open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Grankolombjē pāreja

**Grankolombjē pāreja** () ir kalnu pāreja Juras kalnos Francijas austrumos, Ēnas departamentā. Tā ir viena no augstākajām Juras kalnu pārejām ar ierīkotu ceļu un stāvu kāpumu, tāpēc tiek izmantota riteņbraukšanas sacensībās, tostarp šeit noritējuši vairāki *[[Tour de France]]* posmi.

## Ārējās saites
2. tūkstošgade p.m.ē.

thumb|300px|Indoeiropiešu valodās runājošo cilšu ekspansija.
**2. tūkstošgade pirms mūsu ēras** ir laika periods pirms mūsu ēras, kas sākās 2000. gadā p.m.ē. un beidzās 1001. gadā p.m.ē. pēc Jūlija kalendāra. Auglīgajā pusmēnesī šajā laikā bija pāreja no akmens laikmeta uz bronzas laikmetu. Tūkstošgades sākumā dominēja Senā Ēģipte un Babilonija. Radās rakstība. Tūkstošgades vidū norietēja Mīnojiešu civilizācija, bet Mazāzijas pussalā par lielvaru izveidojās hetu impērija.

Citur pasaulē joprojām valdīja akmens laikmets. Tūkstošgades vidū Vidusamerikā izveidojās olmeku civilizācija, savukārt Klusajā okeānā pirmo reizi austronēzieši sasniedza Mikronēziju un sāka to apdzīvot.

Šajā tūkstošgadē pasaules iedzīvotāju skaits pirmo reizi sasniedza 100 miljonus.

## Pirmās tūkstošgades p.m.ē gadsimtu uzskaitījums
* 20. gadsimts p.m.ē.
* 19. gadsimts p.m.ē.
* 18. gadsimts p.m.ē.
* 17. gadsimts p.m.ē.
* 16. gadsimts p.m.ē.
* 15. gadsimts p.m.ē.
* 14. gadsimts p.m.ē.
* 13. gadsimts p.m.ē.
* 12. gadsimts p.m.ē.
* 11. gadsimts p.m.ē.

## Ārējās saites
Ņižņekolimska

**Ņižņekolimska** () ir pamests ciems Krievijas ziemeļos, Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā, tā bijušais administratīvais centrs. Izvietojies Kolimas upes kreisajā krastā ap 150 km no ietekas Austrumsibīrijas jūrā.

## Vēsture
Apdzīvoto vietu 1644. gadā kā ziemošanas vietu (*зимовье*) dibināja kazaki Staduhins un Zirjans Semjona Dežņova ekspedīcijas laikā. 1655. gadā to nocietināja un izmitināja 10 kazaku garnizonu. Kopš 17. gadsimta beigām Ņižņekolimskas cietoksnis bija reģionāli nozīmīga gadatirgus vieta.

1756. gadā 21 km no cietokšņa Kolimas kreisajā krastā iepretī Aņujas upes ietekai uzbūvēja jaunu cietoksni ar sienu un četriem torņiem. 1762. gadā cietoksnī un apmetnē pie tā dzīvoja 874 cilvēki. Līdz gadsimta beigām garnizons cietoksni pameta un Ņižņekolimskā palika mazāk par 100 cilvēku.

19. gadsimtā ciemā bija ap 40 ēku un baznīca, tas kļuva par nozīmīgu tranzīta vietu ceļā no Kolimas uz Anadiru. Šeit bija vairāku Arktikas izpētes ekspedīciju bāze. 1930. gadā Ņižņekolimska kļuva par rajona centru. 1941. gadā centru pārcēla uz Ņižņije Kresti. 1968. gadā ciemu oficiāli likvidēja, bet vēl 2001. gadā tur reģistrēti 6 pastāvīgie iedzīvotāji.

## Atsauces

## Ārējās saites
* «Сиб.Газ.»№7, 12 февр.1884 Уголокъ далекаго сѣвера.
Mūra (upe)

**Mūra** (, , , ) ir 434 kilometrus gara Dravas kreisā krasta pieteka Austrijā, kā arī, lejtecē, Slovēnijā, Horvātijā un Ungārijā.

Izteka Augstajā Tauernā, Zalcburgas zemes teritorijā. Augštecē tek caur Alpiem austrumu virzienā, pie Kapfenvergas pagriežas uz dienvidiem, lejpus Leibnicas sasniedz Slovēnijas robežu, pagriežas uz dienvidaustrumiem. Lejtecē veido Austrijas — Slovēnijas, vēlāk Slovēnijas — Horvātijas, bet pašā lejtecē Horvātijas — Ungārijas robežu. Lielākās pietekas — Mirca, Ledava. Upes krastos atrodas Tamsvēga, Mūrava, Leobene, Brika pie Mūras, Grāca, Leibnica, Radenci, Veržeja, Legrada.

## Ārējās saites
Gaila

**Gaila** () ir 112 kilometrus gara Dravas labā krasta pieteka Austrijas dienvidos, Tirolē un Karintijā.

Izteka pie Obertillahas Tirolē. Tek austrumu virzienā. Ietek Dravā lejpus Fillahas centra. Upes krastos atrodas Hermagora.

## Ārējās saites
Gurka

**Gurka** () ir 157 kilometrus gara Dravas kreisā krasta pieteka Austrijas dienvidos, Karintijā. Garākā upe, kas tek tikai pa Karintijas teritoriju.

Izteka no Gurkezera un Torerezera Noku kalnos. Augštecē tek austrumu virzienā, lejtecē - uz dienvidiem. Lielākā pieteka - Glāna. Ietek Dravā lejpus Klāgenfurtes centra. Upes krastos atrodas Gnēzava, Gurka (ar Gurkas domu), Štrasburga.

## Ārējās saites
Lāfanta

**Lāfanta** () ir 71 kilometru gara Dravas kreisā krasta pieteka Austrijas dienvidos, Karintijā un neliels posms augštecē Štīrijā.

Izteka no Lāfantezera Cirbickogela kalna nogāzē. Tek dienvidu-dienvidaustrumu virzienā. Ietek Dravā netālu no Slovēnijas robežas. Upes krastos atrodas Bādsanktleonharda Lāfentālē, Volfsberga, Sanktandre.

## Ārējās saites
Meža (Dravas pieteka)

**Meža** () vai **Mīsa** () ir 43 km gara Dravas labā krasta pieteka Slovēnijas ziemeļos un neliels posms augštecē — Austrijā.

Izteka pie Olševas kalna, Karavankos. Pēc tam ietek pazemē un pēc kilometra parādās atkal. Tek austrumu-ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Dravā pie Dravogradas. Upes krastos atrodas Črna Karintijā, Mežica, Ravne Karintijā. Savulaik Meža bija viena no piesārņotākajām upēm Slovēnijā, jo pie upes atradās Mežicas svina raktuves un Ravnes metalurģiskais kombināts.

## Ārējās saites
Mella

**Mella** () ir 84,2 kilometru gara Dravas kreisā krasta pieteka Austrijas dienvidos. Populāra ūdenstūrisma upe.

Izteka no Pasterces ledāja pie Grosgloknera kalna Augstā Tauerna nacionālā parka teritorijā. Augštecē tek dienvidu-dienvidaustumu virzienā, lejtecē - uz austrumiem. Ietek Dravā pie Lurnfeldas. Upes krastos atrodas Oberfellaha.

## Ārējās saites
Sky

***Sky*** ir pārtikas un nepārtikas preču mazumtirdzniecības ķēde Baltijas valstīs. Darbību Latvijā aizsāka 1998. gadā. *Sky* ir RXG grupas zīmols, kas pārstāv ne tikai mazumtirdzniecību, bet arī ražošanu. Rīgā līdz 2026. gadam darbojās pieci *Sky*  lielveikali, 2026. gada janvārī tika slēgts veikals Krasta ielā.

2026. ɡada 13. martā SIA "Skai Baltija", kas pārvalda lielveikalu tīklu "*Sky*", iesniedza maksātnespējas pieteikumu. Divi no veikaliem uzreiz tika slēgti, atlikušie divi turpināja darbu "līdz turpmākam paziņojumam".

## Veikalu tīkls Latvijā

## Atsauces
Glāna

**Glāna** () ir 64,3 kilometru gara Gurkas labā krasta pieteka Austrijas dienvidos.

Sākas Osiahas Tauerna grēdā. Augštecē tek ziemeļaustrumu virzienā, sasniedzot Sanktfeitu pie Lānas, krasi pagriežas uz dienvidiem. Bez Sanktfeitas, upes krastos atrodas Feldkirhene Karintijā un Klāgenfurte. Augšpus Klāgenfurtes, upes kreisajā krastā romiešu pilsētas Virunas drupas.

## Ārējās saites
Juris Rancāns

**Juris Rancāns** (dzimis ) ir latviešu politiķis, 13. Saeimas deputāts, ievēlēts no partijas "Konservatīvie" saraksta. Pirms kļūšanas par 13. Saeimas deputātu bijis vecākais izmeklētājs Valsts ieņēmumu dienestā.

## Biogrāfija
2002. gadā J. Rancāns absolvēja Latvijas Policijas akadēmiju (maģistra grāds juridiskajā zinātnē), 2014. gadā absolvēja Latvijas Universitāti (maģistra grāds politikas zinātnē).

Pirms kļūšanas par 13. Saeimas deputātu bijis vecākais izmeklētājs Valsts ieņēmumu dienestā.

Dzīvo Rēzeknes novada Strūžānos, taču viņa lietošanā ir arī dzīvoklis Rīgā.

## Politiskā darbība
2018. gadā J. Rancāns iestājās Jaunajā konservatīvajā partijā un no tās saraksta Saeimas vēlēšanās tika ievēlēts 13. Saeimā. Pēc partijai nesekmīgām 14. Saeimas vēlēšanām, kurās tā neiekļuva Saeimā, J. Rancāns izstājās no partijas "Konservatīvie", to pamatojot ar partijas novēršanos no konservatīvajām vērtībām.

## Atsauces
Fākas ezers

**Fākas ezers** () ir 2,2 km2 liels saldūdens ezers Austrijas dienvidos uz dienvidaustrumiem no Fillahas. Atrodas Dravas upes ielejā uz ziemeļiem no Karavanku grēdas, iepretim Mitāgskogelam. Ezers ir populāra atpūtas vieta. Pie ezera katru gadu notiek *[[European Bike Week]]* - plaši apmeklēts (200 000 cilvēku 2018. gadā) baikeru festivāls.

## Ārējās saites
Labākā drāmas filma (Zelta globusa balva)

**[[Zelta globusa balva]]s kategorija "Labākā drāmas filma"** ir ikgadēja Zelta globusa balvas kategorija kopš 1944. gada, ko pasniedz Holivudas Ārzemju preses asociācija (HFPA). Kopš tās dibināšanas 1943. gadā Holivudas Ārzemju preses asociācija ir žurnālistu organizācija, kas aptver ASV kinoindustriju, bet ir saistīta ar publikācijām ārpus Ziemeļamerikas.

Sākotnēji kategorija saucās vienkārši "Labākā filma", bet sākot ar 9. Zelta globusa balvu, spēlfilmas un aktierspēles kategorija tika sadalīta drāmas un mūzikla vai kinokomēdijas kategorijās. Kopš 1951. gada tikai vienu reizi, 1953. gadā, šīs kategorijas tika apvienotas.

Balvas tiek piešķirtas filmu producentiem. Turpmākajos sarakstos, pirmais ieraksts ir balvas ieguvējs, tāpat ieguvējs ir izcelts **treknrakstā** un tam ir iekrāsots zils fons; filmu nosaukumi, kas nav treknrakstā ir pārējie nominanti.

Norādītie gadi ir filmu izdošanas gadi, nevis ceremonijas gads, kas ierasti norisinās nākamajā gadā.

## Laureāti un nominanti

### 1940. gadi

### 1950. gadi

### 1960. gadi

### 1970. gadi

### 1980. gadi

### 1990. gadi

### 2000. gadi

### 2010. gadi

### 2020. gadi

## Atsauces

;Papildu
* 
*
Mairita Lūse

**Mairita Lūse** (dzimusi  Balvos) ir Latvijas ekonomiste, vides aktīviste, vides aizsardzības speciāliste un politiķe. Šobrīd ir Rīgas domes deputāte, bijusi 14. Saeimas deputāte. Pārstāv partiju "Progresīvie".

M. Lūse nāk no Balvu novada Lazdukalna pagasta. 2009. gadā absolvējusi Latvijas Universitāti, iegūstot bakalaura grādu somugru studijās. Tāpat viņai ir maģistra grāds ekonomiskajā attīstībā un sadarbībā, kas iegūts Mursijas Universitātē Spānijā. Studiju laikā iepazinusies ar itāļu biologu un veterinārārstu Alesandro Di Macio, kurš ir kļuvis par viņas dzīvesbiedru, ģimene dzīvo Rīgā.

M. Lūse ir bijusi biedrības *[[Zero Waste Latvija]]* valdes locekle.

## Politiskā darbība
2020. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēta Rīgas domē no "Progresīvie/Attīstībai/Par!" saraksta. Domē darbojās Sociālo jautājumu un Mājokļu un vides komitejā, kā arī vadija par atkritumu samazināšanu atbildīgu darba grupu.

2022. gadā, kandidējusi 14. Saeimas vēlēšanās no partijas "Progresīvie" saraksta, taču netika ievēlēta. 2023. gada 21. septembrī viņai apstiprināja 14. Saeimas deputāta pilnvaras, pēc tam, kad no tā paša saraksta ievēlētais Andris Sprūds savas pilnvaras uz laiku nolika, lai darbotos Evikas Siliņas Ministru kabinetā.

Kandidēja 2024. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēta. 2025. gada Rīgas domes vēlēšanās ievēlēta par pašvaldības deputāti, kā rezultātā zaudēja vietu Saeimā (viņas vietā stājās Selma Levrence).

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Čerska (Krievija)

**Čerska** (, ) ir pilsētciemats Krievijas ziemeļos, Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā, tā administratīvais centrs. Izvietojies Kolimas upes labajā krastā pie Panteļeihas ietekas 7 km no upes deltas sākuma un 100 km no Kolimas ietekas Austrumsibīrijas jūrā.

## Vēsture
17. gadsimtā ciemata vietā bija neliela zvejnieku apmetne **Kresti** (*Кресты*). 1891. gadā Krestu apkārtnē darbojās izpētes ekspedīcija poļu izcelsmes Arktikas pētnieka Jana Čerska vadībā. Čerskis ekspedīcijas laikā saslima un mira; ekspedīcijas vadību pārņēma viņa sieva Mavra, kura to noveda līdz beigām.

1931. gadā oficiāli tika nodibināta apdzīvotā vieta **Ņižņije Kresti** (*Нижние Кресты*), bet 1941. gadā tā kļuva par rajona administratīvo centru. 1950. gados uz ciematu no Ambarčikas pārcēla ostu, 3 km uz ziemeļiem no ciemata izbūvējot Zeļonijmisas (*Зелёный Мыс*) jūras ostu ar ciematu pie tā. 1963. gadā ciematam piešķīra pilsētciemata statusu un pārdēvēja Jana Čerska vārdā. Ciemata iedzīvotāju skaits 1989. gadā sasniedza 11 tūkstošus, līdz 2000. gadu sākumam strauji samazinājies; mūsdienās stabilizējies 2500 robežās.

## Infrastruktūra
Čerskā atrodas ulusa administratīvās iestādes, slimnīca, divas skolas, bērnudārzs, kultūras centrs. Dienvidaustrumos no ciema kopš 1977. gada darbojas Ziemeļaustrumu pētnieciskā stacija. Ciemata administratīvajā teritorijā ir Zeļonijmisas osta, Čerskas lidosta. Sauszemes satiksme notiek tikai ziemas laikā pa ledus ceļiem. Dienvidos no ciema izveidots Pleistocēna parks, kura mērķis ir atjaunot mamutu laikmeta ekosistēmu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Черский на связи 
* The Washington Post. Отрезанный от мира сибирский город чахнет в постсоветскую эпоху
* Экспедиция на Чукотку. День 17. Город Черский
Rūta Mežavilka

**Rūta Mežavilka** (dzimusi ) ir latviešu rakstniece, dzejniece, dramaturģe, māksliniece, grafiskā dizainere un politiķe. Vairāku dzejoļu krājumu, lugu, kā arī romāna "Dzimuši Latvijai" autore. Divu sasaukumu Rīgas domes deputāte (no 2020. gada), pārstāvot partiju "Progresīvie".

## Biogrāfija
R. Mežavilkas māte ir ārste, tēvs — pazīstamais karikatūrists un mākslinieks Uģis Mežavilks, tēva brālis — sporta žurnālists Zigurds Mežavilks.

1990. gados R. Mežavilka darbojās jauno literātu žurnāla *[[Luna (žurnāls)|Luna]]* redakcijā. Viņa ir Latvijas Vājdzirdīgo atbalsta asociācijas "Sadzirdi.lv" biedre.

2020. gadā ievēlēta Rīgas domē no "Progresīvie/Attīstībai/Par!" saraksta. Atkārtoti ievēlēta 2025. gada Rīgas domes vēlēšanās no partijas "Progresīvie" saraksta.

## Bibliogrāfija

### Dzejoļu krājumi

* "Vēstules un Sālszemes" (1999)
* "Ikdienas dzīves" (2005)
* "Dz." (2010)
* "Tālāk" (2022)

### Romāni

* "Dzimuši Latvijai" (2012)

### Lugas

* "Robinsons" (1995)
* "Stiprs ziemeļrietumu vējš" (2002)
* "Klusu!" (2003)

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Presegas ezers

**Presegas ezers** () ir 0,55 km2 liels saldūdens ezers Austrijas dienvidos, Gailes ielejā, uz austrumiem no Hermagoras pilsētas. Ar vidējo dziļumu 3,4 metriem, ezers ir relatīvi sekls un lēzeniem krastiem. Ierīkotas peldvietas.

## Ārējās saites
Jukagiri

**Jukagiri** (pašnosaukums: *одул, деткиль*) ir Krievijas Federācijas Tālo Austrumu un Galējo Ziemeļu tauta, viena no reģiona senākajām tautām. Mīt galvenokārt Kolimas upes baseinā Sahas Republikas ziemeļaustrumos un Čukotkas autonomajā apvidū. 2010. gada tautskaitē par jukagiriem sevi atzina 1597 cilvēki. Tradicionālā nodarbošanās ir zveja, briežkopība, medības un suņkopība.

## Etnonīms
Tiek uzskatīts, ka etnonīms «jukagiri» aizgūts no evenkiem un nozīmē ‘ledus cilvēki’ vai ‘sala cilvēki’. Pašiem jukagiriem vienota pašnosaukuma nav un tie sevi identificē pēc cilts nosaukuma — detkili, oduli, vaduli, alaji u.c.

## Vēsture
Mūsdienu apdzīvotības areālā jukagiri ienākuši no reģiona starp Jeņiseju un Sajāniem, kur dzīvojuši kaimiņos samodiešu tautām. 17. gadsimtā jukagiri apdzīvojuši plašu teritoriju no Ļenas lejteces līdz Anadiras upei. 17.—19. gadsimtā epidēmiju un karu rezultātā jukagiru skaits stipri sarucis. Daļu jukagiru asimilējuši jakuti, eveni, krievi, čukči. Jukagiru cilts čuvani (ap 1000 cilvēku), kas sadzīvē pārgājuši čukču un krievu valodā, tiek pēdējā laikā uzskatīta par atsevišķu tautu.

Mūsdienās jukagiri apdzīvo nelielus areālus Sahas Republikas ziemeļaustrumos (ap 1300 cilvēku, galvenokārt jukagiru nacionālajā pagastā — Oļoras suktulā; pavisam Sahas Republikā ir 8 jukagiru nacionālie naslegi (pagasti)), Čukotkas autonomajā apvidū (200) un Magadanas apgabalā (70).

## Valoda
Jukagiri runā izolētas valodu saimes valodās, kas nosacīti tiek pieskaitīta savstarpēji neradniecīgajām paleoaziātu valodām. Jukagiru valodu grupa ietver divas valodas — ziemeļu jeb tundras jukagiru valodu, kuru mūsdienās pārvalda ap 100 cilvēku galvenokārt Kolimas lejtecē, un taigas jeb Kolimas jukagiru valodu, kurā runā ap 50 cilvēku Seimčanā Magadanas apgabalā. Rakstība abām valodām izveidota tikai 20. gadsimta beigās.

Sadzīvē jukagiri lielākoties pārgājuši uz krievu, jakutu vai čukču valodu.

## Atsauce

## Ārējās saites
Karavanki

**Karavanki** (, ) ir 120 kilometrus gara Alpu kalnu grēda, kas stiepjas pa Austrijas—Slovēnijas robežu rietumu—austrumu virzienā.

Atdala Dravas ieleju Austrijas pusē (ziemeļos) no Savas ielejas Slovēnijas pusē (dienvidos). Pie Karavankiem Austrijas pusē — Fākas ezers. Augstākā virsotne 2236 metrus augstais Stols (Hohštūls). Citas ievērojamas virsotnes — Mitāgskogels, Golica, Pecens. Grēdu šķērso Karavanku tunelis un Vurcenes pāreja.

## Galerija

Zell-Pfarre_Peiner_Kobla_01.jpg
Lake_Bled_view_(3).jpg
Narcise-Golica1.jpg
Ferlach_Bodental_Maerchenwiese_19082009_314.jpg


## Ārējās saites
Karintijas Alpi

**Karintijas Alpi** (, ) ir 100 kilometrus gara Alpu kalnu grēda, kas stiepjas pa Austrijas - Itālijas robežu rietumu - austrumu virzienā. 

Atdala Gailas ieleju Austrijas pusē (ziemeļos) no Taljamento upes ielejas Itālijas pusē (dienvidos). Augstākā virsotne - 2782 metrus augstais Koljanss. 

## Galerija

Außervillgraten.jpg
Monte_Coglians_visto_dal_monte_Zoncolan.jpg
Monte_Chiadenis_From_N_CarnicAlps.jpg
Blick_auf_Seewarte.jpg


## Ārējās saites
Oto fon Siverss

**Oto fon Siverss** (, 1836—1909) bija vācbaltiešu izcelsmes būvinženieris un arhitekts. Kā arhitekts strādājis Vidzemes bruņniecībā, projektētjis Bērzaines ģimnāziju Cēsīs (1882).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1836. gada 13. jūnijā Bīskapa muižā (*Bischofshof*, tagad Tartu pilsētā) atvaļināta huzāru virsnieka Pētera Feliksa fon Siversa (1807—1853) un viņa sievas Otīlijas, dzimušas fon Klotas, ģimenē. Viņa tēvs 1845. gadā sāka glezniecības studijas Diseldorfā, 1849. gadā atgriezās Tērbatā un nodarbojās ar portretu gleznošanu.

Oto fon Siverss mācījās Tērbatas ģimnāzijā (1850—1852), tad Pēterburgas Celtniecības augstskolā (*Строительное училище Главного управления путей сообщения и публичных зданий*). Strādāja Vidzemes guberņas, tad Igaunijas guberņas būvvaldē (1862—1866). Vidzemes bruņniecības nama būvuzraugs (1863—1865). Vidzemes bruņniecības arhitekts (1866—1900), projektēja galvenokārt muižu kungu namus, tomēr arī Bērzaines ģimnāzijas ēku un Rīgas Svētā Jēkaba katedrāles pagalma kapelas ēku.

Miris 1909. gada 9. oktobrī Rīgā.

## Ģimnāzijas ēka (celta 1882)


Gymnasium Birkenruh.jpg
Bērzaines ģimnāzija (1915).jpg
Bērzaines ģimnāzija (2).jpg
Bērzaines ģimnāzija (3).jpg
Bērzaines ģimnāzija (4).jpg
Bērzaines ģimnāzija (5).jpg
Bērzaines ģimnāzija (6).jpg
Bērzaines ģimnāzija (7).jpg


## Literatūra
Vācu arhitekti Latvijā. Rīga: Latvijas vācu savienība, 2013. 

## Atsauces
Koralpe

**Koralpe** (, ) ir kalnu grēda Austrijā, kas atdala Štīriju no Karintijas. daļa no Lāfantāles Alpiem. 

Stiepjas ziemeļu-dienvidu virzienā, grēdas dienvidu daļa iestiepjas Slovēnijā. Austrumos no grēdas (Štīrijā) atrodas Zulmas ieleja, bet rietumos (Karintijā) - Lāfantas ieleja. Augstākā virsotne - 2140 metrus augstais Groseršpeikogels. Caur kalnu grēdu notiek ātrgaitas dzelzceļa Klāgenfurte - Grāca tuneļa celtniecība.

## Ārējās saites
Veisenezers

**Veisenezers** () ir 6,5 km2 liels saldūdens ezers Austrijas dienvidos, Karintijā, Gailtāles Alpos. Ezera stāvi krasti, tāpēc tā austrumu daļa ir gandrīz neapdzīvota. Ezers ziemā aizsalst, tāpēc kopš 1989. gada šeit notiek alternatīvās *[[Elfstedentocht]]* ātrslidošanas sacensības. Apmēram divas trešdaļas ezera ir dabas liegums. Notece uz Dravas ieleju.

## Ārējās saites
Klopeinas ezers

**Klopeinas ezers** () ir 1,1 km2 liels saldūdens ezers Austrijas dienvidos, Karintijā, pie Felkermarktas pilsētas. Ezerā ietek tikai nelieli strauti, tāpēc tā ūdens vasarā uzsilst līdz pat 29 °C. Krastos daudz viesnīcu ar privātām peldvietām, tomēr dažās vietās ir arī publiskās peldvietas. Tā kā ūdens apmaiņa maza, ūdens kvalitāte viegli ietekmējama, tāpēc kopš 20. gadsimta astoņdesmitajiem gadiem tiek veikta ezera mākslīga ventilācija. Ezeram notece no rietumu krasta uz Dravu.

## Ārējās saites
Kamnikas-Saviņas Alpi

**Kamnikas-Saviņas Alpi** (, ) ir kalnu grēda Slovēnijas ziemeļos un, neliela daļa, Austrijā. 

Atrodas uz ziemeļiem no Karavankiem, stiepjas austrumu-rietumu virzienā. Rietumos grēdu ierobežo Savas, bet austrumos - Saviņas upe. Augstākā virsotne - 2558 metrus augstais Grintovecs. 

## Ārējās saites
Gailtāles Alpi

**Gailtāles Alpi** () ir kalnu grēda Austrijas dienvidos. 

Atrodas uz ziemeļiem no Karintijas Alpiem, stiepjas austrumu-rietumu virzienā. Ziemeļos grēdu ierobežo Dravas ieleja, bet dienvidos - Gailas ieleja. Augstākā virsotne - 2770 metrus augstā Grose Zandšpice. Kalnos atrodas Veisenezers. Gailtāles Alpu galējo austrumu daļu dēvē par Dobraču.

## Ārējās saites
Gurktāles Alpi

**Gurktāles Alpi** () ir kalnu grēda Austrijas dienvidos. 

Atrodas uz dienvidiem no Zemā Tauera un uz ziemeļiem no Karavankiem, stiepjas austrumu-rietumu virzienā. Ziemeļos grēdu ierobežo Mūras ieleja, bet dienvidos - Gurkas ieleja. Augstākā virsotne - 2441 metrus augstais Eizenhuts.

## Ārējās saites
Dobračs

**Dobračs** () ir 2166 metrus augsts Gailtāles Alpu kalnu masīvs Austrijas dienvidos, uz rietumiem no Fillahas. Liela daļa no masīva ietilpst dabas parkā.

## Ārējās saites
Lāfantāles Alpi

**Lāfantāles Alpi** (, ) ir kalnu grēda Austrijas dienvidos un neliela daļa Slovēnijā. 

Stiepjas ziemeļu - dienvidu virzienā ap Lāfantas upes ieleju. No ziemeļiem to ierobežo Mūras upe, bet no dienvidiem - Drava.  Augstākā virsotne - 2396 metrus augstais Cirbickogels. Grēdas dienvidu daļu sauc par Koralpi.

## Ārējās saites
Eveni

**Eveni** (pašnosaukums: *эвэсэл*, vienskaitlī — *эвэн*) ir tauta Āzijā, viena no Krievijas Federācijas Tālo Austrumu un Galējo Ziemeļu tautām. Apdzīvo pamīšus ar citām tautām plašu teritoriju taigas un mežatundras joslās no Jeņisejas rietumos līdz Kamčatkai austrumos un no Ziemeļu Ledus okeāna ziemeļos līdz Stanovojam dienvidos.

## Etnonīms

Līdz 20. gadsimta pirmajai pusei evenus dēvēja par **lamutiem** no evenku valodas *lamu* — ‘jūra’. Mūsdienu etnonīms ieviests 1930. gados no evenu pašnosaukuma, kas dažādi tiek tulkots kā ‘vietējais’, ‘šejienietis’, ‘no kalniem nokāpušais’. Ohotskas jūras piekrastes eveni sevi dēvē arī par oročiem — briežu cilvēkiem, bet par oročiem oficiāli sauc radniecīgu tautu Tatāru šauruma piekrastē.

## Vēsture
Līdz 17. gadsimta vidum eveni apdzīvoja Ohotskas jūras piekrasti un areālu līdz Verhojanskas grēdājam rietumos, Kolimas, Indigirkas un Omolonas baseinus. Krievu kolonistu ieceļošana un ar to saistītā epidēmiju izplatīšanās spieda evenus pārcelties uz Udas un Amguņas baseiniem dienvidos, kā arī uz korjaku un jukagiru zemēm ziemeļaustrumos līdz pat Kamčatkai. No 1930. līdz 1934. gadam Ohotskas jūras rietumu krastā pastāvēja Ohotskas Evenu nacionālais apvidus ar centru Nagajevas ciematā; likvidēts sakarā ar Daļstroja darbību.

Mūsdienās lielākā daļa no aptuveni 22 000 evenu dzīvo Sahas Republikā (ap 15 000). 1989. gadā Jakutijā nodibināja vienīgo evenu rajona līmeņa nacionālo administratīvo vienību — Evenu Bitantajas ulusu — 53 % no tā 2900 iedzīvotājiem ir eveni. Pavisam Sahas Republikā dažādos ulusos pastāv 20 nacionālo evenu naslegu (pagastu), vairāki kopīgi ar evenkiem un jukagiriem.

Magadanas apgabalā dzīvo ap 2555 eveni, Kamčatkas novadā — 1848 (no tiem 800 Bistrajas rajonā — bijušajā evenu nacionālajā rajonā), Čukotkas autonomajā apvidū — 1392, Habarovskas novadā — 1104.

## Valoda
Eveni runā tungusu valodu saimei piederošajā evenu valodā. Ap 50 % evenu brīvi pārvalda krievu valodu, 27 % uzskata to par dzimto valodu. Sadzīvē liela daļa Jakutijas evenu izmanto jakutu valodu. Rakstība evenu valodā kopš 1930. gadiem.

## Atsauce
Grosglokners

**Grosglokners** () ir 3798 metrus augsts kalns Austrijas dienvidrietumos uz Tiroles un Karintijas robežas. Tas ir augstākais kalns Austrijā un augstākā Alpu virsotne uz austrumiem no Brennera pārejas.

Ietilpst Alpu Augstā Tauerna masīvā. Kalna austrumu nogāzē — Pasterces ledājs, kas ir Mellas upes sākums. Gar kalnu masīva izveidotais Grosloknera Alpu ceļš (*Großglockner-Hochalpenstraße*) ir populārs tūrisma objekts. Kalns ietilpst Augstā Tauerna nacionālā parka teritorijā.

## Ārējās saites

* Grosglokners summitpost.org
46. Saturna balva

**46. Saturna balvas** pasniegšanas ceremonija norisinājās , viesnīcā *Marriott Burbank Hotel*, Losandželosā. Ceremonijas organizators ir Zinātniskās fantastikas, fantāzijas un šausmu filmu akadēmija, kurā tā apbalvoja labākās zinātniskās fantastikas, fantāzijas un šausmu filmas, kā arī citu žanru filmas, seriālus, mājas video izdevumus, kas izveidoti laika posmā no  līdz . Balvas nominanti tika paziņoti . Ceremoniju vadīs Brūss Kempbels.

Filma "Zvaigžņu kari: Skaivokera atdzimšana" saņēma visvairāk, divpadsmit, nominācijas, tostarp arī kategorijā "Labākā zinātniskās fantastikas filma". Tā ir viena no vairākām pagājušā gada filmu balvu sezonas filmām, kas tika nominēta šogad pēc tam, kad pagarināja konkursa filmas izdošanas periodu no  līdz , kā arī ļāva straumēšanas servisu filmām pretendēt uz filmu kategorijām. "Zvaigžņu karu" franšīze ieguva balvas septiņās kategorijās, balvas saņēma filma "Zvaigžņu kari: Skaivokera atdzimšana", animācijas seriāls "Zvaigžņu kari: Klonu kari" un seriāls *[[The Mandalorian]]*. "Zvaigžņu ceļa" franšīze saņēma visvairāk balvas televīzijas kategorijās: seriāli *[[Star Trek: Discovery]]* un *[[Star Trek: Picard]]* kopā saņēma trīs balvas.

## Nominanti

### Kino

#### Labākā filma

#### Aktierspēle

#### Filmēšanas komanda

### Televīzija

### Mājas izklaide

## Atsauces
Stols (kalns)

**Stols** () jeb **Hohštūls** () ir 2236 metrus augsts kalns uz Austrijas un Slovēnijas robežas. Tas ir augstākais kalns Karavanku grēdā. Pirmā dokumentētā uzkāpšana kalna virsotnē notika 1794. gadā.

## Ārējās saites

* Stols summitpost.org
Ankogels

**Ankogels** () ir 3252 metrus augsts kalns Austrijā, Augstā Tauerna Ankogela grupā. Atrodas uz Karintijas un Zalcburgas zemju robežas Augstā Tauerna nacionālā parka teritorijā. No Mallnicas uz dienvidrietumiem no virsotnes Ankogelā līdz 2631 metriem v.j.l. var uzbraukt ar vagoniņu.

## Ārējās saites

* Ankogels summitpost.org
Mitāgskogels

**Mitāgskogels** () jeb **Kepa** () ir 2145 metrus augsts kalns uz Austrijas un Slovēnijas robežas. Trešais augstākais kalns Karavanku grēdā. 

## Ārējās saites

* Mitāgskogels summitpost.org
Koljanss

**Koljanss** () jeb **Augstā Varte** () ir 2780 metrus augsts kalns uz Austrijas un Itālijas robežas. Tas ir augstākais kalns Karintijas Alpu grēdā un augstākais kalns Itālijas Friuli-Venēcijas Džūlijas reģionā.

## Ārējās saites

* Koglianss summitpost.org
Jonna Sundlinga

**Jonna Sundlinga** (; dzimusi  Ūmeo) ir zviedru distanču slēpotāja. 2022. gada olimpisko spēļu čempione sprinta distancē, septiņu Pasaules čempionāta zelta medaļu ieguvēja.

## Karjera
Piedalījusies 2012. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Insbrukā, kur izcīnījusi sudraba medaļu sprintā. Guvusi panākumus arī Pasaules čempionātā junioriem, izcīnot trīs zelta medaļas. 2013. gadā Liberecā uzvarēja stafetē, bet 2014. gadā — sprintā un vēlreiz stafetē.

Pasaules kausa sacensībās debitēja  Estešundā ar 50. vietu 10 km distancē brīvajā stilā. Tā paša gada martā izcīnīja pirmos Pasaules kausa punktus, iekļūstot sprinta sacensību pusfinālā un ieņemot 7. vietu. 2016. gada Pasaules U-23 čempionātā uzvarēja sprintā.  Lillehammerē izcīnīja savu pirmo uzvaru PK posmos.

2019. gada Pasaules čempionātā piedalījās tikai sprintā, kur iekļuva finālā un ieņēma 4. vietu. 2019.—2020. gada Pasaules kausa sprinta disciplīnas kopvērtējumā izcīnīja 2. vietu, piekāpjoties tikai citai zviedru slēpotājai Linnai Svānai. 2021. gada Pasaules čempionātā izcīnīja divas zelta medaļas. Viņa kļuva par pasaules čempioni sprintā, bet vēlāk kopā ar Maju Dālkvistu uzvarēja arī komandu sprintā.

2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā J. Sundlinga izcīnīja visu medaļu komplektu: zelta medaļu sprintā, kā arī sudrabu komandu sprintā un bronzas godalgu stafetē. 2023. gada Pasaules čempionātā ieguva savu otro pasaules čempiones titulu sprintā. Arī komandu sprintā kopā ar Emmu Rībomu izcīnīja zeltu. 2025. gada Pasaules čempionātā Tronheimā trešo reizi pēc kārtas izcīnīja zeltu sprinta disciplīnā. Arī komandu sprintā un sieviešu stafetē izcīnīja zelta medaļas.

 izcīnīja zeltu komandu sprintā, startējot kopā ar Maju Dālkvistu, kā arī divas sudraba godalgas — individuālajā sprintā un stafetē.

## Rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Hāgemeisteri

thumb|right|Hāgemeisteru dzimtas ģerbonis

**Hāgemeisteri** () ir vācbaltiešu dzimta, kas 17. gadsimtā no Zviedru Pomerānijas ieceļojusi Zviedru Vidzemē un vēlāk izplatījusies arī Krievijā. 1742. gadā Hāgemeisteru dzimtu ierakstīja Vidzemes bruņniecības matrikulā.

## Vēsture
Pirmais zināmais dzimtas pārstāvis bija Grimmenes birģermeistars Heinrihs Hāgemeisters (ap 1490—1546). Viņa dēls un mazdēls bija Štrālzundes birģermeistari, bet Štrālzundes rātskunga Nikolaja Hāgemeistera (1606–1675) dēls Joahims pārcēlās uz dzīvi Zviedru Vidzemē. Ar Zviedrijas valsts kancelejas vadītāja Bengta Uksenšernas atbalstu viņš 1688. gadā kļuva par Vidzemes luterāņu baznīcas konsistorijas asesoru. 1692. gadā viņu iecēla dižciltīgo kārtā un piešķīra Valmiermuižas apsaimniekošanas tiesības. Tajā pašā gadā viņš kļuva par Tērbatas galma tiesas (*Hofgericht*) asesoru un iegādājās arī Oisu (*Oiso*) muižu. Viņa dēls tiesnesis Kārlis Gustavs fon Hāgemeisters (1703–1774) iegādājās Paunkilas (*Paunküll*) muižu Rēveles guberņā. 

1742. gadā Hāgemeisteru dzimtu ierakstīja Vidzemes bruņniecības, bet 1746. gadā arī Igaunijas bruņniecības matrikulā.  
1768. gadā atvaļinātais Krievijas impērijas armijas pulkvedis un Liepas muižas (*Lindenhof*) īpašnieks Adrians Baltazars fon Hāgemeisters (1708–1770) nomāja Drustu muižu, kuru 1777. gadā nopirka viņa dēls Adrians Baltazars (1744–1790). 1783. gadā to ieguva viņa brālis Nikolajs Kristofers (1747–1804), kurš to atstāja mantojumā savam dēlam Heinriham Hāgemeisteram (1784–1845).

## Muižas Latvijā
* Drustu muiža (*Drostenhof*, no 1777);
* Auļukalna muiža ar Buļu pusmuižu (*Aulenberg mit Friedrichsruhe und Brinckenhof*, līdz 1795);
* Briņķu muiža (*Brinckenhof*, līdz 1795);
* Gatartas muiža ar Jaundrustu muižu (*Gotthardsberg mit Neu-Drostenhof*').


Gatartas muižas pils.jpg|Gatartas muižas kungu māja (pēc 1920)
Vecdrustu muiža pirms 1940.jpg|Vecdrustu muižas kungu māja (pirms 1940)
Gatartas muižas pils 2001-04-13.jpg|Gatartas muižas kungu māja (2001)
Vecdrustu muiža Drustos 2001-08-04.jpg|Vecdrustu muižas kungu māja (2001)



## Atsauces
Anamarija Lampiča

**Anamarija Lampiča** (; dzimusi  Ļubļanā) ir slovēņu biatloniste un distanču slēpotāja.

## Karjera
Karjeras sākumā startēja distanču slēpošanā. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem Erzurumā izcīnīja bronzas medaļu stafetē. Piedalījusies 2012. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Insbrukā, kur izcīnīja sudraba medaļu 5 km distancē klasiskajā stilā.

Pasaules kausa sacensībās distanču slēpošanā debitēja , ieņemot 51. vietu sprinta kvalifikācijā. Pirmos PK punktus ieguva 2015. gada janvārī Otepē sprintā klasiskajā stilā, iekļūstot pusfinālā un ierindojoties 11. vietā. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2015. gadā Fālunā.  Phjončhanā sprintā klasiskajā stilā izcīnīja savu pirmo uzvaru PK posmos. Piedalījās . Labāko rezultātu individuāli sasniedza sprintā, ieņemot 7. vietu, bet komandu sprintā ieguva 6. vietu.

2019. gada Pasaules čempionātā kopā ar Katju Višnaru izcīnīja sudraba medaļu komandu sprintā. 2019.—2020. gada Pasaules kausa sprinta disciplīnas kopvērtējumā izcīnīja 3. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā izcīnīja divas bronzas medaļas — individuālajā un komandu sprintā.  Pekinā iekļuva sprinta pusfinālā, distances kopvērtējumā ieņemot 12. vietu, 10 km distancē klasiskajā stilā ieņēma 17. vietu. Kopā ar Evu Urevcu startēja arī komandu sprintā (14. vieta).

2022. gada maijā pieņēma lēmumu pāriet uz biatlonu. IBU kausā debitēja  Idrē ar 6. vietu sprintā, veicot četrus soda apļus. 8. decembrī viņa debitēja Pasaules kausā biatlonā, ar trim soda apļiem izcīnot piekto vietu un uzrādot ātrāko slēpošanas laiku.

Lai gan bieži vien uzrādīja ātrākos slēpošanas laikus, neprecīzā šaušana Lampičai liedza sasniegt augstvētīgus rezultātus pirmajās sezonās biatlonā.  Ansī ar diviem soda apļiem sprintā viņa izcīnīja trešo vietu un pirmo goda pjedestālu karjerā Pasaules kausa posmos.

## Karjeras rezultāti biatlonā

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Hanss Kristers Holunns

**Hanss Kristers Holunns** (; dzimis  Oslo) ir norvēģu distanču slēpotājs.

## Karjera
2008. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja zelta medaļu 10 km distancē klasiskajā stilā. 2009. gadā ieguva divas bronzas medaļas — skiatlonā un stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitēja  Lahti ar 52. vietu 15 km distancē.  Lillehammerē pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla PK posmos, ieņemot 3. vietu skiatlonā. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2017. gadā Lahti, startēja tikai 50 km distancē brīvajā stilā un ieņēma 10. vietu.

Startējis  Phjončhanā, kur izcīnīja bronzas medaļu 30 km skiatlonā, kā arī divreiz ieguva 6. vietu — 15 km distancē brīvajā stilā un 50 km klasikā. 2019. gada Pasaules čempionātā piedalījās tikai 50 km distancē ar kopēju startu brīvajā stilā un kļuva par pasaules čempionu. 2021. gada Pasaules čempionātā izcīnīja divas zelta medaļas (15 km distancē brīvajā stilā un stafetē), kā arī bronzu skiatlonā.  izcīnīja sudrabu stafetē.

2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā ieguva bronzu 15 km distancē brīvajā stilā un zeltu stafetē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Golica

**Golica** () jeb **Kālkogels** () ir 1835 metrus augsts kalns uz Austrijas un Slovēnijas robežas. Atrodas Karavanku grēdā uz ziemeļiem no Jesenices pilsētas. Kalns pazīstams ar to, ka aprīļa beigās, maija sākumā Golicas piekalnēs uzzied savvaļas narcišu (*Narcissus poeticus*) pļavas.

## Ārējās saites

* Golica summitpost.org
Dievkrēsliņu blakšu dzimta

**Dievkrēsliņu blakšu dzimta** (Stenocephalidae) ir blakšu kārtas dzimta, kurā ietilpst vienīgā ģints ***Dicranocephalus*** ar 30 sugām. Latvijā ir zināma tikai viena suga *[[Dicranocephalus medius]]*, kuru atklāja 2019. gadā Rīgā, Rumbulas apkārtnē.

## Izplatība
Dievkrēsliņu blakšu dzimta ir plaši izplatīta pasaulē. Sastopamas no Īrijas caur Eiropu un Āziju līdz Japānai. Dažas sugas ir sastopamas arī Āfrikā. Viena suga reģistrēta Galapagu salās. Lielāka daļa sugu ir izplatīta Austrumu puslodes tropos un subtropos, tai skaitā arī Austrālijā.

## Sistemātika
Dievkrēsliņu blakšu dzimtā atklātas apmēram 30 sugas:
* *[[Dicranocephalus agilis]]* (Scopoli, 1763)
* *[[Dicranocephalus albipes]]* (Fabricius, 1781)
* *[[Dicranocephalus alticolus]]* (Zheng, 1981)
* *[[Dicranocephalus aroonanus]]* Brailovsky, Barrera, Göllner-Scheiding & Cassis, 2001
* *[[Dicranocephalus brevinotum]]* (Lindberg, 1935)
* *[[Dicranocephalus caffer]]* (Dallas, 1852)
* *[[Dicranocephalus femoralis]]* (Reuter, 1888)
* *[[Dicranocephalus ferganensis]]* (Horváth, 1887)
* *[[Dicranocephalus ganziensis]]* Ren, 1990
* *[[Dicranocephalus haoussa]]* (Villiers, 1950)
* *[[Dicranocephalus hirsutus]]* Moulet, 1993
* *[[Dicranocephalus insularis]]* (Dallas, 1852)
* *[[Dicranocephalus kashmiriensis]]* Lansbury, 1966
* *[[Dicranocephalus lateralis]]* (Signoret, 1879)
* *[[Dicranocephalus lautipes]]* (Stål, 1860)
* *[[Dicranocephalus marginatus]]* (Ferrari, 1874)
* *[[Dicranocephalus marginicollis]]* (Puton, 1881)
* *[[Dicranocephalus medius]]* (Mulsant & Rey, 1870)
* *[[Dicranocephalus mucronifer]]* (Stål, 1860)
* *[[Dicranocephalus pallidus]]* (Signoret, 1879)
* *[[Dicranocephalus panelii]]* Lindberg, 1959
* *[[Dicranocephalus pilosus]]* (Bergroth, 1912)
* *[[Dicranocephalus prolixus]]* Lansbury, 1965
* *[[Dicranocephalus pseudotestaceus]]* Lansbury, 1966
* *[[Dicranocephalus punctarius]]* (Stål, 1866)
* *[[Dicranocephalus punctipes]]* (Stål, 1873)
* *[[Dicranocephalus putoni]]* (Horváth, 1897)
* *[[Dicranocephalus schmitzi]]* Göllner-Scheiding, 1996
* *[[Dicranocephalus setulosus]]* (Ferrari, 1874)
* *[[Dicranocephalus testaceus]]* (Stål, 1860)

## Atsauces
Deni Avdija

**Deni Avdija** (, ; dzimis  Beitzerā) ir Izraēlas basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja pozīcijā, Izraēlas basketbola izlases dalībnieks. 2024. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Portlendas "Trail Blazers", bet iepriekš vairākas sezonas spēlēja Vašingtonas "Wizards".

Viņa tēvs Zufers Avdija arī bija profesionāls basketbolists, dzimis Dienvidslāvijā Kosovas musulmaņu kopienā, lielāko karjeras daļu spēlējis Izraēlas klubos. D. Avdijas māte dzimusi Izraēlā. Basketbolistam ir Izraēlas un Serbijas pilsonība.

## Karjera
2013. gadā D. Avdija pievienojās Izraēlas spēcīgākā kluba Telavivas "Maccabi" jauniešu sistēmai, bet 2017. gadā 16 gadu vecumā kļuva par jaunāko spēlētāju kluba vēsturē, kas spēlējis pieaugušo komandā. Kopā ar "Maccabi" trīs reizes uzvarēja Izraēlas čempionātā, 2020. gadā kļūdams par jaunāko līgas MVP tās vēsturē.

### NBA
2020. gada NBA draftā izraudzīts ar 9. numuru, otro augstāko starp ārvalstu spēlētājiem, D. Avdiju izvēlējās Vašingtonas "Wizards". Debijas sezonā tika izraudzīts par Uzlecošo Zvaigžņu spēles dalībnieku 2021. gada NBA Visu Zvaigžņu spēles nedēļas nogales ietvaros (pati spēle gan nenotika Covid-19 pandēmijas dēļ).

2021.—2022. gada NBA sezonā D. Avdija piedalījās visās 82 regulārās sezonas spēlēs, sezonu noslēdzot ar vidēji 8,2 gūtiem punktiem spēlē. 2023. gada 11. janvārī viņš aizvadīja vienu no produktīvākajām spēlēm karjerā, savācot rekordskaitu: 20 atlēkušās bumbas zem groziem uzvarētā spēlē (100—97) pār Čikāgas "Bulls". Karjeras rezultativitātes rekordu uzrādīja 30. janvāra uzvarā pār Sanantonio "Spurs" (127—109), gūstot 25 punktus.

2024. gada jūnijā D. Avdija tika aizmainīts uz Portlendas "Trail Blazers" pret Malkolmu Brogdonu un vairākām drafta izvēlēm, tostarp pirmās kārtas izvēli 2024. gada NBA draftā.

### Nacionālā izlase
Spēlējis dažāda vecuma Izraēlas jaunatnes izlasēs, kopā ar U20 izlasi divas reizes kļūdams par Eiropas čempionu (2018, 2019). 2019. gada turnīrā atzīts par tā labāko spēlētāju.

2019. gada 21. februārī debitējis Izraēlas pieaugušo izlasē uzvarētā spēlē pret Vāciju (81—77).

## Atsauces

## Ārējās saites
Ēriks Valness

**Ēriks Valness** (; dzimis ) ir norvēģu distanču slēpotājs.

## Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja  Lillehammerē ar 27. vietu sprintā. Divas reizes uzvarējis Pasaules U-23 čempionātā sprinta disciplīnā (2018. un 2019. gadā).  pirmo reizi Pasaules kausa posmos izcīnīja godalgotu vietu, sprinta sacensību finālā finišējot 3. vietā. Nākamajā dienā kopā ar Sindri Bjērnestadu Skāru uzvarēja komandu sprintā. 2019.—2020. gada Pasaules kausa sprinta disciplīnas kopvērtējumā izcīnīja 2. vietu.  sprinta sacensībās Rukatunturi, Somijā, izcīnīja pirmo individuālo uzvaru Pasaules kausa posmos.

2021. gada Pasaules čempionātā Ē. Valness izcīnīja divas medaļas. Individuālajā sprintā viņš ieguva sudrabu, bet komandu sprintā kopā ar Juhannesu Klēbo izcīnīja zelta godalgu. Arī 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā Ē. Valness un J. Klēbo uzvarēja komandu sprintā, kļūstot par olimpiskajiem čempioniem.

2025. gada Pasaules čempionātā Tronheimā izcīnīja zelta medaļas komandu sprintā un stafetē, kā arī sudrabu 10 km distancē klasiskajā stilā ar intervāla startu.  Valness iekļuva sprinta sacensību finālā un ieņēma 6. vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pecens

**Pecens** () jeb **Peca** ( ir 2126 metrus augsts kalns uz Austrijas un Slovēnijas robežas, Karavanku grēdā. Savulaik kalnā tika iegūts svins un cinks. Tagad kalna apkaimē un tās raktuvēs ierīkots Karavanku ģeoparks ar dažādām tūrisma aktivitātēm, to starpā kalnu riteņbraukšanu pa pazemes raktuvēm.

## Ārējās saites

* Pecens summitpost.org
* Karavanku ģeoparks
Vurcenes pāreja

**Vurcenes pāreja** (, ) ir Karavanku kalnu pāreja, kas savieno Austriju ziemeļos ar Slovēniju dienvidos. Caur pāreju izbūvēts ceļš, kas savieno Fillahu Austrijā ar Ļubļanu Slovēnijā. Līdz Karavanku tuneļa izbūvei 1991. gadā, caur Vurcenes pāreju veda viens no galvenajiem ceļiem, kas savienoja Austriju ar Dienvidslāviju. Aukstā kara gados Austrijas pusē pie pārejas tika izbūvētas militāras būves, kas tagad ir muzejs.

## Ārējās saites

*Vurcenes pārejas bunkuru muzejs
Pasterce

**Pasterce** () ir lielākais Austrijas ledājs valsts dienvidaustrumos, Karintijā. Sākas Augstā Tauerna augstākās virsotnes Grosgloknera austrumu nogāzē.

Globālās sasilšanas dēļ ledāja garums samazinās ar ātrumu 10 metri gadā, un tas zaudējis pusi no sava garuma no mērījumu sākumiem 1851. gadā. Ledājs atrodas Augstā Tauerna nacionālā parka teritorijā un ir populārs tūrisma objekts.

## Ārējās saites
Hohalmšpice

**Hohalmšpice** () ir 3360 metrus augsts kalns Austrijas dienvidos Augstā Tauerna Ankogela grupā. Atrodas Karintijas federālajā zemē, Augstā Tauerna nacionālā parka teritorijā. Dažkārt dēvēts par Tauerna karalieni, par Tauerna karali dēvējot Groglokneru. Pirmā reģistrētā uzkāpšana kalnā notika 1859. gadā, kad to izdarīja Pauls Gromanis.

## Ārējās saites

* Hohalmšpice summitpost.org
Landskronas pils

**Landskronas pils** () ir viduslaiku pils drupas Austrijā, Karintijas zemē, uz ziemeļaustrumiem no Fillahas, pie Osiahas ezera.

Pils atrodas klints virsotnē 658 metrus virs jūras līmeņa. Celta 14. gadsimta sākumā un gadsimtu gaitā vairākkārt mainījusi īpašniekus. 1812. gadā tā nodega un vairs netika atjaunota. Sākot no 1953. gada drupas tika iekonservētas, tika atklāts restorāns. Pilī tiek demonstrētas medības ar piekūniem.

## Ārējās saites

*
Raučua

**Raučua** (, ), arī **Boļšaja Baraņiha** (*Большая Бараниха*) vai **Raučuvana** (*Раучуван*), ir upe Krievijas Federācijas ziemeļaustrumos, plūst pa Čukotkas autonomā apvidus teritoriju. Nosaukums cēlies no čukču valodas *Равчыван* un tiek dažādi tulkots kā ‘kalnu kazu upe’, ‘vieta pēc uzvaras pār nometni’ vai ‘šaura, kā izurbta vieta’.

Sākas no Iļirņejas skrausta, plūst ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā pa Biļibinas un Čaunas rajonu teritoriju. Augštecē plūst cauri Raučuvagitgina ezeram, pēc tam šķērso Raučuas grēdu un noplūst Čaunas zemienē. Kopējais garums 323 km. Ietek Austrumsibīrijas jūrā pa vairākām attekām. Lielākās pietekas ir Naglojnivēma un Konevāma, abas labās. Sniega un lietus barošanas režīms. Aizsalst oktobrī, ledus iziet maijā. Upes lejtecē dabas liegums.

Upes krasti neapdzīvoti, vidustecē līdz 1999. gadam pastāvēja zeltraču ciemats Baraņiha, ko slēdza nerentabilitātes dēļ. Upes grīvā atrodas Raučuas ciemats, kurā atrodas faktorija un Raučuas polārstacija.

## Atsauces
Gurkas doms

**Gurkas doms** (, pilnā nosaukumā *Pfarr- und ehemalige Domkirche Mariae Himmelfahrt*) ir Romas katoļu bazilika, kas atrodas Austrijas dienvidos, Karintijas pilsētā Gurkā.

Baznīca celta no 1140. līdz 1200. gadam un ir viens no izcilākajiem romānikas arhitektūras paraugiem Austrijā. Baznīcā atrodas Sv. Emmas no Gurkas kaps. Gadsimtiem Gurkas doms bija Karintijas reliģiskais centrs, līdz 1787. gadā par Karintijas galveno katedrāli kļuva Klāgenfurtes doms.


Gurk_Cathedral_in_spring.jpg
Gurker_Dom_Turmuhren.jpg
Gurk_Dom_Maria_Himmelfahrt_Innen_Gewölbe_3.JPG
Gurk_Domplatz_1_Dom_Hauptapsis_Relief_Löwe_mit_Basilisk_30092020_8127.jpg
Gurk_Bischofskapelle_Sündenfall.jpg
Gurk_Domplatz_1_Dom_Hochaltar_und_Seitenaltäre_06072020_9280.jpg
Gurk_Domplatz_1_Dom_nördliches_Seitenschiff_Blick_gen_Osten_06072020_9294.jpg


## Ārējās saites

*
Klāgenfurtes doms

**Klāgenfurtes doms** (, pilnā nosaukumā *Dom- und Stadtpfarrkirche Hll. Petrus und Paulus*) ir Romas katoļu doms, kas atrodas Austrijas dienvidos, Karintijas pilsētas Klāgenfurtes vecpilsētā.

Ēka uzcelta kā protestantu baznīca 1581. gadā un tolaik bija lielākā protestantu baznīca Austrijā. Kontrreformācijas laikā 1600. gadā tā tika atdota jezuītiem. Baznīca nodega ugunsgrēkā un 1724. gadā tika uzcelta no jauna. 1787. gadā Klāgenfurtes doms kļuva par Gurkas-Klāgenfurtes diecēzes katedrāli šajā statusā nomainot Gurkas domu.


Klagenfurt_-_Dom_Innenansicht_03.jpg
Austria_Klagenfurt_Dome_08.jpg
Austria_Klagenfurt_Dome_02.jpg


## Ārējās saites

*
The Moon Is Rising

***The Moon Is Rising*** ir latviešu dziedātājas Samantas Tīnas dziesma, ar kuru viņa pārstāvēja Latviju 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē. Savā pusfinālā dziesma ieguva 17., pēdējo, vietu, nekvalificējās finālam.

Dziesmas autori ir Samanta Tina, Aminata Savadogo, Latvijas pārstāve 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, un Oskars Uhaņs. Dziesma tika pirmatskaņota  raidījumu cikla "Kā uzvarēt Eirovīzijā? Samantas Tīnas ceļš uz Roterdamu" noslēdzošajā sērijā. Dziesma tika izlaista tajā pašā dienā.

## Atsauces
2021. gada Pasaules čempionāts kalnu slēpošanā

**2021. gada [[Pasaules čempionāts kalnu slēpošanā]]** notika Kortīnā d'Ampeco, Itālijā, laikposmā no 8. līdz 21. februārim. 

Kortīna d'Ampeco par pasaules čempionāta norises vietu tika apstiprināta Starptautiskās Slēpošanas federācijas (FIS) kongresā Kankunā 2016. gada jūnijā. Tā bija vienīgā pretendente. 2020. gada maijā Itālijas Ziemas sporta federācija lūdza pārcelt čempionātu uz 2022. gadu COVID-19 pandēmijas dēļ, bet FIS norises laiku nolēma nemainīt.

Čempionātā tika sadalīti 13 medaļu komplekti. Visvairāk zelta medaļu (5) izcīnīja Austrijas sportisti, bet kopā visvairāk medaļu (9) ieguva Šveices kalnu slēpotāji.

## Medaļu ieguvēji
### Vīrieši

### Sievietes

### Jaukti

## Medaļu kopvērtējums
 Mājinieki

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Literatūra un Māksla

"**Literatūra un Māksla**" bija radošo savienību (rakstnieku, komponistu, mākslinieku, kinematogrāfistu, arhitektu savienību un teātra biedrības) literāri māksliniecisks un sabiedriski politisks ilustrēts laikraksts. Pirmais numurs iznāca .

Laikraksts iznāca reizi nedēlā, sākumā 6000 eksemplāru tirāžā astoņu lappušu apjomā. No 1967. gada tika izdots divreiz lielākā apjomā. Laikrakstu izdeva Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas izdevniecība, tomēr ar laiku tas kļuva par vienu no sabiedrībā visvairāk lasītajiem preses izdevumiem, īpaši izceļoties 1980. gados mediju vidū ar spilgtu publicistiku.

## Redaktori
* Valdis Lukss (1945–1946)
* Jānis Grants (1946–1949)
* Voldemārs Kalpiņš (1949–1952), (1954–1958)
* Jezups Laganovskis (redaktora v. i., 1953)
* Ignats Muižnieks (1958–1963)
* Vladimirs Mihailovs (1963–1966)
* Hugo Rukšāns (1967–1969)
* Jānis Škapars (1969–1985)
* Andris Sproģis (1985–1987)
* Māris Čaklais (1987–1990)
* Pēteris Bankovskis (1991–1993)
* Viktors Daugmalis (1994)
* Vija Virtmane (redaktora v.i., 1994).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Laikraksts "Literatūra un Māksla" un Latvijas jaunāko laiku vēstures notikumi LSM, Kultūras rondo
Lelde Kovaļova

**Lelde Kovaļova** (dzimusi  Gulbenē) ir latviešu rakstniece, kino producente un izdevēja.

Ieguvusi maģistra grādu audiovizuālajā mediju mākslā. Romānu "Bezvēsts pazudušās" (2019), "Svešinieki", (2020), "Šoseja" (2021) un “Tvitera tiesa” (2022) autore (izdevējs "Latvijas Mediji"). Producējusi vairākus kino projektus, tajā skaitā *[[Tet]]* oriģinālseriālu "Bezvēsts pazudušās"  (uzņemts pēc Kovaļovas debijas romāna ar tādu pašu nosaukumu) (2020-2022), "Nelūgtie viesi" (2023)

Kopš 2023.gada strādā arī par pasniedzēju "Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā".

## Atsauces
Milda Zīlava

**Milda Zīlava** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu aktrise.

## Biogrāfija
Dzimusi 1908. gada 1. septembrī Jelgavā. 1931. gadā beigusi Latvju dramatiskos kursus un sākusi strādāt Latvijas Nacionālajā teātrī, uzreiz tiekot pie vadošām lomām.

1944. gadā  devusies bēgļu gaitās uz Vāciju, kur darbojusies Mērbekas Latviešu teātrī, bet 1950. gadā pārcēlusies uz ASV, kur pievienojusies Amerikas Latviešu teātra Ņujorkas ansamblim. 1960. gadu sākumā darbību teātros beigusi.

Mirusi 2002. gada 20. augustā Virdžīnijas štatā Šarlotesvillā.

## Radošā profesionālā darbība
Mildas Zīlavas tēli bija vienkārši un sirsnīgi. Viņas dabisko tēlojumu ievēroja arī kinorežisori, un Milda Zīlava kļuva par vienu no pirmajām latviešu kinoaktrisēm. 1934. gadā viņa spēlēja Maigu filmā “Tautas dēls”, vēlāk filmā “Dzimtene sauc” — Līgavu, bet latviešu kino vēsturē iekļuvusi ar Zentas tēlu “Zvejnieka dēla” pirmajā, 1939. gada ekranizācijā.

## Izrādes
Par Mildas Zīlavas nozīmīgākajām izrādēm tiek uzskatītas “Maija un Paija” (1932), “Zvejnieka dēls” (1. daļa, 1934), “Pūt, vējiņi!” (1936), “Lēdijas Vindermīres vēdeklis” (1939), “Ugunī” (1940), “No saldenās pudeles” (1942). Attēloja lomas arī daudzās citās izrādēs:

## Atsauces

## Ārējās saites
* Milda Zīlava filmas.lv
Elīna Kursīte

**Elīna Kursīte** (dzimusi 1986. gada 21. aprīlī) ir latviešu fotogrāfe un sociālantropoloģe.

Vairāku personālizstāžu ("Kurzemīte", "Latgales zelta pods", "Vidzemes dzīvie atmiņu stāsti", "Nākamā pietura — Mājas") un grāmatu ("Latvijas pierobežas pēdējie mohikāņi", "Latgales pēdējie mohikāņi", "Nākamā pietura — Mājas", "R*SOLS") līdzautore.

## Biogrāfija
2004. gadā absolvēja Ilmāra Gaiša Kokneses vidusskolu.

2007. gadā absolvēja Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultāti, iegūstot bakalaura grādu komunikācijas zinātnēs

2014. gadā absolvēja Rīgas Stradiņa Universitāti, iegūstot maģistra grādu sociālās antropoloģijas maģistra studiju programmā.

2020. gadā uzsāka studijas Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātē, Literatūrzinātnes, folkloristikas un mākslas doktorantūrā.

### Literārā darbība
* Latvijas pierobežas pēdējie mohikāņi
* Latgales pēdējie mohikāņi
* Nākamā pietura — Mājas
* "R*SOLS"

### Personālizstādes
* Kurzemīte
* Latgales zelta pods
* Vidzemes dzīvie atmiņu stāsti
* Nākamā pietura — Mājas

## Atsauces