktizēts 27 Āfrikas valstīs, kā arī Jemenā un Kurdistānas reģionā Irākā, praktizēts mazākā mērā citur Āzijā un visā pasaulē starp diasporas pārstāvjiem. Vecums, kādā tiek veikta apgraizīšana, svārstās no dažām dienām pēc dzimšanas līdz pubertātes vecumam. Pusē valstu, kam pieejama statistika, tas tiek izdarīts meitenēm vecumā līdz 5 gadiem.

Procedūra atšķiras atkarībā no etniskās grupas. Var tikt atgriezta daļa vai arī visa vulva. Ietekme uz sievietes veselības stāvokli atšķiras no procedūras, var būt atkārtota infekcija, hroniskas sāpes, cistas, nespēja palikt stāvoklī, sarežģījumi dzemdībās vai arī letāla asiņošana. Nav zināms, ka veiktā apgraizīšana nestu kādus ieguvumus veselībai.

Parasti apgraizīšanu veic sievietes. 29 valstīs dzimumorgāni ir izgriezti vairāk nekā 125 miljoniem sieviešu. Sieviešu dzimumorgānu apgraizīšana ir aizliegta vai ierobežota ar likumu vairākumā valstu, kur tā tiek praktizēta, tomēr likumi tiek slikti pildīti. 2012. gadā ANO Ģenerālā asambleja atzina sieviešu dzimumorgānu apgraizīšanu par cilvēktiesību pārkāpumu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Pasaules Veselības Organizācija
Belija (sala)

**Belija** ( — ‘Baltā sala’) ir Krievijas Federācijai piederoša sala Karas jūrā. Izvietojusies ziemeļos no Jamalas pussalas, no kuras salu atdala 9 līdz 30 km platais Maligina šaurums. Administratīvi ietilpst Jamalas Ņencu autonomā apvidus Jamalas rajonā. Sala ir zema, tipiska tundras ainava ar daudziem ezeriem termokarsta ieplakās. Salas augstākais punkts Pahajahas upes krastā ir tikai 24 m vjl. Sala neapdzīvota, tās ziemeļrietumos Rogozinas attekas krastā no 1933. gada darbojas Popovas polārstacija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Остров Белый, полярная станция им. Попова
* Полярная Почта salas topokarte
MEASAT

***MEASAT Global Berhad*** (***MGB***, agrākais nosaukums *Malayan Tobacco Company*) ir Malaizijas pārvaldītājsabiedrība. Tai pieder vairāki pavadoņu sakaru operatori ar *MEASAT* un *AFRICASAT* sērijas ģeostacionārajiem pavadoņiem. Uzņēmums piedāvā televīzijas retranslācijas, *Direct-To-Home* (DTH) platformu un datu pārraides pakalpojumus vairāk nekā 150 valstīs Āzijā, Āfrikā, Eiropā un Austrālijā.

## Struktūra
*MEASAT Global Berhad* meitas uzņēmumi:
* *MEASAT Satellite Systems Sdn. Bhd.* (pavadoņi *[[MEASAT-2]]*, *[[MEASAT-2a]]*, *[[MEASAT-3]]*, *[[MEASAT-3a]]*, *[[Azerspace-1/AFRICASAT-1a|AFRICASAT-1a]]*);
* *MEASAT Broadband (International) Ltd.* (pavadonis *[[Thaicom 4|MEASAT-5]]*);
* *MEASAT International (South Asia) Ltd.* (pavadonis *[[MEASAT-3b]]*).

## Vēsture

### ''Binariang Satellite Systems''
1993. gadā dibināts Malaizijas sakaru operators *[[Maxis]]*. Tas izveidoja pavadoņu nodaļu ar mērķi sniegt sakaru pakalpojumus ar pavadoņu starpniecību.

1994. gada 17. maijā ar ASV uzņēmumu *[[Boeing Satellite Development Center|Hughes Space and Communications International]]* noslēgts līgums par sakaru pavadoņa izgatavošanu uz platformas *[[HS-376]]* bāzes. Projekts nosaukts par *Malaysia-East Asia Satellite* ("Malaizijas Austrumāzijas pavadonis", *MEASAT*). 30. novembrī pasūtīts otrs *HS-376* pavadonis. Saskaņā ar līgumu *Hughes* arī izgatavoja un Lankavi salā uzstādīja kosmisko aparātu kontroles staciju, kā arī apmācīja Malaizijas speciālistus. Pirmais pavadonis *[[AFRICASAT-1|MEASAT-1]]* orbītā palaists  un izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 91,5 grādi austumu garuma. Tas bija Malaizijas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Otrs *[[MEASAT-2]]* palaists  pozīcijā 148° A.

1998. gada oktobrī *[[BT Group|British Telecommunications plc]]* ieguva 33,3 % *Maxis* kapitāldaļu. Pavadoņu bizness tika atdalīts kā atsevišķs uzņēmums *Binariang Satellite Systems Sdn. Bhd.*

### ''Malayan Tobacco Company''
 dibināts uzņēmums *Malayan Tobacco Company* (*MTC*), kurš nodarbojās ar tabakas produktu ražošanu, importu un tirdzniecību.

 *MTC* pārtrauca tabakas biznesu.

 *MTC* kļuva par investīciju pārvaldītājsabiedrības uzņēmumu, pēc pavadoņu sakaru operatora *Binariang Satellite Systems Sdn. Bhd.* iegādes.

### ''MEASAT Global Berhad''
 *Malayan Tobacco Company* mainīja nosaukumu uz *MEASAT Global Berhad*, tādējādi atspoguļojot savu pamatbiznesu nosaukumā.
2004. gadā *Binariang Satellite Systems Sdn. Bhd.* pārdēvēts par *MEASAT Satellite Systems Sdn. Bhd.*.

## Pavadoņi

## Atsauces

## Ārējās saites
* Uzņēmuma vietne
Juris Ziemelis

thumb|Ziemelis pirmajā apcietinājumā.
**Juris Ziemelis** (1941-1988) bija latviešu nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, disidents, vairāk nekā pusi no savas dzīves (24 gadus) bija politieslodzītais.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1941. gada 17. maijā Bārbeles pagasta Kauķu mājās Mārtiņa un Annas Ziemeļu ģimenē. Mācības uzsāka Bārbeles pamatskolā, bet 1949. gada 25. martā kopā ar ģimeni tika deportēts uz Omskas apgabalu Sibīrijā.
1957. gada 11. janvārī atgriezās Latvijā, dzīvoja tēva māsas mājās "Bērzniekos". Mācījās Bauskas 2. vidusskolā, nodibināja jauniešu grupu, kas plānoja Bauskas centrā uzvilkt Latvijas karogu. 1958. gada 6. novembrī viņu apcietināja un pēc trīs mēnešu pratināšanām 1959. gada 23. janvārī notiesāja uz diviem gadiem ieslodzījumā par pretpadomju aģitāciju, neatļautu ieroča glabāšanu, gatavošanos izplatīt pretpadomju lapiņas un uzvilkt Latvijas karogu. Ieslodzījumu pavadīja Cēsu nepilngadīgo kolonijā un soda nometnē Mordvijā. Pēc atbrīvošanas 1959. gada septembrī strādāja par būvstrādnieku "Balttransstroj" iecirknī Igaunijā.
1960. gada 28. septembrī viņu atkārtoti apcietināja par ieroču glabāšanu un pretpadomju grupas veidošanu kopā ar Jadzeviču, Masuli un Krūkliņu. Tiesa 1961. gada 17. februārī J. Ziemelim piesprieda 15 gadu brīvības atņemšanu par pretpadomju darbību, ko viņš pavadīja Vladimiras, Mordvijas, Permas cietumos un politieslodzīto nometnēs.

Pēc atgriešanās Latvijā 1975. gada septembrī viņš ar nopietniem veselības traucējumiem dzīvoja Bārbelē un strādāja par ɡaldnieku vietējā kolhozā. VDK aģenti "Ozols" un "Pols" ziņoja, ka J. Ziemelis kopā ar G. Astru, I. Cālīti, I. Žukovski, V. Kalniņu, E. Prauliņu, E. Danni un J. Pūpolu pulcējušies pie Ernesta Laumaņa kapa Rīgas 2. Meža kapos.
1977. gadā aizpildīta VDK aģenta kartīte ar seɡvārdu “Roberts”. 1979. gada augustā kā viens no 45 baltiešiem parakstīja protesta dokumentu, ko dēvē arī par "Baltijas memorandu" vai "Baltijas hartu". 1979. gada 26. oktobrī Ziemeli atbrīvoja no darba kolhozā un viņš pārcēlās uz dzīvi Rīgā pie sievas Benitas. Šajā gadā viņš kļuva par PBLA informācijas biroja līdzstrādnieku.

1987. gada pavasarī Rolands Silaraups uzaicināja J. Ziemeli pievienoties Latvijas cilvēktiesību aizstāvēšanas grupai Helsinki-86. Pirmo reizi publiski uzstājās 1987. gada 14. jūnija demonstrācijā Bastejkalnā, vēlāk aktīvi darbojās LTF dibināšanas komitejā un pirmajā kongresā 1988. gada oktobrī. 1988. gada 23. augustā un 18. novembrī teica runas demonstrācijās pie Brīvības pieminekļa.

Miris Rīgā no melanomas 47 gadu vecumā 1988. gada 28. decembrī. 1989. gada 3. janvārī vairāki tūkstoši cilvēku pavadīja viņu aizsaulē. Jura Ziemeļa kapu draugi aizbēra ar rokām.
2003. gada 14. martā pēc nāves apbalvots ar Lietuvas Vīta ordeņa Virsnieka krustu par 1979. gada Baltiešu memoranda parakstīšanu. 2008. gadā viņa tuvinieki ierosināja Rīgas domei nosaukt kādu no ielām Jura Ziemeļa vārdā.

## Ārējās saites
* Jura Ziemeļa biogrāfija

## literatūra
* Juris Ziemelis. Ceļā uz gaismu. Anta Bergmane (sast.) Rīgaː "Latvijas Mediji" — 2025.

## Atsauces