open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vilhelms Krūmiņš

thumb|230px|V. Krūmiņa VI latvju vispārējo Dziesmu un mūzikas svētku plakāts.

**Vilhelms (Vilis) Krūmiņš** ( — ) bija latviešu grafiķis un pedagogs. Kopā ar Rihardu Zariņu viņš radīja Latvijas Republikas ģerboņa attēlu; veidojis pirmo Latvijas Republikas naudaszīmju metus.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gadā Rīgā. Mācījās Rīgas Vācu amatniecības biedrības skolā (1907–1912), pie Bernharda Borherta (1912-1914), tad Rīgas pilsētas mākslas skolā (1914-1915).

1919. gadā iestājās neatkarīgo mākslinieku biedrībā, piedalījās Latviešu mākslas izstādē, darināja metus pirmajām Latvijas Republikas naudaszīmēm (10 Latvijas rubļu un 20 latu banknotēm). Zīmēja karikatūras žurnālam „Svari”, 1926. gadā absolvēja studijas Latvijas Mākslas akadēmijas J. R. Tilberga meistardarbnīcā ar diplomdarbu "Litogrāfijas darbnīcā".
Bija Valsts komercskolas, Natālijas Draudziņas ģimnāzijas un poligrāfijas arodskolas zīmēšanas skolotājs.

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bija Baltijas Universitātes pedagogs Pinebergā (1946-1949). 1951. gadā pārcēlās uz Ņujorku, bija Ņujorkas latviešu mākslinieku apvienības biedrs.
Miris 1959. gadā.

## Ilustrācijas
* "Tautas pasakas un teikas" (1923), 
* "Krišjāņa Valdemāra aforismi" (1932).

## Apbalvojumi
* 1. godalga Vispārējo dziesmu un mūzikas svētku plakātu konkursā (1926), 
* ALA KF balva par zīmējumu ciklu „Latviešu mitoloģija” (1957),
* godalga 1956. gada Kanādas latviešu dziesmu svētku konkursā Toronto par labāko svētku programmas vāku un žetonu, 
* godalga 1957. gada Ņujorkas latviešu dziesmu svētku konkursā par labāko plakātu, programmas vāku un žetonu.

## Ārējās saites

* Vilhelma Krūmiņa biogrāfija un mākslinieciskā darbība

## Atsauces
Juris Kroičs

**Juris Kroičs** (dzimis  Elejā; miris ) bija latviešu bundzinieks, kurš spēlēja grupu "K. Remonts" un "Jauns Mēness", "Mielavs un Pārcēlāji", "Iļģi" sastāvā, piedalījies arī vairākos citos muzikālos projektos.

## Biogrāfija
Juris Kroičs dzimis 1962. gada 26. martā Elejā, bet agrā bērnībā pārcēlies uz Baldoni, kur kopā ar diviem draugiem nodibinājis pirmo ansambli. Astoņdesmito gadu pirmajā pusē pēc Jura Riekstiņa uzaicinājuma Kroičs sācis spēlēt bungas Bauskas grupā "Personāls".

1985. gadā Riekstiņš pametis "Personālu" un kopā ar Kroiču Baldonē dibinājis grupu "K. Remonts". Vēlāk 1991. gadā Kroičs sācis darboties latviešu folkroka grupā "Jauns Mēness", ar kuru ieskaņojis vairākus albumus. Kroičam pievienojoties grupai pirmais sacerētais skaņdarbs bija dziesma “Piekūns skrien debesīs”, kas kļuva par stūrakmeni jaunajam “Jauns Mēness” skanējumam, kuru muzikologs Artēmijs Troickis definēja kā “baltu (baltiešu) roku”.

Kroičs muzicējis arī Ainara Mielava ansamblī "Mielavs un Pārcēlāji", kā arī sadarbojies ar daudziem citiem mūziķiem, piemēram, ar Kārli Kazāku projektā "Velomūzika".

Juris Kroičs miris 2025. gada 21. martā, neilgi pirms savas 63 gadu jubilejas.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Discogs.com
Mārtiņš Gailis

**Mārtiņš Gailis** (pseidonīms **Ludvigs Šanteklērs**; 1889—1941) bija latviešu aktieris un publicists satīriķis.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Lielvārdē kalpa ģimenē. Mācījās Rembates pagastskolā. Strādāja par apgleznotāju rūpnīcā "Provodņiks", darbojās Jaunajā Rīgas teātrī (1908—1915), 1912. gadā humoristiski satīriskais žurnāls "Dadzis" iespieda viņa stāstu. Pirmā pasaules kara laikā mobilizēts, bija 4. Vidzemes strēlnieku pulka teātra vadītājs (1915—1918). Pēc kara beigām bija Nacionālā teātra aktieris (1919—1934), darbojās arī citu teātru trupās.

Miris 1941. gada 8. decembrī Rīgā, apglabāts Pirmajos Meža kapos.

## Atsauces
Ulānmuruna

**Ulānmuruna** (mongoļu:, *Ulaan Mörön* – ‘Sarkanā upe’), arī **Mačhu** (, *Mar Chu* – ‘Sarkanais ūdens’) un **Tuotuohe** (, *Tuótuó Hé* — ‘Asaru upe’), ir upe Ķīnā, Jandzi oficiālais sākums. Upe sākas Tanglas kalnu ziemeļu nogāzē no ledāja grēdas augstākās virsotnes Gelathantona rietumu nogāzē. Augštecē plūst ziemeļu virzienā, vēlāk pagriežas uz austrumiem un saplūst ar otru Jandzi izteku Dančhu, veidojot Tuntjaņhes upi. Upe plūst pa Cjinhai provinces Haisji Mongoļu un Tibetiešu autonomās prefektūras teritoriju. Netālu no satekas atrodas Tangulašaņas pilsētiņa, kurā upi šķērso Cjinhai-Tibetas dzelzceļš un autoceļš.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Dreslers

**Jānis Dreslers** (1896–1971) bija latviešu karikatūrists un feļetonists. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1896. gada 5. augustā Vecmīlgrāvī ostas strādnieka Jura Dreslera un viņa sievas Jūlas ģimenē. Strādāja kokzāģētavā (1912–1914), satīriskais žurnāls "Gailis" 1912. gadā publicēja viņa zīmēto karikatūru. Pirmā pasaules kara laikā karoja 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulkā (1915–1917), bija Vācijas kara gūsteknis (1917–1919). 

Pēc atgriešanās dzimtenē bija Latvijas armijas rakstvedis (1919–1927), līdztekus Latvijas Mākslas akadēmijas brīvklausītājs (1921–1927). Publicējās laikrakstā Svari, kļuva populārs ar karikatūrām un četrrindēm par Burbuļtēvu un Burbuļmāti, Jefiņu, Sprukstiņu, Slīmestu u.c. žurnālā "Atpūta", "Jaunākās Ziņas", "Mūsu Mājas Viesis" u.c. (1927–1940). 

Otrā pasaules kara laikā bija kantorists policijas iecirknī (1942–1944), 1945. gadā Dresleru sodīja ar 15 gadiem ieslodzījuma par pretpadomju propagandu. 1955. gadā atgriezās dzimtenē. 1960. gados viņa karikatūras publicēja arī žurnāls "Dadzis".
Miris 1971. gada 18. oktobrī.

## Darbi
* "Burbuļu mātes prieki un bēdas" (1935, atkārtots izdevums 1995)
* "Dzīvē iet kā ķinītī" (1991, Dreslera teksts un zīmējumi)

## Atsauces
Darija Djačenko

**Darija Djačenko**, plašāk pazīstama kā **Daša Djačenko** (; 1924—1944), bija aktīva antifašistiskās pagrīdes kustības dalībniece. Padomju Savienības Varone (1958).

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1924. gada 2. aprīlī Kumari ciemā Odesas apgabalā, Ukrainas PSR (tagad Mikolajivas apgabals) zemnieku ģimenē. Ukrainiete.

Līdz 1939. gada beigām viņa dzīvoja Vradijivkas ciemā, kur viņas tēvs strādāja par rajona padomes izpildkomitejas priekšsēdētāju. 1939. gada beigās viņas tēvs Hrigorijs Djačenko tika norīkots uz Rietumukrainu, kur viņu ievēlēja par Ļvivas apgabala Pustomitijivskas rajona izpildkomitejas priekšsēdētāju. 1940. gada sākumā viņš pārcēla tur savu ģimeni. Sākoties Vācijas un Padomju Savienības karam, viņa kopā ar māti evakuējās uz vecmāmiņas mājām Novoandrijivkas ciematā Odesas apgabalā. Pēc tam, kad ciemu okupēja vācu un rumāņu karaspēks, Daša ieņēma aktīvu nepiekrišanas pozīciju, atklāti nosodot “jauno kārtību”. 1942. gada sākumā Daša Djačenko kļuva par aktīvu pagrīdes dalībnieci.

Padomju laikā komunistiskā propaganda Dašu Djačenko pieskaitīja jauniešu pagrīdes organizācijai "Partizānu dzirkstele", kas darbojās Krimā un apkārtējos ciematos. Pēcpadomju periodā tika apgalvots, ka Dašai Djačenko nav nekāda sakara ar "Partizānu dzirksteles" biedriem. Organizācijas komitejas loceklis Ivans Herasimenko vēlāk atcerējās: “Dašu pēc nopratināšanas iemeta kamerā. Viņa bija tieva, virs vidējā auguma, simpātiska meitene... Lai gan mēs iepriekš nebijām tikušies, viņa droši vien intuitīvi nojauta, ka pret viņu ir kāds no domubiedriem. Viņa pienāca pie manis. Mēs iepazināmies."

1943. gada 1. martā Daša Djačenko tika arestēta, pamatojoties uz apsūdzībām pagrīdes darbībā. Sākotnēji viņu turēja Goltjanskas cietumā, kur viņa iepazinās ar "Dzirksteles" biedriem, tostarp Ivanu Herasimenko, Mihailo Skibu un citiem. Visi pārējie organizācijas locekļi vai nu jau bija nošauti, vai atradās Tiraspoles cietumā. Pēc aptuveni divu nedēļu uzturēšanās Dašu pārveda uz Tiraspoli, kur viņai piesprieda 25 gadus piespiedu darba.

Viņas biedri mēģināja atbrīvot Dašu no cietuma, maksājot izpirkuma maksu. Šim nolūkam viņi savāca līdzekļus 6000 marku apmērā. Nauda ar uzticamas personas starpniecību tika nodota kādam rumāņu karavīram, kurš apsargāja ieslodzītos. Tomēr šo karavīru arestēja un nošāva, bet Dašu pārveda uz koncentrācijas nometni. Tomēr tas neturpinājās ilgi, viņa saslima ar tuberkulozi un tika pārvesta atpakaļ uz cietumu.

Tuvojoties padomju karaspēkam, Tiraspoles cietumā notika neveiksmīgs sacelšanās mēģinājums, un daļai ieslodzīto izdevās izbēgt. 1944. gada 2. aprīlī Daša Djačenko kopā ar citiem ieslodzītajiem tika nošauta. Viņas apbedīšanas vieta nav zināma.

## Apbalvojumi
1955. gadā ar Ukrainas PSR Augstākās padomes prezidija dekrētu viņa tika apbalvota ar 2. pakāpes medaļu "Tēvijas kara partizāns" (pēcnāves kārtā).

Ar PSRS Augstākās Padomes Prezidija 1958. gada 1. jūlija dekrētu par varonību cīņā pret nacistu iebrucējiem Vācijas un Padomju Savienības kara laikā Djačenko tika piešķirts Padomju Savienības varoņa tituls (pēcnāves kārtā).

## Atsauces

## Ārējās saites
Dančhu

**Dančhu** (, *Dam Chu* – ‘Purvu upe’; , *Dāngqū*) ir upe Ķīnā, Jandzi hidroloģiski tālākā izteka. Upe sākas Tanglas kalnu ziemeļu nogāzē. Plūst ziemeļaustrumu virzienā un saplūst ar otru Jandzi izteku Ulānmurunu, veidojot Tuntjaņhes upi. Upe plūst pa Cjinhai provinces Haisji Mongoļu un Tibetiešu un Jušu Tibetiešu autonomo prefektūru teritoriju. Lielākā daļa upes tecējuma ietilpst Saņdzjanjuaņas (Trīs upju izteku) nacionālā dabas rezervāta teritorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vuceni

**Vuceni** jeb **Vucini** () ir ciems Līvānu novada Jersikas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 5,2 km no pagasta centra Upeniekiem, 4,5 km no novada centra Līvāniem un 170 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa A6, Daugavas labajā krastā, uz dienvidiem no Līvāniem.

Ciema apkārtnē atrodas Iesalnieku ezers.

2025. gadā Vucenos bija 22 sētas.

## Atsauces
Rihards Kerstings

thumb|Rihards Kerstings pirms aizbraukšanas uz Rīgu (viņa tēva Georga Kerstinga glezna (1843)
**Rihards Georgs Kerstings** (, 1821—1875) bija vācu ķīmiķis, Rīgas Dabaspētnieku biedrības prezidents (1869—1875) un goda loceklis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1821. gada 18. janvārī Meisenē slavena gleznotāja Georga Kerstinga (1785—1847) ģimenē.
Pēc studijām Meisenes politehnikumā apguva farmaceita profesiju Drēzdenē. 1843. gadā pārcēlās uz Rīgu, kur kļuva par minerālūdeņu iestādes vadītāju.
Līdztekus studēja ķīmiju Leipcigā, Gīsenē un Minhenē.

Bija Rīgas Dabaspētnieku biedrības sekretārs (1857—1859), tad prezidents (1869—1875).
Miris 1875. gada 12. jūlijā Rīgā.

## Atsauces
Arvīds Valdmanis

thumb|Arvīds Valdmanis (1937)
**Arvīds Valdmanis** (pseidonīmi *Arvīds Spodris, Kuri-Beri*; 1890—1942) bija latviešu agronoms un dzejnieks satīriķis. Zaļenieku mājturības skolas skolotājs un direktors (1934—1942).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Auru pagasta "Lejasčimās" zemnieka ģimenē. Pēc mācībām Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā (1904—1910) studēja Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības fakultātē (1910—1915). Kopš 1908. gada publicēja literārās publikācijas, parakstoties ar pseidonīmu Arvīds Spodris.

Strādāja par agronomu Centrālajā zemes ierīcības komitejā (1921—1927) un Zemkopības ministrijā (1927—1934), bija Zaļenieku mājturības skolas skolotājs un direktors (1934—1942), mācību grāmatu autors. Līdztekus publicējās humoristiski satīriskajos žurnālos “Svari”, "Sikspārnis”, “Gailis”.

Miris 1942. gada 11. aprīlī Rīgā, apglabāts Raiņa kapos.

## Darbi
* “Zvirbuļi cilpās” (feļetoni, 1922)
* "Pēdējā diena" (luga, 1924)
* “Jautrās mūzas” (humoristiskās dzejas antoloģija, 1925)
* "Viena vasara" (joku luga, 1939), iestudēta Valmieras teātrī (1944)

### Lauksaimniecības mācību grāmatas
* "Dzīvnieku anatomija un fizioloģija" (1923, papildināti un atkārtoti izdevumi 1929, 1947)
* "Piensaimniecība" (1929)
* "Ievads piensaimniecībā" (1934)
* "Lopkopība" (1936)

## Atsauces
Kārlis Mellups

thumb|Kārlis Mellups (ap 1922).
**Kārlis Mellups** (pseidonīmi *Dr. Pigors, J. Driķenšteins*; 1889–?) bija latviešu publicists satīriķis. 

## Dzīvesgājums
Dzimis  Drustu pagastā zemnieka un literāta Eduarda Mellupa ("Brazīlieša") ģimenē. Krievijas pilsoņu kara laikā bija Imantas pulka virsnieks Sibīrijā (1919–1920). Pēc atgriešanās dzimtenē 1920. gadā laikraksts "Brīvā Zeme" iespieda viņa pirmo satīrisko publikāciju "Līduma dūmos. Par velnu un žīdu". Bija humoristiski satīrisku izdevumu "Rūgtās Drapes" (1922–1923), "Pūcesspieģelis" (1923–1925), "Satīrs" (1925–1926), "Muša" (1927) un "Gurķis" (1933) redaktors un izdevējs, publicējās žurnālā “Svari”, rediģēja "Pūcesspieģeļa satīrisko kalendāru" (1924–1925) un "Vispārīgo zobgala kalendāru" (1926–1927). Par goda un cieņas aizskaršanu vairākkārt bija iesaistīts tiesas procesos, kas plaši atspoguļoti tā laika presē. 

Strādāja Tautas labklājības ministrijā (1930), apkopoja likumu grāmatas. Vēlāk kopā ar tēvu uzrakstīja romānu.
Par Kārļa Mellupa likteni pēc Latvijas okupācijas nav ziņu.

## Darbi
* "Dr. Pigora satīriskais kalendārs" (1923)
* "Dr. Pigora nerātnā grāmata" (1924)
* "Vectēva stāsts" (romāns, 1938), kopā ar tēvu Eduardu Mellupu, ilustrējis Artūrs Drekslers

### Likumu apkopojumi
* "Likums par algotu darbinieku apdrošināšanu nelaimes un arodu slimību gadījumos" (1930)
* "Likums par darba laiku" (1931)

## Godalgas
* Latvijas Jaunatnes Sarkanā Krusta godalga par grāmatu "Vectēva stāsts"

## Atsauces
Laiks atmaksai

**"Laiks atmaksai"** () ir 2018. gada ASV *[[neo-noir]]* krimināldrāmas filma, kuras režisore ir Kerina Kusama. Filmā galvenās lomas atveido Nikola Kidmena, Sebastians Stens, Tobijs Kebels, Tatjana Maslanija, Bredlijs Vitfords, Džeida Petidžona un Skuts Makneirijs.

Filma stāsta par policisti, kura, lai atklātu noziegumu, stājas pretī cilvēkiem no savas pagātnes.

Filmas "Laiks atmaksai" pirmizrāde notika . Filma bija finansiāli neveiksmīga, nopelnot tikai 5,6 miljonus ASV dolāru, tomēr tā saņēma galvenokārt pozitīvu kritiķu novērtējumu, īpaši slavējot Kidmenas aktierspēli. Par lomu filmā Kidmenu nominēja Zelta globusa balvai kategorijā "Labākā aktrise drāmas filmā".

## Atsauces

## Ārējās saites
Late Night with the Devil

***Late Night with the Devil*** ir 2023. gada šausmu filma, kuras režisori un scenārija autori ir Kolins un Kemerons Keirnesi. Filmā galveno lomu atveido Deivids Dastmalčens.

Filma stāsta par pusnakts sarunu šova epizodi 1977. gada Halovīnā, kuras laikā šova vadītājs mēģina paaugstināt reitingus, uzaicinot apsēstu meiteni.

Filmas *Late Night with the Devil* pirmizrāde notika  *[[South by Southwest]]* festivālā. Filma nopelnīja vairāk nekā 15 miljonus ASV dolāru un saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Deivids Dastmalčens

**Deivids Dastmalčens** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, scenārists un producents.

Atveidojis lomas vairākās supervaroņu filmās: "Tumšais bruņinieks" (2008), "Skudrcilvēks" (2015), "Pašnāvnieku vienība: Jauna misija" (2021) un "Skudrcilvēks un Lapsene: Kvantmānija" (2023). Piedalījies arī trīs Denī Vilnēva filmās: "Gūsteknes" (2013), "Pa asmeni skrejošais 2049" (2017) un "Kāpa" (2021).

Karjeras laikā atveidojis pārsvarā otrā plāna lomas. Galveno lomu atveidojis daļēji autobiogrāfiskajā filmā *[[Animals (filma)|Animals]]* (2014) un šausmu filmā *[[Late Night with the Devil]]* (2023). Piedalījies arī filmās *[[The Belko Experiment]]* (2016), *[[Boston Strangler (filma)|Boston Strangler]]* (2023), "Openheimers" (2023), "Bubulis" (*The Boogeyman*, 2023) un "Nāves kuģa pēdējais brauciens" (*The Last Voyage of the Demeter*, 2023).

## Ārējās saites
Spožajā saulē

**"Spožajā saulē"** () ir 1960. gada Francijas un Itālijas krimināltrillera filma, kuras režisors ir Renē Klemāns. Filma balstīta uz Patrīcijas Haismitas 1955. gada romānu *The Talented Mr. Ripley*. Filmā galvenās lomas atveido Alēns Delons, Marī Laforē un Moriss Ronē.

Filma stāsta par jaunu amerikāni Tomu Ripliju (Delons), kurš dodas uz Itāliju, lai pierunātu bagāto un izlutināto Filipu (Ronē) atgriezties mājās. Toms, kļūstot apsēsts ar Filipa grezno dzīvesveidu, izdomā plānu, kā atņemt viņam dzīvi.

Filmas "Spožajā saulē" pirmizrāde notika . Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un padarīja Alēnu Delonu par zvaigzni. Mūsdienās tā tiek uzskatīta par kulta filmu.

1999. gadā izdots grāmatas jauns ekranizējums — "Talantīgais misters Riplijs".

## Atsauces

## Ārējās saites
Ļubarts

thumb|Ļubarts
**Ļubarts** (ukraiņu: *Любарт*, lietuviešu: *Liubartas;* 1300—1383) bija Lietuvas dižkunigaiša Ģedimina dēls un Galīcijas-Volīnijas kņazs (apmēram 1310–1384). Viņš bija viens no ievērojamākajiem valdniekiem Volīnijas vēsturē un spēlēja nozīmīgu lomu reģiona politiskajā un militārajā dzīvē 14. gadsimtā.

Ļubarta valdīšanas laikā uzcēla Luckas (Ļubarta) pili, kas kļuva par viņa galveno rezidenci un administratīvo centru. Pils ir saglabājusies līdz mūsdienām un ir viena no nozīmīgākajām vēsturiskajām celtnēm Luckā.

Pēc Ļubarta nāves 1383. gadā viņa pēcteči turpināja cīņas par kontroli pār Volīniju, taču viņa mantojums saglabājās kā nozīmīga Lietuvas dižkunigaitijas ietekmes zīme šajā reģionā.

## Ārpolitika
Ļubarts kļuva par Volīnijas hercogu pēc laulībām ar Volīnijas valdnieka Andrija III Jurjeviča meitu, tādējādi nostiprinot Lietuvas valdnieku ietekmi reģionā. Viņš bija aktīvs cīnītājs pret Polijas un citu kaimiņvalstu ekspansiju, aizstāvot Lietuvas intereses Rietumukrainā. Viņš uzturēja pragmatiskas attiecības ar Zelta Ordu, kas tajā laikā bija ietekmīgs spēks Dienvidukrainā un Melnās jūras reģionā. Šī sadarbība bija nepieciešama, lai nodrošinātu aizsardzību pret Polijas un Ungārijas ekspansiju, kā arī lai saglabātu tirdzniecības ceļu drošību.

## Piemiņa
thumb|Vienības "Ļubarts" logo
* Kņaza Ļubarta iela Kijivā
* Azovas brigādes vienība "Ļubarts" ir nosaukta kņaza Ļubarta vārdā.

## Ārējās saites
Virtembergas Karaliste

thumb|Virtembergas Karalistes ģerbonis (1806-1817). Tas ietvēra karalistei pievienoto mazo vācu zemju heraldiskos elementus.
thumb|Ģerbonis pēc 1817. gada.
**Virtembergas Karaliste** () bija Napoleona karu laikā izveidota no Francijas impērijas atkarīga karaļvalsts Reinas Konfederācijas (1806–1813) sastāvā. Pēc Napoleona sakāves tā suverēni turpināja pastāvēt Vācu Savienības (1815–1866) sastāvā, bet vēlāk kļuva par autonomu vienību Vācijas Impērijas (1871–1918) sastāvā.

Sākotnējā Virtembergas hercogistes teritorija bija 9500 km2 ar 0,65 miljoniem iedzīvotāju, bet pēc mazo vācu valstu pievienošanas līdz 1813. gadam karalistes teritorija pieauga līdz 19 508 km2 ar 1,38 miljoniem iedzīvotāju. Tās pastāvēšanas beigās iedzīvotāju skaits sasniedza 2,4 miljonus (1910).

Rheinbund 1806, political map.png|Virtembergas Karalistes (*Kgr. Württemberg*) un Reinas Konfederācijas (*Rheinbund*) teritorija 1806. gadā
Rheinbund 1808, political map.png|Virtembergas Karaliste 1808. gadā
Rheinbund 1812, political map.png|Virtembergas Karaliste 1812. gadā
Deutscher Bund.png|Virtembergas Karaliste Vācu Savienības sastāvā pēc Vīnes kongresa 1815.–1866. gadā
Wurttemberg in the German Reich (1871).svg|Virtembergas Karaliste Vācijas impērijas sastāvā 1871.–1918. gadā


## Pastāvēšanas beigas
Pēc Vācijas impērijas sakāves Pirmajā pasaules karā 1918. gada 30. novembrī Virtembergas karaliste pārtrauca eksistēt un to pārveidoja par "Virtembergas Tautvalsti" (*Volksstaat Württemberg*) Veimāras Republikas sastāvā.
Hesenes Lielhercogiste

thumb|Hesenes Lielhercogistes ģerbonis (1806-1918).
thumb|Lielais ģerbonis pēc 1902. gada. Tas ietvēra lielhercogistei agrāk pievienoto vācu zemju heraldiskos elementus.
**Hesenes Lielhercogiste** () bija Napoleona karu laikā izveidota no Francijas impērijas atkarīga hercogvalsts Reinas Konfederācijas (1806–1813) sastāvā. Pēc Napoleona sakāves tā suverēni turpināja pastāvēt Vācu Savienības (1815–1866) sastāvā, bet vēlāk kļuva par autonomu vienību Vācijas Impērijas (1871–1918) sastāvā.

1806. gadā no Hesenes-Darmštates grāfistes (*Landgrafschaft Hessen-Darmstadt*) izveidotās Hesenes Lielhercogistes teritorija bija 9300 km2 ar 0,5 miljoniem iedzīvotāju, bet pēc 1815. gada lielhercogistes teritorija samazinājās līdz 8345 km2 ar apmēram 0,63 miljoniem iedzīvotāju. Tās pastāvēšanas beigās iedzīvotāju skaits sasniedza 1,28 miljonus (1910).

Rheinbund 1806, political map.png|Hesenes Lielhercogistes (*Ghzm. Hessen*) un Reinas Konfederācijas (*Rheinbund*) teritorija 1806. gadā
Rheinbund 1808, political map.png|Hesenes Lielhercogiste 1808. gadā
Rheinbund 1812, political map.png|Hesenes Lielhercogiste 1812. gadā
Deutscher Bund.png|Hesenes Lielhercogiste Vācu Savienības sastāvā pēc Vīnes kongresa 1815.–1866. gadā
Attēls:NB 1866-1871.99.svg|Ziemeļvācu Savienības laikā (1866–1871)
Hesse in the German Reich (1871).svg|Hesenes Lielhercogiste Vācijas impērijas sastāvā 1871.–1918. gadā


## Pastāvēšanas beigas
Pēc Vācijas impērijas sakāves Pirmajā pasaules karā 1918. gada 9. novembrī Hesenes Lielhercogiste pārtrauca eksistēt un to pārveidoja par Hesenes Tautvalsti (*Volksstaat Hessen*) Veimāras Republikas sastāvā.
Džefersona

**Džefersona** (), ir upe ASV, Montanas štatā, kopā ar augštecēm Bīverhedu un Redroku veido Misūri upes garāko izteku. Pašas Džefersonas garums ir , bet kopā ar augštecēm — . Sākas no Boverspringsa avota Klinšu kalnu Biterūta grēdas atzarā Sentinjela kalnos  vjl augstumā. Augštecē plūst ziemeļu virzienā kā **Helroringkrīka** (*Hell Roaring Creek*), pēc tam pagriežas uz rietumiem kā **Redrokrīka** (*Red Rock Creek*), kas tek cauri augšējam un apakšējam Redroku ezeriem. No Apakšējā Redrokleika upe iztek kā **Redroka** (*Red Rock River*), kas plūst rietumu—ziemeļrietumu virzienā līdz Klārkanjona ūdenskrātuvei. Redrokas vidustecē izbūvēta Laimas ūdenskrātuve. No Klārkanjona ūdenskrātuves tā iztek kā **Bīverheda** (*Beaverhead River*), kas plūst ziemeļaustrumu virzienā. Sateka ar Bigholu tā kļūst par **Džefersonu**, kas plūst ziemeļaustrumu virzienā līdz Džefersonslo (*Jefferson Slough*) pietekai, kur pagriežas uz austrumiem un pie Trīforksas saplūst ar Medisonu un Galatinu, veidojot Misūri. Sateces vietā izveidots Misūrihedvotersas štata parks.

Pirmie no rietumniekiem upi kā Misūri augšteci atklāja Merivetera Lūisa un Viljama Klārka ekspedīcija 1805. gada jūlijā un nosauca garāko no Misūri satekām par godu ASV prezidentam Tomasam Džefersonam, kas bija sūtījis šo ekspedīciju potenciālā rietumu kuģojamā ceļa atklāšanai no Misūri uz Kolumbiju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Augstākās Radas ēka

thumb|Augstākās Radas ēka
**Augstākās Radas ēka** ir Ukrainas parlamenta Augstākās Radas ēka, kas atrodas Kijivā. Tā ir valsts likumdošanas centra galvenā ēka, uzcelta 1939. gadā pēc arhitekta Volodimira Zabolotnija projekta. Ēka ir veidota neoklasicisma stilā ar padomju modernisma iezīmēm, un tās atpazīstamākā īpatnība ir kupolveida jumts. Šeit norisinās Ukrainas parlamenta sēdes un tiek pieņemti valsts likumi, padarot to par vienu no svarīgākajiem politiskajiem centriem valstī.

## Ārējās saites
Hannoveres Karaliste

**Hannoveres Karaliste** () bija Napoleona karu laikā pēc Vestfālenes Karalistes likvidēšanas no atjaunotās Hanoveres jeb Braunšveigas-Līneburgas kūrfirstistes (*Kurfürstentum Braunschweig-Lüneburg*) izveidota karaļvalsts, kas no 1814. līdz 1837. gadam atradās personālūnijā ar Lielbritānijas karaļiem (*Personal union of Great Britain and Hanover*). 

## Pastāvēšanas beigas
Austrijas—Prūsijas kara laikā 1866. gada 22. septembrī Hannoveres Karalistes teritoriju anektēja Prūsijas Karaliste, izveidojot Hannoveres provinci.


Rheinbund 1808, political map.png|Hanoveres teritorija (svītrota) pirms pievienošanas Vestfālenes Karalistei (*Kgr. Westphalen*) 1810. gadā
Flag of Hanover 1837-1866.svg|thumb|Karalistes karogs (1837–1866)
Leineschloss Hannover Friederikenplatz Mike-Gehrke-Promenade Schlossbrücke um 1880.jpg|thumb|Pils pie Leines Hannovere karaļa rezidence no 1837. līdz 1866. gadam


## Atsauces

## Ārējās saites
* Private Homepage zum Königreich Hannover (Lutz König)  
* Private Homepage zu den Welfen (Heinrich Prinz von Hannover)  
* Statistisches Handbuch des Königreichs Hannover 1824 
* Statistisches Handbuch für das Königreich Hannover 1848  
* Die Staats-Verfassung des Königreichs Hannover
Vestfālenes Karaliste

[thumb|Vestfālenes Karalistes (''Kgr. Westphalen'') un [Reinas Konfederācijas (*Rheinbund*) teritorija pēc 1808. gada]]
**Vestfālenes Karaliste** (, ) bija Napoleona franču impērijas satelītvalsts, kas pastāvēja no 1807. līdz 1813. gadam. Sākotnējā karalistes teritorija bija 37 883 km2 ar 1,9 miljoniem iedzīvotāju. Pēc Piektās koalīcijas kara karalistei 1810. gadā pievienoja Hannoveres kūrfirsta valsti, palielinot karalistes teritoriju līdz 63 652 km2 ar 2,6 miljoniem iedzīvotāju.

## Pastāvēšanas beigas
Sestās koalīcijas kara laikā 1813. gada septembrī Krievijas impērijas karaspēks ieņēma karalistes galvaspilsētu Kaseli, bet pēc Leipcigas kaujas 1813. gada 19. oktobrī Vestfālenes karaliste pārtrauca eksistēt un tās teritorija nokļuva Prūsijas kontrolē.
## Ārējās saites

*KMLA 
*Corpus juris of the Kingdom of Westphalia (constitution etc.)
Andreja Pumpura iela (Daugavpils)

**Andreja Pumpura iela** ir vietējas nozīmes iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimē. Andreja Pumpura iela sākas krustojumā ar Siguldas ielu, ved ziemeļrietumu un ziemeļu virzienā un beidzas pie pārbrauktuves Dzelzceļnieka apkaimes robežā. Andreja Pumpura ielā ir daudzveidīga apbūve. Ielas turpinājums ir 2. Pasažieru iela, bet tieša ceļa savienojuma ar to nav.

Andreja Pumpura ielas kopējais garums ir aptuveni 3210 metri. Visā garumā tā klāta ar asfalta segumu, satiksmes kustība norit abos virzienos, pa vienu joslu katrā virzienā. Posmā no Aglonas ielas līdz Andreja Pumpura ielas beigām kursē 2. un 4. maršruta tramvaji.

Ielas sākotnējais nosaukums bija **Viļņas iela** (līdz 1920. gadam ).  Daugavpils pilsētas dome to pārdēvēja par Andreja Pumpura ielu, jo tieši šajā ielā rakstnieks vairākus gadus strādāja intendantūrā. Tomēr domes lēmums tika pieņemts pēc karstām debatēm un ar nelielu balsu pārsvaru (23 pret 21). Deputāti arī ieteica pārdēvēt Andreja Pumpura vārdā Miera ielu (rakstnieka dzīvesvieta) vai Virsnieku ielu. No 1932. gada ielas nosaukums vairs nav mainījies.

## Ievērojamas ēkas
[273px|thumb|Skats uz [Daugavpils Jaunavas Marijas baznīca|Jaunavas Marijas baznīcu]]
[273px|thumb|Skats uz [Daugavpils skrošu rūpnīca|skrošu rūpnīcas torni]]
* Nr. 11A — Daugavpils Jaunavas Marijas baznīca — valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
* Nr. 99 — bijusī kara intendantūras ēka, kurā 19.—20. gadsimtu mijā strādāja Andrejs Pumpurs. 2021. gadā, atzīmējot rakstnieka 180. gadadienu, pie mājas atklāta piemiņas plāksne Andrejam Pumpuram.
* Kvartāls ielas pārnumuru pusē starp Jātnieku un Aglonas ielu, apbūvētais ar vecām garnizona ēkām, atzīts par vietējas nozīmes kultūrvēsturiski vērtīgo teritoriju.

## Ielu savienojumi
Andreja Pumpura iela ir savienota ar šādām ielām:
* Siguldas iela (L veida krustojums)
* Lielā Dārza iela (T veida krustojums)
* Bauskas iela
* Mazā Dārza iela
* Strādnieku iela
* 18. novembra iela
* Tautas iela
* Puškina iela
* Miera iela
* Ludzas iela
* Arodu iela
* Smilšu iela (nav tieša savienojuma, A. Pumpura ielā abpus ir strupceļi)
* Valmieras iela
* Jātnieku iela
* Aglonas iela
* Avotu iela (T veida krustojums)
* Užvaldes iela
* Ziemeļu iela
* Mazā Viļņas iela / Višķu iela
* 2. Pasažieru iela (ielas turpinājums, savienojums tikai gājējiem)

## Atsauces
Sanders Skotheims

**Sanders Skotheims** (; dzimis  Oslo) ir Norvēģijas vieglatlēts, startē daudzcīņas sacensībās — desmitcīņā un septiņcīņā telpās. Viņš ir 2024. gada Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvējs desmitcīņā, 2025. gada pasaules un Eiropas čempions septiņcīņā telpās un Eiropas rekordists septiņcīņā telpās. 

## Karjera
S. Skotheims ir guvis panākumus jauniešu un junioru sacensībās. Viņš izcīnīja zeltu desmitcīņā 2019. gada Eiropas jaunatnes vasaras olimpiskajā festivālā Baku un sudrabu 2021. gada Eiropas U-20 čempionātā Tallinā. 2022. gadā Skotheims uzvarēja Norvēģijas čempionātā septiņcīņā telpās un ieguva vairākas medaļas atsevišķās disciplīnās, tostarp zeltu augstlēkšanā, sudrabu trīssoļlēkšanā un bronzu tāllēkšanā. Skotheims 2022. gadā izcīnīja zeltu arī Norvēģijas čempionātā pieaugušajiem stadionā, triumfējot 110 metru barjerskrējienā un augstlēkšanā.

Pasaules čempionātā pieaugušajiem pirmo reizi piedalījās 2022. gadā Jūdžīnā, kur laboja savus personiskos rekordus 100 metros (10,88 sekundes) un augstlēkšanā (2,17 m). Pēc sacensību pirmās dienas viņš desmitcīņas kopvērtējumā bija septītajā vietā, bet sacensības noslēdza 15. vietā. 2022. gada Eiropas čempionātā Minhenē viņš ieguva septīto vietu.

2023. gada Eiropas čempionātā telpās Stambulā Skoteims ieguva sudraba medaļu septiņcīņā, piekāpjoties tikai Kevinam Maieram. 2023. gada maijā *[[Hypo-Meeting]]* sacensībās Gecisā viņš ar 8590 punktiem laboja Markusam Rūtam piederošo Norvēģijas rekordu desmitcīņā. 2023. gada Eiropas U-23 čempionātā Espo viņš izcīnīja sudraba medaļu desmitcīņā, piekāpjoties tautietim Rūtam, kurš Norvēģijas rekordu atguva. Pasaules čempionātā Budapeštā ieņēma desmito vietu.

2024. gada martā viņš izcīnīja sudrabu septiņcīņā 2024. gada Pasaules čempionātā telpās Glāzgovā. 2024. gada Eiropas čempionātā Romā ieguva sudraba medaļu desmitcīņā ar jaunu personisko rekordu — 8635 punkti. Skotheims piedalījās desmitcīņā arī  Parīzē, kur palika bez rezultāta kārtslēkšanā, bet turpināja sacensības un kopvērtējumā ierindojās 18. vietā. 2024. gada Pasaules vieglatlētikas daudzcīņas tūrē ieņēma otro vietu aiz igauņa Johannesa Erma.

2025. gada februārī Tallinā viņš septiņcīņā telpās ieguva 6484 punktus, pārspējot Eiropas rekordu, kas deva piekto vietu pasaules visu laiku septiņcīņas rezultātu sarakstā. Tajā pašā mēnesī viņš izcīnīja titulus augstlēkšanā un tāllēkšanā Norvēģijas čempionātā telpās. 2025. gada martā viņš izcīnīja zelta medaļu 2025. gada Eiropas čempionātā telpās Apeldornā un vēlreiz laboja Eiropas septiņcīņas rekordu, iegūstot 6558 punktus un pakāpjoties uz trešo vietu pasaules visu laiku rezultātu sarakstā. Tas bija arī čempionātu rekords. 2025. gada martā uzvarēja arī Pasaules čempionātā telpās Naņdzjinā.

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
1337x

***1337x*** ir tiešsaistes vietne, kas nodrošina *[[Torrent]]* failu un magnētu saišu direktoriju, ko izmanto vienādranga failu koplietošanai, izmantojot *[[BitTorrent]]* protokolu. Saskaņā ar *TorrentFreak* ziņu emuāru *1337x* ir otrā populārākā torrent vietne. ASV tirdzniecības pārstāvis 2024. gadā to atzīmēja kā vienu no bēdīgi slavenākajām pirātu vietnēm. Vietne un tās varianti ir bloķēti dažādās valstīs, tostarp Austrālijā un Portugālē .

## Atsauces
Parhēlijs

[thumb|Ļoti spilgti saules suņi [Ziemeļdakota|Ziemeļdakotā. Tāpat ir redzams halo (arkas, kas iet cauri katram saules sunim), Saules stabs (vertikālā līnija) un parheliskais aplis (horizontālā līnija)]]
**Parhēlijs** (grieķu: *parēlion*, kas nozīmē “blakus Saulei”), dēvēts arī par **saules suņiem**, ir atmosfēras optiskā parādība, kas izpaužas kā viens vai divi spoži gaismas plankumi Saules sānos. Šī parādība rodas, kad Saules gaisma laužas un atstarojas no ledus kristāliem augstajos spalvu mākoņos (*cirrus* un *[[cirrostratus]]*).

Parhēliji visbiežāk novērojami, kad Saule atrodas tuvu horizontam, īpaši rītausmā vai krēslas stundās. Tie var būt dažādās krāsās — sarkanīgi tuvāk Saulei un zilgani vai balti tālāk no tās. Dažkārt tie saplūst ar 22° halo, radot iespaidīgu debesu optisko efektu.

Šī parādība visbiežāk sastopama aukstos reģionos, piemēram, Arktikā un Antarktīdā, taču to var novērot jebkur pasaulē, ja atmosfēras apstākļi ir piemēroti. Parhēliji ir optiski saistīti ar citiem halo veidiem, piemēram, Saules pīlāriem un cirkumzenitālo loku.

Vēsturiski parhēliji dažādās kultūrās tika uzskatīti par nozīmīgām zīmēm, bieži vien saistītiem ar pravietiskām vai meteoroloģiskām interpretācijām. Piemēram, slavenais “Trīs saules” novērojums pirms 1461. gada Mortimeras krusta kaujas Anglijā ticis interpretēts kā zīme par kara iznākumu.

Mūsdienās parhēliju pētīšanā tiek izmantoti atmosfēras optikas modeļi, kas palīdz izprast gaismas laušanās un atstarošanās mehānismus ledus kristālos, kā arī prognozēt līdzīgas optiskās parādības.

## Atsauces
Luvua

**Luvua** (*Luvua*, *Luvwa*) ir 373 km gara Kongo augšteces Lualabas pieteka Kongo Demokrātiskajā Republikā, kas kopā ar Luapulu un Čambeši veido Kongo upes hidroloģiski vistālāko izteku. Sākas no Mveru ezera ziemeļu gala pie Pveto pilsētas. Plūst ziemeļrietumu virzienā cauri Mitumbas kalniem. Ieplūst Lualabā iepretī Ankoro pilsētai. Dažkārt Luvua kopā ar no Bangveulu uz Mveru tekošo Luapulu tiek uzskatīta par vienu upi.

## Atsauces

## Ārējās saites
El Dorado (filma)

***El Dorado*** ir 1966. gada ASV vesterna filma, kuras režisors un producents ir Hauards Hokss. Filmā galvenās lomas atveido Džons Veins, Roberts Mičums un Džeimss Kāns.

Filma stāsta par algotu šāvēju, kurš palīdz senam draugam un šerifam aizsargāt fermeri un viņa ģimeni no cita fermera, kurš cenšas nozagt viņu ūdeni.

Filmas *El Dorado* pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Paramount Pictures]]*. Filma guva pozitīvu kritiķu novērtējumu un bija finansiāli veiksmīga.

## Atsauces

## Ārējās saites
Habibs Nurmagomedovs

**Habibs Abdulmanapovičs Nurmagomedovs** (, ; dzimis ) ir avāru bijušais Krievijas profesionālais jauktās cīņas mākslas (MMA) sportists, kurš plašu atpazīstamību ieguva kā UFC vieglā svara čempions. Viņš ir pirmais musulmaņu sportists, kurš ieguvis UFC čempiona titulu, un plaši atzīts par vienu no visu laiku labākajiem MMA cīkstoņiem. Savas profesionālās karjeras laikā Nurmagomedovs ieguva nevainojamu bilanci — 29 uzvaras un nevienu zaudējumu.

Habibs Nurmagomedovs ir pazīstams ar savu dominējošo cīņas stilu, kas balstīts uz brīvās cīņas, džudo un īpašiem sambo paņēmieniem. Viņa stratēģiskais spiediens un efektīvā kontrole uz zemes ļāva viņam pārspēt virkni spēcīgu pretinieku, tostarp Konoru Makgregoru, Dastinu Puarjē un Džastinu Geičī. 2020. gadā pēc tēva nāves viņš paziņoja par aiziešanu no profesionālā sporta.

Pēc aktīvās karjeras beigām Nurmagomedovs kļuva par treneri, uzņēmēju un cīņas organizācijas *[[Eagle FC]]* vadītāju, turpinot ietekmēt jaukto cīņu mākslu attīstību gan Krievijā, gan starptautiskā līmenī.

## Ārējās saites
Renē Klemāns

**Renē Klemāns** (; dzimis , miris ) bija franču kinorežisors un scenārists.

Par filmām *[[Au-delà des grilles]]* (1949) un *[[Jeux Interdits]]* (1952) saņēmis Speciālo Amerikas Kinoakadēmijas goda balvu par labāko filmu svešvalodā. Savukārt par filmām *[[La Bataille du rail]]* (1946) un *Au-delà des grilles* (1949) saņēmis Kannu kinofestivāla labākā režisora balvu. Par filmu *Jeux Interdits* saņēmis arī BAFTA kino balvu kategorijā "Labākā filma", kā arī Zelta lauvas balvu Venēcijas kinofestivālā.

Bijis režisors arī tādām filmām kā *[[Les Maudits]]* (1947), *[[Gervaise]]* (1956), "Spožajā saulē" (1960), "Plēsēji" (*Joy House*, 1964), "Vai Parīze deg?" (*Paris brûle-t-il ?*, 1966), *[[Le passager de la pluie]]* (1970) un *[[La course du lièvre à travers les champs]]* (1972).

## Ārējās saites
Gothards Švēders

thumb|Gothards Švēders (1901)
thumb|Gotharda Švēdera Baltijas mugurkaulnieku katalogs pēc to pazīmēm ar nosaukumu vārdnīcu četrās valodās (1901)
**Gothards Švēders** (, 1831—1913) bija vācbaltiešu dabaszinātnieks un pedagogs, Rīgas pilsētas ģimnāzijas direktors (1876—1896). Rīgas Dabaspētnieku biedrības prezidents (1875—1913) un goda loceklis (1887) un goda prezidents (1910).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1831. gada 30. decembrī Lēdurgā mācītāja Johana Gotharda Dīdriha Švēdera (1790—1833) un sievas Sofijas, dzimušas fon Reisneres, ģimenē.

Mācījās Vidzemes guberņas ģimnāzijā Rīgā. Pēc astronomijas studijām Tērbatas Universitātē (1850—1854) strādāja par skolotāju Tērbatā, no 1861. gada Rīgā. No 1873. gada bija Rīgas pilsētas ģimnāzijas dabaszinātņu virsskolotājs, no 1876. gada direktors, līdztekus mācīja fiziku Rīgas Politehniskās augstskolas studentiem.
      
1875. gadā viņu ievēlēja par Rīgas Dabaspētnieku biedrības prezidentu. No 1872. gada G. Švēders bija "*Korrespondenzblatt des Naturforscher-Vereins zu Riga*" redaktors.
Arī pēc pensionēšanās 1896. gadā turpināja strādāt kā privātskolotājs, vadīja biedrības diskusiju vakarus. Par godu sava prezidenta Švēdera 70 gadu jubilejai biedrība 1901. gadā izdeva viņa apkopoto Baltijas mugurkaulnieku katalogu ar to nosaukumiem latīņu, vācu, krievu un latviešu valodā. Bija Vidzemes Vācu apvienības Alberta skolas padomes priekšsēdis pēc skolas izveides 1906. gadā.

Miris 1913. gada 3. janvārī Rīgā.

## Darbi
* Die Baltischen Wirbeltiere nach ihren Merkmalen und mit ihren lateinischen, deutschen, russischen und lettischen Benennungen. Riga: W.F. Haecker, 1901.- 94 S.
* Rückblick auf die fünfzigjährige Wirksamkeit des Naturforscher-Vereins zu Riga. Festschrift des Naturforscher-Vereins zu Riga in Anlass seines 50jährigen Bestehens am 27. März (8. April) 1895. Riga: W. F. Häcker, 1895. — S. 1.-21.
* Zur Erinnerung an Dr. Phil. Friedrich Buhse. Korrespondenzblatt des Naturforscher-Vereins zu Riga. Riga: Häcker, 1899. — Bd. 42, S. V-IX.

## Literatūra
* Hermann Pflaum. Direktor Gotthard Schweder: Gedenkblatt, in Anlass seines 80. Geburtstages dargebracht (1912)

## Atsauces
Svetlana Savicka (kosmonaute)

**Svetlana Jevgēņjevna Savicka** (; dzimusi ) ir bijusī Padomju Savienības kosmonaute, lidotāja un politiķe. Viņa kļuva par otro sievieti pasaulē, kas lidojusi kosmosā, un pirmo sievieti, kas veikusi iziešanu atklātā kosmosā (1984. gadā). Savicka divas reizes apbalvota ar Padomju Savienības Varoņa titulu, un viņas vārds ir cieši saistīts ar nozīmīgiem sasniegumiem aviācijā un kosmonautikā. Papildus darbam kosmosa programmā viņa bija arī aktīva politiķe, piedaloties gan Padomju Savienības Augstākās Padomes, gan vēlāk Krievijas Valsts Domes darbā. Viņas karjera Aukstā kara laikā bija simbols sieviešu iespējām zinātnē un tehnoloģijās.

## Ārējās saites
Svetlana Savicka

**Svetlana Savicka** var būt:

* Svetlana Savicka (*Светлана Савицкая*; 1948) — Padomju Savienības kosmonaute;
* Svetlana Savicka (1985) — Latvijas politiķe.
Lualaba

**Lualaba** (, ) ir Kongo augšteces nosaukums augšpus Bojomas ūdenskrituma pie Kisangani. Lai arī 1800&nbsp;km garā Lualaba ir pēc noteces lielākā Kongo augštece, garākā augštece ir tās pieteka Luvua ar Luapulu un Čambeši.

Lualaba sākas Katangas plato Kongo Demokrātiskās Republikas dienvidos pie robežas ar Zambiju. Augštecē plūst ziemeļrietumu—ziemeļu virzienā pa šauru ieleju ar vairākiem ūdenskritumiem un krācēm; šeit izbūvētas vairākas hidroelektrostacijas; lielākā ūdenskrātuve ir Nzilo ezers. Pie Bukamas upe pagriežas uz ziemeļaustrumiem un kļūst kuģojama 640 km garā posmā līdz Kongolo; šajā posmā upe plūst cauri purvainam apvidum un vairākiem ezeriem Upembas nacionālajā parkā, lielākie no kuriem ir Upembas ezers un Kisales ezers. Lejpus Kongolo upe plūst pa šauro Elles Vārtu aizu (*Portes d'Enfer*) ar vairākām krācēm līdz pat Kindu. Starp Kindu un Ubundu pilsētām upe atkal ir kuģojama 300 km garumā līdz Bojomas ūdenskritumam.

Lielākās Lualabas pietekas ir Luvua, Tangaņikas ezera noteka Lukuga un Lufira. Lielākās pilsētas krastos ir Bukama, Mulongo, Kongolo un Kindu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Luapula

**Luapula** (*Luapula*) ir 740 km gara upe Āfrikā, kas kopā ar kreisā krasta pieteku Čambeši veido Kongo upes hidroloģiski vistālāko izteku. Sākas no Bangveulu ezera dienvidaustrumu gala un sākotnēji plūst dienvidu virzienā caur plašu purvu masīvu, kur uzņem Čambeši ūdeņus. Pēc Lulimalas pietekas uzņemšanas upe pagriežas uz rietumiem un vēlāk uz ziemeļiem, tālāk visā garumā veidojot Zambijas un Kongo Demokrātiskās Republikas valsts robežu. Ieplūst Mveru ezera dienvidu galā caur plašu purvu masīvu. Starp abiem purvu masīviem Luapula plūst pa izteiktu ieleju ar vairākām krācēm un ūdenskritumiem. Dažkārt Luapula kopā ar no Mveru iztekošo Luvua tiek uzskatīta par vienu upi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Osteolepidīni

**Osteolepidīni** (*Osteolepidinae*) ir viena no osteolepjveidīgo kārtas (*Osteolepiformes*) apakšdzimtām. Apakšdzimta piedēvēta ASV paleontologam Edvardam Kopam, kurš 1889. gadā izdalīja *Osteolepididae* dzimtu. Šīs apakšdzimtas aizvēsturiskie pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, sākot ar vidusdevonu, un izmira apakšējā karbonā.

## Apraksts
Osteolepidīni ir sīkas pelaģiskas formas līdz 30 cm garumā, ar torpēdveidīgu slaidu ķermeni, vairāk vai mazāk īsām krūšu spurām un heterocerkālu asti. Galvaskauss ir mēreni plats preorbitālo stūru rajonā. Postorbitālais vairogs lielāks vai arī vienāds ar paraietālo vairogu. Vairogu garuma proporcija ir no 0,8 līdz 1,5. Etmoīds ir vairāk kā ½ no etmosfenoīda. Aizmugurējā iekšējā deguna atvere nav savienota ar hoānu. Eksohoanālais izgriezums ir mazs. Deguna kapsulas ir nelielas, plati atbīdītas. Dermintermediālā izauguma attīstības pakāpe variē. Priekšējā aukslēju bedre ar vāji attīstītu dermālo klājumu atrodas starpdeguna apgabalā. Purna priekšējie kauli ir saplūduši bez šuvēm. Deguna un postrostrālā sērija ir garas, un sastāv no daudziem elementiem. *[[Palatoquadratum]]* postorbitālā saite nav diferencēta un atrodas ventrālā stāvoklī. Mediālā etmoīdā un bazipterigoīdā saites ir vienkārša savienojuma veidā, ausu saite ir ligamentoza, bet laterālās etmoīdās saites nav. Orbītu izvietojums un orbitālā izgriezuma garums variē. Pineālā atvere atrodas interorbitālajā apgabalā. Lemeša kauli ir īsi, ar zemu zobu plātni, un parasti savā starpā un ar parasfenoīdu, kurš knapi ieiet etmoidālajā apgabalā un var būt ar platu, zobotu laukumu, nesaskaras. Vaiga plātne ir mēreni gara. Submandibulārā sērija (*Sbm*) ir gara un sasniedz (vai gandrīz sasniedz) simfīzu. Mediālā *[[gulare]]* ir maza. Apakšžokļi ir plati un zemi. Infradentālie flangi ir vāji attīstīti vai arī to nav. Simfīzo kaulu nav. Koronoīdi ir ar vāji diferencētu zobojumu. Koronoīdās bedres ir sīkas. Adsimfīzā plātne ir ar zobotu virsmu un nav nodalīta no koronoīdiem. *[[Praearticulare]]* sasniedz simfīzu. Priekšējie augšžokļa un apakšžokļa zobi ir sīki. Zobu krokojums ir vāji attīstīts, un kauls starp dentīna krokām parasti neiespraucas. Sensorie kanāli iet pa robežu starp poraino un bazālo slāni, tie ir vāji zaroti un iziet virspusē vienas poru rindas veidā. Kleitrums ir ar augstu vertikālo atzaru un ar izaugumu priekšējā malā. Klavikulas aizmugurjā mala bieži vien saplūst ar kleitrumu. Skriemeļus veido *intercentra* un *pleurocentra*. Zvīņas ir rombiskas, klātas ar plānu smalki poraina kosmīna slāni un bez ornamentējuma.

## Atsauces
Rūdolfs Meijers

thumb|Rūdolfs Meijers
thumb|Rūdolfa Meijera 50 gadu Rīgas meteoroloģisko novērojumu rezultāti (1928)
**Rūdolfs Hanss Vilhelms Meijers** (, 1880—1966) bija vācbaltiešu meteorologs, pēdējais Rīgas Dabaspētnieku biedrības prezidents (1935—1939) un goda loceklis (1937).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1880. gada 11. augustā Bolderājā ārsta Aleksandra Meijera (1790—1833) un sievas Elizabetes, dzimušas Portas (1847—1921), ģimenē.
Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Pēc matemātikas studijām Tērbatas Universitātē (1900—1904) strādāja par meteoroloģiskās observatorijas asistentu un privātskolotāju Tērbatā. No 1903. gada darbojās studentu korporācijā *[[Fraternitas Rigensis]]*. 1906. gadā sāka strādāt par asistentu Rīgas Politehniskā institūta Fizikas laboratorijā, 1908. gadā viņu ievēlēja par meteoroloģijas docentu, 1913. gadā Varšavā ieguva fizikālās ģeogrāfijas maģistra grādu par optisko parādību pētījumu atmosfēras ledus kristālos.

1918. gadā bija Baltijas Tehniskās augstskolas docētājs. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā iestājās Baltijas landesvērā. Pēc kara bija Latvijas Universitātes profesors un vadīja Meteoroloģijas institūtu, kas atradās atradās ēkas Kronvalda bulvārī 4 augšstāvā. No 1919. gada 20. novembra R. Meijers lasīja lekciju kursus meteoroloģijā, atmosfēras dinamikā, klimatoloģijā, sinoptikā, augstākajā matemātikā un eksperimentālajā fizikā. 1924. gadā Berlīnes universitātē aizstāvēja doktora grādu par halo parādību pētījumiem. Līdztekus R. Meijers docēja arī Herdera institūtā.

1935. gadā viņu ievēlēja par Rīgas Dabaspētnieku biedrības prezidentu. Pēc Vācbaltiešu izceļošanas 1940. gadā apmetās Vācijas okupētajā Polijas daļā, kur strādāja par Poznaņas Ģeofizikas institūta direktoru, Otrā pasaules kara beigās 1945. gadā devās bēgļu gaitās uz Britu okupācijas zonu, kur vadīja Getingenes vācbaltiešu apvienību, no 1948. gada docēja meteoroloģiju Frankfurtes pie Mainas Universitātē. 1958. gadā viņu ievēlēja par Getingenes Universitātes emeritēto profesoru.

Miris 1966. gada 1. februārī Getingenē.

## Darbi
* Haloerscheinungen: theoretische Beiträge zur meteorologischen Optik. Riga: Verlag der Buchhandlung G. Löffler, 1925. — 79 S.
* Ergebnisse 50-jähriger Meteorologischer Beobachtungen zu Riga. Riga: W.F. Häcker, 1928. — 42 S. (Arbeiten des Naturfoscher-Vereins zu Riga. Neue Folge ; H. 17).

## Atsauces
Iudreiši

**Iudreiši** var būt:

* Iudreiši — ciems Preiļu pagastā, Preiļu novadā;
* Iudreiši — ciems Ūdrīšu pagastā, Krāslavas novadā;
* Otrie Iudreiši — ciems Ūdrīšu pagastā, Krāslavas novadā.
HYPE

***HYPE*** ir Polijas nanopavadonis, ko izstrādāja Staņislava Stašiča Kalnrūpniecības un metalurģijas akadēmijas Krakovā (AGH) studentu klubs *SatLab*. Pavadonis orbītā tika nogādāts 2025. gada 14. janvārī, un brīvā lidojumā palaists 23. janvārī.

## Uzbūve un derīgā krava
*HYPE* tika veidots *[[PocketQube]]* *1p* formā (5 × 5 × 5 cm). 

Pavadonim ir divas derīgās kravas:
* unikāla "pašbildes nūja" ar kameras moduli, kas uzstādīts uz izvēršamas strēles; šī kamera ir vērsta pret 240 × 240 *[[Šķidro kristālu displejs|LCD]]* ekrānu, uz kura tiek rādīti no zemes stacijas augšupielādētie attēli.
* miniatūrs tuvā infrasarkanā starojuma spektrometrs, kas darbojas 640—1050 nm diapazonā; šis instruments ļauj veikt eksperimentālu, plaša mēroga Zemes virsmas mozaīkas spektrometriju, kas ļauj uzraudzīt gaismas piesārņojumu, tropisko mežu degradāciju un vulkānu izvirdumus.

Starta konfigurācijā *HYPE* kopā ar vēl sešiem nanopavadoņiem bija ievietots uzņēmuma *[[Alba Orbital]]* *PocketQube* pavadoņu izmešanas iekārtā *AlbaPod* (*Alba Cluster* 8. misija), kas savukārt bija izvietota uz *[[ION Satellite Carrier]]* platformas *ION-SCV 016* (*Eminent Emmanuel*). *Alba Cluster* atvienošana no *ION* nebija paredzēta.

## Lidojuma gaita
*HYPE* tika palaists  19:09:00 *[[UTC]]* ar nesējraķeti *[[Falcon 9 Full Thrust]]* (misija *Transporter-12*) no no Vandenberga Kosmosa spēku bāzes starta laukuma *SLC-4*. Kopā ar *HYPE* tika palaisti daudzi pavadoņi.

23. janvārī 12:17:24 *UTC* *HYPE* tika izmests no *Alba Cluster* un sāka autonomu lidojumu.
Pēc 7 stundām, 19:30 *UTC*, *HYPE* komanda izveidoja divvirzienu sakarus starp kosmisko aparātu un zemes staciju, un veiksmīgi lejupielādēja telemetrijas datus.

## Ārējās saites
* HYPE Staņislava Stašiča Kalnrūpniecības un metalurģijas akadēmijas Krakovā SatLab komanda
* SatLab AGH facebook
* Alba Orbital Prepares for 8th Launch Campaign with SpaceX Alba Orbital
* HYPE Spacecraft nanosats.eu
* HYPE *TinyGS* zemes staciju tīkls
* HYPE Orbītas dati, N2YO.com
Bojomas ūdenskritumi

**Bojomas ūdenskritumi** (), agrāk — **Stenlija ūdenskritumi** (), ir daudzpakāpju katarakts Kongo upē Kongo Demokrātiskajā Republikā. Veido robežu starp Kongo lejteci un tās augšteci Lualabu, nodalot divus upes kuģojamos posmus. Kaskāde stiepjas 118 km garumā no Ubundu līdz Kisangani (saukta arī par Bojomu) un veidojas no septiņām kāplēm, neviena no kurām nav augstāka par 5 m. Kopējais kaskādes augstums ir 61 m — vidēji 0,5 m/km. Pēc Itaipu aizsprosta izbūves un Gvairas ūdenskrituma appludināšanas Bojomas ūdenskritumi tiek uzskatīti par lielākajiem pasaulē pēc caurplūstošā ūdens apjoma — 17—20 tūkstoši kubikmetru sekundē.

Pirmais no eiropiešiem ūdenskritumu aprakstīja britu žurnālists un ceļotājs Henrijs Mortons Stenlijs 1874.—1877. gadu Nīlas iztekas meklējumu ekspedīcijā un līdz pat 20. gadsimta beigām ūdenskritumu dēvēja viņa vārdā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Staru iela (Daugavpils)

**Staru iela** ir vietējas nozīmes iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Grīvas apkaimē. Staru iela sākas sazarojumā ar Oškalna ielu, ved dienvidu virzienā un beidzas strupceļā pēc krustojuma ar Pieneņu ielu. Staru ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 855 metri. Tā ir pilnīgi klāta ar asfalta segumu, satiksmes kustība norit abos virzienos. Posmā no ielas sākuma līdz krustojumam ar Dostojevska ielu pa Staru ielu kursē 9. maršruta minibusi.

Nosaukums jaunizveidotajai Staru ielai piešķirts 1957. gadā un laika gaitā nekad nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Staru iela ir savienota ar šādām ielām:
* Oškalna iela (Y veida krustojums)
* Gaujas iela
* Laumu iela (T veida krustojums)
* Meduma iela
* Pērļu iela (T veida krustojums)
* Dostojevska iela
* Zīļu iela (T veida krustojums)
* Skolas iela
* Pieneņu iela

## Atsauces