open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
La Tomatina

***La Tomatina*** ir ikgadējs festivāls kas norisinās Bunjolas pilsētā, Spānijā, kur dalībnieki viens otru apmētā ar tomātiem. Tiek uzskatīts, ka tā ir lielākā cīņa ar pārtiku pasaulē. Kopš festivāla pirmsākumiem 20. gadsimta četrdesmitajos gados tas kļuvis par slavenu tūristu piesaistes pasākumu. Līdz 2013. gadam dalībnieku skaitam nebija ierobežojumu; 2013. gadā festivāls kļuva par biļešu pasākumu, kurā var iekļūt ne vairāk kā  cilvēku, lai nepārslogotu Bunjolas pilsētas infrastruktūru tikai ar aptuveni  iedzīvotāju.

## Vēsture
Festivāls tiek rīkots par godu pilsētas aizbildnim Svētajam Luisam Bertrānam (*San Luis Bertràn*) un Dievmātei aizstāvei (*Mare de Déu dels Desemparats*).

Šī tradīcija aizsākās 1945. gadā. Tiek uzskatīts, ka pirmā tomātu cīņa notika starp draugiem kautiņa laikā festivāla laikā. Franko ērā festivālu aizliedza, jo tam nebija reliģiskas nozīmes, bet atjaunoja 20. gadsimta 70. gados.

Kopš 1980. gada tomātus festivālam piegādā pilsētas varas iestādes, un 2002. gadā Centrālā tūrisma biroja pārstāvji piešķīra Bunjolas festivālam starptautisku statusu.

## Pasākuma apraksts
thumb|Smērvielas uzklāšana uz staba, kas paredzēts izmantošanai ''Palo Jabón'' pasākumā
Pirmie *La Tomatina* pasākumi sākas plkst. 10:00. Pilsētas centrālajā laukumā *Plaza del Pueblo* iebrauc daudzas ar tomātiem piekrautas kravas automašīnas. Tomātus ved no Estremaduras autonomā apgabala, kur tie ir lētāki. Saskaņā ar noteikumiem festivāls sākas tikai pēc tam, kad kāds uzkāpj uz divus stāvus augsta koka staba, kas iepriekš ieziests ar ziepēm. Augšpusē pārdrošnieku gaida cūkgaļas šķiņķa gabals (*jamon*). Cīņas sākuma signāls ir šāviens no ūdens lielgabaliem. Cīņas laikā katrs dalībnieks cīnās pats par sevi. Noteikumi nosaka, ka, lai izvairītos no traumām, tomāts pirms mešanas ir jāsaspiež. Tāpat saskaņā ar noteikumiem ir aizliegts līdzi ņemt priekšmetus, kas var radīt nopietnus bojājumus, piemēram, stikla pudeles.
thumb|Tomātu mešana no kravas mašīnas
Cīņas izraisītais haoss ilgst tieši stundu, pēc kura ūdens lielgabali izšauj otro zalvi, dodot signālu kaujas beigām. Pēc šī brīža tomāti vairs netiek mesti. Pēc kaujas apkārtējo māju sienas kļūst sarkanas, un tomātu putra uz ietves sniedzas līdz potītēm. Tīrīšanas laikā ugunsdzēsēju mašīnas noskalo atlikušos tomātus ar ūdeni no romiešu akvedukta, kas atrodas uz ziemeļiem no pilsētas. Beigās dalībnieki mazgājas upē vai arī viņus aplaista vietējie iedzīvotāji.

Pilsētas dome noteikusi īsu norādījumu sarakstu dalībnieku un festivāla drošībai:

* Nemetiet neko citu kā vien tomātus
* Neplēsiet drēbes
* Pirms mešanas saspiediet tomātus, lai nesavainotu citus
* Ievērojiet drošu attālumu no kravas automašīnām
* Pārtrauciet tomātu mešanu pēc otrā ūdens lielgabala šāviena
* Ievērojiet apsardzes darbinieku norādījumus
* Metiet tomātus tikai tādos mērķos, kurus redzat, lai nesavainotu citus
* Nemetiet tomātus tieši ēkās
* Lai jums lieliski un jautri pavadīts laiks!

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā tīmekļa vietne
* Ayuntamiento de Buñol — The Tomatina 
* Official ticketing website Tomatina
Manareviešu valoda

**Manareviešu valoda** (pašnosaukums: *te reo magareva*) ir austronēziešu saimes polinēziešu valoda, kas izplatīta galvenokārt Franču Polinēzijas Gambjē salās (Manarevā), kā arī diasporā Taiti un Mooreas salās. Marķīziešu valoda ir tuvu radniecīga ar citām reģiona valodām, kā marķīziešu un havajiešu valodu.

Manareviešu valodu dzimtās valodas līmenī prot tikai ap 400 runātāju no 1300 etnisko manareviešu kopskaita; tai piešķirts stipri apdraudētas valodas statuss. Mūsdienās lielākā daļa jaunās paaudzes pāriet uz franču valodu un mazākā mērā uz taitiešu valodu. Saskaņā ar 2017. gada tautskaites rezultātiem manareviešu valodu ikdienā lieto 24,8 % manareviešu, bet franču valodu — 62,6 % un taitiešu valodu — 4,9 %. Daudzi no manareviešu valodas lietotājiem ir bilingvāli taitiešu valodā, ar kuru ir 60 % leksiskā līdzība.

## Fonoloģija

⟨Iekavās⟩ doti mūsdienu ortogrāfijā lietotie burti.

Nazālais velārs rakstībā var būt attēlots ar burtkopu ⟨ng⟩.

Garie patskaņi tiek apzīmēti ar garumzīmi: ā, ē, ī, ō, ū.

## Atsauces

## Ārējās saites
Azovas iela

**Azovas iela** ir iela Daugavpilī, Križu apkaimē. Azovas iela sākas krustojumā ar Poligona ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas savienojumā ar Viršu ielu. Ielā ir mazstāvu dzīvojama apbūve, bet vidējā ielas daļa stiepjas pa mežu un nav apbūvēta.

Azovas ielas kopējais garums ir aptuveni 530 metri, sarkano līniju platums ir 5—7 metri. Posms blakus Poligona ielai klāts ar grants segumu, bet pārsvarā Azovas ielai nav seguma. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Azovas ielu nekursē.

**Azovas iela** ir vienīgais šīs ielas nosaukums, tas zināms kopš Latvijas PSR laika.

2022. gadā biedrība "Publiskās atmiņas centrs" aicināja pārdēvēt šo ielu par Azovas pulka ielu, bet Daugavpils pilsētplānošanas un būvniecības departamenta sēdē tika nolemts saglabāt tagadējo nosaukumu.

## Ielu savienojumi
Azovas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Poligona iela (T veida krustojums)
* Mazā Medus iela (Y veida krustojums)
* Mazā Medus iela (otro reizi) / Viršu iela

## Atsauces
Valsts ekonomikas un tehnoloģiju universitāte

**Valsts ekonomikas un tehnoloģiju universitāte** (ukraiņu: *Державний університет економіки і технологій*) ir Ukrainas augstākās izglītības iestāde Krivijrihā.

## Vēsture
2020. gada 4. jūnijā Krivijrihas ekonomikas institūts (kura absolvents bija arī Volodimirs Zelenskis) izstājās no Kijiivas ekonomikas augstskolas struktūras, un, apvienojoties ar Krivijrihas metalurģijas institūtu, kas pieder Ukrainas Nacionālajai metalurģijas akadēmijai, tika izveidota jauna ekonomikas un tehnoloģiju augstākās izglītības iestāde valsts universitātes formātā – Valsts ekonomikas un tehnoloģiju universitāte. Jaunizveidotajā iestādē iekļauti arī četri pilsētas koledžas ar ekonomikas un tehnoloģiju profilu.

## Ārējās saites
Kristīne Jarinovska

**Kristīne Jarinovska** (dzimusi ) ir tiesību zinātniece, tiesību zinātņu doktore, pētniece, zvērināta advokāte, gerontoloģe, bijusi Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijas valsts sekretāre, Latvijas Universitātes vadošā pētniece.

## Izglītība
Jarinovska uzauga latviešu emigrantu ģimenē Viskonsinas štatā. 1997. gadā absolvēja katoļu Ksavjēra vidusskolu Epltonā, Viskonsīnā un 2003. gadā Rīgas Juridisko augstskolu. Doktorantūrā Jarinovska veica pētījumus un studēja Université Paris X Académie de Versailles. Jarinovska ieguva juridisko zinātņu doktora grādu Latvijas Universitātē *Dr. iur.*.

## Valsts civildienesta ierēdne un kapitālsabiedrību vadītāja
Jarinovska strādāja par juridisko eksperti valdībā. Kopš 1999. gada viņa strādāja par ierēdni Latvijas Republikas Tieslietu ministrijā, galvenokārt kā Metodoloģijas un sistematizācijas departamenta direktore. Viņa piedalījās Eiropas Savienības neatkarīgo ekspertu juridisko pētījumu tīklā, pētot pamattiesības, juridisko palīdzību, Eiropas tiesības un citas tiesību pētījumu tēmas. Jarinovska bija Valsts vides dienesta ģenerāldirektora vietniece, valsts kapitāla daļu turētāja dažādās Latvijas Republikas kapitālsabiedrībās, Maksātnespējas administratoru sertifikācijas komisijas priekšsēdētāja, valsts akciju sabiedrības “*Tiesu namu aģentūra*” direktoru padomes priekšsēdētāja, laikraksta "Latvijas Vēstnesis” kapitāla daļu turētāja pārstāve, bijusi žurnāla "Jurista Vārds" redaktore. Jarinovska vadīja starpvalstu līgumu starp Latvijas un Zviedrijas valdībām par Rīgas Juridiskās augstskolas izveidi un akciju nodošanu Latvijas Universitātei.

2006. gadā Jarinovska tika iecelta par Izglītības un zinātnes ministrijas valsts sekretāri. 2014. gadā valdība iecēla Kristīni Jarinovsku par LPSR VDK zinātniskās izpētes komisijas priekšsēdētāja vietnieci kā Konstitucionālo tiesību institūta valdes priekšsēdētāju.

## Zinātniece
Savā akadēmiskajā karjerā Jarinovska ir bijusi Rīgas Juridiskās augstskolas un Juridiskās koledžas lektore, kā arī vadošā pētniece Eiropas Tiesību institūtā un Latvijas Universitātē. Strādājusi arī kā Latvijas vēstures institūta vadošā viespētniece. Jarinovskas pētnieciskās intereses ietver Latvijas Republikas Satversmi, Eiropas Savienības tiesības, konkurences tiesības, intelektuālā īpašuma, valststiesības un informācijas atklātību, kā arī daudzas citas jomas. Jau studiju laikā sarakstījusi, organizējusi un izdevusi vairākas savas kolektīvās monogrāfijas par Eiropas Savienības tiesībām. Vairāk nekā 20 monogrāfiju, kolektīvo monogrāfiju un vairāk nekā 100 publikāciju autore. 2018. gadā Jarinovska tika ievēlēta par Publiskās atmiņas centra Zinātniskās padomes priekšsēdētāju, bija šajā amatā līdz 2025. gadam. Centrs aicina arī pārdēvēt PSRS okupācijas režīmu slavinošus toponīmus un demontēt objektus, kas slavina komunistisko totalitāro režīmu. Publiskais darbs ir vērsts uz sabiedrības izpratnes veidošanu par vēsturiskajiem notikumiem un to ietekmi uz mūsdienām. Starptautiskā gerantoloģijas institūta pētniece. Jarinovskas zinātniskie darbi izmantoti tiesībsarga darbā.

## Atsauces
Gaismas iela (Daugavpils)

__NOTOC__
**Gaismas iela** ir iela Daugavpilī, Ruģeļu apkaimē. Gaismas iela sākas krustojumā ar Nometņu un Jelgavas ielu, ved ziemeļaustrumu un ziemeļu virzienā un beidzas krustojumā ar Dunduru ielu. Vidējā posmā abpus Gaismas ielai atrodas daudzstāvu mikrorajons, bet ielas sākums un nobeigums nav apbūvēti. Uz Gaismas ielu attiecas arī atzarojums, kas ved starp daudzstāvu mājām Apšu ielas virzienā.

Ielas galvenās trases garums ir 882 metri. Visā garumā Gaismas iela ir divu joslu platumā un klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Pa Gaismas ielu kursē 10A. maršruta minibusi.

Iela izveidota 1980. gados, ar Daugavpils HES celtnieku Ruģeļu mikrorajona būvniecību. Gaismas iela ir šīs ielas vienīgais nosaukums, laika gaitā tas nav mainījies.

## Ievērojami objekti
* Nr. 9 — Daugavpils Ruģeļu pirmsskolas izglītības iestāde un Gaismas bibliotēka, agrāk Ruģeļu 3. sākumskola un Ruģeļu 3. pamatskola.

## Ielu savienojumi
Gaismas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Nometņu iela / Jelgavas iela
* Akadēmiķa Graftio iela
* Dunduru iela (T veida krustojums)

## Atsauces

## Skatīt arī
* Mazā Dambja iela (Daugavpils)
Muižas iela (Daugavpils)

**Muižas iela** ir iela Daugavpilī, Grīvas apkaimē. Muižas iela sākas krustojumā ar bezvārda ielu pļavu malā, ved austrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Brjanskas ielu. Muižas ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir aptuveni 180 metri, tās sarkano līniju platums ir 12 metri. Muižas Iela visā garumā klāta ar grants segumu, satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa ielu nekursē, tuvākā pietura ir "Niderkunes iela" Brjanskas ielā.

Muižas iela ir šīs ielas vēsturiskais nosaukums. 1957. gadā ielu pārdēvēja par **[[Jānis Fabriciuss|Fabriciusa]] ielu**, bet pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas iela atguva nosaukumu Muižas iela.

## Ielu savienojumi
Muižas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Brjanskas iela

## Atsauces
Fabriciusa iela

**Fabriciusa iela** Latvijā var būt:

* Fabriciusa iela — Muižas ielas Daugavpilī nosaukums no 1957. līdz 1991. gadam;
* Jāņa Fabriciusa iela — Kārļa Kvanta ielas Ogrē nosaukums līdz 2022. gadam;
* Fabriciusa iela — Pils ielas Ventspilī nosaukums Latvijas PSR laikā.

## Skatīt arī
* Fabriciusa laukums
* Jānis Fabriciuss
Līksnas meteorīts

thumb|300px|Meteorīta nokrišanas apkaime 1867. gada kartē. 
**Līksnas meteorīts** ir H4 hondrītu grupas meteorīts, kas 1820. gada 12. jūlijā ap pulksten 17.30 nokrita pie Lazdānu ciema Kalupes muižas teritorijā uz ziemeļiem no Lielā Kalupes ezera (tagadējā Rožkalnu pagastā). Tā svars bija aptuveni 5,2 kg un tas ietriecās zemē 45 cm dziļumā. 1821. gadā Teodors Grothuss *Annalen der Physik* publicēja meteorīta aprakstu un ķīmisko sastāvu, nosaucot to par Dinaburgas meteorītu. Vēlāk tā apzīmēšanai kļūdaini lietoja Lipno meteorīta nosaukumu.
Lielākais 2592 gramu smagais Līksnas meteorīta fragments atrodas Ukrainas Ģeoloģijas muzeja kolekcijā Kijivā, kur tas, iespējams, nonāca pēc Viļņas Universitātes likvidēšanas 1832. gadā. Latvijā vienīgais Līksnas meteorīta 0,63 g smagais fragments un mikroskopa plānslīpējuma etalons glabājas Meteoriti.LV kolekcijā.

## Vēsture
thumb|upright=1.2|Teodora Grothusa raksts par Līksnas meteorītu ''Annalen der Physik'' (1821).
Pirmais par meteorīta kritienu 1820. gada jūlijā rakstīja Mihaels Plāters-Zībergs Jelgavas vācu laikrakstā "*Allgemeine Deutsche Zeitung für Russland*". 1820. gada 12. (24.) novembrī viņš uzrakstīja vēstuli vācu dabaspētniekam, ķīmiķim Teodoram Grothusam, kā arī nosūtīja viņam dažus "aerolīta" fragmentus ar piezīmēm. 1821. gada martā zinātniskajā žurnālā "*Annalen der Physik*" Grothuss publicēja savu rakstu, kas veltīts Līksnas meteorīta ķīmiskā sastāva izpētei. Publikācijas sākumā viņš iekopēja Plātera-Zīberga piezīmi no laikraksta *"Allgemeine Deutsche Zeitung für Russland*".

1820. gadā laikraksts *Dziennik Wileński* publicēja Mihaela Plātera-Zīberga aprakstu: 

## Literatūra
* Grotthuss Theodor von, (1821), Untersuchung eines in Kurland, im Dünaburg'schen Kreise, am 30 Juni (12 Juli) 1820 herabgefallen Meteorsteins, Annalen der Physik, 4, Bd. 67, 1821, s. 337-367 
* Kuhlberg Alphons C., (1867), Analyse und Beschreibung der Meteorite von Nerft, Honolulu, Lixna und eines im Gouverment Jekaterinoslaw gefallen Meteoriten, Archiv für die Naturkunde Liv-, Ehst- und Kurlands, Erste Serie, Vierter Band, Dorpat 1867, s. 1-32; Der Meteorit von Lixna. Ergänzung zu S. 23, nach einem Manuscript des Grafen Plater-Sieberg, (Nebst einer Tafel), s. 33-44
* Явнель Александр Александрович, Иванов Андрей Валерьевич, Заславская Н.И. (1986), Каталог метеоритов коллекций Советского Союза. Ротапринт ГЕОХИ АН СССР, 1986, ss. 221

## Skatīt arī
* Biržu meteorīts
* Neretas meteorīts
* Baldones meteorīts

## Atsauces
Velletri

**Velletri** (, ) ir komūna Itālijā, Lacio reģionā, aptuveni 40 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Romas. Administratīvi tā ietilpst Romas Galvaspilsētas metropolē un ir viena no nozīmīgākajām pašvaldībām reģionā. Pilsēta atrodas Albānu kalnu pakājē, vēsturiski stratēģiski svarīgā vietā pie senā *[[Via Appia]]* ceļa. 2025. gadā Velletri dzīvoja 53,0 tūkstoši iedzīvotāju, padarot to par vienu no lielākajām pilsētām ārpus Romas metropoles centra. Velletri ir svarīgs vietējais kultūras, lauksaimniecības un izglītības centrs, kurā saglabājušās bagātas vēsturiskās un arheoloģiskās liecības no senajiem volsķiem, romiešu un viduslaiku periodiem. Pilsētai ir sena vēsture un mūsdienās tā piesaista gan tūristus, gan apmeklētājus no apkārtnes.

## Atsauces

## Ārējās saites
The Insider (vietne)

***The Insider*** ir 2013. gadā dibināts neatkarīgs starptautisks izmeklējošās žurnālistikas portāls, kas raksta par politiku, korupciju, dezinformāciju un cilvēktiesību pārkāpumiem Krievijā un citās pēcpadomju valstīs.

*The Insider* sadarbojas ar starptautiskajiem partneriem, piemēram, *[[Bellingcat]]*, un ir publicējis vairākus augsta līmeņa pētījumus, tostarp par Alekseja Navaļnija saindēšanu un Krievijas—Ukrainas karu.

2021. gadā Krievijas valdība pasludināja *The Insider* par "ārvalstu aģentu". Pēc šī lēmuma redakcija turpina darboties no ārvalstīm, tostarp Latvijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Mihails Vladimirskis

**Mihails Vladimirskis** (; dzimis , miris ) bija krievu boļševiku revolucionārs un padomju politiķis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1874. gadā Muromā, ārsta ģimenē. Studējot medicīnu Maskavas Universitātē, pievērsās marksismam un 1895. gadā iestājās KSDSP. Piedalījās 1905. gada revolūcijā, vairākkārt arestēts un izsūtīts. 

1917. gadā, pēc Februāra revolūcijas, kļuva par aktīvu boļševiku kustības dalībnieku. Pēc Oktobra revolūcijas ieņēma vairākus amatus jaunajā padomju valdībā. Pēc Ļeņina nāves 1924. gadā īslaicīgi pildīja Viskrievijas CIK priekšsēdētāja pienākumus, būtībā kļūstot par valsts vadītāju līdz Kaļiņina iecelšanai.

Turpmākajos gados ieņēma dažādus administratīvus amatus PSKP struktūrās un Veselības tautas komisariātā. Atšķirībā no daudziem citiem vecajiem boļševikiem, netika represēts Staļina valdīšanas laikā. 

Miris 1951. gadā Maskavā.

## Ārējās saites
Taksonomija

thumbnail|upright=1.2|Vispārināts taksonomijas veidošanas piemērs
**Taksonomija** (, no  (*taxis*) — 'izvietojums noteiktā kārtībā' un  (*nomia*) — 'likums') ir teorija un metode, kas nodarbojas ar objektu, parādību vai jēdzienu klasificēšanu hierarhiskās struktūrās, balstoties uz kopīgām īpašībām vai funkcionālām attiecībām. Tā tiek izmantota, lai veidotu sistemātisku kārtību, kas atvieglo informācijas organizēšanu, salīdzināšanu un interpretāciju. Taksonomija tiek plaši pielietota dažādās zinātņu nozarēs, piemēram, bioloģijā (dzīvo organismu sistemātikā), valodniecībā (valodu radniecības un struktūru klasifikācijā), psiholoģijā un izglītībā (zināšanu līmeņu klasificēšanā, piemēram, Blūma taksonomijā), informācijas un datu zinātnē (ontoloģiju un metadatu strukturēšanā), kā arī bibliotēkzinātnē un informācijas pārvaldībā.

Taksonomija ir cieši saistīta ar tādiem jēdzieniem kā nomenklatūra (nosaukumu piešķiršanas sistēmas), sistemātika (klasifikācijas teorija, īpaši bioloģijā) un ontoloģija (formāla jēdzienu un to attiecību reprezentācija, īpaši datorzinātnē). Kaut arī šie termini bieži pārklājas, taksonomija primāri uzsver hierarhiskas kārtības principu, kas ļauj strukturēt sarežģītu informāciju no vispārīgā uz konkrēto.

## Atsauces

## Ārējās saites
The Economist

***The Economist*** ir Apvienotās Karalistes iknedēļas ziņu un starptautisko attiecību žurnāls, kas tika dibināts 1843. gadā ar mērķi atbalstīt ekonomiskās liberalizācijas idejas.

Žurnāls izceļas ar analītisku pieeju politikai, ekonomikai un starptautiskiem notikumiem. Tas aptver plašu tēmu loku, tostarp zinātni, tehnoloģijas un kultūru. *The Economist* tiek publicēts katru nedēļu un tam ir abonenti visā pasaulē, īpaši ietekmīgās aprindās un akadēmiskajās vidēs.

Tā tīmekļa versija ir viens no populārākajiem starptautiskajiem ziņu avotiem tiešsaistē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Jānis Kaļķis

**Jānis Kaļķis** (1890—1942) bija Latvijas armijas pulkvedis, 1. Pasaules kara dalībnieks, Neatkarības kara dalībnieks, Latvijas armijas tehniskās divīzijas virsnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis zemkopju Jura Kaļķa un Gotlības (dz. Kalniete) ģimenē, brālis mācītājs Mārtiņš Kaļķis. 1914. gadā beidzis Mangaļu tālbraucēju jūrskolu un ieguvis tālbraucēja kapteiņa kvalifikāciju. 1915. gadā absolvējis Irkutskas karaskolu.

1916. gadā laulājies ar Antoniju Rozīti. Ģimenē bija trīs bērni: Latis, Vija un Valdis.

Pirmā pasaules kara laikā dienējis Krievijas armijā 130. Hersonas kājnieku pulkā, kas bija dislocēts Rīgas frontes iecirknī. Līdz 1918. gadam uzdienējies līdz štābkapteiņa pakāpei un apbalvots ar vairākiem Krievijas Impērijas ordeņiem: Svētā Staņislava ordeņa 3. šķiru, Svētās Annas ordeņa 3. šķiru un Svētā Vladimira ordeņa 4. šķiru.

Pēc demobilizācijas 1918. gadā nonācis vācu gūstā, no kura atgriezies tajā pašā gada nogalē. 1919. gada 22. maijā iestājies Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos. Piedalījies Latvijas Neatkarības karā kā 9. Rēzeknes kājnieku pulka adjutants. Pēc kara turpinājis dienestu Latvijas armijā, dienējis Tehniskajā divīzijā un vēlāk kļuva par autotanku brigādes štāba priekšnieku. Uzdienējies līdz pulkvežleitnanta pakāpei. 1939. gada martā apbalvots ar Aizsargu Nopelnu krustu.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā ieskaitīts Sarkanās armijas 24. Teritoriālajā strēlnieku korpusā. 1941. gada jūnijā kopā ar vairāk nekā 500 citiem latviešu virsniekiem viņu arestēja karaspēka vasaras nometnē Litenē. Nosūtīts uz Noriļskas soda nometni (Noriļlagu), kur gāja bojā 1942. gada 29. jūnijā — iespējams, nošauts.

## Atsauces
Lavāla (Francija)

**Lavāla** (, ) ir pilsēta Francijas rietumos, kas atrodas Luāras reģionā, Majennas departamentā. Tā ir Majennas departamenta administratīvais centrs un nozīmīgs reģionālais centrs, kurā apvienojas vēsturisks mantojums, rūpnieciskā attīstība un mūsdienu tehnoloģiju inovācijas. Lavāla atrodas pie Majennas upes, stratēģiskā vietā starp Rennu un Lemānu, un tai ir sena vēsture, kas sniedzas līdz viduslaikiem. Pilsēta pazīstama arī ar digitalizācijas un virtuālās realitātes centru *[[Laval Virtual]]*, padarot to par vienu no Francijas inovāciju centriem šajā jomā.

2022. gadā Lavālā dzīvoja 49,5 tūkstoši iedzīvotāju (aglomerācijā vairāk par 140 tūkstošiem), un tā ir viens no galvenajiem saimnieciskajiem, izglītības un kultūras centriem Luāras reģionā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tervela

**Tervela** (, ) ir pašvaldība un pilsēta Spānijas ziemeļaustrumos, Aragonas autonomā apgabala dienvidu daļā un ir Tervelas provinces administratīvais centrs. 2024. gadā Tervelā dzīvoja 36,7 tūkstoši iedzīvotāju, un tā ir viens no vismazākajiem Spānijas provinču administratīvajiem centriem. Tervela bieži tiek minēta kā simbols reģionālajai nevienlīdzībai un tā sauktajai "tukšajai Spānijai" (*[[España vacía]]*). Tervela atrodas Ibērijas kalnu apvidū, stratēģiskā vietā starp Saragosu un Valensiju, un tai ir sena vēsture, kas ietver arābu, kristiešu un jūdu kultūru mantojumu. Pilsēta ir īpaši slavena ar savu mudeharas stila arhitektūru, kas iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, kā arī ar leģendu par Tervelas mīlētājiem (*[[Los Amantes de Teruel]]*), kas ir nozīmīga vietējās kultūras sastāvdaļa. Ģeogrāfiski Tervela kalpo kā vārti uz Aragonas dienvidu plakankalni un apkārtējo kalnaino lauku reģionu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tubuai salas

**Tubuai salas** (, ), vai oficiāli **Dienvidu salas** (), ir atolu un salu grupa Klusajā okeānā, Franču Polinēzijas dienvidos. Administratīvi dalās piecās komūnās — katra apdzīvotā sala veido patstāvīgu komūnu. Salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tautas tubuajieši un rapieši.

## Ģeogrāfija
Salu grupa stiepjas  garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā un to veido 5 vulkāniskas salas (Tubuai, Rurutu, Rimatara, Raivavae, Rapa), daļu no kurām ieskauj koraļļu atoli un Marijas salas koraļļu atols un Marotiri saliņas. Reizēm iekļauj arī Nelsona un Mozesa rifus. Kopējā sauszemes platība ir ap . Valda tropisks lietusmežu klimats; vidējā gada temperatūra ir ap , vidējais nokrišņu daudzums — 1826 mm. Vasaras (novembris — aprīlis) karstas un miglainas ar ievērojamiem nokrišņiem; biži cikloni. Ziemas (maijs — oktobris) siltas un mitras.

### Atoli un salas

## Atsauces

## Ārējās saites
Džekijs Šrofs

**Džekijs Kakubhai Šrofs** (, ; dzimis ) ir viens no ievērojamākajiem Indijas aktieriem, kurš kopš 1980. gadiem darbojas Bolivudas kino industrijā. Viņš ir piedalījies vairāk nekā 250 filmās, aptverot ne tikai hindu kino, bet arī vairākas citās reģionālās valodas — gudžaratu, marathu, tamilu, telugu, bengāļu, kannadu un pandžabu —, tādējādi kļūstot par daudzpusīgu un plaši atzītu aktieri visā Indijā. Viņa karjera sākās ar lomu filmā *[[Swami Dada]]* (1982), taču atpazīstamību ieguva ar lomu romantiskajā trillerī *[[Hero]]* (1983), kas 1980. un 1990. gadu Bolivudā nostiprināja viņa galvenā varoņa un tēla statusu. Starp viņa nozīmīgākajiem darbiem minamas lomas filmās *[[Karma (filma)|Karma]]* (1986), *[[Parinda]]* (1989), *[[Ram Lakhan]]* (1989), *[[Gardish]]* (1993) un *[[Devdas]]* (2002). Šrofs pazīstams ar spēju atveidot gan varoņus, gan raksturlomas, kā arī ar savu dabisko tēlojumu un vienkāršo, tautai tuvu tēlu.

Džekijs Šrofs tiek uzskatīts par vienu no Bolivudas ilgdzīvotājiem, kurš saglabājis aktualitāti arī 21. gadsimtā, piedaloties filmās, televīzijas šovos un straumēšanas platformu projektos. Viņš ir arī jaunās paaudzes aktiera Tigera Šrofa tēvs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jūlija ultimāts

**Jūlija ultimāts** jeb **Austrijas ultimāts Serbijai** bija Austroungārijas valdības ultimāts Serbijai, kas tika izteikts 1914. gada 23. jūlijā (10. jūlijā pēc Jūlija kalendāra), trīs nedēļas pēc erchercoga Franca Ferdinanda slepkavības Sarajevā.

Ultimāts sastāvēja no 10 punktiem, kuros tika pieprasītas dažādas Serbijas rīcības, tostarp sadarbība ar Austroungārijas iestādēm atentāta izmeklēšanā un Austroungārijas ierēdņu darbības Serbijas teritorijā. Šie nosacījumi bija izstrādāti tā, lai būtu gandrīz nepieņemami, tādējādi radot Austroungārijai ieganstu karadarbībai.

## Konteksts
Pēc erchercoga Franca Ferdinanda slepkavības 1914. gada 28. jūnijā Austroungārija, uzskatot Serbiju par atbildīgu par atentātu, ar Vācijas atbalstu sagatavoja ultimātu. Tas tika izsniegts 23. jūlijā ar 48 stundu atbildes termiņu.

Serbija piekrita gandrīz visiem punktiem, izņemot vienu, kurā tika pieprasīta Austroungārijas ierēdņu līdzdalība izmeklēšanā Serbijas teritorijā. Serbija šo punktu atteicās izpildīt, atsaucoties uz savu suverenitāti.

## Rezultāts
Austroungārija uzskatīja Serbijas atbildi par nepieņemamu un 1914. gada 28. jūlijā paziņoja tai karu. Šis konflikts ātri izraisīja ķēdes reakciju, kurā tika iesaistītas Eiropas lielvaras, kas savstarpēji bija saistītas ar militāriem līgumiem. Tas noveda pie Pirmā pasaules kara sākuma.

## Ultimāta punkti

# Aizliegt Serbijā visas publikācijas, kas vērstas pret Austroungāriju.
# Likvidēt pretmonarhistiskās organizācijas (piemēram, *[[Melnā roka]]*).
# Aizliegt visus mācību materiālus, kas satur Austroungāriju nomelnojošu saturu.
# Izslēgt no militārā dienesta personas, kas darbojas pret Austroungāriju.
# Pieņemt Austroungārijas amatpersonu līdzdalību atentāta izmeklēšanā.
# Uzsākt izmeklēšanu pret visiem atentātā iesaistītajiem Serbijas pilsoņiem.
# Arestēt vairākus konkrētus Serbijas ierēdņus.
# Novērst nelegālu ieroču ievešanu Serbijā.
# Sniedz detalizētu informāciju Austroungārijai par pasākumiem.
# Nekavējoties informēt Austroungāriju par ultimāta izpildi.

## Vēsturiskā nozīme
Jūlija ultimāts tiek uzskatīts par vienu no kritiskākajiem brīžiem pirms Pirmā pasaules kara. Tā radikālais tonis un neizpildāmais raksturs padarīja diplomātisko risinājumu gandrīz neiespējamu. Daudzi vēsturnieki to uzskata par Austroungārijas apzinātu soli, lai uzsāktu militāru konfliktu ar Serbiju.

## Skatīt arī
* Atentāts pret Franci Ferdinandu
* Pirmais pasaules karš
* Melnā roka (organizācija)

## Ārējās saites
Oša

**Oša** var būt:

* Oša (Francija) — pilsēta Francijā, Oksitānijā;
* Oša (Kirgizstāna) — pilsēta Kirgizstānā;
* Ūša — upe Latvijā, Dubnas pieteka.
Ziemeļu iela (Daugavpils)

**Ziemeļu iela** ir iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimē. Ziemeļu iela sākas strupceļā pie dzelzceļa, Dzelzceļnieka apkaimes robežā, stiepjas austrumu virzienā un beidzas strupceļā, nedaudz nesasniedzot Šaurās ielas apbūvi Ķīmijas apkaimes robežā. Ziemeļu ielā ir dzīvojama apbūve, pārsvarā privātmājas, bet ielas sākuma ir arī administratīvas, tehniskas un noliktavu ēkas.

Ziemeļu ielas kopējais garums ir aptuveni 960 metri, bet vidējā daļā, pēc krustojuma ar Ventspils ielu, iela ir pārtraukta ar nelielo zemieni. No sākuma līdz Kauņas ielai Ziemeļu iela klāta ar asfalta segumu, tālāk ir posms bez seguma, bet ielas nobeigums klāts ar granti. Satiksmes kustība visā garumā atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Ziemeļu ielu nekursē, bet Andreja Pumpura ielā ir 11. un 19. autobusu maršrutu pietura "Ziemeļu iela".

Ielas sākotnējais nosaukums bija **Petrovska iela** ().  to pārdēvēja par Ziemeļu ielu. Kopš 1924. gada ielas nosaukums nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Ziemeļu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Andreja Pumpura iela
* Kauņas iela
* Kļavu iela
* Ventspils iela

## Atsauces
Maksims Ustimenko

**Maksims Ustimenko** (; dzimis , miris ) bija ukraiņu karavīrs, Ukrainas Bruņoto spēku Gaisa spēku pulkvežleitnants, 1. klases lidotājs, Krievijas–Ukrainas kara dalībnieks. Ukrainas Varonis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1993. gadā Ukrainā. Mācību laikā bija kursa biedrs pazīstamajam Ukrainas Gaisa spēku pilotam un Ukrainas Varonim Andrijam Pilsčikovam.

2025. gada 29. jūnija naktī, masīva Krievijas raķešu un dronu uzbrukuma laikā, pulkvežleitnants Maksims Ustimenko pilotēja iznīcinātāju *[[F-16 Fighting Falcon|F-16]],* iznīcināja septiņus gaisa mērķus. Pēc pēdējā trieciena viņa lidmašīna tika bojāta. Ustimenko novirzīja lidaparātu prom no apdzīvotām vietām, bet nepaspēja katapultēties un gāja bojā.

## Apbalvojumi
* Bohdana Hmeļnicka ordenis, III šķira (2022. gada 28. februāris) — par personīgo drosmi un pašaizliedzīgo rīcību, aizstāvot Ukrainas valsts suverenitāti un teritoriālo vienotību, kā arī par uzticību militārajai zvērestam).
* Ukrainas Varonis (pēc nāves).

## Atsauces

## Ārējās saites
Šeina Stīla

**Šeina Stīla** (; dzimusi ) ir amerikāņu dziedātāja, dziesmu autore un Brodvejas teātra aktrise.

## Karjera
Stīlas Brodvejas lomās ietilpst izrāde *Rent* *Nederlander* teātrī, *Jesus Christ Superstar* iestudējums *Foxwoods* teātrī (agrāk *Ford Center for the Performing Arts*) un oriģinālā Brodvejas izrāde *Hairspray*, kurā viņa atveidoja meiteņu grupas *The Dynamites* dalībnieci. Viņa piedalījās arī seriālā *Hairspray Live!*, ko pārraidīja no 2016. gada.

Stīla dziedāja fona vokālu Betai Midlerei izrādē *The Showgirl Must Go On* Lasvegasā. Piedalījusies arī dažādu mūziķu albumos, tostarp *[[Moby]]* albumā *Hotel* un *Moby* singlā *Disco Lies*, kas sasniedza pirmo vietu *[[Billboard]] Hot Dance Club Play* sarakstā. 2004. gadā Stīla izdeva savu pirmo EP, kas nosaukts pašas vārdā, bet 2009. gadā — savu pirmo albumu *[[I'll Be Anything]]*. 2011. gadā Stīla dziedāja fona vokālu Riannai viņas Austrālijas turnejā *Last Girl on Earth*.  Kā fona vokāliste viņa atkal devās Riannas Ziemeļamerikas un Eiropas turnejā *LOUD*, kas sākās 2014. gada 4. jūnijā Baltimorā, Merilendas štatā.

2024. gadā izdeva albumu *Gold Dust*.

Stīla filmējusies seriālos "Soprano ģimene" un "Pingvīns" (*The Penguin*), bet viņas vokāls dzirdams filmās "Matu laka", *[[In the Heights]]*, "Borna personības noslēpums" un "Sekss un lielpilsēta 2", kurā viņa atveidoja nelielu lomu.

2025. gadā ar tekstu autoru Gordonu Pogodu sagatavojusi Raimonda Paula dziesmu programmu angļu valodā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā tīmekļa vietne

* BroadwayWorld.com

* Padziļināta intervija 2024. gada aprīlī žurnālam Soul Express
Oša (Francija)

**Oša** (, ) ir pilsēta Francijas dienvidrietumos, Oksitānijas reģionā, un ir Žēras departamenta administratīvais centrs. Tā vēsturiski tiek uzskatīta par Gaskoņas galvaspilsētu, ar senām saknēm, kas sniedzas līdz romiešu laikmetam, kad pilsēta bija pazīstama kā *Elusa*. 2022. gadā Ošā dzīvoja 22,8 tūkstoši iedzīvotāju, un tā ir reģionāli nozīmīgs pārvaldes, izglītības un kultūras centrs. Pilsēta atrodas pie Žeras upes, kalnainā ainavā ar izteiktu vēsturisko apbūvi un sadalījumu augšpilsētā un lejaspilsētā. Oša ir pazīstama ar savu vēsturisko arhitektūru, īpaši Senmarī katedrāli (iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā), monumentālajām kāpnēm, viduslaiku ielu tīklu, kā arī ar savu nozīmi Gaskoņas kultūras mantojuma saglabāšanā.

Pilsētā notiek dažādi kultūras pasākumi, un tā kalpo kā reģionālais centrs lauksaimniecības produktu tirdzniecībai, izglītībai un vietējam tūrismam, piesaistot apmeklētājus ar savu viduslaiku šarmu un gaskoņu identitāti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Piraijas

**Piraijas**, arī **piraņas**, **pirajas** vai **piraņjas**, ir tropu saldūdens zivis, kas galvenokārt sastopamas Dienvidamerikas upju sistēmās, īpaši Amazones, Orinoko, Laplatas un Gajānas baseinos. Tās pieder haracīnveidīgo kārtai un tiek klasificētas piraijzivju apakšdzimtā, kurā ietilpst arī citas radniecīgas zivju grupas, piemēram, pacu. Piraijas ir plaši pazīstamas ar aso zobu rindām un spēcīgajiem žokļiem, kas ļauj tām efektīvi plēst barību. Kaut arī tās visbiežāk tiek raksturotas kā agresīvas plēsējas, kas spēj ātri noārdīt upuri, populārajā kultūrā un medijos šādi attēlojumi ir stipri pārspīlēti; uzvedība barā pamatā ir aizsardzība, nevis kopīgs uzbrukums. Lielākā daļa piraiju sugu ir visēdāji vai daļēji plēsīgi, un tikai dažas no tām mēdz izrādīt kolektīvas barošanās uzvedību; ir arī sugas, kas neēd gaļu vispār.

Piraijas ir ne tikai svarīgs komponents Amazones ekosistēmā, bet arī cilvēku interešu objekts akvāriju tirdzniecībā, pārtikā un zinātniskajos pētījumos par to uzvedību, biomehāniku un evolūciju.

## Taksonomija
Ne visas piraijzivju apakšdzimtas (*Serrasalminae*) zivis ir piraijas. Šajā apakšdzimtā ietilpst arī, piemēram, pacu. Tālāk ir nosauktas tikai tās piraijzivju apakšdzimtas ģintis, kuras sauc par piraijām.

* Piraijas
** 
** 
** 
** 
** 
** †

## Atsauces

## Ārējās saites
Motobraucēji (filma)

**"Motobraucēji"** (), arī **"Baikeri"**, ir 2023. gada ASV krimināldrāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Džefs Nikolss. Filmā galvenās lomas atveido Džodija Komera, Ostins Batlers, Toms Hārdijs, Maikls Šenons, Maiks Faists un Normans Rīduss.

Filma stāsta par Ketiju (Komera), kura apprec karstasinīgo baikeri Beniju (Batlers), kurš ir motociklistu kluba biedrs. Klubam pārtopot par bīstamu vardarbības perēkli, Benijam ir jāizvēlas starp Keriju un lojalitāti klubam.

Filmas "Motobraucēji" pirmizrāde notika  Teluraidas kinofestivālā. Filmu ASV izplatīja *[[Focus Features]]*, bet starptautiski — *[[Universal Pictures]]*. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un nopelnīja vairāk nekā 36 miljonus ASV dolāru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ķeceris (filma)

**"Ķeceris"** () ir 2024. gada ASV psiholoģiskā šausmu filma, kuras režisori un scenārija autori ir Skots Beks un Braiens Vudss. Filmā galvenās lomas atveido Hjū Grānts, Sofija Tečere un Hloja Īsta.

Filma stāsta par divām jaunām mormoņu misionārēm, kuras apciemo misteru Rīdu, kurš izrāda interesi par Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcu. Drīz vien meitenes saprot, ka viņas ir nokļuvušas slazdā.

Filmas "Ķeceris" pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Filmu izplatīja *[[A24]]*. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un bija finansiāli veiksmīga, nopelnot vairāk nekā 59 miljonus ASV dolāru. Kritiķi īpaši izcēla Hjū Grānta aktierspēli, par ko viņu nominēja Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā" un BAFTA kino balvai kategorijā "Labākais aktieris galvenajā lomā".

## Atsauces

## Ārējās saites
Vērotāji

**"Vērotāji"** var būt:

* "Vērotāji" (*The Voyeurs*) — 2021. gada ASV erotiskā trillera filma;
* "Vērotāji" (*The Watchers*) — 2024. gada ASV šausmu filma.
Ūdru iela (Daugavpils)

**Ūdru iela** ir iela Daugavpilī, Viduspoguļankas apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Liepziedu ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Omskas ielu. Ūdru ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir aptuveni 515 metri. Visā garumā Ūdru iela klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Ūdru ielu nekursē.

Ielas sākotnējais nosaukums bija **Dārza iela**. 1957. gadā iela ieguva tagadējo nosaukumu, kurš vairs nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Ūdru iela ir savienota ar šādām ielām:
* Liepziedu iela (T veida krustojums)
* Zaru iela
* Jersikas iela
* Irbju iela (T veida krustojums)
* Omskas iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Vērotāji (2024. gada filma)

**"Vērotāji"** () ir 2024. gada ASV šausmu filma, kuras režisore un scenārija autore ir Išana Naita Šjāmalāna. Filmā galvenās lomas atveido Dakota Faninga, Džordžina Kempbela, Olvena Fuerē un Olivers Finegans.

Filma stāsta par mākslinieci, kura iestrēgst plašā Īrijas mežā. Meklējot patvērumu, viņa paslēpjas nelielā ēkā, kur dzīvo trīs cilvēki, kurus katru nakti vēro un vajā noslēpumainas būtnes.

Filmas "Vērotāji" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Warner Bros. Pictures]]*. Filma saņēma galvenokārt negatīvu kritiķu novērtējumu un nopelnīja vairāk nekā 33 miljonus ASV dolāru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hakka

**Hakka** jeb **kedzju valoda** (, *Kèjiāhuà*) ir ķīniešu valodas paveids, kas pieder pie sinotibetiešu valodu saimes un tradicionāli tiek klasificēts kā viens no Ķīnas dialektiem. Tomēr valodniecībā hakka bieži tiek uzskatīta par atsevišķu valodu, ņemot vērā tās īpatnējo fonoloģiju, vārdu krājumu un zemo saprotamību ar citām ķīniešu valodām, piemēram, ar mandarīnu vai kantoniešu. Hakka cieši saistīta ar hakku etnisko grupu, migrantu kopienu, kas gadsimtu gaitā pārcēlusies no Ķīnas ziemeļu un centrālajiem reģioniem uz dienvidiem. Šī migrācijas vēsture atspoguļojas arī valodas strukturālajās iezīmēs, kurās saglabājušies senķīniešu valodas elementi. Mūsdienās hakka runātāji ir sastopami ne tikai Ķīnas dienvidu provincēs, piemēram, Guandunā, Fudzjaņā un Dzjansji, bet arī Taivānā, Dienvidaustrumāzijas valstīs, piemēram, Malaizijā un Singapūrā, kā arī visā pasaulē hakku diasporā.

Hakka ir nozīmīga ne tikai lingvistiskā, bet arī kultūrvēsturiskā ziņā, atspoguļojot unikālu ķīniešu valodas attīstības ceļu un hakku identitātes saglabāšanu globālās migrācijas kontekstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dārza neļķe

**Dārza neļķe** (*Dianthus caryophyllus*) ir daudzgadīgs, krāšņi ziedošs augs no neļķu dzimtas, kas ir plaši pazīstams un iecienīts dārzkopībā un floristikā. Tā ir viena no senāk kultivētajām neļķu sugām, pazīstama ar smaržīgo ziedu krāšņumu, krāsu dažādību un ilgo ziedēšanas periodu. Dārza neļķes bieži tiek izmantotas kā grieztie ziedi, kā arī dekoratīvie augi dārzos un podos. Savvaļā dārza neļķe, visticamāk, ir cēlusies Vidusjūras reģionā (Balkānu pussalā), taču selekcijas rezultātā tā ir ieguvusi plašu šķirņu un hibrīdu daudzveidību, kas atšķiras pēc krāsas, ziedlapu formas un augšanas apstākļiem. Kultūrā dārza neļķe simbolizē mīlestību, cieņu, apbrīnu un piemiņu, tādēļ visā pasaulē tā bieži sastopama svinīgos, reliģiskos un piemiņas pasākumos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Grīvas iela (Daugavpils)

**Grīvas iela** ir iela Daugavpilī, pilsētas dienvidu nomalē, Liginišku apkaimē. Grīvas iela sākas krustojumā ar Uzvaras ielu, ved ziemeļaustrumu un austrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Blāzmas ielu. Grīvas ielā ir dažas privātmājas, bet pārsvarā iela paliek neapbūvēta. Ielas pārnumuru (dienvidu) pusē atrodas Laucesas pagasta teritorija.

Grīvas ielas kopējais garums ir 366 metri, tā visā garumā klāta ar grants segumu. Ielas sarkano līniju platums ir 12 metri, satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Grīvas ielu nekursē.

Tagadējā Grīvas iela, vēl bez nosaukuma, attēlota 1936. gada kartē. Latvijas PSR laikā to dēvēja par **[[Mihails Frunze|Frunzes]] ielu**, bet no 1992. gada tās nosaukums ir **Grīvas iela**.

1930.—1950. gados Daugavpils centrālajā daļā, Gajoka apkaimē, pastāvēja cita Grīvas iela. Tā savienoja Vidus ielas turpinājumu ar Daugavas krastu, aptuveni tagadējās augstsprieguma līnijas vietā.

## Ielu savienojumi
Grīvas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Uzvaras iela
* Blāzmas iela

## Atsauces
Andris Jankovskis

**Andris Jankovskis** (dzimis 1986. gada 9. aprīlī) ir Latvijas politiķis. Kopš 2025. gada ir Dienvidkurzemes novada domes priekšsēdētājs.

Vidējo izglītību ieguvis Aizputes vidusskolā. 2008. gadā  Baltijas Starptautiskajā akadēmijā ieguvis bakalaura grādu tiesību zinātnē.

2025. gadā tika ievēlēts par Dienvidkurzemes novada domes priekšsēdētāju. Pirms tam bijis Aizputes novada un Dienvidkurzemes novada domes priekšsēdētāja vietnieks.

## Atsauces
2. Preču iela

**2. Preču iela** ir iela Daugavpilī, Dzelzceļnieka apkaimē. Tā sākas zem Smiltenes ielas viadukta kā Satiksmes ielas turpinājums, ved gar sliežu ceļiem ziemeļu un ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar 1.&nbsp;Pasažieru un Vidzemes ielu. 2.&nbsp;Preču ielā ir gan dzīvojama, gan noliktavu un garāžu apbūve.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 1100 metri. Visā garumā tā ir divu joslu platumā un klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Pa Otro Preču ielu kursē 16. maršruta autobusi, bet 1.&nbsp;Pasažieru ielā ir 2., 4., 5., 16., 18., 20B. un 21. maršrutu pietura "2.&nbsp;Preču iela".

Ielas nosaukums (sākotnēji **Daugavpils II preču stacijas iela**, vēlāk ) radās Latvijas PSR gados.

## Ievērojami objekti
* Nr. 8A — sarkanķieģeļu ūdenstornis, uzcelts dzelzceļa vajadzībām 1948. gadā.

## Ielu savienojumi
2. Preču iela ir savienota ar šādām ielām:
* Satiksmes iela (ielas turpinājums)
* Malu iela
* Dīķu iela (T veida krustojums)
* 1. Pasažieru iela / Vidzemes iela

## Atsauces
Udajpura

**Udajpura** () ir pilsēta Indijas ziemeļrietumos, Rādžastānas štata dienvidu daļā. Pilsēta atrodas Aravalī kalnu pakājē un ir pazīstama ar ainavisko vidi, vēsturiskajiem ezeriem un izcilu arhitektūru. Pilsētu 1559. gadā dibināja Mēvāras valdnieks Rāna Udajs Singhs II, un 1568. gadā tā kļuva par Mēvāras karalistes galvaspilsētu, aizstājot Čitorgaru pēc tam, kad to bija ieņēmuši moguli. Mūsdienās Udajpura ir ievērojams kultūras, tūrisma un vēsturiskā mantojuma centrs, bieži dēvēta par “Austrumu Venēciju” vai “Ezeru pilsētu”. Tā piesaista apmeklētājus no visas pasaules ar tādiem objektiem kā Udajpuras pils, Pičolas ezera pils, Jagdīša templis un citiem pieminekļiem, kas atspoguļo rādžputu arhitektūras spožumu.

2011. gadā pilsētā dzīvoja 475 tūkstoši iedzīvotāju, un tā kalpo arī kā izglītības, amatniecības un tradicionālās mākslas centrs. Udajpura saglabā īpašu vietu Indijas vēsturē un kultūrā, pateicoties tās dinastiju mantojumam, mākslai un sabiedriskajai dzīvei.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kārlis Ernsts Bīrons

thumb|upright=1.0|Kārlis Ernsts Bīrons.
**Kārlis Ernsts fon Bīrons** (; 1728—1801) bija Kurzemes un Zemgales hercoga Ernsta Johana Bīrona jaunākais dēls.

## Dzīvesgājums
Dzimis Kēnigsbergā 1728. gada 11. oktobrī Kurzemes un Zemgales hercogienes Annas Ivanovnas galma virsmeistara Ernsta Johana Bīrona un viņa sievas Benignas Gotlībes, dzimušas Trotas-Treidenas, ģimenē kā jaunākais dēls.
Bērnībā viņš kopā ar vecākiem 1730.—1740. gadā dzīvoja Maskavā (1730—1732) un Pēterburgā (1732—1740), kur viņa tēvs bija Krievijas Impērijas ķeizarienes Annas galma vadītājs jeb virskambarkungs (*Oberkammerherr, обер-камергер*). Pašu Kārli četru gadu vecumā 1732. gadā iecēla par kapteini Preobraženskas gvardes pulkā. 1740. gadā viņam piešķīra Aleksandra Ņevska ordeni.

Pēc ķeizarienes Annas nāves viņa tēvs 1740. gada 28. oktobrī kļuva par jaundzimušā Krievijas ķeizara Ivana VI reģentu, bet jau pēc pāris nedēļām viņu naktī uz 20. novembri arestēja un ieslodzīja Šliselburgas cietoksnī. 1741. gada 11. aprīlī hercogam Ernstam Johanam Bīronam piesprieda nāvessodu, taču viņa pēctece reģente Anna Leopoldovna to nomainīja ar izsūtījumu uz Toboļskas guberņas Pelimas ciemu Sibīrijā. Pēc 1741. gada novembra galma apvērsuma ķeizariene Elizabete Petrovna viņa vecāku ģimenei 1742. gada martā atļāva pārcelties uz Jaroslavļu. Tikai 1762. gada 25. februārī, pēc Pētera III kāpšanas Krievijas tronī, 32 gadus vecajam Kārlim kopā ar vecākiem ļāva atgriezties Pēterburgā. Viņam piešķīra kavalērijas ģenerālmajora dienesta pakāpi un iecēla par Vologdas kājnieku pulka komandieri.

1762. gadā viņš bija viens no Pēterburgas brīvmūrnieku ložas "Perfektā saskaņa" (*ложа Счастливого Согласия*) dibinātājiem. Katrīnas II valdīšanas laikā viņš apmetās pie tēva Kurzemē, no kurienes apceļoja Holandi, Franciju, Angliju un Itāliju. Uzturēšanās laikā Parīzē viņu 1768. gada janvārī apcietināja un ieslodzīja Bastīlijas cietoksnī kā naudas viltotāju un kabatzagļu bandas vadītāju. Kad 1768. gada rudenī hercogs Ernests Johans Jelgavā pārcieta infarktu, viņš sastādīja testamentu par labu savam vecākajam dēlam Pēterim, bet 1769. gada 25. novembrī pats atteicās no hercogistes troņa. 1771. gadā Kārlis Bīrons atteicās no savām mantojuma tiesībām uz hercoga troni. 1772. gadā viņš mantojumā saņēma Grosvartenbergas (*Groß Wartenberg*, tagad Sicovas) pili, viņa pēcteči bija prinči Bīroni-Vartenbergi (*Fürst von Biron-Wartenberg*).

Miris 1801. gada 16. oktobrī Kēnigsbergā.

## Ārējās saites

* hercogi Bīroni un viņu atvases (latviešu val.)
Smilškalna iela (Daugavpils)

**Smilškalna iela** ir iela Daugavpilī, Ķīmijas apkaimē. Smilškalna iela sākas krustojumā ar Višķu ielu, ved ziemeļu virzienā un beidzas krustojumā ar Spaļu ielu. Ielas kreisajā (nepārnumuru) pusē atrodas AS "Ditton pievadķēžu rūpnīca" celtnes, bet labā puse ir apbūvēta ar garāžām. Smilškalna ielas turpinājums ir arī piebraucamais ceļš garāžām.

Smilškalna ielas garums ir aptuveni 625 metri. Visā garumā iela ir divu joslu platumā un klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Pa Smilškalna ielu kursē 30. un 38. maršruta autobusi.

Smilškalna iela izveidota 1960. gados ar Ķīmiķu ciemata industriālās zonas būvniecību. Sākotnēji tās nosaukums bija **Smilšu iela**, jo vēsturisko Smilšu ielu tolaik dēvēja par Titova ielu. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas vēsturiskā Smilšu iela atguva savu nosaukumu, arī Smilškalna ielai piešķirts tās tagadējais nosaukums.

## Ielu savienojumi
Smilškalna iela ir savienota ar šādām ielām:
* Višķu iela
* Spaļu iela

## Atsauces
Sakatekasa (pilsēta)

**Sakatekasa** () ir pilsēta un municipalitāte Meksikā, Sakatekasas štata administratīvais centrs un otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts vidusdaļā Rietumu Sjerramadres pakājē  uz ziemeļrietumiem no galvaspilsētas Mehiko. Pateicoties sudraba raktuvēm, Sakatekasa vēsturiski bijusi viena no Jaunspānijas bagātākajām un ietekmīgākajām «sudraba pilsētām». 1993. gadā pilsētas vēsturiskais centrs iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Mūsdienās pašā pilsētā dzīvo 130 tūkstoši iedzīvotāju, bet kopā ar kaimiņos esošo Gvadalupi veido aglomerāciju ar 300 tūkstošiem iedzīvotāju.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 1548. gadā kā kalnraču ciemats; tās nosaukums atvasināts no šajā apvidū dzīvojušo sakateku indiāņu tautas, kuras nosaukums savukārt nozīmē ‘zālāju ļaudis’. Ap sudraba raktuvēm strauji izauga pilsēta, kas jau 1550. gadā bija otra lielākā Jaunās Spānijas pilsēta pēc Mehiko. 1585. gadā tai piešķīra pilsētas statusu ar nosaukumu *Muy Noble y Leal Ciudad de Nuestra Señora de Zacatecas* — ‘Ļoti cēlā un uzticīgā Sakatekasas Dievmātes pilsēta’ un pilsētas ģerboni tai piešķīra Spānijas karalis Felipe II. Bagātākā no raktuvēm *El Edén* sāka darboties 1586. gadā un tika slēgta tikai 1960. gadā, bet 1975. gadā atvērta kā tūrisma objekts. Lielākā daļa katoļu reliģisko ordeņu pilsētā nodibināja klosterus, padarot Sakatekasu par svarīgu evaņģelizācijas centru. No šejienes tālāk tika rīkotas misionāru ekspedīcijas uz Kaliforniju un Teksasu. 1823. gadā Sakatekasas pilsēta kļuva par jaundibinātā Sakatekasas štata galvaspilsētu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Žagaru iela (Daugavpils)

**Žagaru iela** ir iela Daugavpilī, Vecās Forštates apkaimē. Žagaru iela sākas krustojumā ar Pļavu ielu, ved dienvidu virzienā un beidzas krustojumā ar Nāru ielu. Žagaru ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir aptuveni 95 metri. Visā garumā Žagaru iela ir klāta ar grants segumu. Ielas sarkano līniju platums ir 14—15 metri. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Žagaru ielu nekursē.

Žagaru iela ir šīs ielas vienīgais nosaukums, tas zināms kopš Latvijas PSR laika.

## Ielu savienojumi
Žagaru iela ir savienota ar šādām ielām:
* Pļavu iela (T veida krustojums)
* Nāru iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Evanstona

**Evanstona** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Ilinoisas štata ziemeļaustrumos, Kuka apgabalā. Pilsēta atrodas Mičigana ezera krastos un tā ir Čikāgas piepilsēta, atrodoties 19 km uz ziemeļiem no tās centra. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 78 110 iedzīvotāji.

Pilsēta tika dibināta 1863. gadā. Pilsētā atrodas viena no ASV un pasaulē prestižākajām mācību iestādēm — Nortvesternas Universitāte.

## Ievērojami cilvēki
Evanstonā ir dzimuši:

* Džons Kjūsaks (*John Cusack*; 1966) — aktieris
* Hārvijs Lords (*Harvey Lord*; 1878—1920) — vieglatlēts
* Sets Maierss (*Seth Meyers*; 1973) — aktieris
* Bills Marijs (*Bill Murray*; 1950) — aktieris
* Viljams Pītersens (*William Louis Petersen*; 1953) — aktieris
* Ēriks Spūlstra (*Erik Spoelstra*; 1970) — basketbolists

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Mājaslapa
Eldžina

**Eldžina** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Ilinoisas štata ziemeļaustrumos, Kuka un Keina apgabalā. Eldžina ir Čikāgas piepilsēta, atrodoties aptuveni 56 km uz ziemeļrietumiem no tās centra. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 114 797 iedzīvotāji, padarot to par sesto lielāko pilsētu štatā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mājaslapa