open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gaižuva

[thumb|300 px|Lietavas zemes ķēniņa Mindauga valdījumi ar pakļautajām aukstaišu zemēm ([Deltuva (zeme)|Deltuvu, Nalseni un Alseni) ap 1260. gadu. Gaižuvas zeme pletās uz rietumiem no Deltuvas]]
**Gaižuva** (,  vai *terra Gesow*) bija žemaišu apdzīvota zeme Nevēžas un Dubīsas upju lejtecē, kas pieminēta 13. un 14. gadsimtā, kad tā bija ilgstošas karadarbības zona starp Lietuvas dižkunigaitijas un Vācu ordenim pakļautajām zemēm. Pēc tam Gaižuva kopā ar citām Žemaitijas zemēm integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.

## Nosaukums
Gaižuvas zemes (*terra Geswensen*) vārds ir pieminēts sakarā ar Vācu ordeņa uzbrukumiem 1292., 1294., 1348., 1352., 1364., 1365., 1370. un 1372. gadā. Uzskata, ka tās galvenie pilskalni atradās Daugelišķu (*Daugeliškiai*) apkārtnē, te atradās arī Ringoves un Butviloņu pilskalni.
Mūsdienās Gaižuvas nosaukums ir saglabājies Gaižuveles (*Gaižuvėlė*) ciema nosaukumā. 
Ap 15 km uz dienvidaustrumiem no Gaižuvas zemes atradās Paštuvas zeme (*terra Bastove*) ar Jaukaču pilskalnu. 
Tagadējās Vilkijas vietā atradās Vilkenbergas pils (*castrum Wilkenberg*), ko Vācu ordenis nodedzināja 1388. gadā.

## Teritorija
Gaižuvas zeme atradās Dubīsas upes baseinā, austrumos tā aiz Nevēžas upes robežojās ar Deltuvas zemi, ziemeļos ar Saulenes zemi. Dienvidos aiz Nemunas upes atradās jātvingu zemes, bet rietumos žemaišu Karšuvas zeme. Mūsdienās tajā atrodas Raseiņu rajona pašvaldība ar Arjogalas un Vilkijas pilsētām.

## Atsauces
Stovbci

**Stovbci** () jeb **Stolbci** () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Stovbcu rajona centrs pie Nemunas upes.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1593. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistē. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1921. līdz 1939. gadam — Polijas sastāvā. Naktī no 1924. gada 3. uz 4. augustu PSRS diversanti iebruka pilsētā, atbrīvojot ieslodzītos Rietumbaltkrievijas KP biedrus. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova—Ribentropa paktu, iekļauta Baltkrievijas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 28. jūnija līdz 1944. gada 2. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā. No 1991. gada — neatkarīgajā Baltkrievijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Stovbci vietnē "Baltkrievijas globuss"
Filips Pauluči

**Filips Pauluči** (; dzimis  Modēnā, miris ), arī **Filipo Pauluči delle Ronkole** (), bija marķīzs, itāļu izcelsmes Pjemontas un Krievijas Impērijas militārais un valsts darbinieks. Rīgas (Vidzemes, Igaunijas un Kurzemes) ģenerālgubernators no 1812. līdz 1830. gadam.

## Dzīvesgājums

Dzimis 1779. gadā Modēnā dižciltīgā itāļu ģimenē. Pēc tēva nāves 1785. gadā viņš kļuva par Sardīnijas karaļa galma pāžu, vēlāk uzsāka militāro karjeru. No 1792. gada kā pusaudzis piedalījās karos pret revolucionārās Francijas armiju. Franču okupētajā Itālijas daļā () organizēja sacelšanos, tādēļ Otrās koalīcijas kara laikā 1799. gadā bija spiests bēgt uz Austriju. Trešās koalīcijas kara sākumā 1803. gadā iestājās Bavārijas Karalistes armijā, 1804. gadā Vīnē apprecējās ar vācbaltieti Vilhelmīni Francisku fon Koskuli (*Wilhelmina Franziska von Koskull*). 
Pēc Svētās Romas impērijas armijas 1805. gada sagrāves Austerlicas kaujā pārgāja franču pusē, kļuva par Kotoras cietokšņa komendantu un piedalījās Raguzas Republikas okupēšanā.

Pēc Tilzītes miera līguma noslēgšanas Pauluči 1807. gadā pārgāja Krievijas Impērijas karadienestā un 1808. gadā ieradās sievas dzimtajā pusē Kurzemes guberņā. 1808. gadā viņš ģenerāļa Fīdriha Vilhelma fon Bukshēvdena vadībā piedalījās Krievijas karā pret Zviedriju.  
1810. gadā viņu iecēla par Kaukāza armijas ģenerālkvartīrmeistaru () Krievu-turku kara frontē un kā Krievijas Impērijas armijas virspavēlnieks Gruzijā Pauluči vadīja militārās operācijas pret Osmaņu impērijas armiju pie Karsas un pret Persijas armiju Karabahā.

Napoleona Bonaparta karagājiena uz Krieviju laikā 1812. gada oktobrī viņu iecēla par Rīgas ģenerālgubernatoru. 1819. gadā Pauluči iecēla arī par Igaunijas un 1823. gadā — arī par Pleskavas gubernatoru.

1830. gadā Pauluči atgriezās Itālijā, kur bija Dženovas provinces ģenerālgubernators.

## Piemiņa
thumb|200px|Pauluči piemineklis (1851). Uz monumenta ir ierakstīta viņa ierašanās diena Rīgā 1812. gada 23. oktobrī.
Līdz Pirmajam pasaules karam Pauluči vārdā bija nosaukts viens no Rīgas bulvāriem, tagadējā Merķeļa iela.  
1851. gadā Vērmanes dārzā atklāja Pauluči pieminekli bez viņa attēla, uz monumenta ir vienīgi godināta viņa ierašanās diena Rīgā 1812. gada 23. oktobrī. Pēc Pirmā pasaules kara glabājās Doma katedrāles galerijā. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas piemineklim izgatavo kopiju, ko uzstāda Vērmanes dārzā, oriģināls atrodas Doma baznīcas krustejā.

Pirms marķīza Pauluči aizbraukšanas Vidzemes un Kurzemes guberņu ierēdņi viņam sagatavoja īpašu albumu ar šo provinču senajām pilīm. 2008. gadā Latvijas vēstures institūts izdeva 319 lappušu biezu grāmatu "Livonijas piļu attēli no marķīza Pauluči albuma" = "Abbildungen der livlandischen Burgen im Album des Marquis Paulucci".

## Atsauces

## Ārējās saites
Stovbcu rajons

**Stovbcu** jeb **Stolbcu rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Valožinas, Dzjaržinskas, Uzdas, Kapiļas un Ņasvižas rajoniem, kā arī Grodņas apgabala Kareļiču, Navahrudakas un Ivjes rajoniem.

Stovbcu rajona Milalajevščinas ciemā dzimis rakstnieks Jakubs Kolass (*Якуб Колас*, 1882—1956).

## Ārējās saites
Uzdas rajons

**Uzdas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Dzjaržinskas, Minskas, Puhaviču, Sluckas, Kapiļas un Stovbcu rajoniem.

## Ārējās saites
2014. gada NBA finālsērija

**2014. gada [[NBA finālsērija]]** bija 2013.—2014. gada NBA sezonas čempionu noskaidrošanas sērija un 2014. gada NBA izslēgšanas spēļu pēdējā stadija. Šajā kārtā tikās Austrumu konferences čempioni Maiami "Heat" un Rietumu konferences čempioni Sanantonio "Spurs". NBA finālsērija notika pēc 2–2–1–1–1 rotācijas. Tā sākās  un beidzās .

Par NBA čempioniem piekto reizi kluba vēsturē kļuva Sanantonio "Spurs" klubs, kas ar 4—1 uzvarēja Maiami "Heat". Par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Kavai Leonards.

Tā kā "Spurs" bija labāka regulārās sezonas uzvarēto—zaudēto spēļu attiecība nekā "Heat", tad "Spurs" bija mājas spēļu priekšrocības finālsērijā. Regulārajā sezonā abi klubi tikās divas reizes: 26. janvārī Maiami ar rezultātu 113—101 uzvarēja "Heat" un 6. martā Sanantonio ar rezultātu 111—87 uzvarēja "Spurs".

"Spurs" šī bija sestā reize kluba vēsturē, kad tika sasniegts NBA fināls (iepriekš tas ir paveikts 1999., 2003., 2005., 2007. un 2013. gadā), savukārt "Heat" šī bija piektā reize, kad tiek sasniegts NBA fināls (iepriekš tas ir paveikts 2006., 2011., 2012. un 2013. gadā).

## Arēnas

## Iepriekšējās tikšanās reizes finālā

## Ceļš uz finālu

## Spēles
Spēļu sākumi norādīti pēc Latvijas laika

## Komandu sastāvi

## Pārraide

## Atsauces

## Ārējās saites
* NBA mājaslapa
Perejaslava

**Perejaslava** () ir pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabala austrumdaļā Trubižas upes krastos,  no Kijivas. Tā ir viena no senākajām Ukrainas pilsētām, bijusi Perejaslavļas kņazistes centrs.

## Vēsture
Vēstures avotos Perejaslava pirmoreiz minēta 907. gadā kņaza Oļega līgumā ar Bizantiju. Nosaukums, domājams, cēlies no leģendas, ka kādā kaujā ar pečeņegiem vienkāršs karotājs no kņaza karaspēka uzveicis pečeņegu spēkavīru un pārņēmis tā slavu (*перея славу*) sev. Kņaza Volodimira laikā šeit  uzbūvēja lielu cietoksni, kas aizsargāja Krievzemes robežu pret klejotājiem, un pilsēta tika saukta par **Perejaslavļu-Ruskiju** (*Переяславль Руський*; (lai atšķirtu no Perejaslavļas-Zaļeskas Vladimiras-Suzdaļas kņazistē). Pēc tam, kad kņazs Jaroslavs 1054. gadā sadalīja zemes starp saviem dēliem, tika izveidota Perejaslavas kņaziste.

1239. gadā Perejaslavu nopostīja mongoļu karspēks un pilsēta ietilpa Mankermanas (Kijivas) tatāru ulusā. Vēlāk Perejaslava minēta 1545. gada turku un 1580. gada poļu dokumentos. 1585. gadā pilsētai piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1645. gadā Perejaslava kļuva par kazaku pulka pilsētu un bija tāda līdz 1782. gadam. 1654. gadā Perejaslavas rada Bohdana Hmeļnicka vadībā zvērēja uzticību Krievijas caram.

1943. gadā pēc pilsētas iedzīvotāju ierosinājuma Perejaslavas nosaukums tika papildināts ar Hmeļnicka vārdu (**Perejaslava-Hmeļnicka**). 2019. gada pilsētai atgrieza vēsturisko nosaukumu **Perejaslava**.

## Atsauces

## Ārējās saites
Baložu ģerbonis

**Baložu pilsētas ģerbonis** ir viens no Baložu pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 1997. gadā.

## Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairoga augšdaļā ir horizontāls dalījums. Vairoga augšdaļā zelta fonā attēlojas trīs zaļas ūdensrožu lapas, bet apakšējā daļā uz zaļa fona attēlota zelta varde. Ģerbonis simbolizē Baložu atrašanos purvainā vietā un izveidošanos no kūdras fabrikas strādnieku ciemata.

## Atsauces
Balvu ģerbonis

**Balvu pilsētas ģerbonis** ir viens no Balvu pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts .

## Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogā uz sarkana fona attēlota uz labo pusi pagriezta melna vilka galva ar baltu aci un baltiem zobiem. Vilka galvai ir sarkans atspīdums.

## Atsauces
Bauskas ģerbonis

**Bauskas pilsētas ģerbonis** ir viens no Bauskas pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts .

## Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogā uz sarkana fona attēlota uz pakaļkājām stāvoša zelta lauva, kas ir Kurzemes hercogistes simbols. Lauvai uz krūtīm attēlots vairodziņš ar valsts karoga krāsu sadalījumu, kas norāda pilsētas piederību Latvijai.
Ržiščiva

**Ržiščiva** () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā Dņepras (Kaņivas ūdenskrātuves) labajā krastā  no valsts galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1151. gadā Hipatija hronikā kā nocietināta pilsēta **Ivangoroda** *(Іван-город)*, pie kuras atradies neliels ciematiņš Vžišče (senslāvu — ‘tirgus vieta’), kas, domājams, arī devis mūsdienu nosaukumu pilsētai. 1241. gadā Ivangorodu nopostīja Batija karaspēks. Kopš 14. gadsimta vidus ietilpst Lietuvas Lielkņazistē, bet 1506. gadā tai piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1962. gadā piešķirts pilsētciemata statuss, bet 1995. gadā — pilsētas tiesības.

Pilsētas lepnums ir tā sauktais «Tripoļjes parks», kur apkopoti pilsētas apkaimē veikto arheoloģisko izrakumu rezultāti. Izrakumi attiecas uz trijiem laikmetiem: Tripoļjes (2.—4. gadu tūkstoši p.m.ē.), Zarubincu (200. gads p.m.ē. — m.ē. 200. gads) un senkrievu. Notiek regulāri ekokultūras festivāli *Tripilske kolo*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Perejaslavļa

**Perejaslavļa** var būt:

* Perejaslavļa-Zaļeska — pilsēta Jaroslavļas apgabalā Krievijā;
* Prejaslavļa-Rjazanska — Rjazaņas nosaukums līdz 1778. gadam;
* Perejaslava (Perejaslava-Hmeļnicka 1943-2019).
Medenike (zeme)

[thumb|300 px|Lietavas zemes ķēniņa Mindauga valdījumi ar pakļautajām aukstaišu zemēm ([Deltuva|Deltuvu, Nalseni un Alseni) ap 1260. gadu. Medenikes zeme pletās uz rietumiem no Mindauga valsts.]]
**Medenikes zeme** jeb **Medininka** (žemaišu: *Medėninku žemė*, , ) bija žemaišu apdzīvota zeme Žemaitijas augstienē, kas daudz pieminēta 14. gadsimtā, kad tā bija ilgstošas karadarbības zona starp Lietuvas dižkunigaitijas un Vācu ordenim pakļautajām zemēm. 15. gadsimtā tā kopā ar citām Žemaitijas zemēm integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.

## Nosaukums
Medenikes zemes vārds ir cēlies no tās galvenās pilskalna - Medvegales () nosaukuma, kas atrodas Žemaitijas augstākajā vietā, 12 km uz dienvidiem no Varņiem. Vācu ordeņa brāļi to vāciski dēvēja par Medeniku pili (), bet tai pakļauto zemi par Medniku (*Mednick*) jeb Medenikeni (*Medeniken, Medenicken, Medininken*).  
thumb|center|600px|Medvegales pilskalns (pa labi).

## Teritorija
Medenikes zeme atradās Žemaitijas vidienē, ziemeļrietumos tā robežojās ar kuršu Cekļa zemi, ziemeļaustrumos ar Knituvas zemi, austrumos ar Saulenes zemi, bet dienvidos bija žemaišu Karšuvas zeme. Mūsdienās tās teritoriju pamatā aizņem Telšu apriņķis un Tauraģes apriņķa Šilales rajons.

## Vēsture
No hronikām zināms, ka Vācu ordeņa kaujas ar žemaišiem Medenikes zemē notika 1314., 1316., 1320., 1329., 1355., 1370., 1381., 1389. un 1399. gadā. Pēc uzvaras Grīnvaldes kaujā zemi iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā un Medininkos nopostīja žemaišu pagānu svētnīcu un tās vietā 1414.–1416. gadā uzcēla katoļu baznīcu. Tā kļuva par Žemaitijas bīskapu rezidences vietu ar Varnes nosaukumu (žemaišu: *Varnē*, , ).

## Atsauces
Knituva

[thumb|300 px|Lietavas zemes ķēniņa Mindauga valdījumi ar pakļautajām aukstaišu zemēm ([Deltuva|Deltuvu, Nalseni un Alseni) ap 1260. gadu. Knituvas zeme pletās tālu uz ziemeļrietumiem no Mindauga valsts.]]
**Knituva** jeb **Knētuva** (žemaišu: *Knėtova*, , ) bija kuršu un žemaišu apdzīvota zeme uz robežas ar zemgaļu Dobenes zemi Ventas upes augštecē.

## Vēsture
Pieminēta 1390. gadā, kad tā bija karadarbības zonā starp Lietuvas dižkunigaitijas un Vācu ordenim pakļautajām zemēm. Pēc tam Knituva kopā ar citām Žemaitijas zemēm 15. gadsimtā integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā kā Knituvas pagasts (*Knituvos valsčius*). 

## Teritorija
Dienvidos atradās žemaišu Saulenes un Medininku zemes, bet rietumos kuršu Cekļa zeme. 
Knituvas zemes vietā mūsdienās aptuveni atrodas Šauļu rajona ziemeļrietumu daļa ar Kuršēnu pilsētu Ventas krastos.

## Atsauces
Slavutiča

**Slavutiča** () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabalā. Pilsēta ir eksklāvs Čerņihivas apgabala teritorijā  no valsts galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas un 40 km no Čerņihivas.

## Vēsture
Lēmums par pilsētas būvniecību tika pieņemts 1986. gada 2. oktobrī, dažus mēnešus pēc Čornobiļas atomelektrostacijas katastrofas. Pilsēta bija paredzēta atomelektrostacijas personāla un tā ģimenes locekļu dzīvošanai no evakuētās Pripjatas pilsētas. Nosaukta Dņepras upes senslāvu vārdā. Pilsētu projektēja un būvēja astoņu bijušās PSRS republiku — Latvijas, Lietuvas, Igaunijas, Gruzijas, Azerbaidžānas, Armēnijas, Ukrainas un Krievijas arhitekti un celtnieki. Katra republika pilsētā būvēja vienu vai vairākus pilsētbūvniecības kompleksus (kvartālus), kā rezultātā pilsēta tagad sadalīta 13 kvartālos: Baku, Belgorodas, Viļņas, Dobriņinas, Erevānas, Kijivas, Ļeņingradas, Maskavas, Rīgas, Tallinas, Tbilisi, Čerņihivas un Pečoru, katrs no kuriem ir ar atšķirīgu arhitektūru. Pirmās ēkas ekspluatācijā tika nodotas 1987. gadā. Pēc AES slēgšanas 2000. gadā pilsētā lielas nodarbinātības problēmas.

## Atsauces

## Ārējās saites
EUTELSAT 3B

***EUTELSAT 3B*** ir Francijas uzņēmuma *[[Eutelsat]]* sakaru pavadonis. Palaists 2014. gada maijā ģeostacionārajā orbītā.
Tas nodrošina sakaru un datu pārraides pakalpojumus Eiropai, Āfrikai, Vidējiem Austrumiem, Centrālāzijai un Dienvidamerikai.

Kosmisko aparātu izgatavoja *[[EADS Astrium]]* uz platformas *[[Eurostar E3000]]* bāzes. Pavadonis apgādāts ar 51 Ku, C un Ka joslas raidītājiem.

*EUTELSAT 3B* palaists  21:09:59 UTC ar nesējraķeti *[[Zenit-3SL]]* no peldošās platformas *[[Odyssey (starta platforma)|Odyssey]]* Klusajā okeānā, kas atradās uz ekvatora 154° rietumu garuma.

Ģeostacionāro orbītu tas sasniedza ar saviem dzinējiem. *EUTELSAT 3B* tika novietots ģeostacionārās orbītas punktā 3° austrumu garuma. 5. jūlijā uz to tika pārslēgti pavadoņu *[[EUTELSAT 3D]]* un *[[Eutelsat 8 West D|EUTELSAT 3A]]* kanāli. *EUTELSAT 3D* tika pārvietots uz pozīciju 7° A un septembrī pārdēvēts par *Eutelsat 7B*. Savukārt *EUTELSAT 3A* — uz 8° R un pārdēvēts par *Eutelsat 8 West D*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* THE FLEET | 3° EAST | EUTELSAT 3B  Eutelsat 
* EUTELSAT 3B Sea Launch 
* Eutelsat 3B Gunter Dirk Krebs
Nere (zeme)

[thumb|300 px|Lietavas zemes ķēniņa Mindauga valdījumi ar pakļautajām aukstaišu zemēm (Deltuvu, Nalseni un Alseni) ap 1260. gadu. Neres zeme pletās uz dienvidrietumiem no tagadējās [Ukmerģes.]]
**Nere** jeb **Nēre** () bija aukštaišu apdzīvota zeme, kas 13. un 14. gadsimta hroniku tekstā. Nere kopā ar Nalsenes un Alsenes zemēm integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.

## Nosaukums
Neres zemes vārds ir cēlies Neres upes nosaukuma. Neres zeme ziemeļos robežojusies ar Lietavas zemi, kas noprotams no 1390. gadā rakstītās „Jaunās Prūsijas hronikas”, kurā Vācu ordeņa karaspēks no Grodņas devās pāri Nerei uz Lietavu ().

## Teritorija
Neres zeme atradās abpus Neres upei, ziemeļos tā robežojās ar Lietavas zemi, dienvidos ar Alsenes zemi. Rietumos aiz Nevežas upes bija žemaišu Gaižuvas zeme.

## Literatūra
Zabiela G., Baranauskas T., *Deltuvos žemė* // Eskizai, Nr. 10, Ukmergė, 1999, p. 3−8.

## Atsauce
Uzda

**Uzda** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Uzdas rajona centrs.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1450. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistē. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1920. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 28. jūnija līdz 1944. gada 29. jūnijam, kad Uzdu ieņēma padomju partizāni, pilsēta atradās vācu okupācijā. No 1991. gada - neatkarīgajā Baltkrievijā.

## Ārējās saites

* Uzda vietnē "Baltkrievijas globuss"
Červjeņas rajons

**Červjeņas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Puhaviču, Minskas, Smaļaviču, Barisavas un Bjerazino rajoniem, kā arī Mogiļevas apgabala Asipoviču rajonu.

Červjeņas rajona Ubeļā (mūsdienās izzudusi) ir dzimis poļu komponists Staņislavs Moņuško (*Stanisław Moniuszko*, 1819-1872), bet Smilaviču pilsētciematā - franču māklsinieks Haims Sutins (*Chaïm Soutine*, 1893-1943).

## Ārējās saites
Bezdelīgas astes savienojums

thumb|Bezdelīgas astes savienojums baznīcā Rumānijā
**Bezdelīgas aste** ir koka savienojums ar plašu pielietojumu mēbeļu detaļu stiprinājumos, arī ēku būvniecībā, kā viens no baļķu savienojumiem ēkas stūros. Bezdelīgas astes savienojumu veido ligzdas un tapas, kas kopē platleņķa formu un iesēžoties nodrošina stipru un drošu ķīļveida stiprinājumu bez papildu detaļām (naglām vai skrūvēm). Stiprinājums prasa precizitāti un rūpīgu izgatavošanu, nodrošina ilgu un drošu kalpošanu. Mēbeļu izstrādājumos biežāk sastopamās ir taisnās tapas, tomēr bezdelīgas astes stiprinājums ir tradicionālāks, tā sarežģītās izveides, noturīguma un arī estētisko īpašību dēļ. Izšķir pusapslēpto savienojumu, kad savienojums redzams tikai no vienas puses (ligzdas neiet cauri) un atvērto savienojumu, kad savienojums redzams no abām pusēm. Savienojuma ērtākai izgatavošanai izmanto dažādu firmu speciālus šablonus.

## Literatūra
* Router Handbook, Basic and Advanced Router Techniques, special edition.
* Albert Jackson, David Day, Arbeiten mit der Oberfrase

## Atsauces

## Ārējās saites
* Atvērtais savienojums, tā izgatavošana ar rokas instrumentiem
Karkuses pils

thumb|300px|Karkuses fogteja (''Vgt. Karkus'') un Cēsu komtureja (''Kmt. Wenden'') 15. gadsimtā.
[thumb|300px|Karkuses pilsdrupas un baznīca (no [Broces kolekcijas, 1796.).]]
thumb|300px|Karkuses pilsdrupas mūsdienās.

**Karkuses pils** (, , ) bija viduslaiku pils Sakalas, vēlāk Livonijas ordeņa valsts teritorijā mūsdienu Igaunijā. Līdz mūsdienām saglabājušās pilsdrupas pie Karksi-Nuijas pilsētas Vīlandes apriņķī.

## Vēsture
Livonijas krusta karu laikā 1248. gadā pirmo reizi rakstos pieminēts Sakalas zemē uzceltās Livonijas ordeņa Karkuses pils fogts, kuram bija pakļauta arī Rūjienas pils. Livonijas pilsoņu kara laikā 1298. gadā Lietuvas dižkunigaitis Vītenis atkārtoti iebruka Livonijā un kopā ar Rīgas pilsētas karaspēku devās uz ordeņa galveno pili Vīlandē, tomēr apmierinājās ar ordeņa Karkuses pils (*Carthusen*) nopostīšanu. Ap 1329. gadu lietuvieši atkārtoti nodedzināja Karkuses koka pili un tika nolemts sākt mūra pils būvēšanu.
Mūra pils celtniecību pabeidza ordeņa mestrs Gosvins fon Hērike 1357. gadā. Zināms, ka 1442. gadā pilī atradās divas akmeņu metamās ierīces un astoņi lielgabali. 
Karksi fogti bija pakļauti Cēsu komturiem, bet 16. gadsimtā Karkuses pils ietilpa tieši Livonijas ordeņa mestram pakļautajā teritorijā.

Livonijas kara laikā 1560. gadā pili ieņēma Lietuvas dižkunigaitijas karaspēks, 1563. gadā Zviedrijas karaspēks, no 1573. līdz 1578. gadam tā nokļuva Livonijas karaļa Magnusa pakļautībā. 1582. gadā Karkuses fogteja kā stārastija tika iekļauta Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā. Pili  dzimtas īpašumā ieguva Jirgens fon Fārensbahs, kas vēlāk kļuva par Cēsu vaivadu (1598-1602).
Poļu-zviedru kara sākumā 1601. gadā pili iekaroja Zviedrijas karaspēks.
Lielā Ziemeļu kara laikā 1708. gadā pili sagrāva un tā vairs netika atjaunota.
1747. gadā Karkuses pilsmuižu iegādājās ģenerālis Georgs Reinholds fon Līvens.

## Atsauces
Umberto II

**Umberto II** (; dzimis , miris ) bija Itālijas karalis mazliet vairāk nekā mēnesi 1946. gadā.

Itālijas karaļa Viktors Emanuela III vienīgais bērns. *De facto* kļuva par valsts galvu pēc Benito Musolīni atcelšanas no amata 1944. gadā, Viktoram Emanuelam III saglabājot troni. Lai uzlabotu monarhijas tēlu, Viktors Emanuels III 1946. gada 9. maijā atteicās no troņa par labu Umberto II. Tomēr tas nelīdzēja, un Itālija 1946. gada 2. jūnijā referendumā nobalsoja par monarhijas atcelšanu. Karaliskā ģimene devās trimdā, bet 1947. gada konstitūcija aizliedza karalim vai tā mantiniekiem spert kāju uz Itālijas zemes.

Lielāko atlikušā mūža daļu Umberto II nodzīvoja Kaškaišā, Portugālē.

## Ārējās saites
Kalnu padomnieks

**Kalnu padomnieks** (, ) ir goda tituls Somijā, kuru valsts prezidents piešķir izcilām personām rūpniecībā un komercijā. Tituls ir tikai simbolisks, saņēmējam neuzliek nekādus pienākumus un nedod privilēģijas. Tas ir līdzīgs valsts padomnieka titulam.

## Vēsture
Kalnu padomnieks Zviedrijā bija otrais augstākais tituls raktuvēs pēc prezidenta. To Kalnu kolēģija sāka piešķirt 1713. gadā, un sākotnēji šo titulu ieguva divas personas. 1756. gadā to skaits paplašināts līdz sešām, bet 1766. gadā atgriezās pie divām. Tituls Zviedrijā izzuda 1857. gadā, kad Kalnu kolēģija tika likvidēta, un tās funkcijas pārņēma Komerckolēģija.

Kad Somija nonāca Krievijas pakļautībā, kalnu padomnieka tituls tika saglabāts. Līdz 1917. gadam tituls tika piešķirts 19 personām.
Pēc Somijas neatkarības iegūšanas pirmais kalnu padomnieka titulu 1918. gada 17. jūlijā saņēma barons Fridolfs Hisiners (*Fridolf Hisinger*).
Tituls tika piešķirts ne tikai izrakteņu ieguves rūpniecības pārstāvjiem, bet arī nozīmīgām personām citās rūpniecības un komercijas nozarēs.
Līdz 2010. gadam tituls piešķirts 295 personām.

## Valsts nodeva
Titula saņēmējam valstij samaksājamā valsts nodeva ir tik augsta (18 400 EUR 2007. gadā), ka parasti to maksā uzņēmums vai organizācija, kura ierosinājusi titula piešķiršanu šai personai. Augstās nodevas dēļ kalnu padomnieka tituls tiek piešķirts mazam skaitam personu, un tās ir izcilas savā jomā ar ilgu karjeru.

Salīdzinājumā komercpadomnieka (*kauppaneuvos*) valsts nodeva ir 33 300 EUR.

## Titula noraidījumi
Personas, kas atteikušās no kalnu padomnieka titula:
* Anti Ālstrems, *[[Ahlstrom]]* dibinātājs;
* Jorma Ollila, *[[Nokia]]* izpilddirektors;
* Peka Herlins, *[[KONE]]* izpilddirektors.

## Personas ar titulu
Personu ar kalnu padomnieka titulu uzskaitījums (nepilnīgs):
* Kari Kairamo
* Lauri Kivekess
* Tors Neslings
* Verners Vekmanis
* Bjerns Vesterlunds
* Torstens Vesterlunds
1168. gads

**1168. gads** () bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.

## Notikumi
* 22. decembris — baidīdamies no tā, ka krustneši varētu iekarot Ēģiptes galvaspilsētu Fustatu (mūsdienu Kairas vecpilsētu), Fātimīdu dinastijas vezīrs Šavars lika to nodedzināt. Pilsēta dega 54 dienas.

### Nezināms datums
* Dānijas karalis Valdemārs I Lielais iekaroja vendu galveno svētvietu Arkonu, kas atradās Rīgenē.
* Takakura kļuva par Japānas imperatoru.
* Dibināta Itālijas pilsēta Alesandrija.

## Dzimuši

## Miruši
Teodors Vankins

**Jānis Teodors Vankins** (dzimis  Bērzaunes pagastā, "Mestrēnos", miris  Frankfurtē pie Mainas) bija Latvijas ārsts, politiķis, šahists, sabiedriskais darbinieks. Kara ministrs Niedras valdībā (no 1919. gada 15. maija līdz 26. jūnijam).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1873. gadā Bērzaunes pagasta "Mestrēnos" turīga lauksaimnieka ģimenē. Pirmās skolas gaitas sāka Bērzaunes draudzes skolā pie pazīstamā skolotāja Āronu Matīsa, pēc tam izglītojies Vecpiebalgas draudzes skolā un Rīgas pilsētas ģimnāzijā. 1901. gadā beidza Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultāti. Mācību laikā iestājās studentu korporācijā ''Lettonia''. Pēc studiju beigšanas aizsāka ārsta praksi Torņakalnā, kā arī turpināja rosīgi piedalīties sabiedriskajā dzīvē. Nodibināja Torņakalna saviesīgo biedrību un bija tas priekšnieks. Piedalījās arī Rīgas Latviešu biedrības darbā un bija tās revīzijas komisijas un krājaizdevu sabiedrības padomes priekšsēdētājs. 
Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas no 1906. gada bija draudzes ārsts un slimnīcas vadītājs Liezēres pagastā, kur nostrādāja līdz 1918. gadam.

1907. gadā piedalījās 4. Baltijas Šaha savienības kongresā, 1911. gadā - 5. Baltijas Šaha savienības kongresā, bet 1913. gadā - 6. Baltijas Šaha savienības kongresā.

Pirmā pasaules kara laikā vadīja četras Sarkanā krusta slimnīcas Vidzemē. 1917. gadā kā Cēsu apriņķa deputāts ievēlēts Vidzemes pagaidu zemes padomē. Viens no Latviešu zemnieku savienības dibinātājiem un valdes locekļa kandidāts.
Latvijas SPR laikā 1918. gada decembrī pārcēlās uz Rīgu, kur strādāja pilsētas 2. slimnīcā. 1919. gada aprīlī šķērsoja frontes līniju un ieradās Liepājā, kur bija Atsevišķā latviešu bataljona ārsts. 
[thumb|300px|Tiesas laikā. Otrajā rindā no kreisās A. Niedra, T. Vankins un J. Ansbergs (S. [Civinskis, 1924)]]
1919. gada 15. maijā viņu iecēla par Kara ministru Latvijas Pagaidu valdībā, kuru organizēja Andrievs Niedra. Pēc Niedras valdības krišanas devās uz Jelgavu, un pēc Bermonta afēras izgāšanās 1919. gada decembrī aizbēga uz Vāciju. 1924. gadā atgriezās Latvijā uz sava tēva bērēm, tika arestēts un ieslodzīts uz pusotru gadu iepriekšējās izmeklēšanas cietumā par darbību Niedras ministru kabinetā. Pēc attaisnošanas strādāja par ārstu Kraukļu un Liezēres pagastos (1926-1929), Sarkaņu pagastā (1929-1930), vēlāk bija Gulbenes slimnīcas vadītājs (1930-1938). Kā ārsts viņš bija pietiekami prasmīgs, taču nepatikšanas iemantoja brīvdomīgu izteicienu par prezidentu Kārli Ulmani pēc, jo tika pastāvīgi uzmanīts un izsekots. Vankins bija kaislīgs mednieks, Gulbenes Mednieku biedrības priekšnieks. 

1926. gada decembrī piedalījās II Latvijas šaha kongresā, kur dalīja 11.-13. vietu. 1939. gadā uzvarēja Gulbenes pilsētas šaha čempionātā.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā izbrauca uz Vāciju. Vācu okupācijas laikā atgriezies dzimtenē un no 1941. gada rudens līdz 1944. gadam strādāja Latvijas Zemes pašpārvaldes veselības departamentā. 1944. gadā atkal devās bēgļu gaitās uz Vāciju.

Miris 1947. gada 20. septembrī Frankfurtē pie Mainas.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  biogrāfija vietnē vesture.eu
*  biogrāfija vietnē edochess.ca
Gueļa parks

**Gueļa parks** () ir dārzu komplekss ar arhitektūras elementiem, kurš atrodas *El Carmel* kalna nogāzē Grasijas apkaimē, Barselonā, Spānijā. To projektēja katalāņu arhitekts Antonio Gaudi un tas tika iekārtots laika posmā no 1900. līdz 1914. gadam. Tā platība ir 17,18 ha (0,1718&nbsp;km²), kas to padara par vienu no lielākajiem arhitektūras darbiem Dienvideiropā. Tā ir daļa no UNESCO Pasaules mantojuma objekta "Antonio Gaudi darbi". Nosaukts par godu parka idejas autoram grāfam Eusevi Gueļam *(Eusebi Güell)*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* UNESCO Pasaules mantojuma objekts - Antoni Gaudi darbi
* Park Güell Barcelona - dārzu gids
* Park Güell fotogalerija
* Park Güell karte
* Park Güell ''Great Buildings'' vietnē
* Interaktīva Panorāma: Park Güell
* Fotopastaiga caur Gaudi Parku
* Park Guell vietne
Mānija

thumb|Sieviete mānijas stāvoklī.
**Mānija** ( (*maníā*) — ‘ārprāts, kaisle’) ir situācijai neatbilstošs pacilāts garastāvoklis, ko pavada nemērķtiecīga rosība un kuram ir tendence aizvien pastiprināties. Tas ir patoloģisks stāvoklis, kas parasti norāda uz garīgiem traucējumiem (maniakāli depresīvā psihoze, šizofrēnija), galvas smadzeņu traumām vai organiskām slimībām (audzējs, vairogdziedzera disfunkcija), infekcijas slimībām un intoksikācijām (piemēram, etanola). Mānija visumā norisinās ar skaidru apziņu, bet izkropļotu īstenības uztveri. Viss liekas iespējams, sākas sevis un situācijas pārvērtēšana, nepārdomāti solījumi, spriedumu paviršība, bezatbildīgi lēmumi, izšķērdība u.tml. Dažreiz parādās kareivīgums, tieksme pēc konfliktiem, strīdiem.

Hipomānijai ir raksturīgi līdzīgi simptomi, bet mazāk izteikti.

Mānijas simptomu smaguma noteikšanai ir izstrādāti vairāki testi. Piemēram, Altmana pašnovērtēšanas skala (). Slimnieks pats piešķir katram no pieciem testa jautājumiem no 0 līdz 4 ballēm un pēc tam aprēķina kopējo rezultātu. Jautājumi iekļauj garastāvokļa, pašpārliecinātības, miega, runas un kustību aktivitātes novērtēšanu. Rezultāts nosaka vidējo simptomu smagumu pēdējā nedēļā pirms testa. Veicot testu katru nedēļu izveido simptomu svārstību līkni. Pēc šīs līknes vērtē arī izmantotās terapijas rezultātu. Pediatrijā biežāk lieto *Young Mania Rating Scale (YMRS)* vai *Child Behavior Checklist-Mania Scale (CBCL-MS)*, ko aizpilda ārsts klīniskās anamnēzes laikā.

## Atsauces
Fastiva

**Fastiva** () ir pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumos Unavas upes krastos  no valsts galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas. Fastivas rajona centrs.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1390. gadā, kad lietuviešu kņazs Vladimirs nodod tiesības uz Fastivas pārvaldi kņazu Rožanovsku dzimtai. Iespējams, ka pilsēta kā Fuščova minēta jau 1094. gada dokumentos, kā polovciešu kņazam Tugorthanam piederējusi zeme. 1601. gadā Fastivai piešķirtas Magdeburgas tiesības. Industriālā pilsētas attīstība sākās pēc Kijivas—Odesas dzelzceļa izbūves 1870. gadā. 1918. gada 1. decembrī Fastivā tika noslēgts līgums par Ukrainas Tautas Republikas un Rietumukrainas Tautas Republikas apvienošanu vienā valstī. Kopš 1923. gada Fastiva ir rajona centrs, bet 1938. gadā atkārtoti piešķirtas pilsētas tiesības. Mūsdienās pilsētā attīstīta ķīmisko, elektrotermisko un naftas un gāzes pārstrādes iekārtu ražošana, pārtikas rūpniecība.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kārlis Alberts

**Kārlis Alberts** (; dzimis , miris ) bija Sardīnijas karalis no 1831. līdz 1849. gadam.

Jaunības dienas pavadīja Ženēvā un Francijā. Mantoja troni pēc brālēna Kārļa Feliksa nāves. 1831. gadā apspieda Džuzepes Madzīni iedvesmotos nemierus. 1848. gada 4. martā pieņēma valsts konstitūciju (t. s. *Statuto Albertino*), kas saglabājās līdz 1948. gadam. Neveiksmīgi cīnījās pret austriešiem Pirmajā Itālijas neatkarības karā (1848 — 1849). 1849. gada 23. martā bija spiests atteikties no troņa. Īsi pēc tam trimdā mira.

Albērvila nosaukta Kārļa Alberta vārdā.

## Ārējās saites
Dzīvnieks pilsētā

**"Dzīvnieks pilsētā"** ir "Dzelzs Vilka" 12. studijas albums. Albumā ir iekļautas 11 dziesmas.

## Dziesmu saraksts
# "Saites sociālas" - 3:27
# "Sāksim no jauna" - 3:27
# "Viņa grib tik daudz" - 3:26
# "Sesks" - 3:30
# "Sprostā" - 3:52 	
# "Poga" - 3:34
# "Patīk, patīk" - 3:27
# "Sieviete nāc" - 3:05
# "Aizliegumi likumi" - 3:51
# "Sveši" - 3:57
# "Lielpilsētas nakts" - 2:59
Savojas Margarita

**Savojas Margarita** (; dzimusi , mirusi ) bija Itālijas karaliene konsorte no 1878. gada līdz vīra, karaļa Umberto I nāvei atentātā 1900. gadā. Pēc atentāta par Itālijas karali kļuva Margaritas dēls Viktors Emanuels III. Karalis Umberto I bija Margaritas pirmās pakāpes brālēns. Margarita atbalstīja mākslu un labdarību. Tradicionāli tiek uzskatīts, ka *[[Pica Margarita|pizza Margherita]]* ir nosaukta karalienes vārdā.

## Ārējās saites
Frīdis Landovskis

**Frīdis Landovskis** (dzimis , miršanas datums nav zināms) bija Latvijas politiķis. Bijis 4. Saeimas deputāts, Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.

Frīdis Landovskis piedzima . Ieguvis pamatskolas izglītību, strādājis par elektromontieri.

1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā no Strādnieku un zemnieku partijas (Latvijas Komunistiskās partijas) saraksta. No amata vēlāk atkāpies.

Komunistu deputāta Jāņa Baloža sievas brālis.

## Atsauces
Alberts Melnbārdis

**Alberts Melnbārdis** (arī **Alberts Melbārdis**, dzimis , miris ) bija Latvijas jurists, sabiedriskais darbinieks un šahists.

## Biogrāfija
Ieguvis jurista izglītību Tērbatas universitātē. Latvijas brīvības cīņu posmā Melnbārdis darbojies kā Rīgas dzelzceļu mezgla komandanta palīgs, bet pēc tam ilgus gadus strādājis par juriskonsultu Dzelzceļu virsvaldē un Satiksmes ministrijas Šoseju un zemes ceļu departamentā.

Kļuvis pazīstams kā aktīvs sabiedriskais darbinieks sporta jomā. Sākumā aktīvi darbojies Latvijas Smagatlētikas savienībā un ir bijis arī šīs organizācijas priekšsēdētājs. 29 gadu vecumā iemācījies spēlēt šahu un ātri kļuvis par labu spēlētāju. 1922. gadā uzvarējis Rīgas šaha kluba turnīrā. 1928. gadā Latvijas izlases sastāvā piedalījies šaha olimpiādē Hāgā, kur gan nospēlējis tikai vienu partiju. 1935. gadā simultānspēles seansā uzvarējis toreizējo Pasaules šaha čempionu Aleksandru Aļehinu. No 1933. līdz 1938. gadam vadījis Latvijas Šaha savienību. Viņa darbības laikā aizvadīti divi Ķemeru starptautiskie turnīri, kā arī jūtami aktivizējusies šaha dzīve Latvijā. Bijis arī žurnāla "Šacha māksla" atbildīgais redaktors (1937-39). Otrā pasaules kara laikā darbojies Latvijas Zemes pašpārvaldes Fiziskās kultūras un sporta pārvaldes departamentā, kur bijis atbildīgais par šahu.

1944. gadā devies bēgļu gaitās. Aktīvi darbojies arī trimdas sporta dzīvē. 1947. gada pavasarī Getingenē (Vācija) bijis viens no Latvijas Olimpiskā komitejas trimdā dibinātājiem, kuri gribēja nodrošināt Latvijas sportistu piedalīšanos 1948. gada Vasaras Olimpiskās spēlēs. Vēlāk pārcēlies uz dzīvi ASV. Tur strādājis par juristu, kā arī turpinājis nodarboties ar šahu, piedaloties korespondencšaha turnīros. Miris no sirdskaites.

## Vietas Latvijas šaha čempionātos
* 1930. gads - 11.-12. vieta 2. virsturnīrā.
* 1932. gads - 7. vieta 1. virsturnīrā.
* 1934. gads - 16. vieta.
* 1935. gads - 13.-14. vieta.
* 1937. gads - 12. vieta 1. virsturnīrā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
Biopsija

**Biopsija** medicīnā ir audu parauga noņemšana diagnostiskos nolūkos. Iegūto materiālu analizē, lai apstiprinātu aizdomas par noteiktu patoloģiju. To veic, izmantojot speciālu aspirācijas adatu,  punkcijas adatu, izgriežot vai nokniebjot audu gabaliņus, veicot uztriepes. Šī metode tiek plaši izmantota onkoloģijā, neiroloģijā, hepatoloģijā u.c. 
Biopsija parasti tiek veikta ar vietējo anestēziju vai vispārējo narkozi.

Iespējamās biopsijas komplikācijas ir asiņošana, malignizācija (izmeklējamā orgāna šūnu ļaundabīga pārveidošanās, pārtapšana par audzēja šūnām) un vēža šūnu diseminācija
(slimības procesa izplatīšanās pa asinsrites un limfātisko sistēmu) retos gadījumos. 

Dažu orgānu (bronhu, zarnu, dzemdes, olnīcu, urīnpūšļa) biopsija tiek veikta endoskopijas laikā. 
Ķirurģiskā (ekscīzijas) jeb vaļējā biopsija notiek diagnostiskas operācijas laikā. Analīze tiek veikta nekavējoties un tās rezultāts nosaka, vai ir vērts turpināt operāciju.

Terminu 'biopsija' pirmo reizi pielietoja franču ārsts Ernests Anrī Benjē (*Ernest Henri Besnier*) 1879. gadā.

## Atsauces
Trans-Continental Hustle

***Trans-Continental Hustle*** ir piektais čigānu panka grupas *[[Gogol Bordello]]* studijas albums. To 2010. gada aprīlī izlaida izdevējkompānija *[[American Recordings (ierakstu kompānija)|American Recordings]]*.

## Dziesmu saraksts

## Atsauces
Rūjienas pils

thumb|300px|Rūjiena 18. gadsimta beigās (J.K.Broces zīmējums)
thumb|300px|Rūjienas pils un dzirnavu plāns 17. gs.
thumb|Rūjienas pilsdrupas 2017. gadā
**Rūjienas pils** (, ) bija viduslaiku pils Metsepoles vai Sakalas, vēlāk Livonijas ordeņa valsts teritorijā.

Līdz mūsdienām saglabājušās **pilsdrupas** Rūjienas pilsētas teritorijas austrumu malā.

## Vēsture
Pēc 1217. gada Svētā Matīsa dienas kaujas agrāk Metsepolei vai Sakalai piederējušo Rūjienas apkārtni pakļāva Zobenbrāļu ordenis un tā sabiedrotie Tālavas leti un līvi. Livonijas krusta karu laikā 1248. gadā pirmo reizi rakstos pieminēts Sakalas zemē uzceltās Livonijas ordeņa Karkuses pils fogts, kuram bija pakļauta arī Rūjienas pils. Līdz 14. gadsimta sākumam Livonijas ordenis Rūjienā uzcēla savu mūra pili (*hove to Ruyen*), kas pieminēta 1414. gadā un Sv. Bērtuļa katoļu baznīcu. Rūjienas muiža (*Rugen hof*) atradās pie ceļa, kas veda no Vīlandes pils uz Burtniekiem un tajā parasti apmetās Livonijas ordeņa mestri un citi ceļotāji. 1461. gadā rakstos pieminēts miests pie pils (*hakelwerk to Rugen*). 16. gadsimtā Rūjienas pils ietilpa tieši Livonijas ordeņa mestram pakļautajā teritorijā.

Ivana III valdīšanas laikā Rūjienas pilij atkārtoti uzbruka Maskavijas karaspēks (1481).

Livonijas kara laikā 1560. gadā pili ieņēma Lietuvas dižkunigaitijas karaspēks, 1563. gadā Zviedrijas karaspēks, no 1573. līdz 1578. gadam tā nokļuva Livonijas karaļa Magnusa pakļautībā. 1582. gadā pils kopā ar Karkuses fogteju tika iekļauta Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā. Pili dzimtas īpašumā ieguva Jirgens fon Fārensbahs, kas vēlāk kļuva par Cēsu vaivadu (1598—1602).

Poļu-zviedru kara sākumā 1601. gadā pili iekaroja Zviedrijas karaspēks.
Lielā Ziemeļu kara laikā 1704. gadā pili ieņēma Pētera I karaspēks, pēc tam pili sagrāva un tā vairs netika atjaunota.

## Apraksts
Rūjienas pilskalns atrodas Rūjas upes labajā krastā, ap to bija izrakts dziļš aizsarggrāvis ar tiltu rietumu pusē. Pili pakalna augšā apjoza neregulāras formas 1,5-2,0 metrus biezs laukakmeņu mūris. Rietumu pusē bija pils vārti ar četrkantīgu aizsargtorni, vēlāk mazāk aizsargātajā ziemeļu pusē uzmūrēja pusapaļu sargtorni. Mūra iekšpusē bija trīs mūra ēkas.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942
Latvijas Radikālo demokrātu partija

**Latvijas Radikālo demokrātu partija** bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1926. gadā un likvidēta 1931. gadā. Partijas sākotnējais vadītājs bija Kārlis Dišlers.

Partija tika izveidota . Partiju sākotnēji vadīja 2. Saeimas deputāts Kārlis Dišlers, kurš līdz ar partijas izveidi izveidoja arī Saeimas frakciju. Partijā darbojās arī Rīgas pilsētas galva no 1928. līdz 1931. gadam Ādams Krieviņš.

Partija likvidēta 1931. gadā.

## Dalība Saeimas vēlēšanās

## Atsauces
Čerkasi

**Čerkasi** () ir pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Čerkasu apgabala centrs. Izvietojusies apgabala austrumdaļā, Dņepras (Kremenčukas ūdenskrātuves) labajā krastā  no valsts galvaspilsētas Kijivas. Čerkasu rajona centrs. Pilsēta administratīvi iedalās divos rajonos. Pilsētas padomei pakļauts Oršanecas ciemats.

## Vēsture
Lai arī apdzīvotas vietas tagadējās pilsētas vietā bijušas arī senāk, par Čerkasu dibināšanas gadu uzskata 1284. gadu. Pilsētas nosaukums, domājams, cēlies no eksoetnonīma «čerkasi», kā tatāri saukuši kazakus, vai arī čerkesiem, kas uz šejieni pārcēlušies no Kurskas kņazistes un nodibinājuši šeit cietoksni. Pirmoreiz vēsturiskos dokumentos minēta jau kā pilsēta 1305. gadā Hustiņas hronikā. Kopš 1360. gada piederējusi Lietuvas lielkņazistei. 16. gadsimtā Čerkasi kļuva par vienu no kazaku sociālā slāņa veidošanās centriem. Pirmo Zaporižjas Seču Horticjas salā izveidoja bijušais Čerkasu kazaku stārasts Dmitro Baida-Višņeveckis.

Pēc Ļubļinas ūnijas noslēgšanas 1569. gadā Čerkasi pārgāja Polijas sastāvā. 1625. gadā Čerkasos tika izveidots pirmais regulārais kazaku pulks un 16.—17. gadsimta Krievijas dokumentos par čerkasiem dēvēja visus ukraiņus. 1791. gadā Čerkasiem piešķīra Magdeburgas tiesības. No 1793. gada Krievijas Impērijas sastāvā, kur ir apriņķa centrs. 19. gadsimta otrajā pusē sākas strauja pilsētas industriālā attīstība — rodas tabakas fabrika, mežrūpniecības, mašīnbūves, metālapstrādes un citi uzņēmumi. 1954. gadā pilsēta kļūst par jaunizveidotā Čerkasu apgabala centru.

## Cilvēki
* Andrijs Baumeisters (*Андрій Олегович Баумейстер*, 1970), filozofs. 
* Moisejs Urickis (*Моисей Соломонович Урицкий*, 1873–1918), čekists.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dainis Liņķis

**Dainis Liņķis** (dzimis ) ir latviešu motosportists, Latvijas un Baltijas čempions motošosejā. Startē *SuperBike* klasē ar *[[Kawasaki]] ZX-10R*. No 2009. gada sacensībās startē ar 18. numuru, no 2008. gadā startēja ar 17. numuru, bet līdz 2008. gadam startēja ar 118. numuru.

## Sasniegumi
2006. gadā startē *Super Sport* klasē un ieguva 5. vietu Latvijas čempionātā, SuperSport klasē, 6. vietu Baltijas čempionātā, SuperSport klasē un 6. vietu Austrumeiropas kausā, SuperSport klasē. 2007. gadā startē B-1000 klasē. Iegūst 1. vietu Latvijas čempionātā, B-1000 klasē, 1. vietu Baltijas čempionātā, B-1000 klasē, 12. vietu *Bike Promotion Fahrertrainings* 1.posmā, Čehijā, Brno un 17. vieta *Jura Racing GmbH & Co KG* 1.posmā, Ungārijā.

2008. gadā startē *SuperBike* klasē un iegūst 9. vietu *Bike Promotion Fahrertrainings* posmā, Čehijā, Brno, 2. vietu Baltijas čempionātā, SuperBike klasē. Ieguvis arī 19. vietu *UEM ALPE ADRIA CHAMPIONSHIP 2008* posmā, un 4. vietu *Bike Promotion Fahrertrainings GmbH* posmā, Čehija, Brno. 2009. gadā startē 600ccm klasē. Iegūst 1. vietu Lietuvas čempionātā *Supersport* klasē un 1. vietu LaMSF kausa izcīņā *Superstock* klasē.
  
2010. gadā startē *SuperBike* klasē. Iegūst 1. vietu Latvijas čempionātā *SuperBike* klasē, 3. vietu Baltijas čempionātā *SuperBike* klasē un 9. vietu *Bike Promotion Fahrertrainings GmbH* posmā Čehijā, Brno, kas norisinājās no 12. līdz 15. aprīlim. 2012. gadā startē *SuperBike* klasē un iegūst 8. vietu *Pro Speed* posmā Slovākijā, kas norisinājās no 4. līdz 6. jūnijam.

2013. gadā nodarbojas ar motobraucēju trenēšanu un organizē starptautiskas motošosejas sacīkstes Biķernieku trasē. 2014. gadā iegūst 7. vietu *Slovakia Ring* posmā, Slovākijā un 2. vietu Latvijas čempionātā B600 klasē.

## Atsauces
Jāps Stams

**Jakobs** "**Jāps**" **Stams** (; ; dzimis  Kampenā) ir Nīderlandes futbola treneris un bijušais profesionālais futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā. Kopš 2024. gada Stams ir Nīderlandes komandas *[[DOS Kampen]]* galvenais treneris.

Savas karjeras laikā pārstāvēja vairākus Eiropas klubus, kā *[[PSV Eindhoven]]*, *[[Manchester United FC|Manchester United]]*, *[[S.S. Lazio|Lazio]]*, *[[AC Milan]]* un *[[Amsterdamas "Ajax"|Ajax]]*, līdz 2007. gada oktobrī noslēdza karjeru. Līdz ar klubu trofejām Stams ieguva arī vairākus personīgus apbalvojumus, ieskaitot atzīšanu par labāko 1998.—1999. un 1999.—2000. gada UEFA Čempionu līgas sezonas aizsargu. Viņam piemita "reta kombinācija no ātruma, spēka un bumbas kontroles spējām".

Stams Nīderlandes izlasē aizvadīja 67 spēles, gūstot trīs vārtus. Viņš bija iekļauts izlases sastāvā trijos Eiropas čempionātos un 1998. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā.

## Sasniegumi

### Spēlētāja karjera
**PSV EIndhoven**

* Eredivisie: 1996—97
* KNVB beker: 1995—96
* Johan Cruijff Schaal: 1996, 1997

**Manchester United**

* Anglijas Premjerlīga: 1998—99, 1999—2000, 2000—01
* FA kauss: 1998—99
* UEFA Čempionu līga: 1998—99
* Starpkontinentālais kauss: 1999

**Lazio**

* Coppa Italia: 2003—04

**AC Milan**

* Supercoppa Italiana: 2004

**Ajax**

* KNVB beker: 2006—07
* Johan Cruijff Schaal: 2006, 2007

**Individuālie sasniegumi**

* Nīderlandes gada futbolists: 1997
* UEFA klubu gada labākais aizsargs: 1998—99, 1999—2000

## Atsauces

## Ārējās saites

*Oficiālais Ajax profils
*''Voetbal International'' profils 
*World Footballer of the Year 1999, 12. vieta
ISO 3166-2

**ISO 3166-2** ir daļa no ISO 3166 standarta, ko publicējusi Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO). Šajā standartā ir definētas visu ISO 3166-1 standartā iekļauto valstu administratīvā iedalījuma vienības. Standarts pirmoreiz ticis publicēts 1998. gadā.

Pašlaik šajā standartā ir definēti vairāk nekā 4000 kodi. Dažām valstīm ticis definēts vairāk nekā viens iedalījuma līmenis. Uz Latviju attiecināmais ISO 3166-2 standarts ir ISO 3166-2:LV.

## Skatīt arī
* ISO 3166
Romuls Augustuls

**Romuls Augustuls** (; dzimis ap 460.—465. gadu, miris ap 511.—530. gadu) bija Rietumromas imperators no  līdz . Romulu imperatora tronī iecēla viņa tēvs, ģermāņu karavadonis Orests, kas tobrīd ieņēma *[[magister militum]]* amatu. Romuls bija nepilngadīgs un pildīja tikai formālas valdnieka funkcijas. Pēc desmit mēnešus ilgas valdīšanas barbaru ģenerālis Odoakrs sakāva un nogalināja Orestu, bet Romulu gāza no troņa. Tā kā Odoakrs neiecēla jaunu imperatoru, Romuls tiek uzskatīts par pēdējo Rietumromas imperatoru, un viņa gāšana iezīmē Rietumromas impērijas kā politiskas vienības beigas. Vēsturnieki Romula Augustula gāšanu reizēm izmanto, lai iezīmētu pāreju no antīkās pasaules uz viduslaikiem.

Par Romula valdīšanu saglabājies ļoti maz ziņu. Nav zināms neviens nozīmīgs imperatora politisks lēmums, likums vai uzraksts, kas rada iespaidu, ka viņš bija maznozīmīga un ēnu figūra. Iesauka "Augustuls" (latīņu: *Augustulus*), kas nozīmē "mazais Augusts", bija nievājoša atsauce uz viņa jauno vecumu. Romula tuvākā ģimene, ieskaitot viņa tēvu, iespējams, arī māti, un, iespējams, gan tēva, gan mātes vecvecākus, nāca no Panonijas Romas provinces, un daudziem viņa ģimenes locekļiem bija militāra pieredze.

Romuls nāca pie varas 475. gadā, gāžot savu priekšgājēju Jūliju Nepu (valdīja 474.—475. gadā Itālijā). Neps aizbēga uz Dalmāciju un trimdā turpināja pretendēt uz imperatora titulu, kas apgrūtināja Romula leģitimitāti un nodrošināja, ka viņu nekad neatzina Austrumromas imperators Zenons. 476. gadā sabiedrotie barbaru *[[foederati]]* karaspēki Itālijā pieprasīja apmetnei Itālijas zemes, ko Orests atteicās piešķirt. Odoakra vadībā *foederati* sakāva un nogalināja Orestu un gāza Romulu, pēc kā Odoakrs kļuva par pirmo Itālijas karali un atzina imperatoru Zenonu par savu nominālo pārējo.

Odoakrs saudzēja Romula dzīvību un ļāva viņam doties pensijā uz Kampānijā esošo lielo cietoksni *[[Castellum Lucullanum]]*. Maz ir zināms par Romula dzīvi trimdā. Iespējams, viņš bija iesaistīts klostera dibināšanā *Castellum Lucullanum* 480. vai 490. gados, kas bija veltīts Svētajam Severīnam no Norikas. Romuls varēja būt dzīvs pat 507. vai 511. gadā, kad Odoakra pēctecis Teodoriks Lielais rakstīja vēstuli kādam "Romulam" par pensiju, taču, visticamāk, bija miris pirms sasniedza 40 gadu vidu, jo tā laika austrumromiešu iebrukuma Itālijā liecībās viņš nav minēts.

## Ārējās saites
Felipe VI

**Felipe VI** (kristīts **Felipe Huans Pavlo Alfonso de Todoss los Santos de Borbons i de Gresia** (); dzimis ) ir pašreizējais Spānijas karalis.

Felipe ir bijušā Spānijas karaļa Huana Karlosa I un viņa sievas karalienes Sofijas trešais bērns un vienīgais dēls. Ticis nosaukts Filipa V vārdā (pirmais Spānijas karalis no Burbonu dinastijas).  Huans Karloss I paziņoja par atkāpšanos no troņa par labu savam dēlam. Kļūstot par Spānijas karali, Felipe pieņēma karalisko vārdu **Felipe VI**. Viņa kronēšana notika , pēc kuras savu karaļa titulu varēs saglabāt arī viņa tēvs Huans Karloss. Būdams 46 gadus vecs, viņš ir jaunākais monarhs Eiropā.

Piedalījies , kas notika Barselonā, Spānijā. Tajās viņš bija Spānijas karognesējs atklāšanas ceremonijā. Piedalījās burāšanas sacensībās, kur ieņēma 6. vietu.

Madrides Autonomajā universitātē ieguvis grādu jurisprudencē. To absolvējis 1993. gadā, pēc tam divus gadus studējis Džordžtaunas Universitātē, ASV, kur ieguvis maģistra grādu starptautiskajās attiecībās. No 1985. līdz 1989. gadam izgājis virsnieka apmācību Spānijas militārajās akadēmijās. Felipe tāpat piedalās militārajās apmācībās.

1986. gada janvārī 18 gadu vecumā oficiāli kļuva par troņmantinieku, zvērot uzticību monarham un Spānijas konstitūcijai īpašā ceremonijā parlamentā. Kopš 1996. gada ir pārstāvējis Spāniju prezidentu zvēresta nodošanas ceremonijās Latīņamerikā.

Kopš 2010. gada pildījis lomu, kas kādreiz bijusi karaļa prerogatīva, — Spānijas bruņoto spēku priekšnieku sanāksmes vadīšana. 2011. gadā pildījis vairāk karaliskos pienākumus nekā pats karalis (kopumā 253 funkcijas Spānijā un ārzemēs).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Spānijas monarhija
Melnkalnes Helēna

**Melnkalnes Helēna** (, ; dzimusi , mirusi ) bija Itālijas karaliene konsorte no 1900. līdz 1946. gadam, kad vīrs, karalis Viktors Emanuels III atteicās no troņa. Dzimusi Melnkalnes kņaza, vēlāk karaļa Nikolas I ģimenē. 1896. gadā apprecējās ar Itālijas troņmantinieku, un 1900. gadā pēc karaļa Umberto I nāves atentatā kļuva par Itālijas karalieni. Valdīšanas laikā plaši nodarbojās ar labdarību. Pēc 1946. gada Itālijas referenduma, kas nodibināja republiku, devās trimdā.

## Ārējās saites