Hakodate

**Hakodate** (, *Hakodate-shi*) ir viena no lielākajām Hokaido pilsētām un nozīmīgs ekonomiskais, kultūras un transporta centrs Japānas ziemeļos. Tā atrodas Ošimas pussalā Hokaido dienvidrietumos, pie Cugaru šauruma, kas atdala Hokaido ar Honsju salas un savieno Japāņu jūru ar Kluso okeānu. Pilsētas attīstību noteikusi tās osta, kas 19. gadsimtā bija viena no pirmajām Japānā, ko atvēra starptautiskajai kuģniecībai. Šī agrīnā atvērtība veicināja intensīvus starpkultūru kontaktus, kuru ietekme redzama Hakodates arhitektūrā, reliģiskajā ainavā un pilsētvides struktūrā. Starp nozīmīgākajiem vēsturiskajiem objektiem ir Motomači kvartāls ar rietumnieciskās arhitektūras elementiem un Gorjokaku — zvaigžņveida nocietinājums, kas ir viens no Japānas unikālākajiem modernizācijas perioda pieminekļiem.

Mūsdienās Hakodate ir ievērojams tūrisma galamērķis, pazīstams ar panorāmu no Hakodates kalna, jūras velšu tirgiem, vēsturiskajiem rajoniem un atvērtās ostas kultūrvēsturisko mantojumu. Vienlaikus Hokaido dienvidos pilsēta saglabā būtisku lomu kā loģistikas, pakalpojumu un reģionālās saimniecības centrs.

## Vēsture
Hakodates apkārtni kopš senatnes apdzīvoja ainu kultūras pārstāvji, kuru materiālā kultūra, mitoloģija un piekrastes resursu izmantošana atstājusi nozīmīgas liecības Ošimas pussalā. Reģionā izveidojās agrīnās zvejniecības un medniecības apmetnes, kas balstījās jūras velšu — tostarp lašu un mencu — ieguvē un savstarpējā apmaiņā ar Honsju tirgotājiem. Edo periodā (1603–1868) Hakodate pakāpeniski nostiprinājās kā nocietināta un administratīvi nozīmīga apmetne, kas kalpoja Hokaido dienvidu teritoriju kontrolē, kontaktos ar ainu zemēm un tirdzniecībā ar Japānas galvenajām salām. Laikmeta beigās radās idejas par modernu zvaigžņveida nocietinājumu, kas vēlāk materializējās Gorjokaku cietoksnī — vienā no ievērojamākajām 19. gadsimta militārajām būvēm Japānas ziemeļos.

1854. gadā, saskaņā ar Kanagavas līgumu, Hakodate kļuva par vienu no pirmajām Japānas ostām, kas tika atvērtas starptautiskajai tirdzniecībai līdzās Šimodai. Pilsētā izveidojās ārvalstu koncesiju teritorijas un konsulāti, un ostas attīstību ietekmēja britu, amerikāņu un krievu kuģniecības, navigācijas, kartogrāfijas un misiju darbība. Šajā periodā Hakodate ieguva daudzslāņainu, kosmopolītisku pilsētvidi. Bošinu kara (1868–1869) noslēguma posmā Hakodate kļuva par vienu no centrālajām kauju vietām. Tokugavu varai lojālie spēki šeit pasludināja īslaicīgo Ezo Republiku, nostiprinoties Gorjokaku cietoksnī, kas kļuva par pēdējo lielo samuraju pretestības punktu pirms imperiālo spēku uzvaras 1869. gadā. Pēc cietokšņa krišanas Hokaido pilnībā integrēja Meidzi pārveides īstenotajā modernajā valstī.

20. gadsimtā Hakodate piedzīvoja strauju industrializāciju un kļuva par nozīmīgu tvaikoņu ostu, zivju pārstrādes centru un transporta mezglu starp Hokaido un Honsju, attīstot prāmju un vēlāk dzelzceļa savienojumus. Pilsētu vairākkārt smagi skāra zemestrīces un ugunsgrēki, kas veicināja pārbūvi ar modernu ielu tīklu un uzlabotiem pretuguns pasākumiem. Mūsdienās Hakodate ir reģionāls saimniecības, loģistikas, kultūras un tūrisma centrs, kurā savijas ainu kultūras mantojums, starptautisko kontaktu vēsture, modernā ostas funkcija un tādi kultūrvēsturiski objekti kā Gorjokaku, Motomači kvartāls un Hakodates kalna panorāma.

## Atsauces

## Ārējās saites