open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Volterra

**Volterra**  (, ) ir pilsēta un pašvaldība Itālijas centrālajā daļā, Toskānas reģionā, Pizas provincē. Tā atrodas kalnainā apvidū starp Čečīnas un Eras ielejām un ir viens no izteiktākajiem vēsturiskajiem centriem reģionā. 2025. gadā Volterrā dzīvoja 9410 iedzīvotāji. Antīkajā laikmetā Volterra bija nozīmīga etrusku pilsēta ar nosaukumu *Velathri*, vēlāk romiešu *Volaterrae*. No šiem periodiem saglabājušās ievērojamas liecības, tostarp etrusku nocietinājumu paliekas un *[[Porta all’Arco]]* vārti, kā arī romiešu teātra drupas. Viduslaikos pilsēta attīstījās kā brīvā komūna, bet vēlāk nonāca Florences Republikas ietekmē, kas atstāja iespaidu uz tās politisko un pilsētbūvniecisko attīstību.

Volterras vēsturiskais centrs ir labi saglabājies un ietver tādus nozīmīgus arhitektūras pieminekļus kā *[[Piazza dei Priori]]* ansamblis. Pilsēta ir pazīstama arī ar alabastra ieguves un mākslinieciskās apstrādes tradīcijām, kas kopš senatnes veidojušas tās saimniecisko profilu un kultūras identitāti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Serevere

**Serevere** () ir lielciems Igaunijas centrālajā daļā, Jervas apriņķa Tiri pagastā. Atrodas Pernu un tās pietekas Prandi krastos pie Tiri pilsētas dienvidu robežas. Ciems ir zināms kā nozīmīgs profesionālās izglītības centrs, kura pirmsākumi meklējami Sereveres muižā.

## Vēsture
Serevere rakstiskajos avotos pirmo reizi minēta 1426. gadā. Vēsturiskā Sereveres muiža (*Serrefer*) piederēja fon Šillingiem un vēlāk fon Uleriem. 

20. gadsimta sākumā muižas komplekss kļuva par pamatu lauksaimniecības izglītībai. 1920. gados šeit darbojās mājturības skola, kas laika gaitā pārtapa par tehnikumu. Padomju gados Serevere bija mājvieta Tiri padomju saimniecībai—tehnikumam, kas bija viena no vadošajām šāda tipa mācību iestādēm Igaunijā.

## Izglītība un apskates objekti
Mūsdienās Sereverē atrodas Jervas apriņķa lietišķās koledžas (*Järvamaa Rakenduslik Kolledž*) viena no mācību vietām. Šeit tiek sagatavoti speciālisti lauksaimniecībā, mežsaimniecībā un zirgaudzēšanā.

Galvenie apskates objekti ir Sereveres muiža — vēlā klasicisma stilā celtā galvenā ēka, kas mūsdienās tiek izmantota izglītības un pasākumu vajadzībām. Muižas parks ir plašs ainavu parks Pernu upes krastā, kurā aug vairāki dižkoki. Ciemā ir hipodroms un zirgaudzētava, kas saistīti ar mācību iestādes specializāciju, nodrošinot treniņu bāzi jāšanas sportam.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Tiri pagasta oficiālā vietne (igauniski)
* Jerves apriņķa Jerves apriņķa lietišķās koledžas vietne (igauniski)
Vētsa

**Vētsa** () ir lielciems Igaunijas centrālajā daļā, Jervas apriņķa Tiri pagastā. Atrodas aptuveni Lokutas upes krastos 10 kilometrus uz ziemeļiem no Tiri pilsētas un 15 kilometrus uz rietumiem no apriņķa centra Paides. Līdz 2017. gada administratīvajai reformai Vētsa bija Vētsas pagasta administratīvais centrs.

## Vēsture
Vētsa vēsturiskajos avotos pirmo reizi minēta 1564. gadā. Vēsturiskā Vētsas muiža (*Waetz*) tika dibināta 17. gadsimta sākumā. 19. gadsimta sākumā muiža piederēja fon Baranovu dzimtai, kas uzcēla pašreizējo klasicisma stila kungu māju.

Padomju laikā Vētsa attīstījās kā veiksmīga 9. maija paraugkolhoza centrs, kas nodrošināja ciema mūsdienu plānojumu un infrastruktūras izbūvi.

## Apskates objekti un kultūra
Vētsa ir kļuvusi par nozīmīgu tūrisma galamērķi reģionā. Nozīmīgākais ir Vētsas muižas ansamblis — viena no vislabāk restaurētajām muižām Igaunijā, kurā mūsdienās darbojas Vētsas pamatskola. Muižas interjerā saglabājušies unikāli sienu krāsojumi. Ciemā atrodas arī Igaunijas Velosipēdu muzejs, kas atrodas vēsturiskajā muižas klēts ēkā. Tā ir viena no lielākajām velosipēdu kolekcijām Ziemeļeiropā, aptverot šī transportlīdzekļa vēsturi Igaunijā.

Ciemā darbojas arī kultūras nams, bibliotēka, pirts un pansionāts. Katru gadu Vētsā notiek humora pasākums *Maamees muigab* (Laucinieks smaida; pavasaros kopš 1996. gada), Vētsas daudzdzīvokļu māju festivāls (vasarā kopš 2015. gada), bet ziemā — Vētsas sniegavīru parāde (kopš 2016. gada un Ziemassvētku skatlogu izstāde «Vētsas Ziemassvētku logi» (kopš 2017. gada).

## Saimniecība
Ciemā un tā apkārtnē dominē lauksaimniecība un kokapstrāde. Šeit atrodas viens no Igaunijas lielākajiem piena lopkopības uzņēmumiem *Väätsa Agro*, kas apsaimnieko modernus fermu kompleksus.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Tiri pagasta oficiālā vietne (igauniski)
* Igaunijas Velosipēdu muzeja vietne (igauniski)
Avinurme

**Avinurme** () ir lielciems Igaunijas ziemeļaustrumos, Jegevas apriņķa Mustvē pagastā. Atrodas apriņķa ziemeļaustrumos Avijegi upes krastos 53 km no apriņķa centra Jegevas un 155 km no galvaspilsētas Tallinas. Līdz 2017. gada administratīvajai reformai Avinurme bija Austrumviru apriņķa Avinurmes pagasta centrs.

## Vēsture
Avinurme vēsturiski bijusi izolēta vieta lielu purvu un mežu vidū, kas veicināja specifisku amatu attīstību. Apdzīvotā vieta kļuva par Igaunijas koka amatniecības centru — vietējie zemnieki specializējās kublu, mucu, grozu un citu koka sadzīves priekšmetu izgatavošanā (tā sauktā "Avinurmes koka kultūra").

No 1926. līdz 1972. gadam caur Avinurmi veda 63 km garā Sondas—Mustvē šaursliežu dzelzceļa līnija, kas bija nozīmīga kokmateriālu transportēšanai. Mūsdienās daļa no dzelzceļa infrastruktūras 1,1 km garumā ir atjaunota tūrisma vajadzībām.

## Saimniecība un kultūra
Avinurme joprojām ir nozīmīgs kokapstrādes centrs. Šeit darbojas "Avinurmes koka klēts" (*Avinurme Puiduait*), kas apvieno tūrisma centru, amatniecības darbnīcas un muzeju. Ik gadu jūnijā lielciemā norisinās Mucas gadatirgus (*Tünnilaat*), kas piesaista amatniekus un apmeklētājus no visas valsts.

Ciemā atrodas Avinurmes baznīca (celta 1909. gadā), vidusskola, bērnudārzs un novadpētniecības muzejs.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mustvē pagasta oficiālā vietne (igauniski)
* Avinurmes koka amatniecības vietne (igauniski)
Avits

**Eparhijs Avits** (latīņu: Avitus; miris 456/7.gadā) bija Rietumromas impērijas senators, ietekmīgs civilais un militārais darbinieks, kurš uz gadu kļuva par imperatoru. Bijis arī Pjačencas bīskaps.

## Dzīvesgājums
Avits dzimis Klermontā dižciltīgā romanizētu gallu ģimenē. Viņa tēvs Agrikola ieņēma impērijas konsula amatu 421. gadā.

Ieguvis savam statusam atbilstošu izglītību. Ap 430.gadu uzsācis militāru karjeru un pievienojies Romas karaspēka augstākajam virspavēlniekam *magister militum* Flāvijam Aēcijam ciņā ar dumpiniekiem Alpu reģionā. Vēlāk karojis arī pret burgundiešiem. 437. gadā iecelts par karaspēka virspavēlnieku Gallijā (magister militum per Gallias). Jau tajā pašā gadā atvairījis huņņu sirotāju uzbrukumu savai dzimtajai Klermontai. Bijis draudzīgās attiecībās ar vestgotiem un viņu valdnieks Teodoriks II bija viņa personīgs draugs.

440.gadā atstājis visus publiskos amatus un pārcelies uz dzīvi savos īpašumos Klermontas apkārtnē. 451. gadā huņņu uzbrukuma laikā personīgi vienojies ar vestgotiem, ka tie pievienosies Romas veidotajai koalīcijai pret huņņiem.

455. gada pavasarī tā brīža imperators Petronijs Maksims izsauca Avitu uz Romu, iecēla par karaspēka augstāko virspavēlnieku un nosūtīja diplomātiskā misijā pie vestgotiem uz Tulūzu. Atrodoties vestgotu galmā saņēmis ziņu par imperatora nogalināšanu un vandaļu veikto Romas izlaupīšanu. Vestgotu valdnieks Teoderiks II Tulūzā pasludināja Avitu par jauno imperatoru un neilgi pēc tam to pašu izdarīja arī gallijas aristokrāti. Augustā Avitu par imperatoru atzina arī Romas senāts.

## Valdīšana
Pēc klūšanas par imperatoru Avits vēl vairāk kā mēnesi uzturējās Gallijā, lai konsolidētu savu varu un iegūtu pēc iespējas plašāku atbalstu. Papildinājis Gallijā dislocēto karaspēku ar vestgotu vienībām viņš septembrī uzsāka ceļu uz Romu. Iebildis pret impērijas administratīvu konsolidāciju Itālijas robežās un augstos valsts amatos iecēlis vairākus gallu cilmes senatorus.

Panācis trauslu pamieru ar vandaļiem, bet jau 456. gada pavasarī tie atsāka savus uzbrukumus Itālijai izpostot Kapuju. Pēc tam, divās kaujās, spējis sakaut vandaļus. Viņa valdīšanas laikā arī vestgoti uzsāka savu ekspansiju Spānijā, lai gan formāli viņi darbojās Avita vārdā kā impērijas sabiedrotie *federāti*. 

Tajā pašā laikā Avitam nebija atbalsta starp Romas iedzīvotājiem un aristokrātiju, kas viņu uzskatīja par svešinieku. To saasināja arī vandaļu uzbrukumu izraisītais pārtikas trūkums un Avita atvestā vestgotu karaspēka uzturēšanas izmaksas. Divi aristokrāti Risimers un Majoriāns sacēlās pret imperatoru un Romā izcēlās īss pilsoņu karš. Pēc asiņainas kaujas Pjačencā 456. gada oktobrī, Avits tika gāzts no troņa, bet viņam tika saglabāta dzīvība ieceļot par Pjačencas bīskapu.

Miris vai nu 456.gada nogalē vai 457. gada sākumā neskaidros apstākļos.
Koze (Veru apriņķis)

**Koze** () ir lielciems Igaunijas dienvidaustrumos, Veru apriņķa Veru pagastā. Atrodas Veru pilsētas dienvidaustrumu pierobežā, faktiski tās piepilsēta. Ciems izvietojies pie gleznainā Verijerva ezera, kura krasti ir iekļauti dabas liegumā.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta vēsturiski veidojusies ap Kozes muižu (*Kosel*). Muižas ansamblis savulaik piederēja fon Šulcu dzimtai. 20. gadsimta otrajā pusē, līdzīgi citiem ciemiem Veru pilsētas tuvumā, Koze piedzīvoja strauju izaugsmi kā dzīvojamais un lauksaimniecības centrs.

## Daba un atpūta
Kozes lielākā vērtība ir tās dabas vide. Verijerva dabas liegums (*Verijärve maastikukaitseala*) aizņem ievērojamu daļu teritorijas uz dienvidiem no ciema. Verijervs ir viens no dziļākajiem ezeriem Igaunijā, un to ieskauj stāvas, mežiem apaugušas nogāzes. Ap ezeru ir izveidotas labiekārtotas dabas takas un atpūtas vietas, kas padara Kozi par populāru galamērķi gan vietējiem iedzīvotājiem, gan tūristiem. Ezera krastā atrodas arī vēsturiskās muižas parka paliekas.

## Saimniecība un infrastruktūra
Pateicoties Veru pilsētas tiešam tuvumam, Koze ir kļuvusi par pievilcīgu individuālo māju apbūves rajonu. Ciemā atrodas bibliotēka, veikals, kā arī vairāki nelieli tūrisma un viesmīlības uzņēmumi.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Veru pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Lady Kathleen

[thumb|Kuģa atliekas ar [Jūras kraukļi|jūras kraukļiem]]
**Lady Kathleen** bija 1941. gadā Lielbritānijā būvēts Norvēģijas kravas kuģis, kas kļuva pazīstams saistībā ar tā bojāeju pie Rīgas vārtiem 1951. gadā. Otrā pasaules kara laikā valdošā tērauda trūkuma dēļ kuģis bija konstruēts no dzelzsbetona (ferocementa).

## Vēsture un katastrofa
1951. gada 29. novembrī "Lady Kathleen" bija ceļā uz Rīgu balastā, lai tur uzņemtu sāls kravu (pēc citas versijas, krava jau bijusi uz borta). Baltijas jūrā kuģis iekļuva spēcīgā vētrā. Saskaņā ar oficiālo versiju, kuģis reidā gaidījis atļauju ieiet ostā, bet spēcīgajā vējā nav izturējis enkurs un kuģis nespējis noturēties pret izmešanu sēklī. Pastāv arī citas versijas, piemēram, ka manevru laikā, mēģinot uzņemt loci un tikties ar loču kuģi, kapteinis zaudēja kontroli pār stūres iekārtu. Ir versija, ka avārijā pie vainas bijis alkohols, taču pēc citas - ka jūrnieki piedzērušies jau pēc avārijas, domādami, ka nu jau tā vai tā gals klāt. Lai vai kā, kuģis uzskrēja uz sēkļa Rīgas jūras līcī netālu no Daugavas grīvas, aptuveni 250 metru attālumā no Mangaļsalas krasta. Padomju krasta apsardzes kuģis nākamajā dienā apkalpi izglāba un pēc dažām dienām tā, pakonfliktējusi ar viesnīcu gan stingrās padomju kārtības, gan pašas alkoholisma dēļ, tika ar vilcienu nosūtīta uz Somiju.

Trieciena un vētras ietekmē kuģa korpuss pārlūza divās daļās. Lai gan konstrukcijā bija paredzēti ūdensnecaurlaidīgi starpsienu nodalījumi, kas nodrošinātu peldspēju, pret šādu katastrofu kuģi glābt neizdevās un tas tika pamests. Mūsdienās vētrās tas pieskalojas tuvāk krastam, bet vētru un ledus iespaidā tas aizvien vairāk sabrūk. Kuģis ir no tālienes apskatāms objekts, taču tuvoties tam stiprās ziemās pa ledu ir aizliegts, jo pat ilgstoši aukstā laikā ledus biezums tur ir ļoti nevienmērīgs.

## Apkalpe
Visa kuģa apkalpe, kuras sastāvā bija arī radiotelegrāfiste Kari Herje (viena no retajām sievietēm šādā amatā tajā laikā), tika veiksmīgi evakuēta. Līdz 1951. gada 5. decembrim apkalpes locekļi atgriezās Norvēģijā.

## Tehniskie parametri
* Tips: Kravas kuģis (norvēģu: lekter)
* Materiāls: Dzelzsbetons
* Būvniecības gads: 1943. gads
* Bojāejas datums: 1951. gada 29. novembris.

## Atsauces

## Ārējās saites
Upes bezzobe

**Upes bezzobe** jeb **upju bezzobe** () ir saldūdens gliemeņu suga Dižgliemeņu dzimtā. Šo sugu ar nosaukumu *Anodonta complanata* 1835. gadā aprakstīja vācu zoologs Emīls Ādolfs Rosmeslers. Upes bezzobe ir māņbezzobju ģints tipiskā suga un vienīgā recentā suga šaja ģintī. Latīņu nosaulums "*complanata*" - "saplacināts" norāda uz bezoobes čaulas saplacināto formu. Upes bezzobes apdzīvo saldūdeņus un ir izplatītas Eiropas centrālajā daļā, arī Latvijā. Tā ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā kā gandrīz apdraudēta suga.

## Apraksts
Upes bezzobes čaula ir salīdzinoši neliela (vidēji 80 x 45 x 20 mm), ovāla un saplacināta. Tās priekšējā daļa ir īsa, bet aizmugurējā daļa nedaudz nosmailināta un vērsta uz leju. Čaulas dorsālā mala ir taisna vai aiz virsotnēm viegli piepacelta, bet ventrālā mala noapaļota. Mainība ir salīdzinoši neliela. Uz čaulas ārējās virsmas ir tievas, koncentriskas augšanas līnijas. Čaulas virsotnes ārējā virsma ornamentēta ar īsām krokām, kas šai sugai sastāv no nelieliem V-veidīgi izvietotiem pauguriņiem. Slēdzenes zobu nav, līdzīgi kā citām bezzobēm. Čaulas vāku saite ir šaura un gara, un stiepjas no galotnes līdz dorsālajam izliekumam. Priekšējā slēdzējmuskuļa un kājas retraktora nospiedumi uz čaulas vāka iekšējās virsmas ir saplūduši, viedojot nelielu ovālas formas iedobi. Aizmugurējā slēdzējmuskuļa un kājas retraktora nospiedumi arī ir saplūduši. Čaulas ārējā virsma iekrāsota zaļganbrūnos toņos līdz gandrīz melnai, atsevišķos gadījumos ar dēdēšanas pazīmēm. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Hermafrodīti ir sastopami ļoti reti.

## Sistemātika
Upes bezzobei ir zināmas vismaz divas pasugas:
* suga: ***Pseudanodonta complanata*** (Rossmässler, 1835)
:* pasuga: *Pseudanodonta complanata complanata* (= P. kletti (Rossmässler, 1835); = P. nordenskioldi Bouguignat, 1881) ar saplacinātu čaulu.
:* pasuga: *Pseudanodonta complanata elongata* (Hollandre, 1836) (= P. elongata milachewichi Starobogatov, Pirogov, 1970) ar mēreni izliektu čaulu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanaga

**Sanaga** () ir 918 kilometrus gara upe Kamerūnā centrālajā daļā. Ietek Biafras līcī. Augšpusē upes nosaukums ir **Džerema**. Tek rietumu — dienvidrietumu virzienā. Lielākā pieteka — Mbama. Upes krastos — Edejas pilsēta. Deltā ierīkots — Dualas-Edejas nacionālais parks

## Ārējās saites
Šveices sieviešu hokeja izlase

**Šveices sieviešu hokeja izlase** pārstāv Šveici Starptautiskās Hokeja federācijas rīkotajos hokeja turnīros. Sieviešu izlasi pārvalda Šveices Hokeja federācija. Šveices izlases lielākais sasniegums ir 2 izcīnītās bronzas medaļas 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un 2026. gada olimpiskajās spēlēs.  Pašlaik (2026) tā atrodas 5. vietā Starptautiskās hokeja federācijas sieviešu hokeja izlašu rangā.
## Rezultāti
### Olimpiskās spēles
* 2006 – 7. vieta
* 2010 – 5. vieta
* 2014 – 
* 2018 – 5. vieta
* 2022 – 4. vieta
* 2026 – 
### Pasaules čempionāts
* 1990 – 5. vieta
* 1992 – 8. vieta
* 1994 – 7. vieta
* 1997 – 7. vieta
* 1999 – 8. vieta (pazemināta uz I Divīziju)
* 2000 – 10. vieta (2. vieta I Divīzija)
* 2001 – 9. vieta (1. vieta I Divīzijā, Paaugstināta uz augstāko divīziju)
* 2004 – 8. vieta (pazemināta uz I Divīziju)
* 2005 – 9. vieta (1. vieta I Divīzijā, Paaugstināta uz augstāko divīziju)
* 2007 – 5. vieta
* 2008 – 4. vieta
* 2009 – 7. vieta
* 2011 – 6. vieta
* 2012 – 
* 2013 – 6. vieta
* 2015 – 6. vieta
* 2016 – 7. vieta
* 2017 – 7. vieta
* 2019 – 5. vieta
* 2020 – Turnīrs nenotika COVID-19 pandēmijas dēļ
* 2021 – 4. vieta
* 2022 – 4. vieta
* 2023 – 4. vieta
* 2024 – 5. vieta
* 2025 – 5. vieta
* 2026 –
## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā tīmekļa vietne
*IIHF profils
Vladislavs Klembovskis

**Vladislavs Klembovskis** (; dzimis , miris ) bija Krievijas Impērijas militārais darbinieks. Pirmajā pasaules karā — Ziemeļu frontes virspavēlnieks Rīgas operācijas laikā (no 1917. gada 31. maija līdz 1917. gada 9. septembrim).

Vēl pirms Ziemeļu frontes komandēšanas bija frontes štāba priekšnieks Brusilova pārrāvuma laikā, kā arī Augstākā virspavēlnieka Mihaila Aleksejeva štāba priekšnieks. Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gadā ieslodzīts kā ķīlnieks. Vēlāk atbrīvots un pieņemts darbā Sarkanajā armijā, tomēr Pilsoņu kara laikā militārus pienākumus neveica. 1920. gadā čekistu arestēts, miris Butirku cietumā.

## Ārējās saites
Tori luterāņu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12377174"
}

**Tori baznīca** () ir Igaunijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Igaunijas dienvidrietumos, Tori pagasta Tori lielciemā. Baznīca ir Igaunijas kultūras piemineklis (id — 16846).

Baznīca tika uzcelta no 1852. līdz 1854. gadam. 1944. gadā Otrā pasaules kara laikā tā nodega. Pēc kara kādu laiku drupās darbojās šautuve. 1989. gadā sākās baznīcas atjaunošana, kopš 1994. gada tājā notiek dievkalpojumi.   

## Galerija

Tori_kirik_2_nr_16846.jpg
Tori_kirik2.jpg


## Ārējās saites
* Ieraksts Igaunijas kultūras mantojuma reģistrā
Elmārs Pīlups

**Elmārs Pīlups** (; dzimis , miris ) bija latviešu izcelsmes zviedru zīmēšanas skolotājs, amatnieks, rasētājs, gleznotājs un grafiķis.

Dzimis Aucē ierēdņa Kārļa Pilupa un Ženijas (dzimusi Poota) ģimenē.

1943. gada jūnijā mobilizēts Latviešu leģiona 15. divīzijas artilērijas pulkā. 1945.g. janvārī apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu.

Pilups mācījās glezniecības skolā Burosā no 1947. līdz 1948. gadam un mākslas akadēmijā Gēteborgā no 1948. līdz 1952. gadam. Piedalījās mācību braucienos uz Vāciju, Šveici, Franciju un Beļģiju. Precējies ar Dagmāru Pilupu no 1952. gada. Izstādīja savus darbus Gēteborgā 1957. gadā 1960. gadā. Piedalījās izstādēs Gēteborgas Mākslas muzejā 1956. gadā, *Liljevalchs konsthall* salonā Stokholmā, izstādē Gēteborgā un vairākas reizes Gēteborgas mākslas halles izstādēs. Viņa māksla sastāv no figūrām, klusajām dabām un ainavām, kas veidotas eļļas, akvareļa, ģipša, freskas, litogrāfijas un ofortu tehnikā. Kā ilustrators un dizaineris viņš strādāja ar žurnāliem, reklāmām, tapešu rakstiem, grāmatu papīru, auduma apdrukām un veidoja rotaslietas no cēlkoka un sudraba. Līdztekus saviem darbiem viņš aktīvi darbojās kā zīmēšanas skolotājs un glezniecības un rokdarbu kursu vadītājs. Pilups ir pārstāvēts Hallandes mākslas muzejā Halmstadē.

Miris 2008. gada 30. decembrī Gēteborgā.

## Atsauces
Ētu Luostarinens

**Ētu Luostarinens** (; dzimis ) ir somu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2026) spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Floridas "Panthers" sastāvā.

Karjeru sāka Somijas hokeja līgas komandā Kuopio "KalPa". 2017. gada NHL draftā viņu ar kopējo 42. numuru 2. kārtā izvēlējās Karolīnas "Hurricanes". NHL debitēja 2019. gada novembrī. 2020. gada februārī viņu aizmainīja uz Floridas "Panthers". Šī kluba sastāvā divas reizes izcīnīja Stenlija kausu (2024, 2025).

Somijas izlasē debitēja 2018. gada decembrī Eiropas hokeja tūrē. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Slovākijā un izcīnīja zelta medaļu. Luostarinens bija izlases sastāvā 2025. gada Četru nāciju turnīrā. Somijas izlasi pārstāvējis arī .

## Atsauces

## Ārējās saites
Mainota

**Mainota** (, ) ir pilsēta Amerikas Savienoto Valstu ziemeļos, Ziemeļdakotas štatā, Vordas apgabalā. Tā atrodas štata centrālās daļas ziemeļos, aptuveni 80 km uz dienvidiem no Kanādas robežas, Sourisas upes ielejā. 2023. gadā pilsētā dzīvoja 47,4 tūkstoši iedzīvotāju, ierindojot Mainotu starp lielākajām apdzīvotajām vietām štatā. Mainota ir nozīmīgs reģionālais centrs Ziemeļdakotas ziemeļu un centrālajā daļā, nodrošinot tirdzniecības, transporta, izglītības, veselības aprūpes un citu pakalpojumu funkcijas plašai lauku teritorijai. Pilsētas attīstību un saimniecības struktūru būtiski ietekmē netālu esošā Mainotas Gaisa spēku bāze (*Minot Air Force Base*), kas ir viena no stratēģiski nozīmīgākajām ASV Gaisa spēku bāzēm. Tajā dislocēts 5. bumbvedēju spārns ar B-52H stratēģiskajiem bumbvedējiem, kā arī 91. raķešu spārns, kas uztur un apsargā *[[Minuteman III]]* starpkontinentālo ballistisko raķešu kompleksu. Militārā klātbūtne būtiski ietekmē pilsētas saimniecību, nodarbinātības struktūru un demogrāfisko dinamiku, nostiprinot Mainotas lomu kā militāri un saimnieciski nozīmīgam centram ASV ziemeļu reģionā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Minot

***Minot***  var būt:

* Mainota — pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Ziemeļdakotā;
* Mino (*Minot*) — Francijas vieglatlēts.
Sisīnijs

**Sisīnijs** (; miris ) bija Romas pāvests 708. gadā (87. pāvests), kura pontifikāts ilga no 15. janvāra līdz 4. februārim — 20 dienas — un tādēļ ir viens no īsākajiem pontifikātiem vēsturē. Avotos viņš minēts kā Sīrijā dzimis garīdznieks. Par viņa agrīno dzīvi un karjeru saglabājušās ļoti ierobežotas ziņas. Viņa pontifikāts iekļaujas 8. gadsimta sākuma politiskajā kontekstā, kad Roma formāli atradās Austrumromas impērijas ietekmes zonā. Pāvestu ievēlēšana un konsekrācija bieži bija atkarīga no Austrumromas pārvaldes struktūru, īpaši Ravenas eksarha, apstiprinājuma, kas nereti paildzināja pārejas periodu starp ievēlēšanu un stāšanos amatā. Šajā laikā pāvestībai bija jālīdzsvaro attiecības gan ar Austrumromas varu, gan ar Lombardijas valsti Itālijas ziemeļos.

Lai gan Sisīnija valdīšanas laiks bija ļoti īss un, pēc tradīcijas, viņš smagas slimības (bieži minētās podagras) dēļ bijis ierobežots darbspējās, avoti piedēvē viņam rīkojumus sagatavot materiālus Romas nocietinājumu remontam un veikt atsevišķus administratīvus lēmumus. Viņa pontifikāts iezīmē pārejas posmu agrīno viduslaiku pāvestības vēsturē, bet būtiskākās politiskās un institucionālās norises šajā periodā turpinājās viņa pēcteča Konstantīna laikā.

## Ārējās saites
Armantjēra

**Armantjēra** (, , , ) ir pilsēta Francijas ziemeļos, Odefransas reģionā, Noras departamentā, Lilles apgabalā. Tā ietilpst Lilles metropoles starpkomūnu apvienībā (*Métropole Européenne de Lille*) un funkcionāli ir daļa no Lilles piepilsētu areāla. 2023. gadā Armantjērā dzīvoja 27,0 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Lisas ielejā pie Francijas–Beļģijas robežas, aptuveni 15–16 km uz ziemeļrietumiem no Lilles. Ģeogrāfiskais novietojums pie robežas un ielejas transporta koridorā vēsturiski un mūsdienās ir noteicis tās attīstības virzienus.

Vēsturiski Armantjēra bija izteikta tekstilrūpniecības pilsēta, īpaši pazīstama ar linu un citu tekstilizstrādājumu ražošanu. Industriālā specializācija būtiski ietekmēja pilsētas urbanizāciju un demogrāfisko izaugsmi 19.–20. gadsimtā. Pēc tradicionālās rūpniecības restrukturizācijas 20. gadsimta otrajā pusē pilsētas saimniecības struktūra diversificējās. Mūsdienās Armantjēra funkcionē kā nozīmīgs sekundārs urbānais centrs Lilles metropoles sistēmā. Tā pilda dzīvojamās, pakalpojumu un mobilitātes mezgla funkcijas, nodrošinot saikni starp Lilles aglomerāciju un Beļģiju. Reģionālajā attīstībā būtiska nozīme ir arī Lizas ielejas pārrobežu sadarbībai un transporta infrastruktūrai, tostarp iekšzemes ūdensceļu savienojumiem, kas pārrobežu telpā pastiprina pilsētas lomu kā saimniecības un satiksmes plūsmu posmam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Izognomonīdes

**Izognomonīdes** (*Isognomonidae*) ir gliemeņu klases austeru kārtas dzimta. Šo dzimtu 1925. gadā izveidoja amerikāņu paleontologs Vendels Vudrings. Šīs dzimtas pārstāvji apdzīvo Indijas-Klusā okeāna reģiona rietumu daļu austrumos no Āfrikas (ieskaitot Madagaskaru) un līdz Japānas ziemeļu daļai un Indonēzijas dienvidiem. Ģeohronoloģiski izognomonīdes ir zināmas no perma līdz mūsdienām.
thumb|220px|''Isognomon perna'' čaulas iekšskats

## Apraksts
Čaulas ir no daļēji asimetriskām līdz ļoti nesimetriskām. To formas ir ļoti dažādas, taču ļoti reti izteikti slīpas. Slēdzenes rajonā ir daudzas saišu vagas, bet slēdzenes zobu pieaugušiem īpatņiem nav. Čaulām ar nevienādiem vākiem kreisais vāks ir vairāk izliekts. Komisuras ir plakanas vai viļņotas. Čaulas var būt ar priekšējo bisusa atveri abos čaulas vākos, vai bez šādas atveres. Čaulas aizmugurējā auss nav diferencēta vai arī ir labi izteikta. Priekšējā auss ir sastopama diezgan reti. Saites apgabals ir ārējs, parasti plakans. Saites vagas sasniedz un iespiež aizmugurējo malu. Izognomonīdes ir monomiāras. Palliālā līnija parasti ir raustīta, sadalīta nelielās bedrītēs. Čaulas virsma ir gluda, koncentriski plātņaina vai neregulāri viļņota. Radiāla ornamentējuma nav (izņemot *[[Mulletia]]*). Ostrakums lielākajai daļai ir ļoti biezs, taču ne visām sugam. Iekšējais ostrakums veidots no perlamutra.

## Sistemātika
Izognomonīžu dalījums ģintīs:
* dzimta: ***Isognomonidae*** Rafinesque, 1815
:* ģints: *[[Bathyisognomon]]* Hickman, 2023 †
:* ģints: *[[Isognomon]]* [Lightfoot], 1786
:* ģints: *[[Rostroperna]]* L.R. Cox, 1964 †
:* ģints: *[[Tambanella]]* Nakazawa & Newell, 1968 †
:* ģints: *[[Waagenoperna]]* Tokuyama, 1959 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Valters Ajovi

**Valters Orlando Ajovi Koroso** (, dzimis ) ir Ekvadoras bijušais futbolists, kurš spēlēja pussarga pozīcijā un pārstāvēja Ekvadoras futbola izlasi.

Savas karjeras laikā spēlējis Ekvadoras, AAE un Meksikas komandās. Ar *[[Club Sport Emelec|Emelec]]* un *[[Club Deportivo El Nacional|El Nacional]]* komandām kļuvis par Ekvadoras čempionu. Meksikā spēlējis *[[C.F. Monterrey|Monterrey]]*, *[[C.F. Pachuca|Pachuca]]* un *[[Dorados de Sinaloa|Sinaloa]]* komandās.

Ekvadoras futbola izlasi pārstāvējis no 2001. gada līdz 2017. gadam, kopumā aizvadot 121 maču un gūstot 8 vārtus. Pārstāvējis izlasi 2002. un 2014. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī četros Copa América turnīros.

## Ārējās saites
ASV sieviešu hokeja izlase

**Amerikas Savienoto Valstu sieviešu hokeja izlase** () pārstāv ASV dažādos startautiskajos sieviešu hokeja turnīros. Izlasi pārvalda USA Hockey. ASV ir bijusi viena no veiksmīgākajām sieviešu hokeja komandām starptautiskajā arēnā, iegūstot medaļas katrā lielākajā hokeja turnīrā. Pašlaik (2026) tā atrodas 1. vietā Starptautiskās hokeja federācijas sieviešu hokeja izlašu rangā.
## Rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts
* 1990 – 
* 1992 – 
* 1994 – 
* 1997 – 
* 1999 – 
* 2000 – 
* 2001 – 
* 2004 – 
* 2005 – 
* 2007 – 
* 2008 – 
* 2009 – 
* 2011 – 
* 2012 – 
* 2013 – 
* 2015 – 
* 2016 – 
* 2017 – 
* 2019 – 
* 2022 – Silbermedaille
* 2023 – 
* 2024 – 
* 2025 – 

## Atsauces

## Ārējās saites

* 

*IIHF profile
Edisons Mendess

**Edisons Visente Mendess Mendess** (, dzimis ) ir Ekvadoras futbola treneris un bijušais futbolists, kurš spēlēja uzbrucēja un pussarga pozīcijā un pārstāvēja Ekvadoras futbola izlasi.

Savas spēlētāja karjeras laikā spēlējis Ekvadoras, Meksikas, Nīderlandes, Brazīlijas un Kolumbijas komandās. Ar *[[PSV Eindhoven]]* komandu 2007. un 2008. gadā uzvarējis *[[Eredivisie]]* čempionātā.

Ekvadoras futbola izlasi pārstāvējis no 2000. gada līdz 2014. gadam, kopumā aizvadot 111 mačus un gūstot 18 vārtus. Pārstāvējis izlasi 2002., 2006. un 2014. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī četros *[[Copa América]]* turnīros.

## Ārējās saites
Hēdemēste

**Hēdemēste** () ir lielciems Igaunijas dienvidrietumos, Pērnavas apriņķa Hēdemēstes pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Rīgas līča piekrastē pie Hēdemēstes upītes ietekas, aptuveni 40 kilometrus uz dienvidiem no Pērnavas pie Tallinas—Rīgas šosejas (E67). Lielciems ir vēsturiski pazīstams kā nozīmīga jūrnieku un kuģubūvētāju vieta.

## Vēsture
Hēdemēste vēsturiskajos avotos pirmo reizi minēta 1560. gadā. Tās nosaukums, iespējams, cēlies no lejasvācu valodas jēdziena *Gudemennest* — ‘labo cilvēku osta’. 

19. gadsimta otrajā pusē Hēdemēste kļuva par vienu no nozīmīgākajiem burukuģu būves centriem Igaunijā. Šeit tika uzbūvēti daudzi tālbraucēji kuģi, kas kuģoja pa pasaules okeāniem. Līdztekus kuģubūvei attīstījās arī ķieģeļu rūpniecība, izmantojot vietējās māla atradnes.

## Kultūra un apskates objekti
Hēdemēste izceļas ar savu piekrastes ciematiem raksturīgo arhitektūru un kultūras mantojumu; šeit atrodas 1874. gadā celtā Hēdemēstes luterāņu baznīca — tipiska neogotikas stila akmens celtne, 1872. gadā celtā Hēdemēstes pareizticīgo baznīca — veltīta Tā Kunga apskaidrošanai, Hēdemēstes muzejs — piedāvā ieskatu reģiona jūrniecības vēsturē, kuģubūves tradīcijās un vietējo iedzīvotāju sadzīvē.

Ciemā darbojas vidusskola, mūzikas skola, bibliotēka, kultūras nams un veselības centrs.

## Saimniecība
Mūsdienās galvenās saimniecības nozares ir tūrisms, pakalpojumi un mežsaimniecība. Pateicoties atrašanās vietai pie *[[Via Baltica]]*, Hēdemēste ir populārs pieturas punkts ceļotājiem. Lielciemā atrodas arī minerālūdens pildīšanas rūpnīca, kas izmanto vietējos dziļurbumus.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Hēdemēstes pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Lūnja

**Lūnja** () ir lielciems Igaunijas austrumos, Tartu apriņķa Lūnjas pagasta administratīvais centrs. Atrodas Emajegi upes kreisajā krastā aptuveni 10 kilometrus uz austrumiem no Tartu.

## Vēsture
Lūnja rakstiskajos avotos pirmo reizi minēta 1503. gadā. Vēsturiski tā attīstījusies ap Lūnjas muižu (*Lunia*), kas 18. gadsimtā piederēja Krievijas Impērijas valstsvīram grāfam Burhardam Kristofam fon Minniham. Muižas komplekss reiz bija viens no greznākajiem reģionā, taču lielākā daļa vēsturisko ēku tika nopostītas Otrā pasaules kara laikā.

## Saimniecība
Mūsdienās Lūnja ir plaši pazīstama ar savu siltumnīcu kompleksu *Grüne Fee Eesti*, kas ir lielākais Igaunijā. Šeit visu gadu tiek audzēti dārzeņi, zaļumi un gurķi, nodrošinot ievērojamu daļu valsts tirgus.

Pateicoties atrašanās vietai pie Emajegi upes un Tartu pilsētas tuvumam, Lūnja pēdējās desmitgadēs ir kļuvusi par populāru dzīvesvietu un aktīvās atpūtas zonu.

## Kultūra un apskates objekti
Galvenais apskates objekts ciemā ir Lūnjas muižas parks — plašs un labiekārtots parks ar skulptūru dārzu un pieminekli grāfam Minniham. Emajegi vecupē iekārtota Lūnjas upes osta, kas kalpo kā pieturvieta laivotājiem un upes kuģiem. Ciema Kultūras un brīvā laika centrā atrodas vietējā bibliotēka un notiek pagasta mēroga pasākumi.

Lūnjas muižas stallī mūsdienās darbojas jāšanas sporta bāze, turpinot muižas laiku tradīcijas zirgaudzēšanā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Lūnjas pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Vennu

**Vennu** () ir lielciems Igaunijas dienvidaustrumos, Tartu apriņķa Kastres pagastā. Atrodas Lūtsnas upes krastā 25 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Tartu. Līdz 2017. gada administratīvajai reformai Vennu bija Vennu pagasta administratīvais centrs.

## Vēsture
Vennu ir viena no senākajām draudzēm reģionā; rakstiskajos avotos Vennu draudze pirmo reizi minēta 1361. gadā. Apdzīvotā vieta vēsturiski attīstījusies ap baznīcu un mācītājmuižu. Vennu ir nozīmīga vieta Igaunijas kultūrvēsturē — šeit 17. gadsimta beigās tika nodibināta viena no pirmajām zemnieku skolām Igaunijā.

Lielciemā dzimis un strādājis dzejnieks un rakstnieks Gustavs Suitss, kura tēvs bija vietējās skolas skolotājs.

## Kultūra un apskates objekti
Galvenais lielciema simbols ir Vennu Jēkaba baznīca (*Võnnu Jakobi kirik*), kas pašreizējo izskatu ieguva pēc pārbūves 19. gadsimta vidū. Tā ir viena no lielākajām lauku baznīcām Igaunijā un izceļas ar savu neogotikas arhitektūru. Pie baznīcas atrodas piemineklis Brīvības cīņās kritušajiem — tas tika nopostīts padomju laikā un atjaunots 1990. gadā. Ciemā atrodas Vennu vidusskola un Gustava Suitsa memoriālais muzejs.

## Saimniecība un infrastruktūra
Lielciemā darbojas vidusskola, bērnudārzs, bibliotēka, kultūras nams un pasta nodaļa. Galvenās saimnieciskās darbības jomas apkārtnē ir lauksaimniecība un mežsaimniecība. Vennu kalpo kā pakalpojumu centrs apkārtējiem mazajiem ciemiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kastres pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Kambja

**Kambja** () ir lielciems Igaunijas dienvidos, Tartu apriņķa Kambjas pagastā. Tas atrodas aptuveni 18 kilometrus uz dienvidiem no Tartu pilsētas. Kambja ieņem īpašu vietu Igaunijas nacionālajā atmodā — tā tiek uzskatīta par igauņu kora dziedāšanas dzimteni, jo tieši šeit 1794. gadā tika nodibināts pirmais zemnieku koris.

## Vēsture
Rakstiskajos avotos Kambja pirmo reizi minēta 1330. gadā kā draudzes centrs. Apdzīvotā vieta vēsturiski attīstījusies ap baznīcu un muižu (*Kamby*). 17. gadsimta beigās Kambjā darbojās viena no pirmajām skolām igauņu zemnieku bērniem.

Pie baznīcas atrodas piemineklis Igaunijas brīvības cīņas kritušajiem, kas sākotnēji celts 1932. gadā, vēlāk nopostīts un atjaunots 1989. gadā.

## Kultūra un apskates objekti
Galvenais ciema objekts ir Kambjas baznīca — ievērojama mūra celtne, kas smagi cieta Otrajā pasaules karā un tika pilnībā atjaunota 20. gadsimta beigās. Ciemā atrodas arī Kora dziedāšanas piemiņas akmens, kas uzstādīts par godu igauņu koru kustības pirmsākumiem.

## Saimniecība un infrastruktūra
Lielciemā atrodas Kambjas Ignaca Jāka pamatskola, bērnudārzs, bibliotēka, kultūras nams un vairāki nelieli uzņēmumi. Apkārtējā teritorijā dominē lauksaimniecība un mežsaimniecība.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kambjas pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Ramsi

**Ramsi** () ir lielciems Igaunijas dienviddaļā, Viljandi apriņķa Viljandi pagastā. Atrodas pie Sinialliku upes 9 kilometrus uz dienvidrietumiem no apriņķa centra Viljandi.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta sāka veidoties 20. gadsimta vidū saistībā ar kūdras ieguvi un lauksaimniecības zemju uzlabošanu. Ramsi kļuva par mājvietu specializētam meliorācijas tehnikas uzņēmumam (EPT), kas noteica ciema rūpniecisko raksturu un veicināja daudzdzīvokļu māju apbūvi.

Igaunijas brīvības cīņu laikā šajā reģionā norisinājās svarīgas sadursmes, taču pati Ramsi apmetne tās pašreizējā veidolā ir jaunāka laika veidojums.

## Saimniecība un infrastruktūra
Mūsdienās Ramsi ir klusa dzīvojamā zona ar attīstītu infrastruktūru. Šeit atrodas bērnudārzs-sākumskola, bibliotēka un brīvā laika centrs, sporta zāle un pirts, pārtikas veikals.

Ciema centrā atrodas Ramsi mākslīgais dīķis (*Ramsi tehisjärv*), kas ir iecienīta peldvieta un atpūtas zona. Uzņēmējdarbība lielākoties saistīta ar pakalpojumiem un neliela mēroga ražošanu, savukārt daudzi iedzīvotāji strādā tuvējā Viljandi pilsētā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Viljandi pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Volodimira Saldo bloks

**"Volodimira Saldo bloks"** (, ) bija prokrieviska reģionālā politiskā partija Hersonas apgabalā, Ukrainā, kuru vadīja bijušais Hersonas pilsētas mērs Volodimirs Saldo. Partija dibināta 2019. gadā un 2020. gada Ukrainas pašvaldību vēlēšanās ieguva 5 vietas Hersonas apgabala padomē, savukārt Saldo Hersonas pilsētas mēra vēlēšanās ieguva otro vietu.

Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā un pēc iebildumiem pret Saldo aktivitātēm Krievijas okupētajā Hersonā, "Volodimira Saldo bloka" deputāti 2022. gadā paziņoja, ka darbosies frakcijā "Atbalsts Ukrainas prezidenta programmām". Ukrainas Nacionālās drošības un aizsardzības padome (RNBO) 2022. gada 20. martā uz kara stāvokļa laiku apturēja partijas darbību, jo RNBO "Volodimira Saldo blokam" izvirzīja apsūdzības par saistību ar Krieviju. Toreizējā partijas priekšsēdētāja bija Irina Hrunika. Ukrainas Astotā Administratīvā apelācijas tiesa 2022. gada 14. jūnijā aizliedza partijas darbību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Emari

**Emari** () ir lielciems Igaunijas ziemeļrietumos, Harju apriņķa Rietumharju pagastā. Atrodas aptuveni 40 kilometrus uz rietumiem no Tallinas.

Mūsdienās Emari vārds visbiežāk tiek saistīts ar tur esošo Emari gaisa spēku bāzi, kas ir viena no modernākajiem Ziemeļeiropā.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1413. gadā Dāņu zemes grāmatā kā *Hemaeri*. Apdzīvotā vieta vēsturiski veidojusies ap kopš 1592. gada zināmo Emari muižu (*Habbinem*). Padomju okupācijas periodā šeit tika izveidots nozīmīgs militārais objekts — Su-24 lidmašīnu bāze. Šajā laikā ciems bija slēgta teritorija, kurā dzīvoja militārpersonas un viņu ģimenes, kas noteica pašreizējo daudzdzīvokļu māju apbūvi.

Pēc Igaunijas valstiskuma atjaunošanas lidlauks tika pārņemts Igaunijas Aizsardzības spēku kontrolē. Kopš iestāšanās NATO Emari ir kļuvusi par kritisku reģionālās drošības punktu.

## Emari gaisa spēku bāze
Emari lidlauks (*Ämari lennuväli*) ir galvenā Igaunijas Gaisa spēku bāze. Kopš 2014. gada tā kalpo kā viena no divām bāzēm (kopā ar Šauļiem Lietuvā) NATO Baltijas gaisa telpas patrulēšanas misijai. Šeit rotācijas kārtībā uzturas dažādu NATO dalībvalstu iznīcinātāji.

Bāzes teritorijā atrodas arī piemiņas vieta bojā gājušajiem pilotiem, kas veidota, izmantojot lidmašīnu astes daļas.

## Sabiedrība un infrastruktūra
Ciemā atrodas bibliotēka un pārtikas veikals, taču lielākā daļa infrastruktūras ir cieši saistīta ar blakus esošo militāro pilsētiņu. Ziemeļos no ciema atrodas Emari kapi.

Ciema iedzīvotāju skaits pēdējos gados ir bijis samērā stabils, un lielākā daļa nodarbināto ir saistīti ar lidlauka apkalpošanu vai strādā tuvējās pilsētās kā Keila un Tallina.

## Atsauces

## Ārējās laites

* Rietumharju pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Rikijs Alvaress

**Rikardo Gabriels Alvaress** (, dzimis ) ir argentīniešu bijušais futbolists, kurš spēlēja pussarga pozīcijā un pārstāvēja Argentīnas futbola izlasi.

Savu karjeru sācis Argentīnas komandā *[[Club Atlético Vélez Sarsfield|Vélez Sarsfield]]*. Vēlāk spēlējis Itālijas komandās Milānas "Internazionale" un Dženovas "Sampdoria", Anglijas komandā *[[Sunderland AFC|Sunderland]]* un Meksikas komandā *[[Atlas F.C.|Atlas]]*. Karjeru noslēdzis *Vélez Sarsfield*.

Argentīnas futbola izlasi pārstāvējis no 2011. gada līdz 2014. gadam, kopumā aizvadot 9 mačus un gūstot vienus vārtus. Pārstāvējis izlasi 2014. gada FIFA Pasaules kausā.

## Ārējās saites
Reto Cīglers

**Reto Cīglers** (, dzimis ) ir Šveices bijušais futbolists, kurš spēlēja kreisās malas aizsarga pozīcijā un pārstāvēja Šveices futbola izlasi.

Savas spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis Šveices, Anglijas, Vācijas, Itālijas, Turcijas, Krievijas un ASV komandas. Ar *[[Grasshopper Club Zürich|Grasshoppers]]* komandu 2003. gadā uzvarējis Šveices Superlīgā. Piecas sezonas spēlējis Itālijas futbola čempionāta A sērijas komandā Dženovas "Sampdoria".

Šveices futbola izlasi pārstāvējis no 2005. gada līdz 2014. gadam, kopumā aizvadot 35 mačus. Pārstāvējis izlasi 2010. un 2014. gada FIFA Pasaules kausā.

## Sasniegumi
**Grasshoppers**

* Šveices Superlīga: 2003

**Fenerbahçe**

* Turcijas kauss: 2011—12. 2012—13

**Sion**

* Šveices kauss: 2014—15

**Lugano**

* Šveices kauss: 2021—22

## Ārējās saites
Dublinas smaile

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1134365"
}

**Dublinas smaile** (), arī Gaismas piemineklis () ir 2003. gadā uzcelts 120 metrus augsts nerūsējošā tērauda obelisks, kas atrodas Īrijas galvapilsētas Dublinas centrā, O'Konnela ielā. No 1809. līdz 1966. gadam šajā vietā atradās Nelsona kolonna (*Nelson's Pillar*). Īru nacionālisiti to uzskatīja par angļu varas simbolu, tāpēc 1966. gada 8. martā to nelegāli uzspridzināja IRA kaujinieki.

## Ārējās saites
Ležāki

**Ležāki** (; no 1939. gada: *Lezaky*), Pardubices apgabala, Hrudimas apriņķī, bija ciems Čehoslovākijā. Vācu okupācijas laikā Čehoslovākijā nacistu spēki to nopostīja, atriebjoties par reiha protektora Reinharda Heidriha slepkavību 1942. gada vēlā pavasarī.

## Vēsture
thumb|Ležāki pirms 1942. gada.
Ležākus apdzīvoja nabadzīgi akmeņkaļi un lauku iemītnieki, kuri dzīvoja astoņās mājās netālu no dzirnavām. Ciems nosaukts Ležākas upes vārdā.

Sākot ar 1941. gada 24. septembri, SS ''obergrupenfīrers'' un policijas ģenerālis Reinhards Heidrihs bija nacistu protektorāta Bohēmijas un Morāvijas *[[Bohēmijas un Morāvijas protektorāts|reihsprotektora]]* pienākumu izpildītājs. Kopš 1939. gada 5. aprīļa šo teritoriju bija okupējusi nacistiskā Vācija.

1941. gada decembrī reģionā tika desantēti vairāki sabiedroto desantnieki. Daži tika nosūtīti, lai nogalinātu Reinhardu Heidrihu operācijā, kas pazīstama kā operācija “Antropoīds”. Cita grupa bija daļa no operācijas “Sudrabs A”. Vairāki Ležāku iedzīvotāji palīdzēja otrajai grupai, nodrošinot slēptuvi viņu radioaparātam.

1942. gada 27. maija rītā Heidriha automašīnai uzbruka Jozefs Gabčiks un Jans Kubišs, čehu un slovāku karavīri, kuri darbojās Čehoslovākijas trimdas valdības labā. Heidrihs no gūtajām traumām nomira 1942. gada 4. jūnijā.

### Slaktiņš
thumb|Skats uz izdegušo Ležāku ciemu 1942. gadā.
Pēc slepkavības nacisti ieviesa kara stāvokli. 10. jūnijā Lidices ciems tika nopostīts, un visi vīriešu kārtas iedzīvotāji vecumā no 14 līdz 84 gadiem tika nošauti. Lidice tika izvēlēta, jo tās iedzīvotāji tika nepatiesi apsūdzēti vietējo pretošanās partizānu atbalstīšanā un operācijas *“Antropoīds”* komandas locekļu palīdzēšanā.

Gestapo aģenti Ležākos atrada radio raidītāju, kas piederēja operācijai “Silver A”. Neilgi pēc tam Alfrēds Bartošs, operācijas “Silver A” līderis, izdarīja pašnāvību. Lai gan ne visi Lidicē bija nogalināti, Gerhards Klegess, Gestapo komandieris Pardubicē, mudināja SS būt nežēlīgiem Ležākos. Viņš organizēja slaktiņu.

24. jūnija agrā pēcpusdienā Ležākus ielenca 150 Gestapo vīri Klegesa vadībā, 30 čehu kolaboracionisti un vairāk nekā 300 citi SS vīri. Viņi padzina visus iedzīvotājus, un ciems tika iznīcināts. Visi 33 pieaugušie (gan vīrieši, gan sievietes) tika nošauti. Saudzēti tika tikai 13 bērni. Rezultāts tika paziņots 26. jūnija preses relīzē. 1943. gada decembra vidū Ležāku drupas novāca 65 vīrieši no nacistu darba nometnēm.

No 13 bērniem māsas Jarmila un Marija Štulikas tika izvēlētas "ģermanizācijai". Abas pēc kara tika atrastas un atgrieztas ģimenēs. Atlikušie 11 bērni tika nosūtīti uz Helmno nāves nometni, kur 1942. gada vasarā viņi tika saindēti ar gāzi kopā ar vienu meiteni no Lidices.
Atšķirībā no Lidices, Ležāki pēc kara netika atjaunoti. Līdz mūsdienām saglabājušās tikai piemiņas vietas.

1942. gada 1. septembrī Klegess tika paaugstināts par kapteini (*Hauptsturmführer*) par slaktiņa organizēšanu. Klegess krita kaujā Ungārijā 1944. gada 15. oktobrī. 1944. gada 9. novembrī, pēc nāves, viņš tika paaugstināts par majoru (*Sturmbannführer*).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā vietne (čehiski, angliski, vāciski, krieviski)
Pītija

[thumb|[Džons Koljērs|Džona Koljēra glezna "Delfu priesteriene" (1891), kurā attēlota uz statīva sēdoša Pītija, kurai no zemes plaisas zem viņas ceļas tvaiki]]
**Pītija** () bija Apollona tempļa augstās priesterienes tituls Delfos Grieķijas centrālajā daļā. Viņa kalpoja par tempļa orākulu un bija pazīstama kā **Delfu orākuls**.

Pītijas amats izveidots ne vēlāk kā 8. gadsimtā p.m.ē. (lai gan daži aprēķini datē svētnīcu jau ar 1400. gadu p.m.ē.), un viņa bija plaši pazīstama ar saviem pareģojumiem, ko dievišķā apsēstībā (entuziasmā) caur viņu izteica Apollons. Pītijas priesteriene kļuva par ievērojamu personu 7. gadsimta p.m.ē. beigām, un viņas padomus turpināja saņemt līdz pat 4. gadsimta beigām mūsu ērā. Šajā periodā Delfu orākuls bija prestižākais un autoritatīvākais orākuls grieķu vidū, un viņa bija viena no ietekmīgākajām sievietēm klasiskajā pasaulē. Orākuls ir viena no vislabāk dokumentētajām sengrieķu reliģiskajām institūcijām. Savos darbos orākulu pieminējuši ir Aishils, Aristotelis, Aleksandrijas Klements, Diodors, Diogens, Eiripīds, Hērodots, Jūliāns, Justīns, Līvijs, Lukāns, Neposs, Ovidijs, Pausanijs, Pindars, Platons, Plūtarhs, Sofokls, Strabons, Tukidīds un Ksenofonts.

Tomēr informācija par Pītijas darbību ir trūcīga, tā iztrūkst vai vispār neeksistē, jo klasiskā perioda (6.—4. gadsimts p.m.ē.) autori šo procesu uzskata par vispārzināmu un sīkāk neizskaidro. Sīkāk orākuls rakstos aprakstīts no 1. gadsimta p.m.ē. līdz 4. gadsimtam m.ē., tomēr šajā posmā sastopama pretrunīga informācija. Vienā no galvenajiem stāstiem apgalvots, ka Pītija pareģojumus izteica neprātīgā vai apreibušā stāvoklī, ko izraisīja no klints atveres nākošie tvaiki, un ka viņa runāja nesakarīgas frāzes. Priesteri interpretēja viņas izteikumus kā mīklainus pareģojumus un pārveidoja tos daktilā heksametra pantos, no kuriem daudzi saglabājušies sengrieķu literatūrā. Hērodots 5. gadsimtā p.m.ē. apraksta Pītiju runājam daktila heksametra pantos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ronalds Zaķis

**Ronalds Zaķis** (dzimis  Talsos) ir latviešu basketbolists, spēlē centra pozīcijā. 2026. gadā pārstāv Latvijas—Igaunijas basketbola līgas un Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu BK Ventspils. Četrkārtējs LBL čempions BK Ventspils un VEF Rīga sastāvā. R. Zaķis ir bijis Latvijas basketbola izlases spēlētājs.

## Karejera
Basketbola gaitas sācis Kuldīgā, bet pieaugušo līmenī debitējis LBL čempionātā BK Ventspils sastāvā. 2008. gada sākumā tika izīrēts VEF Rīga un pieteicās 2008. gada NBA draftam taču netika tajā izvēlēts. Pēc tam atgriezās Ventspilī. BK Ventspils sastāvā aizvadījis lielāko daļu karjeras, bet spēlējis arī VEF, un ārpus Latvijas — Slovēnijā, Vācijā, Igaunijā un Nīderlandē.

R. Zaķis ir spēlējis Latvijas U-18 un U-20 izlasēs. 2007. gada Eiropas U-20 čempionātā viņš bija rezultatīvākais spēlētājs, gūstot vidēji 24,7 punktus spēlē. No 2014. līdz 2019. gadam R. Zaķis bija Latvijas basketbola izlases spēlētājs, nospēlējot 10 spēles tās sastāvā.

Līdztekus spēlētāja karjerai R. Zaķis sācis arī trenera darbu, strādā ar bērniem Ventspils sporta skolā un ir Reģionālās basketbola līgas (LBL3) komandas "Ventspils tehnikums" treneris.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nikolass Matinpalo

**Nikolass Matinpalo** (; dzimis  Espo) ir somu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2026) spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Otavas "Senators" sastāvā.

N. Matinpalo ir spēlējis Somijas hokeja līgas komandu Tamperes "Ilves" un Pori "Ässät" rindās. 2023. gadā maijā parakstīja līgumu ar NHL klubu Otavas "Senators". Sākumā spēlēja fārmklubā Amerikas hokeja līgā Belvilas "Senators". NHL debitēja  pret Pitsburgas "Penguins".

Somijas izlasē debitēja 2023. gada februārī Eiropas hokeja tūrē. Tajā pašā gadā pirmo reizi spēlēja arī Pasaules čempionātā. Matinpalo bija iekļauts izlases sastāvā 2025. gada Četru nāciju turnīrā. Somijas izlasi pārstāvējis arī .

## Atsauces

## Ārējās saites
Jūliju-Klaudiju dinastija

**Jūliju-Klaudiju dinastija** bija Senās Romas valdnieku dzimta, kas pārņēma varu pēc šai dzimtai piederīɡā Romas Republikas diktatora Jūlija Cēzara noɡalināšanas 44. gadā p.m.ē. un tai sekojošā pilsoņu kara.

Jūliju-Klaudiju dinastijai piederēja Senās Romas imperatori
* Oktaviāns Augusts (27. gadā p.m.ē. – 14. ɡadā m.ē.)
* Tibērijs (14–37)
* Kaligula (37–41)
* Klaudijs (41–54)
* Nerons (54–68)

thumb|center|500px|Jūliju-Klaudiju dinastijas imperatori

## Ārējās saites
Lora Hristova

**Lora Hristova** (; dzimusi  Sofijā) ir bulgāru biatloniste,  bronzas medaļas ieguvēja 15 km individuālajā distancē.

## Karjera
Starptautiskās sacensībās L. Hristova pirmo reizi startēja 2019. gadā, piedaloties Pasaules čempionātā jauniešiem Brezno. 2019. gada decembrī debitēja IBU kausā junioriem. Pieaugušo sacensībās IBU kausā sāka piedalīties 2021. gada janvārī. Tajā pašā gadā Pasaules čempionātā jauniešiem Obertilliahā labāko individuālo rezultātu sasniedza 10 km individuālajā distancē, kur ieņēma 10. vietu.

 debitēja Pasaules kausa sacensībās Estešundā ar 113. vietu sprintā. Viņa tika iekļauta izlases sastāvā dalībai  Pekinā. Individuāli startēja tikai sprintā, kur ieņēma 89. vietu, bet stafetē ar Bulgārijas komandu bija 18. vietā. 2022. gada Pasaules čempionātā jauniešiem izcīnīja bronzas medaļu stafetē.

Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2023. gadā Oberhofā, startēja tikai sprintā un ieņēma 78. vietu. 2023. gada Eiropas čempionātā junioriem Madonā izcīnīja divas medaļas — bronzu sprintā un sudrabu iedzīšanā. Pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē ieguva 2023. gada decembrī Lencerheidē, ieņemot 33. vietu iedzīšanā. Turpat Lencerheidē viņa sekmīgi startēja arī 2025. gada Pasaules čempionātā. Viņa pārsteidzoši ieņēma 19. vietu iedzīšanā un 13. vietu individuālajā distancē un kvalificējās distancei ar kopēju startu, kur finišēja 26. vietā.

 15 km individuālajā distancē Hristova izcīnīja bronzas medaļu. Tā bija Bulgārijas trešā olimpiskā medaļa biatlonā pēc Jekaterinas Dafovskas zelta 1998. gadā un Irinas Nikulčinas bronzas 2002. gadā.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites