open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Laspiņasa

**Laspiņasa** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona dienvidrietumos Manilas līča krastā pie robežas ar Kavites provinci; ziemeļos robežojas ar Paraņaki, austrumos — ar Muntinlupu. 

## Vēsture
Sena zvejnieku apdzīvota vieta Manilas līča krastā. 18. gadsimtā attīstījās jūras sāls tvaicēšanas rūpals, kas deva impulsu apvidus atīstībai. Kā atsevišķa Manilas provinces municipalitāte izveidota 1762. gadā (pēc citiem datiem  — 1797. gadā). 19. gadsimta biegās Filipīnu revolūcijas laikā Laspiņasa bija viena no galvenajām spāņu un filipīniešu cīņu vietām. 1901. gadā Laspiņasas municipalitāte iekļauta jaundibinātajā Risalas provincē. 1903. gadā pievienota Paraņakei, bet jau 1907. gadā atjaunota kā patstāvīga municipalitāte. 1975. gadā Laspiņasas municipalitāte tika iekļauta Galvaspilsētas reģionā, bet 1997. gadā tai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Paraņake

**Paraņake** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona dienvidrietumos Manilas līča krastā; ziemeļos robežojas ar Pasaju, austrumos — ar Tagigu, bet dienvidos — ar Muntinlupu un Laspiņasu. Pilsētas rietumos Manilas līča krastā 8 km² platībā plešas spēļu un izklaides komplekss *Entertainment City*. Pilsētas teritorijā atrodas daļa no Manilas starptautiskās lidostas.

## Vēsture
Mūsdienu pilsētu 1580. gadā dibināja augustīniešu ordenis un sākotnēji dēvēta par Palaņaku (*Palañac*). 1901. gadā Paraņakes municipalitāte iekļauta jaundibinātajā Risalas provincē. 1903. gadā Paraņakei pievienota Laspiņasa, bet jau 1907. gadā atdalīta kā patstāvīga municipalitāte. 1975. gadā Paraņakes municipalitāte tika iekļauta Galvaspilsētas reģionā, bet 1998. gadā tai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alverto Fernandess

**Alverto Angels Fernandess** (, ; dzimis ) ir Argentīnas politiķis, advokāts un universitātes profesors. 2019. gada decembrī Alverto Fernandess kļuva par Argentīnas prezidentu, vēlēšanās apsteidzot iepriekšējo prezidentu Maurisio Makri. Pirms kļūšanas par prezidentu Alverto Fernandess bija prezidenta Nestora Kiršnera ministru kabineta vadītājs (2003—2007) un īsu laiku arī prezidentes Kristinas Fernandesas de Kiršneres laikā (2007—2008).

Alverto Fernandess 2019. gadā prezidenta vēlēšanu kampaņā solīja risināt ekonomiskās problēmas un mazināt nabadzību. Viņš bija saistīts ar politiskām programmām, kas atbalsta sociālo taisnīgumu un valsts intervenci ekonomikā. Prezidentūras laikā gan viņam tik labi neveicās. Prezidentūras termiņš sākās ar COVID-19 pandēmiju un ar to saistītām problēmām, bet 2021./2022. gadā valsts saimniecībai atkopjoties, inflācija valstī sasniedza 100% (lielākais kāpums kopš 1991. gada).

## Ārējās saites
Kairas purpura roze

**"Kairas purpura roze"** () ir 1985. gada ASV romantiska kinokomēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Vudijs Allens. Filmā galvenās lomas atveido Mija Ferova, Džefs Denjelss un Denijs Aielo.

Filma stāsta par filmas tēlu Tomu Baksteru (Denjelss), kurš atstāj filmu un ienāk īstajā pasaulē, kur iemīlas Sesīlijā (Ferova).

Filmas "Kairas purpura roze" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Orion Pictures]]*. Filma saņēma BAFTA kino balvu kategorijā "Labākā filma" un "Labākais oriģinālscenārijs", kā arī Zelta globusa balvu kategorijā "Labākais scenārijs". Allenu nominēja arī Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs". Pats Allens, kopā ar "Vīri un sievas" (*Husbands and Wives*, 1992) un "Uzvaras punkts" (2005), to nosaucis par savu labāko filmu. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 93% vērtējums.

## Sižets

1935. gadā Ņūdžersijā, Lielās depresijas laikā, Sesīlija (Ferova) ir neveikla viesmīle, kura dodas uz kino, lai izbēgtu no savas drūmās dzīves bez mīlestības, vardarbīgā laulībā ar Monku (Aielo), kuru viņa vairākkārt mēģinājusi pamest.

Jaunākā filma, ko Sesīlija skatās, ir *[[RKO Pictures]]* filma "Kairas purpura roze". Tas ir stāsts par bagātu Manhatanas dramaturgu Henriju, kurš kopā ar biedriem Džeisonu un Ritu dodas eksotiskā atvaļinājumā uz Ēģipti. Atrodoties Ēģiptē, viņi trīs satiek arheologu Tomu Baksteru (Denjelss). Toms iepazīstas ar viņiem un nokļūst Manhatanā, kur viņš iemīlas Kitijā Heinsā.

Pēc tam, kad Sesīlija vairākas reizes apmeklē filmu, Toms, viņu pamanījis, izkļūst no melnbaltās filmas pasaules un nokļūst reālajā pasaulē kino ekrāna otrā pusē. Viņš pastāsta Sesīlijai, ka ir viņā ieķēries pēc tam, kad pamanīja, ka viņa tik daudz reižu viņu vēro. Sesīlija viņu izvadā pa savu Ņūdžersijas pilsētu. Tomēr Toma izkļūšana no filmas radījusi problēmas. Citās filmas kopijās arī citi ir mēģinājuši izkļūt no tās. Filmas producents, uzzinot, ka Toms izkļuvis no filmas, kopā ar aktieri Gilu Šepardu (īstais Toms) lido uz Ņūdžersiju. Tur Gils iepazīstas ar Sesīliju, tādējādi izveidojot mīlas trīsstūri starp Sesīliju, Tomu un Gilu. Sesīlija galu galā nolemj palikt ar Gilu un dzīvot reālajā pasaulē, nevis ar Tomu. Viņa visbeidzot pamet arī savu īsto vīru.

Taču Gila mīlestība pret Sesīliju nebija īsta. Viņš viņu bildināja tikai tāpēc, lai panāktu, ka Toms atgrieztos filmā un glābtu viņa aktiera karjeru Holivudā. Gils, kuru nomoka vainas apziņa, pamet Sesīliju. Palikusi bez mīļotā, darba un mājām, Sesīlija atkal dodas uz kino. Tur viņa viena pati skatās kā Freds Astērs un Džindžera Rodžersa dejo filmā "Cilindrs" (*Top Hat*), lēnām iegrimstot filmas šarmā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Cilts (bioloģija)

upright=0.75|thumbnail|Organismu klasifikācijā cilts atrodas starp dzimtu un ģinti; attēlā ir norādīta šo vienību atrašanās vieta klasifikācijas hierarhijā, bet nav atzīmēta cilts atrašanās vieta
**Cilts** () organismu klasifikācijā ir taksonomiskais rangs, kuru izmanto gan zooloģijā, gan botānikā. Cilts ir nākamais taksonomiskais rangs zem dzimtas un apakšdzimtas, bet virs ģints. Zooloģijā cilšu zinātniskie nosaukumi beidzās ar izskaņu *-ini*. Dažreiz izmanto apakšcilts jēdzienu, tad izskaņa ir *-ina*. Botānikā cilšu zinātnisko nosaukumu izskaņa ir *-eae*. Cilts jēdzienu ieviesa vēlāk, pēc Kārļa Linneja aizsāktās augu klasificēšanas sākuma. Cilts jēdzienu arvien plašāk sāka izmantot, kad sāka ģenētiskos pētījumos un radās nepieciešamība dzīvniekus un augus klasificēt vēl atsevišķās grupās starp dzimtu un ģinti.

## Ārējās saites
Alfons Eihvalds

thumb|200px|Alfons Eihvalds
**Alfons Kārlis Teodors Eihvalds** (1862—1923) bija latviešu uzņēmējs un sabiedriskais darbinieks, Tukuma pilsētas galva (1907—1915; 1918—1920).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1862. gada 8. augustā Bikstu pagasta "Vērpju" saimnieka Kriša Eihvalda un viņa sievas Lības ģimenē.
Mācījās Bikstu pagasta skolā un Jelgavas reālskolā. 1884. gada sāka studijas Rīgas Politehniskās augstskolas Ķīmijas tehniskajā nodaļā, iestājās latviešu studentu korporācijā "Selonija", bet 1892. gada septembrī studijas pārtrauca. Trīs gadus strādāja Andreja Zēberga (1855—1932) iesala fabrikā Tukumā. 1897. gadā sāka strādāt Tukuma—Ventspils dzelzceļa būves uzņēmumā, vēlāk viņam piederēja vīna un alus tirgotava. 1907. un 1908. gadā Eihvalds bija Tukuma Viesīgās biedrības priekšnieks.

1907. gada 9. novembrī A. Eihvalds nomainīja Marku Kremanu Tukuma pilsētas galvas amatā, bet 1911. gadā viņu pārvēlēja šajā amatā. Viņa prioritāte bija pilsētas teritorijas paplašināšana un modernas infrastruktūras radīšana, tostarp arī ūdensapgādes un kanalizācijas, elektrifikācijas jautājumi, kā arī pilsētas pamatskolas būvniecības plānošana.

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada 2. jūlijā viņš saņēma rīkojumu evakuēt pilsētas pārvaldi, 26. oktobrī Valkā Tukuma pilsētas valde pārtrauca darbību. 1918. gada rudenī pilsētas valde atkal atsāka darboties A. Eihvalda vadībā, bet LSPR laikā no 1919. gada 3. janvāra un tam sekojošajā militārās pārvaldes laikā līdz 12. jūnijam pārtrauca darbu. Vēlētā Tukumā pašvaldība nedarbojās arī Bermontiādes laikā no 1919. gada 8. oktobra līdz 22. novembrim, kad 9. Rēzeknes pulks atbrīvoja pilsētu.

Pēc 1920. gada pašvaldību vēlēšanām A. Eihvalds atstāja amatu un kļuva par Valsts kases Tukuma nodaļas priekšnieku. Miris 1923. gada 11. jūlijā.

## Atsauces
Sagamihara

**Sagamihara** (, *Sagamihara-shi*) ir pilsēta Kanagavas prefektūrā, Kanto reģionā, Japānā.  Sagamiharā 334 812 mājsaimniecībās dzīvoja 723 470 iedzīvotāji. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir trešā lielākā pilsēta Kanagavas prefektūrā un piektā lielākā pilsēta Tokijas aglomerācijā.

Sagamiharā ir attīstīta ražošana, un tā ir viens no Japānas atomenerģijas pētniecības centriem. Populārākie tūristu apskates objekti Sagami ezers, Prefektūras parks un 1598. gadā uzbūvētais Jogenas templis (妙現寺).

Sagamiharai ir ciešākas saites ar Tokijas prefektūru nekā citām Kanagavas prefektūras pilsētām, jo sevišķi ar Hečiodži, Mačidas un Tamas pilsētu. Sagamiharā ir novērojama svārstmigrācija, kur 24,6% pilsētas iedzīvotāju ikdienā dodas uz darbu vai skolu Tokijā.

## Vēsture
Kamakuras periodā (1185—1333) mūsdienu Sagamiharas teritorijā mājoja Jokojamas klans, viens no septiņiem Musaši provinces karotāju klaniem, savukārt Edo periodā (1603—1868) Sagamiharas teritoriju veidoja vairāku Tokugavas sjoguna vasaļu zemes, kā arī Ogino-Jamanakas un Karasujamas domēņu eksklāvi.

Pēc Meidži restaurācijas mūsdienu pilsētas austrumu daļa atradās Kodzas apriņķī, bet rietumu daļa — Cukui apriņķī.  izveidojot mūsdienīgu administratīvā iedalījuma sistēmu, Kodzas apriņķi administratīvi sadalīja sešos ciemos. 1930. gados Kodzas apriņķī atradās Japānas armijas arsenāli un mācību poligoni. Sagamiharas pilsētu izveidoja , apvienojot Zamas (座間市, *Zama-shi*) pilsētu un Kodzas apriņķa ciemus. Tolaik Sagamihara bija pēc platības lielākā pilsēta Japānā.

Pēc Otrā pasaules kara beigām iedzīvotāju skaits Sagamiharā strauji auga, jo 1950. gados pilsētā jau bija attīstīta elektrotehnikas, mašīnbūves, pārtikas rūpniecības un vieglās rūpniecības nozare. Turklāt pilsētā bija izveidojusies ērta transporta saikne ar Tokiju, Jokohamu un Hečiodži.

## Iedzīvotāji

### Cilvēki
* autosportists Ukijo Katajama (1963)
* autosportists Juki Cunoda (2000)

## Galerija

Shizennomura at Sagamigawa 02.JPG|Apkārtnes ainava
Sagamihara city hall.jpg|Sagamiharas pilsētas dome
イトーヨーカドー古淵 956.jpg|Iela Sagamiharā
South Entrance of JR Sagamihara Station in 2008.jpg|Sagamiharas dzelzceļa stacija
Sagami General Depot with vehicle.jpg|ASV militārā bāze


## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Laube

**Jānis Laube** (; 1889—1938) bija latviešu izcelsmes padomju valsts un militārais darbinieks un čekists.

## Dzīvesgājums
Piedzima 1889. gadā Smiltenes pagasta Tālēnu mājās. Ieguva vidējo medicīnisko izglītību. No 1908. līdz 1911. gadam strādāja par maiznieku.

No 1911. līdz 1915. gadam dienēja par feldšeri 93. kājnieku pulkā Pleskavā. No 1915. līdz 1916. gadam bija 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulka medicīnas rotas vecākais feldšeris, sasniedza vecākā apakšvirsnieka dienesta pakāpi. 1917. gadā iestājās Latvijas Sociāldemokrātijā. Ievēlēts par 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulka komandieri pēc Februāra revolūcijas 1917. gada novembrī, kad pulks bija ieradies Petrogradā. Aizkomandēts uz Somiju, lai kā instruktors palīdzētu tur veidot Sarkanās gvardes vienības. 1918. gada martā kļuva par Tukuma latviešu strēlnieku bataljona komisāru, bataljons Pleskavas guberņā apsargāja demarkācijas līniju starp Padomju Krieviju un Vāciju un vēlāk kļuva par 6. Torošinas latviešu strēlnieku pulku. Tā gada vasarā pulks tika pārvests uz Urāliem, kur piedalījās kaujās pret Čehoslovāku korpusu un, cietis nopietnus cilvēku zaudējumus, iekļauts citās Sarkanās armijas vienībās.

Pēc tam Jānis Laube dienēja Viskrievijas Ārkārtas komisijā (pazīstama kā čeka, pārveidota par Valsts Politpārvaldi, pēc tam par Apvienoto valsts politpārvaldi, kas vēlāk iekļauta Iekšlietu Tautas komisariātā). 1918.—1919. gadā bija Penzas guberņas čekas bataljona komandieris, no 1919. līdz 1923. gada — Kurskas guberņas un Tambovas guberņas čekas priekšnieks. No 1923. līdz 1926. gadam bija Krimas Centrālās administratīvās pārvaldes priekšnieks un Krimas Ieslodzījuma vietu galvenās pārvaldes priekšnieks.

No 1927. līdz 1929. gadam bija Kirgīzu ASPR iekšlietu Tautas komisārs.

No 1930. līdz 1937. gadam bija Ziemeļu novada Iekšlietu Tautas komisariāta priekšnieks un PSRS Strādnieku un zemnieku inspekcijas Centrālās kontroles komisijas priekšsēdētājs. 1937. gadā bija valsts kontroles komisijas loceklis Staļingradā, Staļingradas pilsētas Izpildkomitejas celtniecības tresta nodaļas priekšnieks.

1937. gada 27. decembrī arestēts, būdams komunālās saimniecības mājokļu nodaļas priekšnieks. Etapēts uz Arhangeļsku, kur pēc Arhangeļskas apgabala Iekšlietu pārvaldes troikas lēmuma nošauts 1938. gada 1. novembrī. 1957. gadā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija Jāni Laubi reabilitēja. Apglabāts Arhangeļskā brāļu kapos.

## Ģimene

* sieva Anastasija (Anna) Sudakova, 1900—1975;
* dēls Henrijs Laube (Andrejs Gončarovs), KPFSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks, 1924—1996;
* dēls Felikss Laube, padomju dzejnieks, 1934—1996;
* brāļi Pēteris, Jūliuss, Kārlis

## Atsauces
Teodors Zīverts

**Teodors Fricis Zīverts** (1886—1941) bija latviešu virsnieks un sabiedriskais darbinieks. Tukuma pilsētas galva (—1940).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1886. gada 17. decembrī Tukumā. Mācījās Tukuma pilsētas skolā un Bulduru dārzkopības skolā. Pirmā pasaules kara laikā pēc mācībām Kijivas praporščiku skolā dienēja Krievijas Impērijas armijā kā ķīmiķis (1915—1917).

Pēc kara beigām atgriezās dzimtenē, saimniekoja Sēmes pagasta Radziņu mājās. 1922. gadā iestājās aizsargu organizācijā, bija Sēmes pagasta aizsargu nodaļas priekšnieks (1931—1935), tad Tukuma aizsargu pulka II eskadrona komandieris.
                
Tukuma patērētāju biedrības priekšsēdētāja biedrs, Tukuma pilsētas vecākais.

Pēc 1941. gada jūnija deportācijas Zīvertu ieslodzīja Vjatlagā un nošāva 1941. gada 8. novembrī Kirovas cietumā.

## Apbalvojumi
* Aizsargu Nopelnu Krusts (1933)
* Atzinības Krusts, IV šķira (1938)

## Atsauces
Marks Kremans

thumb|200px|Marks Kremans (1903)
**Marks Kremans** bija pedagogs un sabiedriskais darbinieks, Tukuma pilsētas galva (1899—1906).

Strādāja par Tukuma pilsētas sākumskolas mācību pārzini, bija bāriņtiesas priekšsēdētājs, sanitārās komisijas priekšsēdētājs, Tukuma kārtu sapulces priekšsēdētājs. 1899. gada 17. maijā viņu ievēlēja par Tukuma pilsētas galvu.

Viņa vadības laikā uzcēla pilsētas dzirnavas, paviljonu pilsētas parkā, ar jumtu segtu tirgu, atvēra vēl vienu sākumskolu, rekonstruēja lopu placi, modernizēja asenizācijas dienestu, iekārtoja veterināri epidemioloģisko laboratoriju, uzsāka pilsētas kanalizācijas sistēmas izbūvi, uzcēla jaunu lopkautuvi.

## Atsauces
Kristianizācija

[thumb|Kristietības ieviešana Polijā ([Jans Matejko|Jana Matejko glezna)]]
**Kristianizācija** ir termins reliģijpētniecībā, vēsturē, kulturoloģijā un politikā, kas apzīmē kristietības pieņemšanas procesu, ko veic viens cilvēks vai kāda cilvēku grupa (sabiedrība, valsts). Lielākoties kristianizācija ir izplatījusies ar misiju starpniecību, pievēršot cilvēkus individuāli, bet bieži, kā Latvijas teritorijā, tā ir bijusi valdību vai militāro vadoņu piespiedu darbības rezultāts. 

Tā sākās Romas impērijā, kad pirmie Jēzus sekotāji kļuva par ceļojošiem sludinātājiem. Kristietība izplatījās Romas impērijā un tās apkārtējās tautās. Romas impērijas kristianizācijas process tā arī netika pabeigts, toties Armēnija kļuva par pirmo valsti, kas 301. gadā pasludināja kristietību par savu valsts reliģiju. Pēc 479. gada kristianizācija izplatījās uz ziemeļiem un Rietumeiropu. Modernajā laikmetā kristianizācija kļuva saistīta ar koloniālismu. 

## Ārējās saites
Teodors Ermansons

thumb|200px|Teodors Ermansons 1939. gadā
thumb|200px|Jēkabpils pilsētas galva Teodors Ermansons (pēc 1935)
**Teodors Ermansons** (1896—1942) bija latviešu veterinārārsts un sabiedriskais darbinieks, Jēkabpils pilsētas galva (1935—1939).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1896. gada 20. februārī Rūjienā. Mācījās Rūjienas draudzes skolā, tad Jelgavas reālskolā, kuru absolvēja 1916. gadā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 26. februārī pieteicās Valmieras kājnieku pulkā, bija Atsevišķā 1. eskadrona veterinārais feldšeris, 1920. gadā veterinārārsts leitnants, 1922. gadā Latgales artilērijas pulka jaunākais veterinārārsts, līdztekus 1922. gadā beidza studijas Latvijas Universitātē un 1923. gadā atvaļinājās no militārā dienesta.

No 1923. gada strādāja par Jēkabpils apriņķa veterinārārstu, bija Jēkabpils 4. aizsargu pulka veterinārārsts, no 1931. gada Jēkabpils pilsētas domnieks, no 1935. gada 1. oktobra līdz 1939. gada 1. oktobrim Jēkabpils pilsētas galva, tad līdz 31. oktobrim Jēkabpils pilsētas vecākais.

Pēc Latvijas okupācijas viņu atlaida no amata un 1941. gada jūnija deportācijas laikā aizveda uz PSRS un ieslodzīja Vjatlagā, kur viņš gāja bojā 1942. gada 15. janvārī.
              
## Apbalvojumi
* Latvijas atbrīvošanas kara piemiņas zīme (1923)
* Igaunijas atbrīvošanas kara piemiņas zīme (1925)
* Latvijas brīvības cīņu 10. gadu jubilejas medaļa (1928)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 5. šķira (1933)
* Aizsargu organizācijas Nopelnu Krusts (1934)

## Atsauces
Valensuela

**Valensuela** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona ziemeļos pie robežas ar Bulakanas provinci; austrumos robežojas ar Kalookanu un Kesonsitiju, dienvidos — ar Malabonu.

## Vēsture
Mūsdienu pilsēta izveidota 1623. gadā, nodalot no Meikauajanas ziemeļos **Polo** (*Polo*) draudzi. 1903. gadā Polo tika pievienota Obando municipalitāte rietumos, bet jau 1907. gadā atdalīta kā patstāvīga municipalitāte. 1960. gadā Polo tika sadalīta divās municipalitātēs — Polo ziemeļos un Valensuela dienvidos, bet jau 1963. gadā tās apvienotas, atstājot Valensuelas nosaukumu par godu šeit dzimušajam filipīniešu ārstam un revolucionāram Pio Valensuelam i Alehandrino (*Pío Valenzuela y Alejandrino*). 1975. gadā Valensuelas municipalitāte tika atdalīta no Bulakanas un iekļauta Galvaspilsētas reģionā, bet 1998. gadā tai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Spāņu Ostindija

thumb|Spāņu Austrumindija
**Spāņu Ostindija** jeb **Spāņu Austrumindija** (spāņu: *Indias Orientales Españolas*) bija Spānijas Impērijas kolonijas Āzijas un Klusā okeāna reģionā.

No 1565. līdz 1821. gadam tās bija daļa no Jaunspānijas vicekaralistes un tika pārvaldītas no Mehiko, pēc Meksikas neatkarības iegūšanas tās tika pārvaldītas tieši no Madrides. Spānijas—ASV kara rezultātā 1898. gadā lielākā daļa Spānijas Klusā okeāna salu nonāca ASV kontrolē, bet 1899. gadā pārējās tika pārdotas Vācijai.

Spānijas karalis sevi tradicionāli dēvēja par "Austrumu un Rietumu Indijas karali" (*Rey de las Indias orientales y occidentales*).

## Ārējās saites
Stenboks-Fermors

**Stenboks-Fermors** var būt:

* Aleksandrs Stenboks-Fermors — vācbaltiešu grāmatu autors un nacisma pretinieks;
* Nils Stenboks-Fermors — vācbaltiešu grāmatu ilustrators un scenogrāfs.
Kadžola

**Kadžola Devgana** (; dzimusi  kā **Mukerdži** (*Mukherjee*)), plašāk zināma kā **Kadžola**, ir Indijas aktrise, kas guvusi plašu atzinību un popularitāti Bolivudas filmās. Viņa filmējusies vairākās veiksmīgās filmās un saņēmusi vairākus apbalvojumus un balvas par aktierspēli. Dažas no ievērojamākajām filmām ar viņas piedalīšanos ir *[[Dilwale Dulhania Le Jayenge]]* (1995), *[[Kuch Kuch Hota Hai]]* (1998), *[[Kabhi Khushi Kabhie Gham]]* (2001) un *[[My Name is Khan]]* (2010). Kadžola savā karjerā atveidojusi lomas dažāda žanra filmās, no romantiskajām līdz drāmai un komēdijai, un viņas aktierspēle nopelnījusi daudzu skatītāju un kritiķu atzinību. Kadžola ir viena no vadošajām un ietekmīgajām aktrisēm Bolivudā.

## Ārējās saites
Igbijs iet uz leju

**"Igbijs iet uz leju"** () ir 2002. gada ASV komēdijdrāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Bars Stīrss. Filmā galvenās lomas atveido Kīrans Kalkins, Klēra Deinsa, Džefs Goldblūms, Amanda Pīta, Raiens Filipi, Bills Pulmans un Sūzana Sarandona.

Filma stāsta par 17 gadus veco dumpniecisko pusaudzi Igbiju (Kalkins), kurš cenšas izkļūt no savas bagātās ģimenes važām.

Filmas "Igbijs iet uz leju" pirmizrāde notika  un tā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Filmu nominēja Zelta globusa balvai kategorijās "Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā" (Kalkins) un "Labākā otrā plāna aktrise" (Sarandona). Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 75% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kīrans Kalkins

**Kīrans Kails Kalkins** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris.

Kalkins kino debitēja ar nelielu lomu filmā "Viens pats mājās" (1990), kurā viņa brālis Makolijs atveidoja galveno lomu. Vēlāk atveidojis lomas filmās "Līgavas tēvs" (1991), "Viens pats mājās 2" (1992), "Bezizeja" (*Nowhere to Run*, 1993), "Līgavas tēvs: otrā daļa" (1995), "Milzis" (*The Mighty*, 1998), *[[She's All That]]* (1999), "Sirds mūzika" (*Music of the Heart*, 1999) un "Sidra nama likumi" (1999). Ievērību guvis ar galveno lomu filmā "Igbijs iet uz leju" (2002), par ko nominēts Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā", kā arī saņēmis Kritiķu izvēles filmu balvu. Piedalījies arī tādās filmās kā *[[The Dangerous Lives of Altar Boys]]* (2002), *[[Paper Man]]* (2009), "Skots Pilgrims pret pasauli" (2010), "Mārgarita" (*Margaret*, 2011), *[[Wiener-Dog]]* (2016) un "Bez pēkšņām kustībām" (2021). Par lomu filmā "Īstas sāpes" (2024) saņēmis Kinoakadēmijas balvu, Zelta globusa balvu un BAFTA kino balvu kategorijā "Labākais otrā plāna aktieris".

No 2018. līdz 2023. gadam atveidojis Romāna Roja lomu *[[HBO]]* seriālā "Pēctecība", par ko saņēmis Kritiķu izvēles televīzijas balvu un Ekrāna aktieru ģildes balvu, kā arī nominēts trim ''Emmy'' balvām un trim Zelta globusa balvām.

## Ārējās saites
Aleksandrs Jansons

thumb|150px|Aleksandrs Jansons 1939. gadā
**Aleksandrs Jansons** (1887—1959) bija latviešu ierēdnis un sabiedriskais darbinieks, Rīgas Jūrmalas pilsētas galva (1931—1939) un pilsētas vecākais (1939—1940, 1941—1944).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1887. gada 5. jūlijā Jūrmalā Jēkaba Jansona un viņa sievas Marijas, dzimušas Remess, ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā bija Krievijas Impērijas armijas kara ierēdnis. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā bija Studentu bataljona karavīrs, augustā kļuva par Rēzeknes kājnieku pulka kara ierēdni, septembrī par Kara satiksmes pārvaldes kara ierēdni.
Pēc kara beigām 1920. gadā kļuva par Rīgas Jūrmalas pilsētas domnieku, 1922. gadā ieguva notāra tiesības pie Rīgas apgabaltiesas un strādāja par Slokas pilsētas (1922—1923) un Rīgas Jūrmalas pilsētas notāru (1923—1931). Līdztekus bija Latvijas Universitātes tautsaimniecības nodaļas students (1927—1929) un Tiesību zinātnes nodaļas students (studijas apbeidza 1942. gadā). Viņš bija Rīgas Jūrmalas ugunsdzēsēju biedrības priekšnieks un no 1935. gada Rīgas 5. aizsargu pulka Jūras diviziona 2. rotas saimniecības priekšnieks.

1931. gadā Aleksandrs Jansons kļuva par Rīgas Jūrmalas pilsētas galvu, 1939. gadā par Rīgas Jūrmalas pilsētas vecāko. Pēc Latvijas okupācijas padomju varas iestādes 1940. gadā Jansonu atcēla no amata, bet vācu okupācijas iestādes 1941. gadā atjaunoja amatā. Pēc padomju otreizējas okupācijas, slēpies Jūrmalā Aspāzijas ielā kādas mājas šķūnī. Miris 1959. gadā. Apbedīts Asaru kapos.
           
## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 5. šķira (1935)

## Atsauces
Autoceļš V583

**V583** autoceļš **Silmala—Prezma—Pušbori** ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu P59 pie Silmalas caur Prezmu ar autoceļu A13 (E262) Pušbāros. Autoceļš ir  garš un gandrīz visā garumā klāts ar grants segumu, izņemot  garu ceļa posmu Prezmā, kas ir klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes novada Silmalas un Lūznavas pagastus.

## Atsauces
Malabona

**Malabona** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona ziemeļrietumos pie robežas ar Bulakanas provinci; ziemeļos robežojas ar Valensuelu un Bulakanas provinces Obando municipalitāti, austrumos — ar Kalookanu, bet rietumos — ar Navotasu. Malabona ir Manilas dzīvojamā un rūpnieciskā piepilsēta, attīstīta dīķu zivkopība.

## Vēsture
Mūsdienu apdzīvoto vietu **Tambobongu** (*Tambobong*) 1599. gadā dibinājis augustīniešu ordenis kā daļu no Tondo municipalitātes. Attīstījusies 19. gadsimta otrajā pusē, dibinot tabakas un cukura pārstrādes uzņēmumus. 1859. gadā no Malabonas tika nodalītas trīs barjosas, kas mūsdienās veido Navotasas pilsētu. 1901. gadā Malabonas municipalitāte tika iekļauta jaunizveidotajā Risalas provincē. 1975. gadā Malabona iekļauta Galvaspilsētas reģionā, bet 2001. gadā tai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pēteris Belte

thumb|200px|Pēteris Belte
**Pēteris Belte** (1862—1945) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, uzņēmējs un novadpētnieks, Rīgas Jūrmalas pilsētas domes priekšsēdētājs (1920—1924).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1862. gada 29. oktobrī Salas pagastā Andreja Beltes ģimenē. 1888. gadā ieguva skolotāja tiesības, 1889. gadā Mellužos atklāja skolu, 1895. gadā kļuva par Jūrmalas ugunsdzēsēju biedrības goda biedru. 1898. gadā piedalījās Jūrmalas krājaizdevu sabiedrības sabiedrības dibināšanā, vairāk nekā 40 gadu darbojās tās valdē, bija tās vadītājs. No 1912. līdz 1925. gadam dzīvoja ēkā tagadējā Dubultu prospektā 19.

Pēc Rīgas Jūrmalas pilsētas izveides 1920. gada 2. martā Belte līdz 1924. gadam vadīja pilsētas domi, līdz 1934. gadam bija pilsētas domnieks, vadīja pilsētas Dzimtsarakstu nodaļu un bija Dubultu evaņģēliski luteriskās draudzes priekšnieks. 1935. gadā izdeva vēsturisko apskatu “Rīgas Jūrmalas, Slokas un Ķemeru pilsētas ar apkārtni” (2002. gadā Jūrmalas pilsētas dome finansēja grāmatas faksimilizdevumu).

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, miris 1945. gada 16. maijā Minhenē.

## Piemiņa
Pētera Beltes 150 gadu jubilejā pie ēkas Dubultu prospektā 19 atklāja piemiņas plāksni.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira

## Atsauces
Manuels Fellers

**Manuels Fellers** (; dzimis ) ir Austrijas kalnu slēpotājs, specializējas slalomā un milzu slalomā. Viņš ir  sudraba medaļas ieguvējs komandu sacensībās, kā arī 2017. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļnieks slalomā.

## Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja  Levi, Somijā. Startēja slalomā, pirmajā braucienā ieņēma 40. vietu un otrajam braucienam nekvalificējās. Tā paša gada 8. decembrī Valdizērā, Francijā, ieguva pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, ieņemot 23. vietu slalomā. 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem Kanādā izcīnīja zelta medaļu slalomā.

Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2017. gadā Sanktmoricā. Slalomā izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties tikai savam tautietim Marselam Hiršeram.

Pirmo reizi vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā izcīnīja  Garmišā-Partenkirhenē, ieņemot 2. vietu milzu slalomā.  Phjončhanā komandu sacensībās kopā ar Stefāniju Brunneri, Katarīnu Galhūberi, Katarīnu Līnsbergeri, Mihaelu Matu un Marko Švarcu izcīnīja sudraba medaļu. Slalomā Fellers ieņēma 15. vietu. 2019. gada Pasaules čempionātā Orē ieņēma 6. vietu slalomā un 15. vietu milzu slalomā.

 Flahavā, Austrijā, pirmo reizi uzvarēja Pasaules kausa posmā slalomā. Tā paša gada 21. martā uzvarēja slaloma sacensībās arī Pasaules kausa sezonas noslēguma posmā Lencerheidē, Šveicē. 2021. gada Pasaules čempionāts Felleram izvērtās neveiksmīgi, startējot gan slalomā, gan milzu slalomā, viņš nefinišēja abās disciplīnās. Tas pats notika arī  Pekinā.

2021.—2022. gada Pasaules kausa sezona Felleram bija līdz šim sekmīgākā karjerā. Viņš septiņas reizes kāpa uz goda pjedestāla kausa posmos un ieņēma septīto vietu kopvērtējumā. Slaloma ieskaitē sezonu noslēdza 2. vietā, zaudējot tikai Henrikam Kristofešenam, bet milzu slaloma ieskaitē ierindojās 3. vietā. 2023. gada Pasaules čempionātā ieņēma 7. vietu slalomā, bet milzu slalomā nefinišēja.  sezonas pirmajās Pasaules kausa sacensībās slalomā Fellers izcīnīja savu trešo uzvaru karjerā.  komandu kombinācijā kopā ar Vincentu Krīhmairu izcīnīja sudraba medaļu.

## Rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

## Atsauces

## Ārējās saites
Spāņu Maroka

thumb|Spānijas protektorāts Marokā (1952—1956)
**Spāņu Maroka** (, ) ir reģions Marokas ziemeļos, kas no 1912. līdz 1956. gadam bija Spānijas pakļautībā. Tā kopējā platība bija , no kuriem tikai 14 % bija piemēroti lauksaimniecībai, pārējie 86 % bija kalnaini un daļēji tuksnešaini. Galvaspilsēta bija Tetuāna.

Otra valsts daļa atradās Francijas pakļautībā ar nosaukumu Franču Maroka arī no 1912. līdz 1956. gadam. 1956. gadā Franču Maroka ieguva neatkarību, un Spānija atdeva lielāko daļu savu teritoriju, saglabājot varu pār Spānijas suverēnajām teritorijām (tostarp Seutu un Melilju, šajās teritorijās musulmaņu iedzīvotāju skaits, lai gan ir ievērojams, ir mazāks par 40 %, un 99 % iedzīvotāju dzimtā valoda ir spāņu) un citām kolonijām ārpus Marokas, piemēram, Spāņu Sahāru.

## Ārējās saites
Blue Eye Samurai

***Blue Eye Samurai*** ir ASV pieaugušo animācijas seriāls, ko straumēšanas platformai *[[Netflix]]* izveidoja Maikls Grīns ar sievu Emberu Noizumi un animēja Francijas kompānija *[[Blue Spirit]]*.

## Sižets
17. gadsimtā, Edo perioda Japānā jauktas izcelsmes karotājs Mizu meklē atriebību pret četriem baltādainajiem vīriešiem, kuri nelegāli uzturas Japānā laikā, kad Tokugavas sjogunāts slēdzis tās robežas.

## Lomu ierunātāji

### Galvenajās lomās
* Maja Erskaina ieskaņo jauktas izcelsmes zilacaino karotāju Mizu;
* Masī Oka ieskaņo optimistisku pavāru bez rokām Ringo, kurš idealizē Mizu;
* Darens Barnets ieskaņo daudzsološo, taču augstprātīgo pieticīgās izcelsmes karotāju Taigenu;
* Brenda Songa ieskaņo lutināto un mērķtiecīgo jaunbagātnieka meitu Princesi Akemi;
* Džordžs Takeī ieskaņo Princeses Akemi skolotāju Seki;
* Rendels Paks ieskaņo Faulera izmitinātāju un līdzzinātāju Heidži Šindo;
* Kerijs-Hirojuki Tagava ieskaņo aklo kalēju Meistaru Eidži, kurš izaudzināja Mizu;
* Kenets Brana ieskaņo kontrabandistu un izgudrotāju Ebaidžu Fauleru, kuram, par spīti Japānas izolacionisma politikai, ir slepena sadarbība ar sjogunu.

### Otrajā plānā
* Stefānija Hsu ieskaņo prostitūtu Isu;
* Mingana Vena ieskaņo bordeļa saimnieci un suteneri Madāmu Kadži;
* Harijs Šums Jaunākais ieskaņo sjoguna jaunāko dēlu Takajoši;
* Marks Dakaskoss ieskaņo pasūtījuma slepkavu Čiaki;
* Orli Mariko Grīns ieskaņo ieskaņo Mizu jaunībā;
* Džūds Grīns ieskaņo ieskaņo Taigenu jaunībā;
* Patriks Galahers ieskaņo Princeses Akemi tēvu Kungu Daiči.

## Novērtējums
Recenziju apkopošanas platforma *[[Rotten Tomatoes]]*, pamatojoties uz 13 recenzijām, ziņoja par 100% kritiķu novērtējumu ar vidējo reitingu 8,1 no 10. Vietnes kritiķu konsensus vēsta: "Vizuāli satriecoša un varoņiem izveicīgu uzmanību pievērsoša, *Blue Eye Samurai* ir meistarīgi atveidots animēts piedzīvojums." *[[Metacritic]]*, kas izmanto vidējo vērtējumu, pamatojoties uz 5 kritiķu recenzijām, seriālu novērtēja ar 86 no 100 punktiem, kas norāda "vispārēju atzinību".

## Atsauces
Scott Pilgrim Takes Off

***Scott Pilgrim Takes Off*** ir 2023. gada animācijas seriāls, kuru *[[Netflix]]* straumēšanas servisam izveidoja Braians Lī O'Melijs un Bens Deivids Grabinskis. Seriāls balstīts uz O'Melija grāfiskiem romāniem "Skots Pilgrims". Lomas tajā ieskaņojuši tie paši aktieri, kas piedalījās 2010. gada filmā "Skots Pilgrims pret pasauli": Maikls Sera (Skots Pilgrims), Mērija Elizabete Vinsteda (Ramona Flauersa), Staja Babha (Metjū Patels), Kriss Evanss (Lukass Lī), Anna Kendrika (Steisija), Brendons Rauts (Tods), Bri Lārsone (Envija Adamsa), Elisone Pila (Kima), Obrija Plaza (Džūlija), Kīrans Kalkins (Voless), Džeisons Švarcmans (Gideons), Džonijs Simonss (Jaunais Nīls), Marks Vebers (Stīvens), Meja Vitmena (Roksija) un Elena Vonga (Naivsa Čau).

Arī Edgars Raits un Maikls Bekals, kuri režisēja un sarakstīja scenāriju 2010. gada filmai bija iesaistīti projektā kā izpildproducenti. Seriāls vienlaikus veidots kā komiksu un filmas rimeiks un turpinājums. Tas iznāca 2023. gada 17. novembrī un saņēma kritiķu atzinību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Leona Popoviča

**Leona Popoviča** (; dzimusi  Rijekā) ir horvātu kalnu slēpotāja, agrāk startēja visās disciplīnās, tagad specializējas slalomā.

## Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja  slalomā Zagrebā, bet jau pirmajā braucienā nefinišēja. 2015. gadā pirmo reizi piedalījās arī Pasaules čempionātā, labāko rezultātu sasniedza slalomā, kur ieņēma 27. vietu.

Punktus Pasaules kausa ieskaitē pirmo reizi ieguva , kad sacensībās Šveicē ieņēma 18. vietu kombinācijā.  Phjončhanā startēja tikai milzu slalomā, bet piedzīvoja kritienu un nefinišēja. Viņa guva smagu ceļgala traumu un bija spiesta veikt operāciju. Viņa izlaida visu 2018.—2019. gada sezonu.  Pekinā startēja slalomā un ieņēma 23. vietu.

 Pasaules kausa sezonas finālposmā Soldeu, Andorā, pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla, ieņemot otro vietu un piekāpjoties tikai slovākietei Petrai Vlhovai. , ieņemot otro vietu slaloma sacencībās Levi, Somijā, Popoviča otro rezi karjerā kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā.

## Rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

## Atsauces

## Ārējās saites
Mārtiņš Priedulāns

**Mārtiņš Priedulāns** (1881—1945) bija latviešu strēlnieku virsnieks un sabiedriskais darbinieks. Rēzeknes pilsētas galva (1935—1939).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1881. gada 26. aprīlī Saukas pagastā Jāņa Priedulāna ģimenē. Mācījās Pēterburgas 1. ģimnāzijā.
Pirmā pasaules kara laikā mācījās Vladimira kara skolā, 1916. gada maijā viņu paaugstināja prapoščika pakāpē, dienēja Latviešu strēlnieku rezerves bataljona 4. rotā, no 1917. gada februāra Tukuma latviešu strēlnieku pulka 4. rotā.
1917. gada jūnijā beidza mācības Oranienbaumas virsnieku skolas ložmetēju nodaļā, piedalījās kaujā pie Mazās Juglas, pie Ropažiem un Nītaures, pēc kā viņu paaugstināja podporučika, vēlāk poručika pakāpē. No 1918. gada jūlija līdz oktobrim dienēja Sarkanajā armijā, tad pārgāja balto pusē un bija Ziemeļrietumu armijas virsnieks.
1920. gada janvārī sāka dienēt Latvijas armijā, bija Lejaskurzemes iecirkņa komandantūras Saldus iecirkņa komandants, vēlāk Bruņoto auto divizionā. Pēc atvaļināšanās no Latvijas armijas 1921. gadā bija Robežsargu 3. pulka vada komandieris, tad Smagās artilērijas diviziona jaunākais virsnieks.

1922. gadā bija Rēzeknes kara apriņķa priekšnieka palīgs, tad Daugavpils kara apriņķa darbvedis. 1924. gadā viņš beidza virsnieku kursus, paaugstināts kapteiņa pakāpē. 1925. gadā kļuva par Rēzeknes kara apriņķa priekšnieku (1925—1935), 1930. gadā paaugstināts pulkvežleitnanta pakāpē.
           
1935. gadā Priedulānu iecēla par Rēzeknes pilsētas galvu, bija biedrības „Tautas pils” valdes loceklis.

Miris 1945. gada 7. septembrī.

## Apbalvojumi
* Latvijas atbrīvošanas kara piemiņas zīme (1923)
* Latvijas atbrīvošanas cīņu 10. gadu jubilejas medaļa (1928)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 5. šķira (1930)
* Viestura ordenis, 4. šķira (1938)

## Atsauces
Alfrēds Skroderis

**Alfrēds Skroderis** (1883—1969) bija latviešu pedagogs un sabiedriskais darbinieks. Rēzeknes pilsētas galva (1928—1929), Rēzeknes skolotāju institūta direktors (1940—1941).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1883. gada 28. novembrī Ērgļu pagastā. Par dalību 1905. gada revolūcijā kā Viļņas revolucionāras organizācijas dalībnieks no 1907. gada līdz 1917. gadam izcieta sodu Sibīrijā. Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par Rēzeknes valsts vidusskolas skolotāju, vēlāk par Rēzeknes skolotāju institūta direktora palīgu.

1928. gada 27. novembrī Skroderis kļuva par Rēzeknes pilsētas galvu no sociāldemokrātu frakcijas. No 1929. gada bija Rēzeknes bankas darbinieks (1929—1937). Rēzeknes tirdzniecības skolas skolotājs.

Pēc Latvijas okupācijas viņu 1940. gada 17. jūlijā A. Skroderi iecēla par Rēzeknes skolotāju institūta direktoru.
 
Miris 1969. gada 12. janvārī Jūrmalā, apbedīts Jaundubultu kapos.
## Darbi
Publicēja atmiņu grāmatas "Soda zemē Sibīrijā" (1939), "Kur debesīs deg kāvi" (1959).

## Atsauces
Pasaules gals (2013. gada filma)

**"Pasaules gals"** () ir 2013. gada Apvienotās Karalistes, ASV un Japānas kopražojuma apokaliptiskā zinātniskās fantastikas kinokomēdija, kuras režisors un viens no scenārija autors ir Edgars Raits. Šī ir trešā un pēdējā filma *[[Three Flavours Cornetto triloģija|Three Flavours Cornetto]]* triloģijā. Galvenās lomas tajā tēlo Saimons Pegs, Niks Frosts, Pedijs Konsidains, Martins Frīmens, Edijs Marsans, Rozamunda Paika un Pīrss Brosnans. Filma ir par pieciem draugiem, kuri mēģina uzstādīt vienā vakarā apmeklēto krogu rekordu, pa ceļam atklājot, ka pilsētā iebrukuši citplanētieši.

Filmas sākotnējo scenāriju ar nosaukumu *Crawl about teenagers on a pub crawl* Raits sarakstīja 1995. gadā, 2010. gada sākumā viņš kopā ar Pegu to pārstrādāja. Filmu veidoja studijas *[[Relativity Media]]*, *Big Talk Productions* un *Working Title Films*. Filmēšana sākās 2012. gada 28. septembrī un ilga līdz tā paša gada decembrim.

Filmas pirmizrāde notika 2013. gada 10. jūlijā *Leicester Square* laukumā Londonā. 19. jūlijā *[[Universal Pictures]]* izlaida to Apvienotās Karalistes, Latvijas un citu valstu kinoteātros, ASV filmas pirmizrāde notika 23. augustā, kur ar tās izplatīšanu nodarbojās *[[Focus Features]]*. Filma guva pozitīvas kritiķu atsauksmes, slavējot scenāriju, aktieru sniegumu, humoru un Raita režiju. Filma ieguva 19. *Empire* balvu kategorijā "Labākā britu filma" un tika nominēta *Critics' Choice Awards* balvai kategorijā "Labākā komēdija". Filma arī bija komerciāli veiksmīga, nopelnot 46,1 miljonu ASV dolāru pie 20 miljonu liela budžeta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Brāļi un māsas

thumbnail|upright=1.2|Jaundzimušais un viņa brāļi
**Brāļi un māsas** ir pirmās pakāpes radinieki, kuriem ir kopīgi vecāki. Kad kopīgs ir tikai viens vecāks, šie cilvēki arī ir brāļi un māsas, bet dažreiz šajos gadījumos mēdz izmantot jēdzienu **pusbrālis** vai **pusmāsa**. Vīrišķais dzimums ir brālis, bet sievišķais dzimums ir māsa. Saviem vecākiem šī radinieku grupa ir bērni — dēls vai meita. Personu, kurai nav ne brāļu, ne māsu, sauc par vienīgo bērnu. Lielākoties brāļi un māsas aug kopā, kas starp tiem izraisa spēcīgu emocionālo saiti.

## Atsauces
Tagiga

**Tagiga** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona dienvidaustrumos Bajas lagūnas krastā pie Pasigas iztekas; robežojas ziemeļos ar Pasigu un Paterosu, austrumos — ar Risalas provinces Tajtajas municipalitāti, dienvidos — ar Muntinlupu, bet rietumos — ar Paraņaki, Pasaju un Makati. Tagigā atrodas valsts galvenais finanšu centrs *Bonifacio Global City*.

## Vēsture
Pirms spāņu atnākšanas Tagiga bija tagalu zvejnieku ciems Bajas lagūnas piekrastē ar nozīmīgu ķīniešu iedzīvotāju daļu. Tagiga bija viena no visagrāk kristianizētajām teritorijām Tondo provincē — 1573. gadā tika izveidota enkomjenda, bet jau 1587. gadā Tagiga tika izdalīta kā patstāvīga augustīniešu pilsētiņa (*pueblo*). 1901. gadā Tagigas municipalitāte tika iekļauta jaunizveidotajā Risalas provincē. 1903. gadā Paterosa, Tagiga un Muntinlupa tika apvienotas vienā municipalitātē ar centru Paterosā, bet 1909. gadā visas pašvaldības atgriezās iepriekšējā statusā. 1975. gadā Tagiga iekļauta Galvaspilsētas reģionā, bet 2004. gadā tai piešķirts pilsētas statuss. 2022. gadā Tagiga uzvarēja tiesiskajā teritoriālajā strīdā un 10 Makati pilsētas barangajas ar  iedzīvotājiem pārgāja Tagigas pilsētai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mātes piens (filma)

**"Mātes piens"** ir 2023. gada Latvijas biogrāfiska drāmas filma. kuras režisore ir Ināra Kolmane. Filma uzņemta pēc Noras Ikstenas tāda paša nosaukuma romāna motīviem.

## Sižets
Jauna daudzsološa ārste Astra konfliktā ar totalitāro padomju režīmu zaudē visu — karjeru, mīlestību pret dzīvi un pat mātes instinktu, liedzot savam bērnam mātes pienu. Taču pieaugot, meita kļūst par viņas vienīgo atbalstu un cenšas palīdzēt gan mātes depresijai, gan pati mācās izdzīvot nomācošajā padomju režīmā. Mātes un meitas dzīvesstāsti norisinās padomju okupētajā Latvijā laikposmā no 1945. līdz 1989. gadam, kad sabrūk Padomju Savienība.

## Lomās
* Maija Doveika — *Astra*
* Elīna Vaska-Botere — *Astra jaunībā*
* Madara Mazā — *Astra bērnībā*
* Rūta Kronberga — *Nora*
* Indra Briķe — *Astras māte*
* Inga Tropa — *Astras māte jaunībā*
* Zane Bierande — *Jese*
* Jānis Znotiņš — *Astras tēvs*
* Juris Lisners — *Astras patēvs*
* Rihards Jakovels — *Astras patēvs jaunībā*

**Epizodēs:**
* Liene Beinaroviča — *Astras skolotāja*
* Kintija Stūre — *Rūta*
* Ritvars Logins — *Rūtas puisis*
* Māris Skrodis — *puisis ballē (Noras tēvs)*
* Juris Kalniņš — *profesors*
* Hermans Skučs — *čekas darbinieks*
* Jekaterina Frolova — *Serafima*
* Gaļina Rosijska — *Larisa Nikolajevna*
* Guntis Berelis — *hipijs kafejnīcā*
* Elīna Vāne — *lauku skolas direktore*
* Madara Melne-Tomsone — *lauku skolas skolotāja*
* Gundars Grasbergs — *čekas darbinieks laukos*
* Baiba Broka — *Rīgas skolas direktore*
* Daiga Kažociņa — *Rīgas skolas skolotāja*
* Ģirts Krūmiņš — *skolotājs Blūms*
* Anatolijs Fečins — *militārās audzināšanas skolotājs*
* Lauris Subatnieks — *čekas darbinieks Rīgā*
* Artis Drozdovs — *ārsts*

## Atsauces

## Ārējās saites
Itālijas lira

[thumb|2000 liru banknote, radiotehniķa [Guljelmo Markoni portrets]]
**Itālijas lira** (itāļu: *lira italiana*) bija naudas vienība, ko izmantoja Itālijā, Sanmarīno un Vatikānā pirms eiro ieviešanas 2002. gadā.

Liru kā norēķinu vienību izmantoja kopš 8. gadsimta, un pirmo reizi to Itālijā 1472. gadā izkaltēja Venēcijas Republika. Pēc tam to kaltēja lielākajā daļā Itālijas valstu līdz pat to apvienošanai. Liru kaltēja saskaņā ar dažādām monetārajām sistēmām, līdz Napoleona laika Itālijas karaliste 1806. gadā liru ieviesa kā oficiālu valūtu. Pēc Napoleona krišanas un Restaurācijas sākuma liru turpināja emitēt, jo īpaši valstis, kas izveidojās Risordžimento laikā un Itālijas liru padarīja par savu valūtu. 

Kad 1861. gadā tika izveidota Itālijas karaliste, lira kļuva par tās oficiālo valūtu, turpinot savu vēsturi arī pēc Republikas proklamēšanas. Banknotes emitēja Itālijas Banka, bet monētas — Itālijas Ekonomikas un finanšu ministrija.

No visām valūtām, kuras tika aizstātas ar eiro, Itālijas lira (kā arī Sanmarīno un Vatikāna liras) bija vislētākā pret eiro pamatvienības vērtības izteiksmē. Maiņas kurss bija 1936,27 liras par 1 euro. Itālijas Banka 10 gadus nodrošināja iespēju mainīt liras pret eiro.


Attēls:Lire 1000 (Maria Montessori).jpg|link=|1000 liru, Marijas Montesori portrets
Attēls:Lire 5000 (Vincenzo Bellini).JPG|link=|5000 liru, komponista Vinčenco Bellīni portrets
Attēls:Lire 10000 (Alessandro Volta).JPG|link=|Zinātnieka Alesandro Voltas portrets


## Ārējās saites
Ārpus aizdomām

**"Ārpus aizdomām"** () ir 1990. gada ASV mistērijas trillera filma, kuras režisors ir Alans Džejs Pakula. Filmā galvenās lomas atveido Harisons Fords, Braiens Denehijs, Rauls Hulija, Bonija Bedelija, Pons Vinfīlds un Grēta Skaki. Filma balstīta uz Skota Turova tāda paša nosaukuma 1987. gada romānu.

Filma stāsta par prokuroru Rastiju Sabiču (Fords), kuru apsūdz savas kolēģes un mīļākās slepkavībā.

Gadu pirms romāna izdošanas, tiesības uz tā adaptāciju iegādājās Sidnijs Polaks un Marks Rosenbergs, kuri noalgoja Frenku Pīrsonu sarakstīt scenāriju. Projekts vēlāk no *[[United Artists]]* pārcēlās uz *[[Warner Bros. Pictures]]* un Pakulu noalgoja, lai viņš ar Pīrsonu pārrakstītu scenāriju. 1989. gada janvārī Pakulu apstiprināja par filmas režisoru.

Filmas "Ārpus aizdomām" pirmizrāde notika . Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, kas izcēla režiju, aktierspēli un scenāriju, kā arī bija finansiāli veiksmīga, pasaulē nopelnot 221 miljonu ASV dolāru, kļūstot par 1990. gada astoto pelnošāko filmu. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 86% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Enjoy

***Enjoy***, stilizēts kā *ENJOY*, vai *Njoy*, ir bezalkoholiskais gāzētais dzēriens ar citronu-laima-piparmētras garšu. Tas pieejams Latvijā, dažādos veidos. Dzērienu ražo *[[Cido Grupa]]*.

## Variācijas

* ENJOY citrona-laima-piparmētru
* ENJOY citronu-zemeņu
* ENJOY apelsīnu bez cukura
* ENJOY arbūzu
* ENJOY vīnogu-meloņu

## Atsauces
Rauls Hulija

**Rauls Rafaels Karloss Hulija i Arselajs** (; dzimis , miris ) bija Puertoriko aktieris. Savas karjeras laikā saņēmis vairākus apbalvojumus, tai skaitā *[[Drama Desk Award]]* balvu, ''Emmy'' balvu, Zelta globusa balvu un Ekrāna aktieru ģildes balvu, kā arī četras ''Tony'' balvas nominācijas. 2017. gadā *[[The Daily Telegraph]]* iekļāva viņu savā visu laiku labāko aktieru sarakstā, kas nekad nav nominēti Amerikas Kinoakadēmijas balvai.

Savu karjeru sācis kā teātra aktieris. 1978. gadā, kopā ar Merilu Strīpu, atveidojis lomu Šekspīra lugā "Spītnieces savaldīšana" (*Taming of the Shrew*).

Viena no viņa pazīstamākajām lomām ir Gomesa Adamsa tēls filmās "Adamsu ģimene" (1991) un "Adamsu ģimenes dārgumi" (1993). Trīs reizes nominēts Zelta globusa balvai par lomām filmās *[[Tempest]]* (1982), *[[Kiss of the Spider Woman]]* (1985) un *[[Moon over Parador]]* (1988). Šo balvu pēc savas nāves saņēmis par lomu televīzijas filmā *[[The Burning Season]]* (1994). Piedalījies arī tādās filmās kā "Panika adatu parkā" (*The Panic in Needle Park*, 1971), *[[One from the Heart]]* (1982), *[[The Morning After]]* (1986), ''Romero'' (1989) un "Ārpus aizdomām" (1990).

## Atsauces

## Ārējās saites
Navotasa

**Navotasa** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona ziemeļrietumos Manilas līča krastā pie robežas ar Bulakanas provinci; ziemeļos robežojas ar Bulakanas provinces Obando municipalitāti, austrumos — ar Malabonu un Kalookanu, bet dienvidos — ar Manilu. Nozīmīga zvejas osta — tiek uzskatīts, ka Navotasa ir Āzijas trešā lielākā zvejas osta un lielākā Dienvidaustrumāzijā.

## Vēsture
Kā patstāvīga apdzīvota vieta (draudze) izveidota 1859. gadā, no Malabonas nodalot trīs barjosas. 1901. gadā Navotasas municipalitāte tika iekļauta jaunizveidotajā Risalas provincē. 1903. gadā pievienota Malabonai, bet jau 1906. gadā atjaunota kā patstāvīga municipalitāte. 1975. gadā Malabona iekļauta Galvaspilsētas reģionā, bet 2007. gadā tai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites