Olafs Gūtmanis

**Olafs Indulis Fricis Gūtmanis** (dzimis , miris ) bija latviešu dzejnieks, rakstnieks, tulkotājs un sabiedrisks darbinieks. Tulkojis no lietuviešu, vācu un krievu valodas.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1927. gadā Liepājā tiesas ierēdņa Indriķa Gūtmaņa un viņa sievas Irmas, dzimušas Bites, ģimenē. No 1934. gada mācījās Čakstes pamatskolā, kuru pēc Latvijas okupācijas pārdēvēja par Liepājas pilsētas 8. latviešu pamatskolu. Pēc 1941. gada 14. jūnija deportācijas viņa tēvu ieslodzīja Vjatlaga nometnē, bet Olafu kopā ar māti nometināja Taimiras pussalā, kur viņš strādāja par zvejnieku, plostnieku un kurinātāju. 1947. gadā, pēc Otrā pasaules kara beigām, Gūtmaņu ģimene bez padomju varas atļaujas atgriezās dzimtenē, Olafs strādāja par mūrnieka palīgu un transportstrādnieku, līdztekus mācījās Liepājas vakara vidusskolā un mūzikas skolā (1947–1950).
1950. gadā viņu kopā ar vecākiem deportēja uz Krasnojarskas novada Tjuthetas rajonu. Slimojis ar malāriju un tuberkulozi. 1956. gadā Olafs Gūtmanis agriezās Liepājā, strādāja par rēķinvedi sēklu veikalā, dziedāja Liepājas teātra muzikālās trupas korī (1959—1962), pēc tam līdz 1966. gadam bija transportstrādnieks 27. tipogrāfijā un dispečers zvejnieku artelī "Boļševiks". 1960. gadā laikraksts „Komunists” publicēja O.&nbsp;Gūtmaņa dzejoli „Martā”. Vēlāk līdz 1982. gadā ar pārtraukumiem strādāja laikrakstos „Ļeņina Ceļš” un „Komunists”. No 1973. gada bija Rakstnieku savienības biedrs, bet kopš 1988. gada — Rakstnieku savienības Liepājas nodaļas vadītājs.

Atmodas kustības laikā bija Latvijas Tautas frontes Liepājas nodaļas valdes priekšsēdētājs.
Miris 2012. gada 4. decembrī, apglabāts Liepājas Centrālajos kapos.

### VDK kartīte
Pēc "Čekas maisu"publiskošanas 2015. gadā Olafa Gūtmaņa aģenta kartītē lasāms, ka viņš savervēts 1965. gadā ar segvārdu "Bērziņš", strādājot zvejnieku artelī "Boļševiks" par dispečeri. 
Fotogrāfs Uldis Briedis, kuru pašu savulaik VDK centusies savervēt, teica: "Ņemot vērā, ka Olafs divreiz bija izsūtīts uz Sibīriju, domāju, ka viņu piespieda pie sienas. Viņam nebija citas izejas. Olafs nebija tāds cilvēks, kurš kādu nodotu. Ja viņš būtu bijis ziņotājs, tad būtu varējis arī par mani čekai ziņot, jo tolaik es taisīju daudz ziepju. Taču es neko tādu nemanīju. Domāju, ka viņa kartīte ir bijusi formālu iemeslu dēļ."
Savukārt Jānis Lagzdiņš izpauda, ka: "Mans viedoklis par cilvēkiem nemainīsies no tā, vai viņš ir tā sauktajos čekas maisos vai nav. Manus uzskatus par jebkuru cilvēku veido tas, ko es zinu par viņa darbiem, viņa dzīvi, ko pats esmu kopā ar šo cilvēku pieredzējis un beigu beigās, kas pēc viņa padarītā mums Latvijā palicis. Tas, ka daļa pazīstamu liepājnieku ir čekas maisos, manī nekādā gadījumā neraisa vēlmi kaut kādā veidā šos cilvēkus nosodīt. Jo katrs gadījums, protams, ir individuāls, bet mums nav dota un nebūs iespēja to vērtēt".

## Daiļrade
Dzejoļu krājumi:
* "Stiprie mezgli" (1964)
* "Zilā glūda" (1972)
* "Disonanse" (1977)
* "Atgriešanās ceļš" (1981)
* "Saulgrieži" (1985)
* "Pēdu puķes" (1987)
* "Goda-vārti" (1996, apkopota pirmsatmodas gadu lirika)
* "Visa laba jāņuzāle" (2001)

Prozas krājumi:
* "Mednieku zemē" (1969)
* "Aiz ziemeļblāzmas"
* "Vectēva alnis" (abi 1971)
* "Brieža dziesma" (1977)
* "Tur, Haijarlika ciedru silos" (1982)
* "Tundras un taigas stāsti" (1984)
* "Dzērvju dejas" (2003)
* "Iekoptā Kurzeme" (2004)
* "No klaidoņa par svētceļnieku" (2004)
* "Dzintars" (2004)

Grāmata "Jūrmalciems" (2001)

## Pētījumi par O. Gūtmani
* Edgars Lāms. *Kurzemes iekopšana: Olafs Gūtmanis dzīves un mākslas ceļos*. Liepāja: Liepājas Universitāte, 2021.

## Atsauces