open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Robērs Bresons

**Robērs Bresons** (; dzimis , miris ) bija franču kinorežisors un scenārists. Viņa filmām raksturīgs minimālististisks stils un neprofesionālu aktieru izmantošana. Liela daļa viņa filmu pazīstama ar traģisku stāstu un raksturu.

Bresons ir viens no visaugstāk vērtētajiem kino režisoriem kino vēsturē. Viņa kontā ir vislielākais skaits filmu (septiņas), kas parādījās 2012. gada žurnāla ''Sight & Sound'' 250 visu laiku labāko filmu kritiķu sarakstā. Divas reizes saņēmis Kannu kinofestivāla labākā režisora balvu. Bresona filmas ietekmēja franču jaunā viļņa attīstību, kā arī tādus režisorus kā Andreju Tarkovski, Raineru Verneru Fasbinderu un citus.

Bresona pazīstamākās filmas ir *[[Les Dames du Bois de Boulogne]]* (1945), "Lauku mācītāja dienasgrāmata" (*Journal d'un curé de campagne*, 1951), "Uz nāvi notiesātais izbēdzis" (*Un condamné à mort s'est échappé ou Le vent souffle où il veut*, 1956), "Kabatzaglis" (*Pickpocket*, 1959), "Žannas d’Arkas prāva" (*Procès de Jeanne d'Arc*, 1962), *[[Au Hasard Balthazar]]* (1966), "Mušete" (*Mouchette*, 1967), *[[Lancelot du Lac]]* (1974), *[[Le Diable probablement]]* (1977) un "Nauda" (1983).

## Atsauces

## Ārējās saites
Jūžintu katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q16454739"
}

**Jūžintu Sv. erceņģeļa Miķeļa baznīca** () ir 18. gadsimta beigās uzcelts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas ziemeļaustrumos, Rokišķu rajona pašvaldības Jūžintos. Baznīcas ansamblis ir valsts nozīmes Lietuvas valsts kultūras piemineklis (unikālais kods — 1587).

Ap 1600. gadu šajā vietā uzcelta koka kapela. 1695. gadā tika uzcelta koka baznīca un ierīkots regulāro kanoniķu klosteris. 1783. gadā tika nodibināta atsevišķa draudze. Pašreizējā baznīca uzcelta no 1792. līdz 1799. gadam. 1832. gadā cara varas iestādes klosteri slēdza. Drukas aizlieguma laikā pie baznīcas darbojās slepena skola. Baznīca cieta Otrā pasaules kara laikā, tomēr tika atjaunota un darbojās PSRS okupācijas gados.

## Ārējās saites

* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Hayasat-1

***Hayasat-1*** () ir Armēnijas nanopavadonis. To izveidoja *Bazumk* kosmiskās pētniecības laboratorijas un Zinātniskās inovācijas un izglītības centra (*CSIE*) inženieri. Pavadoni orbītā palaida 2023. gada 1. decembrī.

## Uzbūve
*Hayasat-1* ir veidots *CubeSat* *1U* formātā ar masu aptuveni 1 kilograms. Tas ir aprīkots ar GPS uztvērēju, lai noteiktu atrašanās vietu un orbītas parametrus. Gaismas un magnētiskie sensori apkopo informāciju par pavadoņa orientāciju, saules starojumu un magnētiskajiem laukiem. Sekundārā krava ir orientācijas mērīšanas ierīce.

## Lidojuma gaita
*Hayasat-1* tika palaists  18:19 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Falcon 9 Block 5]]* no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma *SLC-40*. Tas startēja kā *[[425 Project SAR Satellite]]* sekundārā krava. Aptuveni stundu pēc starta *Hayasat-1* veiksmīgi atdalījās no raķetes.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Hayasat-1 BAZOOMQ
* Hayasat 1 *Gunter Dirk Kreb*
* HAYASAT-1 Orbītas parametri n2yo.com
Maķedoniešu alfabēts

**Maķedoniešu alfabēts** mūsdienu maķedoniešu valodas alfabēts un ir veidots uz kirilicas rakstu sistēmas pamata. Maķedoniešu alfabēta standarta versiju izveidoja 1945. gadā. Diasporā lieto arī latīņu raksta versiju.

## Alfabēts
Maķedoniešu valodas alfabēts ir šāds:

## Atsauces

## Ārējās saites
Ščecinas iela (Rīga)

**Ščecinas iela** ir iela, kas atrodas Rīgas pilsētas Mežaparka apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Kokneses prospektu un beidzas krustojumā ar Stokholmas ielu. Tā ir klāta ar asfaltbetona segumu. Ielā ir savrupmāju apbūve.

Iela ir nosaukta par godu Ščecinai, kas bija viena no Hanzas savienības pilsētām.

## Vēsture
Pirmo reizi iela ir minēta Mežaparka plānā 1903. gadā ar nosaukumu **Štetīnes iela** (agrākais Ščecinas nosaukums). No 1915. līdz 1917. gadam ielas nosaukums bija **Jersikas iela** (nosaukta Jersikas vārdā), vēlāk atkal Štetīnes iela.

## Ielu savienojumi
Ščecinas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Kokneses prospekts (T veida krustojums)
* Gdaņskas iela (T veida krustojums)
* Stokholmas iela (T veida krustojums)

## Atsauces

## Ārējās saites
Rasas iela

**Rasas iela** var būt:

* Rasas iela — iela Rīgā;
* Rasas iela — iela Daugavpilī;
* Rasas iela — iela Jelgavā;
* Rasas iela — iela Jūrmalā;
* Rasas iela — iela Cēsīs;
* Rasas iela — iela Ikšķilē;
* Rasas iela — iela Ķegumā;
* Rasas iela — iela Lielvārdē;
* Rasas iela — iela Limbažos;
* Rasas iela — iela Ogrē;
* Rasas iela — iela Rūjienā;
* Rasas iela — iela Siguldā;
* Rasas iela — iela Jelgavas novada Brankās;
* Rasas iela — iela Garkalnes pagasta Bukultos;
* Rasas iela — iela Babītes pagasta Egļuciemā;
* Rasas iela — iela Ķekavas pagasta Katlakalnā;
* Rasas iela — iela Carnikavas pagasta Siguļos;
* Rasas iela — iela Skultes pagasta Skultē.

## Skatīt arī
* Mazā Rasas iela
Kalamata

**Kalamata** () ir pilsēta un municipalitāte Grieķijā, otra apdzīvotākā Peloponēsas pussalas pilsēta pēc Patras. Atrodas valsts dienvidos, un ir lielākā pilsēta tāda paša nosaukuma dēmā. Tā ir Mesēnijas nomes galvaspilsēta un galvenā osta, kas atrodas pie Nedonas upes Mesēnijas līča iztekā.

2021. gada tautas skaitīšanā Kalamatas demā bija reģistrēti 72 906 iedzīvotāji, no kuriem 66 135 dzīvoja Kalamatas pašvaldības vienībā un 58 816 — pašā pilsētā. 

Kalamata ir slavena ar *Kalamatianos* deju, Kalamatas olīvām un Kalamatas olīveļļu.

## Klimats
Saskaņā ar netālu esošās lidostas meteoroloģiskās stacijas datiem Kalamatā ir Vidusjūras klimats ar maigām, mitrām ziemām un karstām, sausām vasarām. Ziemā Kalamata saņem daudz nokrišņu, bet vasaras ir karstas un parasti sausas. Augstākā temperatūra kāda jebkad reģistrēta Kalamatā ir 45,1 °C 2023. gada 23. jūlijā, bet zemākā reģistrētā temperatūra ir -5 °C 2004. gada 14. februārī.

## Atsauces
Ģerģs Ligeti

**Ģerģs Šendors Ligeti** (; dzimis 1923. gada 28. maijā, miris 2006. gada 12. jūnijā) bija ungāru-austriešu mūsdienu klasiskās mūzikas komponists. Viņš tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem 20. gadsimta otrās puses avangarda komponistiem un vienu no novatoriskākajiem un ietekmīgākajiem sava laika progresīvajiem pārstāvjiem līdzās tādiem komponistiem kā Karlheincs Štokhauzens un Džons Keidžs.

Dzimis Rumānijā, viņš pirms emigrācijas uz Austriju 1956. gadā dzīvoja Ungārijas Tautas Republikā. Par Austrijas pilsoni Ligeti kļuva 1968. gadā. 1973. gadā kļuva par Hamburgas Mūzikas un teātra augstskolas kompozīcijas profesoru, kur strādāja līdz pat aiziešanai pensijā 1989. gadā. Miris Vīnē 2006. gadā.

Komunistiskās Ungārijas varas iestāžu stingri noteiktie mūzikas stila ierobežojumi traucēja Ligeti īstenot savu aizraušanos ar avangarda mūziku un attīstīt jaunas kompozīcijas tehnikas, un tas bija iespējams tikai pēc 1956. gada, kad viņš nokļuva Rietumos. Pēc eksperimentiem ar elektronisko mūziku Ķelnē, Vācijā, viņa karjeras izrāviens bija orķestra skaņdarbi, piemēram, *Atmosphères*, kuros viņš izmantoja tehniku, ko vēlāk nodēvēja par mikropolifoniju. Pēc antiantioperas *Le Grand Macabre* sarakstīšanas Ligeti savos vēlākajos darbos pārgāja no hromatikas uz poliritmiju.

Plašākai publikai viņš ir vislabāk pazīstams, pateicoties viņa mūzikai, kas izmantota filmu skaņu celiņos. Lai gan viņš nav tiešā veidā sacerējis mūziku filmām, viņa komponēto skaņdarbu fragmenti tika izmantoti un pielāgoti izmantošanai filmās. Viszināmākās filmas ar Ligeti mūziku ir Stenlija Kubrika filmas "2001: Kosmosa odiseja", "Mirdzums" un "Acis plaši aizvērtas".

Mūzika filmā "2001: Kosmosa odiseja" tika izmantota un dažos gadījumos pārveidota bez Ligeti ziņas un bez pilnīgas autortiesību atļaujas. Kad viņš uzzināja par savas mūzikas izmantošanu filmā, viņš iesūdzēja Kubriku tiesā par viņa mūzikas izkropļošanu, un viņi panāca ārpustiesas izlīgumu. Kubriks turpmāk prasīja atļauju un izmaksāja Ligeti kompensāciju par viņa mūzikas izmantošanu vēlākajās filmās, līdz ar to viņu attiecības uzlabojās. "Acis plaši aizvērtas" filmas vācu pirmizrādē, kad Kubriks jau bija miris, viņa atraitni pavadīja pats Ligeti.

## Atsauces
Simeons I

**Cars Simeons I Lielais** (, , ) bija Bulgārijas valdnieks no 893. līdz 927. gadam, pirmās Bulgārijas impērijas laikā. Simeona veiksmīgie karagājieni pret bizantiešiem, maģāriem un serbiem sekmēja Bulgārijas vēsturē lielāko teritoriālo ekspansiju, padarot to par spēcīgāko valsti mūsdienu Austrumeiropā un Dienvidaustrumeiropā. Viņa valdīšanas laikā bija ievērojams kultūras uzplaukums un apgaismība, ko vēlāk sāka saukt par Bulgārijas kultūras zelta laikmetu.

Simeona valdīšanas laikā Bulgārija aptvēra teritoriju starp Egejas, Adrijas un Melno jūru, un jaunā neatkarīgā Bulgārijas pareizticīgo baznīca kļuva par pirmo jauno patriarhātu līdzās Pentarhijai, un bulgāru glagolicā un kirilicā tulkoti kristīgie teksti izplatījās visā tā laika slāvu pasaulē. Tieši Preslavas literārajā skolā 890. gados tika izstrādāts kirilicas alfabēts. Savas valdīšanas laikā Simeons pieņēma imperatora (cara) titulu, bet pirms tam viņš tika dēvēts par kņazu.

## Atsauces
Muitas iela

**Muitas iela** var būt:

* Muitas iela — iela Rīgā;
* Muitas iela — iela Daugavpilī;
* Muitas iela — iela Liepājā;
* Muitas iela — iela Ventspilī;
* Muitas iela — iela Ainažos;
* Muitas iela — iela Zilupē;
* Muitas iela — iela Kalkūnes pagasta Muitās.
Valkas novada ģerbonis

**Valkas novada ģerbonis** ir viens no Valkas novada oficiālajiem simboliem. Tā autore ir Ilze Lībiete.

## Heraldiskais apraksts
Sarkanā laukā uzslējies zelta lācis ar sudraba mēli, no vairoga augšējās malas iznākoša sudraba saule ar trim lauzītu piecu staru kūļiem.

## Atsauces
Valmieras novada ģerbonis

**Valmieras novada ģerbonis** ir viens no Valmieras novada oficiālajiem simboliem. Ģerboņa autori ir Juris Ivanovs un Ilze Lībiete.

## Heraldiskais apraksts
Zelta laukā zaļš zāļains pakalns ar tādu pašu lapotu ozolu, uz pakalna sudrabota viļņota pēda.

Zelta krāsa simbolizē sasiegumus un vērtību, kas tiek piešķirta tradīcijām, videi un iedzīvotājiem. Ozols daļēji aizgūts no Valmieras apriņķa un Valmieras rajona ģerboņiem, taču, atšķirībā no Valmieras apriņķa un rajona ģerboņiem, tā vainags ir kuplāks, attainojot Valmieras novada ģeogrāfiskos izmērus. Ozols simbolizē latviskumu, pamatīgumu, stabilitāti, spēku, kā arī cildina dabas mīlestību, pēctecību un tradīcijas. Zaļais pakalns simbolizē izaugsmi un attīstību. Savukārt, sudraba viļnotā pēda simbolizē novada ūdeņus, kā arī dzīvību un dinamiku.

## Atsauces
Vecais Jaunais gads

**Vecais Jaunais gads** (, , ) ir neformāli svētki, kas atzīmē jaunā gada sākumu pēc Jūlija kalendāra. No 1901. līdz 2100. gadam tas ir 14. janvāris pēc Gregora kalendāra. Saglabājušies tajās valstīs, kurā baznīcas vēl aizvien lieto liturģisko kalendāru, kas balstīts uz Jūlija kalendāru. Tradīcijas noturību veicina arī tas, ka 1. janvāris šādā kalendāra iekrīt uz gavēņa laiku, kad būtu jāievēro mērenība. Redzamākās baznīcas, kas vēl aizvien lieto Jūlija kalendāru, ir Krievu Pareizticīgā baznīca un Serbu pareizticīgā baznīca. Jauno gadu pēc Jūlija kalendāra ievēro arī berberi Ziemeļāfrikā, kuru kalendārs gandrīz identisks Jūlija kalendāram.
Siguldas novada ģerbonis

**Siguldas novada ģerbonis** ir viens no Siguldas novada oficiālajiem simboliem. Tā autors ir Vladimirs Ladusāns.

## Heraldiskais apraksts
Šķelts no kreisās ar sudrabu un zaļu: 1.trīs zaļas kreisās spāres virzienā liktas lapas, 2.-tāpat likti trīs sudraba pieclapu ievu ziedi; šķelta no kreisās zaļa ar sudrabu šaurapmale.

Novada ģerboņa pamatā ir Siguldas pilsētas ģerbonis. Ģerbonī attēlotā zaļā krāsa simbolizē Siguldas novada dabas mežainumu, tāpat tas ir arī dzīvības, dabas ikgadējās atdzimšanas, cerību, ilga mūža un nemirstības simbols. Trīs lapas simbolizē kristietības trīsvienību. Savukārt ziedi ir jaunas dzīvības, saules, pasaules, nevainības un tīrības simbols. Ievzieda piecas ziedlapiņas ietver skaitli pieci, kas simbolizē pārmaiņas.

## Atsauces
Smiltenes novada ģerbonis

**Smiltenes novada ģerbonis** ir viens no Smiltenes novada oficiālajiem simboliem. Tā autors ir Edgars Sims.

## Heraldiskais apraksts
Dalīts ar pazeminātu ševrona griezumu: zils un zelts. Augšējā laukā sudraba lilija un tāds pats liliju krusts, apakšējā laukā rudzupuķes zieds dabiskās krāsās.

Novada ģerboņa pamatā ir bijušo Apes, Raunas un Smiltenes novadu simbolika. Rudzupuķe simboliski attēlota kā novada centrs Smiltene. Lilijas krusts simbolizē Raunas novadu, savukārt sudraba lilija simbolizē Apes novadu kur lillijas zieda elements aizgūts fon Vulfu dzimtas ģerboņa, iemiesojot cēluma, greznības un turības nozīmi.

## Atsauces
Glosteras katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q262500"
}


**Glosteras katedrāle** () jeb **Sv. Pētera un Svētās un Nedalāmās Trīsvienības katedrāles baznīca** () ir 11. gadsimtā celta anglikāņu katedrāle, kas atrodas Anglijas rietumos, Glosteras pilsētā. 1541. gadā dibinātās Glosteršīras diecēzes galvenā baznīca.

Katedrāles pirmsākumi meklējami 679. gadā, kad šeit tika uzcelta abatijas baznīca. 1085. gadā Viljams I Iekarotājs pie baznīcas esošajā kapitula mājā pavēlēja radīt Pastarās tiesas dienas grāmatu (*Domesday Book*). Pašreizējās baznīcas celtniecība tika uzsākta 1089. gadā. 1216. gada oktobrī baznīcā tika kronēts karalis Henrijs III. 1222. gadā tā cieta ugunsgrēkā. 14. gadsimtā tai piebūvēja Lielo un Mazo kluatru. 1327. gadā abatijas baznīcā tika apbedīts karalis Edvards II. Līdz ar Anglijas klosteru sekularizāciju 1541. gadā abatijas baznīca kļuva par katedrāli. 18. un 19. gadsimtā Glosteras katedrālē veikta restaurācija.


Gloucester_Cathedral_High_Altar,_Gloucestershire,_UK_-_Diliff.jpg
Gloucester_Cathedral_Vaulted_Ceiling.jpg
Gloucester_Cathedral_Choir_2,_Gloucestershire,_UK_-_Diliff.jpg
The_Cloisters_at_Gloucester_Cathedral.jpg
Great_Cloister,_Gloucester_cathedral_(15864346494).jpg


## Ārējās saites
*
Pāles luterāņu baznīca

**Pāles evaņģēliski luteriskā baznīca** ir  baznīca, kas atrodas Limbažu novada Pāles pagastā, uz ziemeļrietumiem no Pāles, pie Pērļupes ietekas Svētupē.

Baznīca tika celta no 1937. līdz 1938. gadam pēc arhitekta Arnolda Nikolaja Čuibes projekta. 1943. gadā draudze ieguva Augusta Annusa altārgleznu "Kristus svētī bērnus". 

## Ārējās saites
*
Vadāna

**Vadāna** () ir sens ksars (sens, nocietināts tuksneša ciems) Mauritānijas ziemeļdaļā, Sahāras tuksnesī. 1996. gadā kopā ar vēl trijiem ksariem (Šingeti, Tīšītu un Valātu) tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Pilsētiņa ir tuvākā apdzīvotā vieta Rišātas struktūrai.

Pilsētu dibināja berberi 1147. gada un tā kļuva par ievērojamu sāls tirdzniecības centru. 1487. gadā Vadānā tika nodibināts portugāļu tirdzniecības postenis. Zaudēja nozīmi sākot no 17. gadsimta. Vadānas vecā daļa ir labi saglabājušās drupas.

## Ārējās saites
Aleksandrs Sorokins

**Aleksandrs Sorokins** (; dzimis ) ir Lietuvas vieglatlēts, specializējies ultragaro distanču skriešanā. Viņš ir pasaules rekordists 100 km distancē, kā arī daudzu citu Eiropas un pasaules rekordu īpašnieks ultragarajās skriešanas distancēs.

Pirms pievērsies garo distanču skriešanai, A. Sorokins nodarbojās ar smaiļošanu un kanoe airēšanu, ko bija spiests pārtraukt 25 gadu vecumā pleca traumas dēļ. Skriešanai pievērsies vien 31 gada vecumā, lai atbrīvotos no liekā svara, taču ātri progresēja, jau tajā pašā 2013. gadā startējot savā pirmajā 100 km skrējienā.

2015. gadā viņš laboja Lietuvas rekordus 100 km distancē un 24 stundu skrējienā. 2019. gadā viņš uzvarēja IAU 24 stundu Pasaules čempionātā Francijā.

2022. gadā A. Sorokins pirmo reizi laboja pasaules rekordu 100 km skrējienā, distanci veicot 6 stundās 5 minūtēs un 41 sekundē. 2023. gadā Viļņā, 41 gada vecumā, viņš uzlaboja savu pasaules rekordu, sasniedzot 6.05:35.

## Personiskie rekordi

## Atsauces

## Ārējās saites
Varakļānu novada ģerbonis

**Varakļānu novada ģerbonis** bija viens no Varakļānu novada oficiālajiem simboliem.

## Heraldiskais apraksts
Dalīts ar ševrona griezumu: sarkans un zaļš. Augšējā laukā ejoša zelta lapsa, dalījuma līnijai uzlikts zelta šaurševrons, zem tā divi tādi paši šaurševroni.

## Atsauces
Ventspils novada ģerbonis

**Ventspils novada ģerbonis** ir viens no Ventspils novada oficiālajiem simboliem.

## Heraldiskais apraksts
Dalīts pēdā ar sudraba viļņotu šaursiju: zils un zaļš. Augšā zelta burulaiva.

## Atsauces
Kijivas metro

**Kijivas metro** (ukraiņu: *Київський метрополітен*) ir Kijivas metro sistēma, kas pieder pilsētas domei un kuru pārvalda pilsētai piederošais uzņēmums *Kyivskyi Metropoliten*.** Pirmie pazemes dzelzceļa plāni pilsētā ir jau no 1884. gada, kā arī ir bijuši vairāki mēģinājumi pēc tam, tomēr Kijivas metro atklāja tikai 1960. gada 6. novembrī kā vienu 5,24 km garu līniju ar piecām stacijām. Tā bija pirmā metro sistēma Ukrainā un trešā Padomju Savienībā pēc Maskavas un Sanktpēterburgas.

Mūsdienās sistēma sastāv no trim līnijām un 52 stacijām, kas izvietotas desmit Kijivas rajonos, un tās maršrutu kopējais garums ir 69,6 km. *Arsenalna* stacija Sviatošinskas-Brovarskas līnijā ir otra dziļākā metro stacija pasaulē pēc Hongjančunas stacijas Čuncjinā, un tā atrodas 105,5 m zem zemes.

2016. gadā metro apkalpoja 484,56 miljonus pasažieru gadā jeb aptuveni 1,32 miljonus pasažieru dienā. 2014. gadā metro veidoja 46,7 % no Kijivas sabiedriskā transporta noslodzes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dmitrijs Muratovs

**Dmitrijs Muratovs** (; dzimis 1961. gada 29. oktobrī) ir krievu žurnālists, televīzijas raidījumu vadītājs un bijušais Krievijas laikraksta "Novaja Gazeta" galvenais redaktors. 2021. gadā viņš kopā ar Mariju Resu saņēma Nobela Miera prēmiju par "centieniem aizsargāt vārda brīvību, kas ir priekšnoteikums demokrātijai un ilgstošam mieram".

Muratovs 1993. gadā kopā ar vairākiem citiem žurnālistiem nodibināja prodemokrātisko laikrakstu *Novaja Gazeta*. No 1995. līdz 2017. gadam viņš bija laikraksta galvenais redaktors, bet 2019. gadā atkal ieņēma šo amatu. Laikraksts ir pazīstams ar reportāžām par tādām jutīgām tēmām kā valdības korupcija, cilvēktiesību pārkāpumi, krāpšanās vēlēšanās, policijas vardarbība un citi varas ļaunprātīgas izmantošanas gadījumi. Kā galvenais redaktors viņš bija aktīvs neatkarīgas preses aizstāvis un publicēja Annas Poļitkovskas rakstus, kuros tika rūpīgi analizēta Putina administrācija. Muratovs palīdzēja izveidot "vienīgo patiesi kritisko laikrakstu ar nacionālu ietekmi mūsdienu Krievijā", kā norāda Žurnālistu aizsardzības komiteja. 2022. gada 28. martā, Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā pēc otrā brīdinājuma no *[[Roskomnadzor]]*, laikraksts paziņoja, ka pārtrauc savu darbību tiešsaistē un drukātā formātā.

2023. gada 1. septembrī Krievijas varas iestādes pasludināja Muratovu par "ārvalstu aģentu".

## Atsauces

## Ārējās saites
Atpakaļceļš (2020. gada filma)

**"Atpakaļceļš"** () ir 2020. gada ASV sporta drāmas filma, kuras režisors ir Gevins O'Konors. Filmā galvenās lomas atveido Bens Afleks, Els Madrigals, Mišela Votkinsa un Dženīna Gevankera.

Filma stāsta par celtnieku un alkoholiķi, kurš kļūst par basketbola komandas galveno treneri vidusskolā, kurā viņš bija zvaigzne.

Filmas "Atpakaļceļš" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Warner Bros. Pictures]]*. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, īpaši slavējot Afleka aktierspēli, bet COVID-19 pandēmijas dēļ tā bija finansiāli neveiksmīga. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 84% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jegiše Čarencs

**Jegiše Čarencs** (; dzimis 1897. gada 13. martā, miris 1937. gada 27. novembrī) bija armēņu dzejnieks, rakstnieks un sabiedriskais darbinieks. Čarenca literārā tematika bija saistīta ar viņa pieredzi Pirmajā pasaules karā, Krievijas revolūciju, bieži arī ar Armēniju un armēņiem. Īpašu iespaidu atstāja viņa piedzīvotais Armēņu genocīda laikā. Viņš tiek uzskatīts par galveno 20. gadsimta dzejnieku Armēnijā.

Būdams agrīns komunisma un PSRS atbalstītājs, Čarencs iestājās boļševiku partijā un kļuva par aktīvu padomju Armēnijas atbalstītāju, īpaši Ļeņina Jaunās ekonomiskās politikas (NEP) laikā. Tomēr viņš bija vīlies Josifa Staļina vadītajā Padomju Savienībā. NKVD viņu arestēja 1930. gadu Lielā terora laikā, un 1937. gadā viņš tika nogalināts vai nomira. Tomēr pēc Staļina nāves 1954. gadā Anastasa Mikojana runā viņš tika attaisnots, un 1955. gadā Hruščova atkušņa laikā padomju valsts viņu oficiāli reabilitēja.

Padomju varas iestādes 1958. gadā izdeva piemiņas pastmarku Čarencam, bet 1997. gadā neatkarīgajā Armēnijā tika izdotas vēl divas pastmarkas. Uz jaunās Armēnijas Republikas 1000 dramu naudas zīmes vienā pusē bija Čarenca fotogrāfija un slavens citāts armēņu valodā no kāda viņa dzejoļa: "*Ես իմ անուշ Հայաստանի արեւահամ բարն եմ սիրում*" (Es mīlu Armēnijas saules saldo garšu). Pāvests Francisks savas vizītes laikā Armēnijā 2016. gadā nolasīja fragmentu no šī Čarenca dzejoļa.

## Atsauces
Atlantijas maktrgliemene

**Atlantijas maktrgliemene** (*Rangia cuneata*) ir maktrgliemeņu dzimtas (*Mactridae*) iesāļu ūdeņu gliemeņu suga. Sugas dzimtene ir Meksikas līcis, no kurienes tā augstās pielāgojamības dēļ izpletusies Ziemeļatlantijā vispirms 20. gadsimta otrajā pusē gar Amerikas, bet 21. gadsimtā arī gar Eiropas krastiem. Meksikā tās jau pirmsspāņu laikmetā lietotas pārtikā, jo savā dabiskajā vidē tās veido skaitliski lielas populācijas un arī tagad šajā reģionā ir primārais gliemeņu zvejnieku mērķis. Galvenā ieguves vieta ir Alvarado lagūna Verakrusas štatā, kur gadā iegūst virs tūkstoša tonnu *Rangia* ģints gliemeņu, apmēram puse no kurām ir Atlantijas maktrgliemenes. Arī ūdensputni izmanto šo sugu kā barību.
thumb|Čaulas iekšpuse

Līdz 2020. gadiem Atlantijas maktrgliemenes Latvijā bija zināmas tikai Liepājas un Pāvilostas apkaimē, taču 2024. gadā tika ziņots, ka ievērojams to daudzums dzīvo arī Rīgas līcī. Domā, ka to kāpuri atceļojuši uz Eiropu ar kuģu balasta ūdeņiem, pirmā parādīšanās fiksēta Antverpenes ostā. Atlantijas maktrgliemenei ir pozitīva bioloģiska nozīme ūdens filtrēšanā un biotopu nodrošināšanā citiem organismiem, taču tās var izjaukt Rīgas līča jau tāpat apdraudēto līdzsvaru, tai skaitā konkurējot ar vietējām gliemenēm par pārtikas resursiem. Šai sugai Rīgas līča iesāļo ūdeņu apstākļi ir labi piemēroti.

## Sistemātika
1832. gadā britu malakologs Džordžs Soverbijs iekļāva sugu *Gnathodon* ģintī, tomēr tai pašā gadā tā tika pārvietota uz *Rangia* ģinti, lai gan mēģinājumi iekļaut to pie *Gnathodon* turpinājās līdz 19. gadsimta beigām.

## Morfoloģija
Čaula ir slīpi ovāla, bieza un smaga, ar ķermeņa garumu līdz 5 cm (dzimtenē līdz 9 cm), ar labi iezīmētiem uz āru izvirzītiem lokiem. Krāsa no gaiši dzeltenbrūnas līdz tumši pelēkbrūnai. Iekšmala gluda, bālgani spīdīga. Sugai ir pelaģiski (brīvi peldoši) kāpuri.

### Līdzīgās sugas
Ārēji līdzīgas ir *Sphaerium* un *Pisidium* ģinšu sugas, taču tās ir daudz mazākas (līdz 1,5 cm). Tāpat līdzīgas ir *Spisula* ģints sugas, bet tās dzīvo tikai stipri sāļā vidē.

## Dzīvesveids
Spēj dzīvot no paisuma zonas līdz 124 metru dziļumam, taču parasti 0—2 (6) m dziļumā. Pieaugušās gliemenes spēj izturēt lielākas temperatūras un ūdens sāļuma svārstības, tomēr to olām un kāpuriem veiksmīgai attīstībai ir nepieciešams 8-32 °C ūdens temperatūra, vairošanās parasti sākas pie 15 °C. Siltos ūdeņos nārsto gandrīz visu gadu. 2015. gadā Anglijā pirmoreiz tika atrasta saldūdenī dzīvojoša Atlantijas maktrgliemene. Tipiskās dzīvotnes — mīksts okeāna vai jūras dibens (smiltis vai dūņas) ar zemūdens veģetāciju. Dzimtie biotopi ir stipri duļķaini. Barojas, filtrējot augu detrītu un fitoplanktonu. Apdraudošie plēsēji ir zivis, krabji, pīles un jūras putni. Vidējais dzīves ilgums ir četri līdz pieci gadi, dzīvi pavada, sekli ierokoties dibenā. Aukstās ziemās Baltijas jūrā var apsalt — tā, Vislas līcī Polijā zemās ziemas temperatūras dēļ notika masveida mirstība. Ilgstoši var izturēt skābekļa deficītu, bet nevar izturēt izžūšanu. Var apmesties rūpnieciskas nozīmes caurulēs, kurās ir duļķainas nogulsnes.
thumb|Čaula no ārpuses

## Atsauces

## Ārējās saites
Slau

**Slau** (, ) ir pilsēta (*town*) Anglijā, Bērkšīras grāfistē. Kopā ar austrumos esošo Lengli pilsētiņu un apkārtējiem ciemiem veido Slau unitāro pašvaldību; ir tās administratīvais centrs. Administratīvi Slau ir ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko tieši pārvalda boro padome. Slau atrodas Londonas aglomerācijas ziemeļrietumos Temzas kreisajā krastā 41 km no Londonas Sitijas un 33 km no grāfistes centra Redingas.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1195. gadā kā *Slo* ciems starp Aptonu un Čelvi. Slau piepilsēta Aptona (*Upton*) minēta jau 1086. gadā. 13. gadsimtā Slau piepilsētā Kipenhemā (*Cippenham*) atradās viena no karaļa Henrija III pilīm.

Vēsturiski Slau piederējusi Bekingemšīras grāfistei. Kā pašvaldība Slau pirmoreiz izveidojās 1863. gadā. 1894. gadā tika nodibināts Slau urbānais distrikts. 1930. gados tas ievērojami paplašinājies un 1938. gadā ar karalisko dekrētu Slau piešķirts municipālā boro statuss. 1974. gada administratīvajā reformā Slau distrikts pievienots Bārkšīras nemetropoles grāfistei.

Slau sāka attīstīties kā industriāla pilsēta līdz ar dzelzceļa līnijas izbūvi 1838. gadā. Pilsētā bija attīstīta militārā rūpniecība un 2. pasaules kara laikā tā ievērojami cieta no bombardēšanas.

Mūsdienās Slau ir augstākā globālo kompāniju pārstāvniecību koncentrācija Apvienotajā Karalistē ārpus Londonas; šeit atrodas *[[Blackberry]]*, *[[McAfee]]*, *[[Burger King]]*, *[[DHL]]*, *[[Telefonica]]*, *[[Lego]]* un citu kompāniju galvenie ofisi.

## Iedzīvotāji
Slau iedzīvotāju sastāvs ir viens no etniski daudzveidīgākajiem Apvienotajā Karalistē; pilsēta kopš 20. gadsimta 20. gadiem piesaista darbaspēkam cilvēkus no visas valsts un visas pasaules, kas ir palīdzējis to izveidot par nozīmīgu tirdzniecības centru. 2017. gadā bezdarba līmenis bija 1,4%, kas ir viena trešdaļa no Apvienotās Karalistes vidējā rādītāja 4,5%.

No pilsētas iedzīvotājiem 46,9% ir aziāti, 35,9% — baltie, 7,5% — melnie. Pēc reliģiskās piederības 32% ir kristieši, 29,4% — musulmaņi, 11,4% — sikhi, 7,8% — hinduisti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ilziņš (nozīmju atdalīšana)

**Ilziņš** var būt:
* Ilziņš — dzirnavezers Madonas novada Vestienas pagastā;
* Ilziņa ezers — ezers Madonas novada Praulienas pagastā;
* Ilzes ezera Valmieras novada Jumurdas pagastā cits nosaukums;
* Lielais Ilziņš — ezers Smiltenes novada Raunas pagastā;
* Mazais Ilziņš — ezers Smiltenes novada Raunas pagastā.

## Uzvārds
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
* Augusts Ilziņš (1872—1939) — Bauskas pilsētas vadītājs un sabiedriskais darbinieks.
Slau (boro)

**Slau boro** () ir unitārā pašvaldība ar boro statusu Anglijas dienvidos, Bārkšīras grāfistē. Pašvaldība veidota ap Slau pilsētu, kas ir ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko tieši administrē boro padome un iekļauj Lengli pilsētu, kā arī Braitvelas, Veksemkortas un Kolnbrukas ar Koilu pagastus. Elektorāli dalās 15 apkaimēs (*ward*).

## Vēsture
Izveidots 1974. gadā no Bakingemšīras grāfistes Slau municipālā boro kā viens no Bārkšīras nemetropoles grāfistes distriktiem. 1995. gadā Slau boro pievienoja Kolnbrukas un Poilas pagastu no Bakingemšīras. 1998. gadā Slau distrikts reorganizēts par unitāro pašvaldību.

## Ģeogrāfija
Ģeogrāfiski Slau boro atrodas Londonas aglomerācijas ziemeļrietumos Temzas attekas Džubili krastā. Ziemeļos un rietumos robežojas ar Bakingemšīru, austrumos — ar Lielo Londonu, dienvidaustrumos — ar Sari, bet dienvidos — ar Vindzoras un Meidenhedas boro. Pie austrumu robežas atrodas Hītrovas lidostas teritorija.

## Atsauces

## Ārējās saites
Antans Ambrulevičs

**Antans Ambrulevičs** (; dzimis , miris 2010. gada maijā) bija Lietuvas pretošanās kustības dalībnieks un tēlnieks — autodidakts. Daļu no mūža nodzīvoja Bauskā.

Dzimis Lietuvas dienvidos. 1943. gadā iesaukts vācu armijā, no kuras dezertējis un slēpies. 1944. gadā, kad reģionu okupēja PSRS, Viļņā pabeidza operatīvo darbinieku skolu. Tika norīkots uz Gražišķu miestu. 1947. gadā pievienojās nacionālo partizānu vienībai ar segvārdu Vējš (*Vėjas*). Tajā pašā gadā kaujā ievainots un nokļuvis gūstā. 1948. gada 16. aprīlī notiesāts uz 25 gadiem cietumā un 5 gadiem izsūtījumā, jo tajā brīdī nāvessods PSRS bija atcelts. Ieslodzījumu pavadīja Intā, Abezā, Vorkutā un Mordvijā. No 1962. gada strādāja Uhtā par mākslinieku, kur veidojis vairākas skulptūras un mozaīkas. Tā kā Ambrulevičam neļāva atgriezties Lietuvas PSR teritorijā, 1974. gadā ar ģimeni apmetās Bauskā. Pēc Lietuvas neatkarības atjaunošanas 1993. gadā atgriezās dzimtajā Dzūkijā. Pēc atgriešanās Lietuvā radījis vairākus pieminekļus, to skaitā Emīlijas Plāteres pieminekli Kapčamiestā.

## Ārējās saites
Reinjonas nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q550389"
}

**Reinjonas nacionālais parks** () ir 2007. gadā izveidots nacionālais parks Reinjonas salas vidienē, aizņem apmēram 42% no salas teritorijas. 2010. gadā nacionālais parks iekļauts UNESCO Psaules mantojuma sarakstā. Nacionālais parks izveidots, lai aizsargātu unikālo ekosistēmu un endēmās dzīvnieku sugas — kritiski apdraudēto dzelkņspalveņu dzimtas (*Campephagidae*) putnu *Lalage newtoni* un Reinjonas dienas gekonu (*Phelsuma borbonica*). Ierīkotas pastaigu takas. Parku apdraud plāni izmantot teritoriju ģeotermālās enerģijas ieguvei.

## Ārējās saites

*
RCN Televisión

***RCN Televisión*** ir Kolumbijas televīzijas tīkls, kas pieder *Organización Ardila Lülle*. Tas tika dibināts 1967. gadā kā producentu uzņēmums un oficiāli tika atvērts kā televīzijas kanāls 1998. gadā. Kanāls producēja *[[Yo soy Betty, la fea]]*, vienu no veiksmīgākajām Kolumbijas telenovelēm.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Brāļu Kaudzīšu iela

**Brāļu Kaudzīšu iela** var būt:

* Brāļu Kaudzīšu iela — iela Rīgā;
* Brāļu Kaudzīšu iela — iela Saulkrastos;
* Brāļu Kaudzīšu iela — iela Cēsu novada Jaunpiebalgā.

## Skatīt arī
* Kaudzīšu iela
Vuks Karadžičs

**Vuks Stefanovičs Karadžičs** (, dzimis 1787. gada 6. novembrī (26. oktobrī pēc vecā stila), miris 1864. gada 7. februārī) bija serbu filologs, antropologs un valodnieks. Viņš bija viens no nozīmīgākajiem modernās serbu valodas reformatoriem. Par serbu tautas pasaku vākšanu un saglabāšanu *[[Encyclopædia Britannica]]* Karadžiču dēvē par "serbu tautas literatūras zinātnes tēvu." Viņš bija pirmās serbu valodas vārdnīcas jaunajā reformētajā valodā autors, kā arī pārtulkoja tajā Jauno Derību.

Viņš bija labi pazīstams ārzemēs tādiem cilvēkiem kā Jākobam Grimmam, Johanam Volfgangam fon Gētem un vēsturniekam Leopoldam fon Rankem. Karadžičs bija galvenais avots Rankes 1829. gadā sarakstītajam darbam "Serbu revolūcija".

## Atsauces
Vjosa Osmani

**Vjosa Osmani-Sadriu** (dzimusi 1982. gada 17. maijā) ir Kosovas albāņu juriste un politiķe, kura kopš 2021. gada 4. aprīļa ir piektā un pašreizējā Kosovas prezidente.

Osmani ir dzimusi un uzaugusi Mitrovicā, Dienvidslāvijā, un studējusi jurisprudenci Prištinas Universitātē un Pitsburgas Universitātē. Pirms ievēlēšanas parlamentā viņa strādāja par Kosovas prezidenta Fatmira Sejdiju padomnieci. Osmani sniedza ieguldījumu Kosovas neatkarības iegūšanā, jo viņa bija prezidenta pārstāvis Konstitūcijas komisijā, kas izveidoja Kosovas konstitūciju. Viņa pārstāvēja Kosovu Starptautiskajā tiesā, kur aizstāvēja Kosovas neatkarības likumību.

Osmani no 2020. gada februāra līdz 2021. gada martam ieņēma parlamenta priekšsēdētājas amatu, kā arī no 2020. gada novembra līdz 2021. gada martam pildīja prezidenta pienākumus pēc prezidenta Hašima Tači atkāpšanās. Pēc ievēlēšanas prezidenta amatā Osmani kļuva par otro sievieti, kas ieņem šo amatu, kā arī par pirmo personu, kas ir bijusi gan Kosovas prezidenta pienākumu izpildītāja, gan prezidenta amatā. Osmani veiksmīgi kandidēja, izmantojot pretkorupcijas platformu, un ir paudusi vēlmi normalizēt attiecības starp Kosovu un Serbiju.

## Atsauces
Cieceres iela

**Cieceres iela** var būt:

* Cieceres iela — iela Rīgā;
* Cieceres iela — iela Liepājā;
* Cieceres iela — iela Saldū;
* Cieceres iela — iela Skrundas pagasta Ciecerē;
* Cieceres iela — iela Cieceres pagasta Emburgā.
Meidenheda

**Meidenheda** () ir pilsēta (*town*) Anglijā, Bērkšīras grāfistē, Vindzoras un Meidenhedas unitārās pašvaldības administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Administratīvi Meidenheda ir ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko tieši pārvalda boro padome. Meidenheda ziemeļrietumos no Londonas Temzas labajā krastā 43 km no Čeringkrosas un 21 km no grāfistes centra Redingas. Airēšanas sporta centrs.

## Vēsture
Dažkārt tiek uzskatīts, ka mūsdienu Meidenhedas vietā Romas Impērijas laikos atradusies romiešu apmetne Alaunodunuma (*Alaunodunum*), ko apstiprina vairāki arheoloģiskie izrakumi. Mūsdienu pilsēta veidojusies pie ceļa no Londonas uz Bristoli vietā, kur tas šķērso Temzu. Sākotnēji tagadējās pilsētas vietā bija neliela anglosakšu pilsētiņa Sautelingtona (*South Ellington*). Kā Elintona pirmoreiz minēta Pastardienas grāmatā 1086. gadā. 1280. gadā pār Temzu pārceltuves vietā tika uzbūvēts tilts. Lejpus tilta tika uzbūvēta jauna piestātne vecās anglosakšu piestātnes vietā un pilsētiņu sāka dēvēt par *Maiden Hythe* — senangļu ‘Jaunā piestātne’; šis nosaukums pirmoreiz minēts 1296. gadā. Pilsētiņa sāka strauji attīstīties un tai piešķīra tirgus pilsētas (*market town*) statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lara Kolturi

**Lara Kolturi** (; dzimusi  Turīnā) ir Itālijā dzimusi Albānijas kalnu slēpotāja, Pasaules kausa dalībniece. Specializējas slalomā un milzu slalomā, startējusi arī citās disciplīnās, 2023. gada Pasaules junioru čempione supergigantā.

Viņas māte Daniēla Čekarelli arī ir bijusi kalnu slēpotāja,  čempione supergigantā, bet tēvs ir slēpošanas treneris.

## Karjera
thumb|260 px|L. Kolturi kopā ar vecākiem.
Viņas māte 2020. gadā sāka konsultēt Albānijas Slēpošanas federāciju, bet nākamajā sezonā kļuva par Albānijas kalnu slēpošanas komandas tehnisko direktori. 2022. gada maijā L. Kolturi nolēma mainīt pilsonību un ieguva tiesības pārstāvēt Albāniju starptautiskā mērogā.

Pasaules kausa sacensībās debitēja  Levi, Somijā. Pirmajā braucienā slalomā ieņēma 33. vietu un otrajam braucienam nekvalificējās. Pēc nedēļas Kilingtonā, ASV, izcīnīja pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, ieņemot 17. vietu milzu slalomā. 2023. gada Pasaules čempionātā junioriem Sanktantonā, Austrijā, izcīnīja zelta medaļu supergigantā un bronzu milzu slalomā. 2023. gada 7. februārī viņa treniņa laikā pārrāva labā ceļgala krusteniskās saites un bija spiesta izlaist atlikušo sezonas daļu.

Pasaules kausa apritē atgriezās 2023.—2024. gada sezonas sākumā Zeldenē. 2024. gada janvārī Flahavā pirmo reizi iekļuva desmitniekā Pasaules kausa sacenscībās, ieņemot 9. vietu slalomā. 2024. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu milzu slalomā. 2024. gada martā L. Kolturi kļuva par pirmo Albānijas pārstāvi, kas kvalificējās Pasaules kausa finālposmam. Sezonas noslēguma sacensībās Zālbahā viņa startēja gan slalomā, gan milzu slalomā, ieņemot attiecīgi 16. un 11. vietu. 

 Gurglā, Austrijā, pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā slalomā, ieņemot otro vietu un piekāpjoties tikai Mikeilai Šifrinai. 2025. gada Pasaules čempionātā Zālbahā Kolturi ieņēma 7. vietu milzu slalomā, bet slalomā nefinišēja pirmajā braucienā. Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2026. gadā Kortīnā d'Ampeco viņa ieņēma 16. vietu milzu slalomā un 10. vietu slalomā. Viņa bija Albānijas karognesēja olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā.

## Rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Vindzora (Anglija)

**Vindzora** () ir pilsēta (*town*) Anglijā, Bērkšīras grāfistē, Vindzoras un Meidenhedas unitārās pašvaldības otra lielākā apdzīvotā vieta. Administratīvi Vindzora ir ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko tieši pārvalda boro padome. Atrodas ziemeļrietumos no Londonas Temzas labajā krastā 35 km no Čeringkrosas un 25 km no grāfistes centra Redingas. Vindzorā atrodas viena no Apvienotās Karalistes monarha oficiālajām rezidencēm Vindzoras pils.

## Vēsture
Pirmoreiz minēta 9. gadsimta Anglosakšu hronikā kā *Windlesora* — no senangļu valodas — ‘Vinča upmalā’. Tiek uzskatīts, ka apdzīvotā vieta pastāvējusi pirms 1070. gada, kad pirmais normaņu Anglijas karalis Viljams Iekarotājs šeit uzbūvēja koka pili. Ap 5 km lejpus pils atradās Vecā Vindzora, kuru jau kopš 8. gadsimta apmeklēja augstmaņi. Ap 12. gadsimtu Vecā Vindzora pārcēlās uz Jauno Vindzoru pie pils, kas sāka attīstīties Henrija II laikā; šeit uzbūvēja baznīcu, tirgu, tiltu pār upi un leprozoriju.

Jau kopš dibināšanas brīža Vindzorai bija privileģēts brīvas pilsētas (*free borough*) statuss, bet 1277. gadā Edvards I tai piešķīra karaliskā boro statusu. Viduslaikos Vindzora, pateicoties tās privilēģijām, bija viena no bagātākajām pilsētām valstī. Edvarda III laikā no 1350. līdz 1368. gadam tika uzbūvēta mūsdienu Vindzoras pils un tas bija viduslaiku Anglijas lielākais sekulārais būvniecības projekts; neskatoties uz mēra epidēmiju, pilsētas iedzīvotāju skaits dubultojās. 15. gadsimtā pils būvniecība turpinājās, uzbūvējot Svētā Džordža baznīcu, kas kļuva par nozīmīgu svētceļojumu vietu.

Noslēdzoties reformācijai, svētceļnieku plūsma 16. gadsimtā apsīka un pilsēta panīka. Pils tika uzskatīta par novecojušu un pamesta novārtā. Pils un līdz ar to arī pilsēta sāka atdzimt Džordža III laikā, kas to izvēlējās par vienu no savām rezidencēm. Ievērojami pils atjaunošanas darbi notika karalienes Viktorijas laikā dažas desmitgades vēlāk. 19. gadsimtā lielākā daļa pilsētas tika pārbūvēta tagadējā viedolā.

Mūsdienās ievērojams tūrisma centrs, šit atrodas arī pasaulē pēc platības lielākais *[[Legolande|Legoland]]* parks.

## Atsauces

## Ārējās saites
Amerikas sarkanā mazama

**Amerikas sarkanā mazama** (*Mazama americana*) ir briežu dzimtas mazamu suga kas izplatīta Dienvidamerikas mežos, sākot no Argentīnas ziemeļiem līdz Kolumbijai un Gviānām. Sastopamas arī Karību jūras salā Trinidādā (vēl nesen bija sastopamas arī Tobāgo, taču tur tagad ir iznīcinātas).

## Sistemātika
Iepriekš kā sarkanās mazamas pasugas biologi iekļāva arī Centrālamerikas sarkano mazamu (*Mazama temama*) un Jukatanas brūno mazamu (*Mazama pandora*). Sugas atlikušajā mazamu populācijā joprojām pastāv ievērojama taksonomiskā neskaidrība. Gaidot šīs problēmas atrisināšanu, IUCN sugu ir iekļāvuši apdraudējuma pakāpē kā “datu deficīts”, lai gan tagad tā ir noteikta kā visizplatītākā suga mazamu vidū.

## Ārējais izskats
Sarkanās mazamas ķermenis ir sarkanbrūns, galva un kakls ir pelēcīgi brūni, kājas ir daļēji melnas. Augšstilbu iekšpuse un astes apakšdaļa ir balta. Mazuļiem ir balti plankumi, un tiem nav melnīgi nokrāsas kājas. Pieaugušiem tēviņiem ir mazi ragi.

Šī suga ir lielākā starp mazamām. Pleci ir 67—80 centimetru augstumā, ķermeņa garums svārstās no 105 līdz 144 cm. Šīs sugas vidējais svars ir 24—48 kg, bet daži tēviņi var svērt vairāk nekā 65 kilogramus.

## Diēta un uzvedība
Amerikas sarkanā mazama pārtiek no augu valsts (galvenokārt stiebrzālēm un maigi zaļām saknēm), dodot priekšroku arī augļiem un sēklām, kad tās ir pieejamas. Ir zināms, ka tās barojas arī ar sēnēm. Ārkārtējos gadījumos, kad augļu un sēņu kļūst maz, tā var ēst stublājus, mizu, kātiņus, lapas un dzīvnieku izcelsmes vielas. Dzīvnieks parasti ir vientuļš un uzturas blīvos džungļos. Satraukts dzīvnieks šņāc vai dauza nagus.

## Galerija

File:Mazama americana.jpg|Amerikas sarkanā mazama (Mazama americana)
File:Red Brocket (Mazama americana).jpg|Sarkanās mazamas sirsniņa, paraugs dzidrināts anatomisko struktūru vizualizācijai.
File:PZSL1850PlateMammalia24.png
File:Red Brocket Deer in Barbados 05.jpg|thumb|Sarkanās mazamas galvas tuvplāns
File:Red Brocket (Mazama americana) fawn - Flickr - berniedup.jpg|thumb|Mazulis
File:Red Brocket Deer in Barbados 01.jpg|thumb|Amerikas sarkanā mazama Barbadosas savvaļas rezervātā.


## Atsauces

## Literatūra
* Emmons, L.H. (1997). *Neotropical Rainforest Mammals*, 2nd ed. University of Chicago Press 

## Ārējās saites
* Images and information @ Arthurgrosset.com
Kaudzīšu iela

**Kaudzīšu iela** var būt:

* Kaudzīšu iela — iela Jūrmalā;
* Kaudzīšu iela — iela Ogrē;
* Kaudzīšu iela — iela Stopiņu pagasta Rumbulā.

## Skatīt arī
* Brāļu Kaudzīšu iela
Vindzora un Meidenheda

**Karaliskais Vindzoras un Meidenhedas boro** () ir unitārā pašvaldība ar karaliskā boro statusu Anglijas dienvidos, Bārkšīras grāfistē. Pašvaldība veidota ap Vindzoras un Meidenhedas pilsētām, kas ir ārpuspagastu teritorijas (*unparished area*), ko tieši administrē boro padome, kā arī iekļauj Ītonas pilsētu un 14 pagastus. Boro teritorijā atrodas Vindzoras pils, Ītonas koledža, Vindzoras Legolande un Askotas hipodroms.

## Vēsture
Boro dibināts 1974. gada 1. aprīlī kā viens no Bārkšīras distriktiem, apvienojot Meidenhedas un Vindzoras boro (formāli Karalisko Ņūvindzoras boro) ar Kukhemas un Vindzoras lauku distriktiem, kā arī Ītonu un Bekingemšīras teritorijas ziemeļos no Temzas. Dibināšanas brīdī boro pārmantoja karaliskā boro statusu no Vindzoras. 1998. gadā tika likvidēta Bārkšīras grāfistes padome un distrikti, tajā skaitā Vindzora un Meidenheda, tika reorganizēti par unitārajām pašvaldībām.

## Ģeogrāfija
Vindzoras un Meidenhedas boro atrodas Bārkšīras ziemeļaustrumos Temzas krastos. Ziemeļos robežojas ar Bekingemšīru, ziemeļaustrumos — ar Slau, austrumos — ar Sari, dienvidos — ar Breknelforestu un rietumos — ar Vokingemu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Karvu katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q16455497"
}

**Karvu Sv. Jāzepa baznīca** () ir 19. gadsimta vidū uzcelts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas dienvidaustrumos, Viļņas apriņķa Viļņas rajona pašvaldības Karvju ciemā. Vietējas nozīmes Lietuvas valsts kultūras piemineklis (unikālais kods — 16071).

Pirmā, koka baznīca ciemā celta 1779. gadā. 1783. gadā tika nodibināta atsevišķa draudze (līdz tam tā bija Maišagalas filiāle). 1861. gadā vecā baznīca nodega, tāpēc no 1862. līdz 1865. gadam tika uzcelta jauna baznīca, kas saglabājusies līdz mūsdienām. Dievkalpojumi notiek poliski un lietuviski.


Karvys._Bažnyčia.JPG
Karvio_bažnyčioje.JPG


## Ārējās saites

* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Meistars un Margarita (2024. gada filma)

**"Meistars un Margarita"** (, sākotnējais nosaukums — **"Volands"** ()) ir 2024. gada Krievijas filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Mihails Lokšins. 

Filma ir balstīta uz Mihaila Bulgakova tāda paša nosaukuma romānu. Galvenās lomas tajā tēlo Augusts Dīls, Jevgeņijs Ciganovs, Jūlija Sņigirja, Klāss Bangs, Jurijs Kolokoļņikovs, Aleksejs Rozins un Poļina Auga. Filmu veidoja kompānijas *Mars Media Entertainment*, *Амедиа*, *Профит* ar Krievijas Kino fonda finansiālo atbalstu.

Filmas pirmizrāde notika 2024. gada 25. janvārī. Lielākoties tā guva pozitīvas atsauksmes Krievijas presē.

## Sižets

1930. gadu Maskavā pazīstama rakstnieka lugas par Ponciju Pilātu pirmizrādi atceļ ideoloģisku apsvērumu dēļ. Pēc izraidīšanas no Rakstnieku savienības viņš kļūst par izstumto, kuram nav iespēju izdzīvot. Iedvesmojoties no savas mīļākās Margaritas, viņš sāk strādāt pie romāna, kurā visi viņa dzīves varoņi ir satīriski pārinterpretēti. Centrālais varonis ir Volands – mistisks, tumšs spēks, kurš apmeklē Maskavu kā ārzemju tūrists un atriebjas visiem, kas izraisīja rakstnieka krišanu. Autors arvien dziļāk iedziļinās savā romānā un pievieno sevi un Margaritu kā varoņus, pamazām nepamanot, kā zūd robeža starp realitāti un fantāziju.

## Aktieru sastāvs
* Augusts Dīls — Volands
* Jevgeņijs Ciganovs — Meistars
* Jūlija Sņigirja — Margarita
* Klāss Bangs — Poncijs Pilāts
* Jurijs Kolokoļņikovs — Korovjevs
* Aleksejs Rozins — Azazello
* Poļina Auga — Gella / Gala
* Meinkūns Keša — Begemots (ieskaņoja Jura Borisovs)
* Aleksejs Gusjkovs — Barons Maigels
* Danils Steklovs — Ivans Bezdomnijs
* Jevgeņijs Kņazevs — Berliozs
* Aleksandrs Jacenko — Mogaričs
* Leonīds Jarmoļņiks — Stravinskis
* Jana Sekste — Praskovja Fjodorovna
un citi aktieri

## Atsauces

## Ārējās saites
Ārciema luterāņu baznīca

**Ārciema evaņģēliski luteriskā baznīca** bija baznīca, kas atradās Limbažu novada Pāles pagastā, uz ziemeļaustrumiem no Ārciema. Koka baznīca tika uzcelta pēc Pirmā pasaules kara. 1965. gadā augsto nodokļu dēļ draudze baznīcu pameta. Tajā tika ierīkota graudu glabātuve. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas baznīca turpināja sabrukt līdz tika nojaukta, atstājot tikai baznīcas pamatus. Ierīkota brīvdabas baznīca.

## Ārējās saites
* Ārciema evaņģēliski luteriskā brīvdabas baznīca
Valāta (Mauritānija)

**Valāta** () ir sens ksars (sens, nocietināts tuksneša ciems) Mauritānijas dienvidaustrumos, Sahāras tuksnesī. 1996. gadā kopā ar vēl trijiem ksariem (Šingeti, Tīšītu un Vadānu) tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Pilsēta tika nodibināta 11. gadsimtā Ganas impērijas teritorijā. 1076. gadā tā tika nopostīta, bet līdz 1224. gadam uzcelta no jauna. Tā izveidojās par ievērojamu tirdzniecības centru, jo šeit bija transsahāras ceļa galapunkts. Pazīstama ar tautas arhitektūru. Mūsdienās daļēji drupās.


Oualata_02.jpg
Oualata_Decorative_Entrance_1.jpg
Oualata_Decorative_Entrance_2.jpg
Oualata_Mosque.jpg|Valātas mošeja


## Ārējās saites
Flotes iela

**Flotes iela** var būt:

* Flotes iela — iela Liepājā;
* Flotes iela — iela Rīgā.

## Skatīt arī
* Britu flotes iela — iela Liepājā.
Ganību iela

**Ganību iela** var būt:

**Latvijas pilsētās:**
* Ganību iela — iela Daugavpilī;
* Ganību iela — iela Jēkabpilī;
* Ganību iela — iela Jelgavā;
* Ganību iela — iela Jūrmalā;
* Ganību iela — iela Liepājā;
* Ganību iela — iela Valmierā;
* Ganību iela — iela Ventspilī;
* Ganību iela — iela Aizputē;
* Ganību iela — iela Alūksnē;
* Ganību iela — iela Apē;
* Ganību iela — iela Aucē;
* Ganību iela — iela Durbē;
* Ganību iela — iela Krāslavā;
* Ganību iela — iela Kuldīgā;
* Ganību iela — iela Lielvārdē;
* Ganību iela — iela Limbažos;
* Ganību iela — iela Piltenē;
* Ganību iela — iela Priekulē;
* Ganību iela — iela Rūjienā;
* Ganību iela — iela Sabilē;
* Ganību iela — iela Salacgrīvā;
* Ganību iela — iela Saldū;
* Ganību iela — iela Saulkrastos;
* Ganību iela — iela Siguldā;
* Ganību iela — iela Skrundā;
* Ganību iela — iela Subatē;
* Ganību iela — iela Tukumā;
* Ganību iela — iela Valdemārpilī;
* Ganību iela — iela Varakļānos.

**Latvijas ciemos:**
* Ganību iela — iela Ādažu novada Carnikavā;
* Ganību iela — iela Rēzeknes novada Gornicā;
* Ganību iela — iela Augšdaugavas novada Kalupē;
* Ganību iela — iela Balvu novada Rekovā;
* Ganību iela — iela Limbažu novada Umurgā;
* Ganību iela — iela Dienvidkurzemes novada Vaiņodē.

## Skatīt arī
* Ganību ceļš — iela Jūrmalā
* Ganību dambis — iela Rīgā
* Ganību gatve
* Ganu iela
Vēžu iela

**Vēžu iela** var būt:

* Vēžu iela — iela Jūrmalā;
* Vēžu iela — iela Liepājā;
* Vēžu iela — iela Rīgā;
* Vēžu iela — iela Garkalnes pagasta Bukultos;
* Vēžu iela — iela Rojas pagasta Rojā.
Breknelforesta

**Breknelforesta** () ir unitārā pašvaldība Anglijas dienvidos, Bārkšīras grāfistē. Pašvaldība veidota ap Breknelas un Sandhērstas pilsētām, kā arī iekļauj 4 pagastus.

## Vēsture
Pirmoreiz izveidots 1894. gadā kā Īsthempstedas lauku distrikts ar aptuveni 20 tūkstošiem iedzīvotāju. Pēc 2. pasaules kara Breknela bija viena no pēckara jaunajām pilsētām, kas strauji izauga un 1955. gadā tai piešķirts pagasta statuss. 1974. gadā izveidots Breknelas nemetropoles distrikts, ko 1988. gadā pārdēvēja tagadējā vārdā. 1988. gadā likvidēja Bārkšīras grāfistes padomi un Breknelforesta kļuva par unitāro pašvaldību.

## Ģeogrāfija
Breknelforesta atrodas Bārkšīras dienvidaustrumos. Ziemeļos un austrumos robežojas ar Vindzoru un Meidenhedu, dienvidaustrumos — ar Sari, dienvidrietumos — ar Hempšīru un rietumos — ar Vokingemu. Sanhērstā atrodas Karaliskā militārā akadēmija un ievērojamas teritorijas pašvaldības dienviddaļā aizņem militārie poligoni.

## Atsauces

## Ārējās saites