Luijs XVI

**Luijs XVI** (; Luijs-Ogists dzimis , miris ) bija Francijas karalis (*roi de France*) un Navarras karalis no 1774. gada līdz 1791. gadam, pēc tam — Franču karalis (*roi des Français*, 1791—1792).  giljotinēts Franču revolūcijas laikā. Viņš ir vienīgais Francijas karalis, kam ticis izpildīts nāvessods.

## Jaunība
thumb|left|Francijas un Navarras Karalistes ģerbonis
thumb|left|Luija XVI nāvessods
Luijs-Ogists dzimis karaļa Luija XV vienīgā dēla Luija-Ferdinanda un Saksijas kūrfirsta un Polijas-Lietuvas ūnijas karaļa Augusta III meitas Marijas-Jozefas ģimenē. 19. gadsimta Francijas karaļu Luija XVIII un Šarla X vecākais brālis.

Luijs-Ogists nebija vecākais dēls, un par troņmantinieku kļuva 1765. gada 20. decembrī, 11 gadu vecumā, pēc vecākā brāļa un tēva nāves no tuberkulozes. 1767. gada 13. martā no tuberkulozes nomira arī māte. Atbilstoši Francijas politiskajām interesēm un jaunajai aliansei ar Svētās Romas impērijas valdniekiem, Austrijas Hābsburgiem, Luijs 15 gadu vecumā apprecēja austriešu valdnieces Marijas Terēzes 14 gadus veco meitu Mariju Antuaneti. Tā kā impērija un austrieši bija seni franču ienaidnieki, tad Marija Antuanete jau no paša sākuma bija nepopulāra. Papildus tam, viņa tērēja lielus līdzekļus azartspēlēm, izklaidēm un dārglietām.

## Varas gadi
Luijs XVI tronī kāpa 19 gadu vecumā. Absolūtajā monarhijā, kas balstījās uz karaļa autoritāti, pie varas nonāca jaunietis, kas bija labs un izglītots cilvēks, taču nepiemērots tām problēmām, kas bija jārisina Francijai. Par labu Luijam liecina arī tas, ka pretēji Franču revolūcijas laikā izplatītajām daudzajām baumām par karaļa asiņainajiem plāniem un sankilotu pūļa histērijām, viņš nekad nevērsa armiju pret tautu, vai Ģenerālštatu deputātiem, kas grāva viņa varu.

Lai vājinātu Septiņgadu karā uzvarējušās Lielbritānijas koloniālo impēriju, no 1776. gada Luijs XVI aktīvi atbalstīja ASV Neatkarības karu. Sākot valdīšanu, Apgaismības ideju ietekmē sāka vairākas reformas, kur mērķis bija uzlabot valsts finanses un veicināt ekonomikas attīstību, tomēr aristokrātijas un garīdzniecības pretestība neļāva tās īstenot, kas bija viens no Franču revolūcijas iemesliem. Meklējot risinājumu nodokļu reformas ieviešanai, Luijs XVI piekrita Ģenerālštatu sasaukšanai 1789. gada 5. maijā. Tas aizsāka Franču revolūciju, mobilizēja Francijas zemākās un vidusšķiras un jau 14. jūlijā noveda pie Bastīlijas ieņemšanas.

Atbilstoši Nacionālās Satversmes sapulces izstrādātajai konstitūcijai, kuru karalis apstiprināja 1791. gada septembrī, Francijā tika ieviesta konstitucionālā monarhija, kurā Luijam XVI tika atstātas ceremoniālas funkcijas un armijas virspavēlniecība. Tomēr pēc karaļa ģimenes bēgšanas uz Varennu 1791. gada 20. jūnijā, ticība karalim tika iedragāta un viņa ietekme bija vēl vājāka, nekā konstitūcijā noteikts.

Pēc Tiljerī pils ieņemšanas 1792. gada 10. augustā Francijas Likumdošanas sapulce apturēja karaļa pilnvaras, 13. augustā karaļa ģimeni ieslodzīja. 21. septembrī jaunais Nacionālais konvents atcēla monarhiju un pasludināja Francijas republikas izveidošanu. Pēc īsa tiesas procesa Nacionālais konvents nobalsoja par nāvessodu gāztajam karalim un to publiski izpildīja 21. janvārī.

## Atsauces

## Ārējās saites