open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bāča-Kiškuna

**Bāčas-Kiškunas vārmeģe** () ir Ungārijas vārmeģe, kas izveidota 1950. gadā pēc divu pirmskara meģu daļu apvienošanas. Atrodas valsts dienvidos Dienvidālfeldas reģionā starp Tisas un Donavas upēm. Vārmeģes administratīvais centrs ir Kečkemēta ( iedzīvotājs), kas ir pilsēta ar meģes tiesībām. Citas lielākās pilsētas ir Baja ( iedzīvotāji), Kiškunfēleģhāza () un Kiškunhalaša ().

Bāča-Kiškuna rietumos robežojas ar Baraņas, Tolnas un Fejēras vārmeģēm, ziemeļos — ar Peštas vārmeģi, austrumos ar Jāsas-Naģkunas-Solnokas un Čongrādas-Čanādas vārmeģēm, bet dienvidos robežojas ar Serbiju. Vārmeģes nosaukums atvasināts no Bačas pilsētas tagadējās Serbijas Vojvodinas teritorijā un vēsturiskā novada «Mazās Kumānijas» nosaukuma *Kiskunság*.

Teritorija ir salīdzinoši līdzena, atšķirība starp augstāko un zemāko punktu ir tikai 80 m.

## Ārējās saites
Iridium

**Iridium** var būt:
* Ķīmiskā elementa irīdija nosaukums latīņu valodā;
* Iridium (pavadoņsistēma) - globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma;
* Iridium LLC - Iridium pavadoņsistēmas kompānija (bankrotējusi);
* Iridium Satellite LLC - Iridium pavadoņsistēmas kompānija.
Abstrakcionisms

[thumb|200px|[Kazimirs Maļevičs|Kazimira Maļeviča "Melnais kvadrāts" (ģeometriskā abstrakcionisma piemērs)]]
**Abstrakcionisms** (no latīņu valodas *abstractio* - attālināšana, atvilkšana) ir modernistisks mākslas virziens, kam raksturīgs nevis konkrētu apkārtējās pasaules objektu attēlojums, bet gan daudzveidīgas dažādu krāsu laukumu un līniju kombinācijas.

## Abstrakcionisma novirzieni

Abstrakcionismā iespējams izšķirt 2 novirzienus: "abstrakto ekspresionismu" un "ģeometrisko abstrakcionismu".

Abstraktā ekspresionisma pamatlicējs ir Vasilijs Kandinskis. Abstraktais ekspresionisms tiecās vairot izteiksmīgumu, paust intensīvu pārdzīvojumu, tā pamatā bija liktas subjektīvas izjūtas un intuīcija.

Ģeometriskais abstrakcionisms bija racionālāks un tiecās paust objektīvus principus. Tam raksturīga dažādu ģeometrisko formu, krāsu laukumu, taišņu un lauztu līniju kombinēšana.

Nereti abstrakcionismam raksturīgi liela izmēra darbi (pat 6x16m), kā arī krāsas izsvaidīšana, izšļakstīšana, uzliešana gleznošanas procesā (t.s. *action painting*), lai gan tas nebūt nav raksturīgs abstrakcionismam kopumā.

## Nozīmīgākie pārstāvji

* Vasilijs Kandinskis
* Marks Rotko
* Pīts Mondrians
* Džeksons Poloks
* Hanss Hofmanis

## Piezīmes un atsauces
Fovisms

thumb|''Alfred Henry Maurer''
**Fovisms** bija modernistisks tēlotājmākslas virziens, kas radās 20. gs. sākumā Francijā. Fovismam bija raksturīgas vienkāršotas formas, spilgtas krāsas, biezi un plati krāsu triepieni, lieli tīras krāsas laukumi, biezas līnijas, ģeometriski neprecīzas līnijas, ikdienišķa darbu tematika.

## Nozīmīgākie pārstāvji

* Žoržs Braks
* Andrē Derēns
* Rauls Difī
* Kēss van Dongens
* Albērs Markē
* Anrī Matiss
* Žoržs Ruo
* Moriss de Vlaminks

## Ārējās saites
* http://www.studija.lv/?parent=1044  Latviešu fovists Ģederts Eliass (1887-1975) 
* http://www.metmuseum.org/toah/hd/fauv/hd_fauv.htm Mākslas vēsture - fovisms
Silīcija dioksīds

**Silīcija dioksīds** (SiO2) normālos apstākļos ir cieta kristāliska viela. Tas ir silīcijskābes anhidrīds. Dabā parasti silīcija dioksīds ir sastopams kristāliskā formā, kā kvarcs. Paaugstinātās temperatūrās var veidoties arī citas kristāliskās formas (tridimīts). Amorfā forma (kvarca stikls) ir kinētiski stabila. Silīcija dioksīds pieder pie polimēru tipa savienojumiem ar koordinatīvo režģi (dažādos veidos savienojušies SiO4 tetraedri), tāpēc tam raksturīga liela ķīmiskā stabilitāte un augsta kušanas temperatūra.

Tīrs, monokristālisks vai stiklveida silīcija dioksīds ir cieta, caurspīdīga viela ar labām elektroizolācijas īpašībām.

## Īpašības
Silīcija dioksīds ir ķīmiski inerts un nereaģē ne ar tīru ūdeni, ne ar skābēm (izņemot fluorūdeņražskābi). Silīcija dioksīds var reaģēt ar sārmiem, veidojot silīcijskābes sāļus, taču parasti istabas temperatūrā šīs reakcijas ir ļoti lēnas. Silīcija dioksīds ir silīcija un visu silīcija savienojumu izejviela.

Plāna silīcija dioksīda kārtiņa veidojas uz silīcija virsmas. Paaugstinātā temperatūrā tā var kļūt biezāka.

## Atsauces
Holandes Berta

**Holandes Berta** (; dzimusi ap 1055. gadu, mirusi ) bija Francijas karaļa Filipa I sieva un Francijas karaliene-konsorte.

Viņas tēvs bija Florēns I, Holandes grāfs, māte - Saksijas Ģertrūde, Saksijas hercoga Bernarda II meita. Pēc tēva nāves 1061. gadā viņas māte, Saksijas Ģertrūde, apprecējās ar Robertu I, Flandrijas grāfu, sauktu par Frīzieti. 1072. gadā patēvs noslēdza miera līgumu ar Francijas karali Filipu I, pie kam viens no miera līguma nosacījumiem bija Bertas laulības ar Filipu.

Tikai pēc deviņu gadu laulības Bertai piedzima dēls un troņmantinieks Luijs. Kā oficiāli ziņoja, tad viņa palika stāvoklī, pateicoties vientuļnieka Arnola lūgšanām, kurš arī deva bērnam vārdu. Filipam un Bertai bija pieci bērni:
* Francijas Konstance (1078-1125), Antiohas firsta Bohemunda I sieva 
* Luijs VI Resnais (1081-1137) 
* Anrī (1083 - miris jauns) 
* Šarls (1085 - miris jauns) 
* Odo (1087 - 1096)

1092. gadā Filips izšķīrās no Bertas, par iemeslu minot, ka viņa ir pārāk resna. Bertu ieslodzīja Montrālas-sur-Mēras cietoksnī un piespieda apprecēties ar Anžū grāfu Monfortas Bertrādu.

## Ārējās saites
C/2006 P1

**C/2006 P1** (arī **Maknota komēta**) - komēta, atklāta 2006. gada 7. augustā Austrālijā.

300px|thumb|Komēta C/2006 P1 virs Šveices, 2007. gada 10. janvāris.
To atklājis Dienvidvelsas štata astronoms Roberts Maknots, ekscentritāte - 1,00003005648226, perihēlijs - 0,170753998163775 astronomiskās vienības, inklinācija - 77,8276800447699°. Spožākā komēta, kāda redzēta no Zemes pēdējo 40 gadu laikā.

## Atrašanās perihēlijā 2007. gada janvārī
Tuvojoties perihēlijam ap 2007. gada 7. janvāri komēta pēkšņi kļuva spožāka, nekā iepriekš tika prognozēts. Šī parādība tiek saistīta ar to, ka sācis kust komētas materiāls, Saules pusē veidojot "kapuci", bet Saulei pretējā pusē - "asti". No šī brīža komētu bija iespējams saskatīt ar neapbruņotu aci. Komētu varēja apskatīt pie skaidrām debesīm, sākot no pussešiem vakarā (puskrēslā) rietumu pusē un no rītiem - attiecīgi austrumu pusē. Komētu varēja saskatīt ar neapbruņotu aci, taču pat ar parastu binokli jau bija saskatāmas interesantas detaļas.

2007. gada 12. janvārī komēta atradās Saules perihēlijā divreiz tuvāk par Saulei tuvākās planētas - Merkura vidējo orbītu. Ziemeļu puslodē komēta apskatāma saullēkta un saulrieta laikā tuvu apvārsnim. 13. janvārī komēta kļuva vēl spožāka un bija saskatāma arī dienas laikā. 
Pēc Saules diska šķērsošanas ap 14. janvāri komēta apskatāma arī Dienvidu puslodē - šeit tā ir vēl spožāka, sasniedzot maksimumu 15. janvārī, saulrieta laikā.

Spriežot pēc komētas trajektorijas, tā pilnībā atstās Saules sistēmu.

## Ārējās saites
* spaceweather.com fotogalerija
* Kur meklēt komētu no rīta
* Kur meklēt komētu vakarā
* Sky tonight.com raksts, attēli
Jāsa-Naģkuna-Solnoka

**Jāsas-Naģkunas-Solnokas vārmeģe** () ir Ungārijas administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts centrālajā daļā un robežojas ar Peštas, Hevešas, Boršodas-Abaūjas-Zemplēnas, Hajdū-Biharas, Bēkēšas, Čongrādas-Čanādas un Bāčas-Kiškunas vārmeģēm. Vārmeģes administratīvais centrs ir Solnoka ( iedzīvotāji), kas ir pilsēta ar meģes tiesībām. Citas lielākās pilsētas ir Jāsberēņa ( iedzīvotāji), Tereksentmikloša () un Karcaga ().

Meģei cauri tek Ungārijas lielākā upe (pēc garuma valsts teritorijā) Tisa.

## Atsauces

## Ārējās saites
Čongrāda-Čanāda

**Čongrādas-Čanādas vārmeģe** () ir Ungārijas administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts dienvidos pie Serbijas un Rumānijas robežas, ietilpst Dienvidālfeldas reģionā. Cauri tek Tisa. Tā robežojas ar Bāčas-Kiškunas, Jāsas-Naģkunas-Solnokas un Bēkēšas vārmeģēm. Administratīvais centrs ir Segeda. Vārmeģes administratīvais centrs ir Segeda ( iedzīvotāji). Citas lielākās pilsētas ir Hodmezēvāšārheja ( iedzīvotāji; pilsēta ar meģes tiesībām) un Senteša (). 2020. gadā Čongrādas meģe tika pārdēvēta par Čongrādas-Čanādas meģi, bet 2023. gada 1. janvārī termins «meģe» tika aizstāts ar vēsturisko «vārmeģe».

## Ārējās saites
Sabolča-Satmāra-Berega

**Sabolčas-Satmāras-Beregas vārmeģe** () ir Ungārijas administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts ziemeļaustrumos un robežojas ar Slovākiju, Ukrainu un Rumāniju, kā arī ar Hajdū-Biharas un Boršodas-Abaūjas-Zemplēna vārmeģēm. Vārmeģes administratīvais centrs ir Ņīreģhāza ( iedzīvotāji), kas ir pilsēta ar meģes tiesībām un septītā lielākā Ungārijas pilsēta. Citas lielākās pilsētas ir Mātēsalka ( iedzīvotāji) un Kišvārda (). Sabolcas–Szatmaras–Beregas apriņķis izveidots pēc Otrā pasaules kara no iepriekšējiem Šatmaras–Ugočas–Beregas un Szabolkas apriņķiem. Pirms 1991. gada to sauca par Szabolčas-Szatmaras apgabalu.

Vārmeģes ekonomikā dominē lauksaimniecība, īpaši augļkopība.

Vārmeģei cauri plūst Tisas upe, kas garākā upe Ungārijā (pēc garuma valsts teritorijā).

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Hajdū-Bihara

**Hajdū-Biharas vārmeģe** () ir Ungārijas administratīvā iedalījuma vienības. Atrodas valsts austrumos pie Rumānijas robežas un vēl robežojas ar Jāsas-Naģkunas-Solnokas, Sabolčas-Satmāras-Beregas, Bēkēšas un Boršodas-Abaūjas-Zemplēnas vārmeģēm. Vārmeģes administratīvais centrs ir Debrecena ( iedzīvotāji), kas ir pilsēta ar meģes tiesībām. Citas lielākās pilsētas ir Hajdūbesermēņa ( iedzīvotāji) un Hajdūsoboslo ().

## Vēsture
Hajdū-Biharas meģe izveidojās pēc Otrā pasaules kara apvienojieties diviem pirmskara apgabaliem — Hajdū un Biharai.

## Ārējās saites
Bēkēša

**Bēkēšas vārmeģe** () ir Ungārijas administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts dienvidaustrumos pie Rumānijas robežas, ietilpst Dienvidālfelda reģionā. Bēkēša robežojas ar Jāsas-Naģkunas-Solnokas, Čongrādas-Čanādas un Hajdū-Biharas vārmeģēm. Vārmeģes administratīvais centrs ir Bēkēščaba ( iedzīvotāji), kas ir pilsēta ar meģes tiesībām. Citas lielākās pilsētas ir Ģula ( iedzīvotāji) un Orošhāza (). 

Bekešā atrodas piektā daļa Ungārijas dabasgāzes resursu. Caur apgabalu plūst Kerešas upe.

## Ārējās saites

*
Boršoda-Abaūja-Zemplēna

**Boršodas-Abaūjas-Zemplēnas vārmeģe** () ir Ungārijas administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts ziemeļaustrumos pie Slovākijas robežas, ietilpst Ziemeļungārijas reģionā. Robežojas ar Hevešas, Nogrādas, Sabolčas-Satmāras-Beregas un Hajdū-Biharas meģēm. Vārmeģes administratīvais centrs ir Miškolca ( iedzīvotāji), kas ir pilsēta ar meģes tiesībām. Citas lielākās pilsētas ir Ozda ( iedzīvotājs) un Kazincbarcika (). Tas ir vienīgais Ungārijas apgabals ar diviem UNESCO Pasaules mantojuma objektiem (Agtelekas karsta un Slovāku karsta alas un Tokajas vīna reģiona vēsturiskā kultūrainava).

## Ārējās saites
Heveša

**Hevešas vārmeģe** () ir Ungārijas administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas Ziemeļungārijā starp Tisu un Matras un Bika kalnu masīviem. Robežojas ar Peštas, Nogrādas, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna un Jāsas-Naģkunas-Solnokas vārmeģēm. Vārmeģes administratīvais centrs ir Egera ( iedzīvotāji), kas ir pilsēta ar meģes tiesībām. Citas lielākās pilsētas ir Ģenģeša ( iedzīvotāji) un Hatvana (). Hevešas apriņķis ir ģeogrāfiski daudzveidīgs apgabals; tā ziemeļu daļa ir kalnaina (Mātra un Bika ir divas augstākās kalnu grēdas Ungārijā), savukārt dienvidos tas ietver daļu no Lielā Ungārijas līdzenuma. Uz dienvidiem apgabals robežojas ar Tisas ezeru, kas ir lielākais mākslīgais ezers Ungārijā. Vidējā temperatūra ir no 8 līdz 10 °C (augstāka apriņķa dienvidu daļā).

## Ārējās saites
Francijas Anrī (Reimsas arhibīskaps)

**Francijas Anrī** (; dzimis 1121. gadā, miris ) bija Bovē bīskaps (1149—1162), vēlāk Reimsas arhibīskaps (1162—1175), bija Francijas karaļa Luija VI Resnā un viņa otrās sievas Savojas Adeles dēls.

Jau no bērnības viņš tika izglītots un virzīts baznīcas amatiem. Trīspadsmit gadu vecumā iesvētīts mūkos un divus gadus vēlāk ordinēts par mācītāju. Mērķtiecīgi tika virzīts pa baznīcas hierarhijas kāpnēm, lai ieņemtu kādu no augstākajiem amatiem. Anrī bija pirmais kanoniķis Parīzē, tad arhidiakons Orleānā, taču 1146. gadā iestājās Klervo abatijā un kļuva par parastu mūku.

1149. gadā, nomirstot Bovē bīskapam Odo III, baznīcas sanāksme, kuru šādi rīkoties pārliecināja Bernārs no Klervo (*Bernard de Clairvaux*), ievēlēja Anrī bīskapa amatā. Tā kā Anrī pret amata pienākumiem attiecās pārāk stingri un realizēja atbilstošu politiku, drīz vien viņš nonāca konfliktā ar Bovē birģeriem. Pilsētniekus atbalstīja karalis Luijs, savukārt Anrī - viņa brālis Drē grāfs Roberts. Konfliktu atrisināt izdevās tikai 1151. gadā, iejaucoties pāvestam Eugenijam III.

1162. gadā Anrī kļuva par Reimsas arhibīskapu, bet par Bovē bīskapu kļuva Bartelemī no Monkornē (*Barthélemy de Montcornet*). 1164. gadā Anrī organizēja Reimsā baznīcas koncilu. Darbojoties viņš atkal nonāca konfliktā ar Reimsas pilsētniekiem, šoreiz viņa pusē bija brālis Luijs VII, kurš jau bija kļuvis par karali. Pilsētnieku dumpis tika apspiests, un arhibīskaps Anrī pievērsās pilsētas izdaiļošanai.

## Ārējās saites
Kategoriskais imperatīvs

**Kategoriskais imperatīvs** ir centrālais koncepts Imanuela Kanta morāles filozofijā. Imperatīvs paredz to, ka kāda darbība (vai bezdarbība) ir universāli saistoša, un tā nav atvedināma uz atsevišķu situāciju vai subjektīviem ieskatiem.  

Ja hipotētiskais imperatīvs kādu darbību pasludina par nepieciešamu, tad tikai attiecībā pret kādu atsevišķu nosacījumu, piemēram: „Man ir jānopērk maize, jo es esmu izsalcis”. Atšķirībā no hipotētiskā imperatīva, kategoriskais imperatīvs kādu rīcību pasludina par universālu, nereducējot to uz atsevišķiem apstākļiem, vai cilvēka subjektīviem ieskatiem. Kategoriskais imperatīvs iesākas un noslēdzas sevī, neatsaucoties uz kādu ārēju nosacījumu. Kategorisko imperatīvu Kants izklāsta trijos formulējumos. 

## Pirmais formulējums

 Rīkojies tā, lai tavas gribas maksima vienmēr vienlaikus varētu noderēt par vispārējas likumdošanas principu.

I. Kants nebija apmierināts ar tā laika morālo filozofiju, jo tā viņaprāt bija orientēta uz hipotētisko imperatīvu, kas, piemēram, apgalvo: „Slepkavot ir slikti, jo tas apdraud sabiedrību” Šis izteikums var iedarboties, ja cilvēkam ir svarīga sabiedrības pastāvēšana, pretējā gadījumā viņš nejūt pienākumu sekot šim apgalvojumam. Kategoriskais imperatīvs tā vietā apgalvotu:” Slepkavot nedrīkst, jo slepkavošana ietver sevī to, ka jābūt cilvēkiem, ja mēs apgalvotu, ka slepkavot drīkst, tad vairs nebūtu cilvēku un nebūtu ko slepkavot”, līdz ar to apgalvojums „Slepkavot drīkst” sevi iznīcina. Līdzīgi ir ar izteicieniem „melot drīkst”, „zagt drīkst”, jo pirmajā gadījumā melošana ietver to, ka ir patiesība un ja visu laiku melotu, tad nebūtu patiesības un nebūtu attiecībā pret ko veidot melus. No pirmā formulējuma izriet pilnīgais un nepilnīgais pienākums. Pilnīgais pienākums izriet no nepieciešamības ievērot loģisko nepretrunīgumu izteikumos, kā piemērā par slepkavošanu. Nepilnīgais pienākums tiek pamatots ar atsevišķu empīrisku vērojumu un pieprasa sekot tam, vienmēr, kad ir iespēja to darīt. Otrs formulējums :

## Otrais formulējums

 Vienmēr pret otru cilvēku rīkojies kā pret mērķi, nevis vienīgi līdzekli

Šīs koncepts aicina katram indivīdam otrā cilvēkā saskatīt savu brīvību. Izmantojot citu kā līdzekli, cilvēks noliedz brīvību arī sevī.

## Trešais formulējums

Trešais kategoriskā imperatīva formulējums aicina sekojot savām gribas maksimām tā, lai cilvēks būtu likumdevējs „Beigu karalistē”. 
„Beigu karaliste” ir Kanta domas eksperiments, perfektas sabiedrības vīzija, kura ir veidota uz viņa morāles filozofijas premisām.
Ekloga

**Ekloga** ir bukoliskās dzejas žanrs: neliela apjoma dzejolis par ganu dzīves tematiku. Ekloga radusies antīkajā literatūrā (grieķu dzejnieks Teokrits, romiešu dzejnieks Vergīlijs). Renesanses laikā ekloga atspoguļoja galvenokārt lauku dzīvi, nereti dialoga formā. Ekloga beigusi pastāvēt 19. gs. sākumā.
Pozicionāls skaitļu pieraksts

[thumb|[Hindi un Arābu skaitļi uz ceļazīmes]]
**Pozicionāls skaitļu pieraksts** jeb **pozicionālā notācija** ir tāda skaitļu pieraksta sistēma, kurā cipara lomu nosaka ne tikai šis cipars, bet arī tā atrašanās vieta skaitlī.

## Definīcija
Skaitli *x* pozicionālā skaitļa pierakstā ar bāzi *b* var uzrakstīt:

: x = \sum_{k=-m}^n a_k b^k, kur *b* - naturāls skaitlis, b > 1; a_k — veseli skaitļi, 0 \leq a_k ; k=\{-m...-1\} skaitļa a_k pozīcija aiz komata, k=\{0...n\} skaitļa a_k pozīcija pirms komata.

## Sistēmas ar dažādām bāzēm

Dažas no izmantojamām pozicionālā skaitļa pieraksta sistēmām:
* 1 — unārā 
* 2 — binārā (izmanto datorzinātnē)
* 8 — oktālā (datorzinātnē)
* 10 — **[[decimālā skaitīšanas sistēma|decimālā]]** - visplašāk lietotā skaitīšanas sistēma
* 12 — duodecimālā (plaši izmantoja senatnē, dažreiz arī mūsdienās)
* 16 — heksadecimālā (datorzinātnē)
* 60 — heksagesimālā (izmanto leņķu mērīšanai, minūšu, sekunžu uzskaitei)
Apaļmutnieki

**Apaļmutnieki** (*Cyclostomata*) — bezžokļaiņu infratipa pārstāvji. Tie ir visprimitīvākie mugurkaulnieki; tiem vēl nav pilnībā izveidojies mugurkauls. Apaļmutnieki ir ūdens dzīvnieki ar čūskveidīgu vai zušveidīgu ķermeņa formu, bez ekstremitātēm. Lielākie apaļmutnieku eksemplāri sasniedz 1 m, mazākie — ap 13 cm. Nepāra peldspura atrodas uz muguras un vēdera viduslīnijas ķermeņa aizmugurējā daļā. Apaļmutniekiem ir kaila un gļotaina āda ar daudziem gļotu dziedzeriem. Mutei ir piltuvveida piesūcekņa forma, to balsta gredzenveidīgs skrimslis. Mutē ir ragvielas zobi, kas paredzēti mīksto audu apskrubināšanai. Apaļmutniekiem ir arī spēcīga, urbjoša mēle. Žaunas ir maisveidīgas (5—16 pāri entodermālu žaunu maisu), kas cauraustas ar biezu asinsvadu tīklu. Žaunu skelets ir ažūra režģa veidā, kas nav sadalīts atsevišķos žaunu lokos. Apaļmutnieku skelets veidots no skrimšļa un saistaudiem, kaula šūnu skeletā nav. Ass skeletu veido muguras stiegra. Muguras stiegru un muguras smadzenes apņem biezs saistaudu apvalks. Ožas orgāns atšķirībā no citiem mūsdienu mugurkaulniekiem ir tikai viens (nepāra). Tas atveras purna priekšējā daļā ar vienu nāsi, kas ved uz ožas kapsulu. Ir divkameru sirds.

## Ekoloģija
Dzīvo jūrās, upju deltu rajonos un upēs. Peld čūskveidīgi, izlokot visu ķermeni. Vairums sugu ir savdabīgi parazīti un plēsēji; tie piesūcas pie ūdensdzīvniekiem, galvenokārt pie zivīm. Uzturā lieto arī beigtas zivis. Dzīves ciklā veic ar nārstu saistītu migrāciju.

## Sistemātika
Apaļmutnieku klase dalās divās apakšklasēs: miksīnās un nēģos (miksīnas reizēm top izdalītas atsevišķā klasē). Pavisam ir zināmas 38—46 apaļmutnieku sugas.

**Klase** 
* apakšklase  (Cephalaspidomorphi)
** kārta 
* apakšklase 
** kārta
Roberts I (Drē grāfs)

150 px|left|thumb

Drē grāfs **Roberts I**, saukts par *Lielo* (; dzimis ap 1123. gadu, miris ) bija Francijas kraļa Luija VI Resnā un Savojas Adeles piektais dēls. Pa mātes līniju viņam rados bija Karolingi un Monferatas marķīzs Viljams V.

1137. gadā viņš sāka pārvaldīt Drē grāfisti kā tēva vasalis un to pārvaldīja līdz 1184. gadam, kad valdīšanu nodeva savam dēlam Robertam II.

1139. gadā apprecējās ar Agnesi de Gārlandi. 1145. gadā atkārtoti apprecējās ar Havīzi d'Evrē (Devrē). 1152. gadā apprecējās trešo reizi ar Agnesi de Bodemonti, kurai pūrā bija Brenē-sur-Vīzlas grāfiste, kā arī Ferē-en-Tardenā, Pontarsī, Nesles, Longevilas, Kvinsī-en-Tardenā, Savinjī un Bodemontas pārvaldes tiesības.

Kopā ar brāli Luiju VII Roberts I piedalījās Otrajā Krusta karā  un Damaskas aplenkšanā 1148. gadā. 1158. gadā cīnījās pret angļiem un piedalījās Sēzas aplenkšanā 1154. gadā.

## Laulības un bērni
# Agnese de Gārlande (1122—1143), Rošforas grāfa Ansā de Gārlanda meita  
## Simons (1141 — pirms 1182), La Nuā pārvaldītājs 
# Havīze d'Evrē (1118—1152), Solsberijas Voltera (Ficedvarda) d'Evrē meita, tēvs bija Vailtšīras šerifs 
## Adele (1145 — pēc 1210), vispirms precējusies ar Valerjānu III, Breteilas grāfu, otrreiz ar Giju II, Šatiljonas-sur-Marnas pārvaldītāju, trešoreizi ar Žanu I de Torotu, ceturto reizi ar Nesles Raulu I, Suasonas grāfu 
##Alise
# Agnese de Bodemonta, Breinas grāfiene (1130 — ap. 1202) 
## Roberts II (1154—1218), Drē un Breinas grāfs 
## Anrī (1155—1199), Orleānas bīskaps 
## Aliksa (1156 — pēc. 1217), precējusiesar Raulu I, Kusī grāfu 
## Filips (1158—1217), Buvē bīskaps 
## Izabella (1160—1239), precējusies ar Bruā Hjū III 
## Pjērs (1161—1186) 
## Giljelmo (1163 — pēc. 1189), Breijas, Torsī un Čilī pārvaldītājs 
## Žans (1164 — pēc. 1189) 
## Mamīlija (1166—1200) 
## Margarēta (1167—?), mūķene 
Iespējams, ka Sicīlijas kanclers Stefens du Peršē arī ir viņa dēls (nav zināms, vai likumīgs).

## Ārējās saites
Globalstar

***Globalstar*** ir globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma, kas ļauj veikt balss un zema ātruma datu sakarus jebkurā vietā uz zemeslodes. Sistēma ir līdzīga *[[Iridium (pavadoņsistēma)|Iridium]]* un *[[Orbcomm]]* pavadoņsistēmām. *Globalstar* sastāv no 48 aktīviem un dažiem rezerves pavadoņiem. 2010. gadā sākta otrās paaudzes *Globalstar* pavadoņu sistēmas palaišana. Pēc 2007. gada datiem, *Globalstar* ir vairāk nekā 275 000 lietotāju varāk nekā 120 valstīs.

## Hronoloģija
### Pirmā paaudze
*  tika palaisti pirmie 4 *Globalstar* pavadoņi.
*  — nesējraķetes *[[Zenit-2]]* avārijā zaudēti 12 pavadoņi.
*  tika veikts pirmais zvans *Globalstar* sistēmā.
* 2000. gadā pavadoņu skaits orbītā sasniedza 58 (48 aktīvi un 4 rezervē). Sākās pilna apjoma pakalpojumu sniegšana klientiem.
*  ar Krievijas nesējraķeti *[[Sojuz-FG/Fregat|Sojuz]]* palaisti 4 no pirmās paaudzes pavadoņiem, kas stāvēja uz zemes rezervē.
*  ar Sojuz-FG/Fregat tika palaisti vēl 4 rezerves pavadoņi.

### Otrā paaudze
* 2006. gada decembrī Globalstar noslēdza vienošanos ar *[[Alcatel Alenia Space]]* par 2. paaudzes 48 jaunu pavadoņu izgatavošanu, kuru palaišanai vajadzētu sākties 2009. gadā.otrās
*  ar nesējraķeti Sojuz-2.1a/Fregat palaisti pirmie seši paaudzes *Globalstar* pavadoņi.
*  ar *Sojuz* palaisti vēl seši *Globalstar-2* pavadoņi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājas lapa
ORBCOMM

**ORBCOMM** ir globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma, kas ļauj veikt īsziņu un maza ātruma datu sakarus jebkurā vietā uz zemeslodes. Sistēma, atšķirībā no Iridium un Globalstar, nepiedāvā tiešos balss sakarus. Globalstar sastāv no 29 pavadoņiem (vēl 5 tiks iedarbināti 2008. gada vasaras beigās). Pakalpojumus plaši izmanto transporta kompānijas, lai varētu sekot saviem transportlīdzekļiem un to stāvoklim ceļā (klientu iekārtās var tikt iebūvētas GPS uztveršanas iespējas).

## Vēsture
*  tika palaists izmēģinājumu pavadonis Orbcomm-X
*  — palaisti pirmie 8 pavadoņi.
*  — palaisti pēdējie 7 pirmās kārtas pavadoņi.
*  ar Kosmos-3M palaisti 5 modernizēti pavadoņi (kopā ar vienu eksperimentālu jūras navigācijas pavadoni).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājas lapa
Savojas Adele

**Savojas Adele**, arī **Adele**, **Aliksa** jeb **Morjēnas Adelheida** (, dzimusi , mirusi ) bija Savojas Umberto II un Burgundijas Žizeles meita. Pāvests Kaliksts II bija viņas brālēns, taču viesojies Francijas karaļa galmā bija tikai vienreiz. Adeles tēvs nomira 1103. gadā un māte apprecējās ar Monferatas Renjē I.

1115. gada 3. augustā Parīzes Dievmātes katedrālē notika Adeles kāzas ar Luiju VI. Luijam viņa bija otrā sieva. Adele tika uzskatīta par neglītu, taču vienlaikus par laipnu un dievbijīgu. Laulībā piedzima astoņi bērni - seši dēli, no kuriem otrais kļuva par Luiju VII, un divas meitas:

# Francijas Filips (1116. g. — 1131. gada 13. okt.), Francijas karalis (1129—1131), 
# Luijs VII (1120. g. — 1180. gada 18. nov.), Francijas karalis (1137—1180),
# Anrī (1121—1175), Reimsas arhibīskaps,
# Hugo (apm. 1122. g.), miris jauns, 
# Roberts (ap.1123 — 1188. gada 11. oktobris), Drū grāfs,
# Konstance (ap.1124 — 1176. gada 16. augustā), vispirms precējusies ar Buloņas grāfu Estāciju IV, pēc tam ar Tulūzas Reimondu V,
# Francijas Filips, Parīzes arhidiakons, 
# Pjērs (ap.1126—1183), precējies ar Kurtenā valdnieci Elizabeti.

Pēc Luija VI nāves Adele pretēji tā laika karalisko atraitņu paražām neiestājās klosterī, tā vietā viņa apprecēdamās ar Monmorensī Metjū I, kuram dzemdēja meitu, un joprojām aktīvi piedalīdamās Francijas galma dzīvē un reliģiskajās aktivitātēs.

Adele ir viena no divām karalienēm, kuras ir pieminētas Viljama Dagdeila leģendās. Saskaņā ar leģendu, Francijas karaliene Adele bruņinieku turnīra laikā iemīlējusies jaunā bruņiniekā Viljamā d'Albinī, taču viņš jau bijis saderinājies ar Anglijas karalieni Adelīzu un atteicies ielaisties mīlas dēkā. Greizsirdīgā Adele ievilinājusi bruņinieku izsalkuša lauvas ķetnās, taču viņš ar kailām rokām izrāvis zvēram mēli un to nogalinājis.

1153. gadā viņa iestājās Monmatras klosterī, kuru nodibināja Luijs VII. Adele nomira 1154. gada 18. novembrī klosterī un tika apglabāta Monmatras Senpjēras kapsētā.

## Ārējās saites
Karpati

right|285px|thumb|Karpatu kalnu satelītattēls
**Karpati** ir kalnu sistēma Viduseiropas austrumos, Čehijas, Slovākijas, Polijas, Ungārijas, Ukrainas, Rumānijas un Serbijas teritorijās. Veido līdz 1500 km garu un 120 - 430 km platu izliektu loku no Morāvas ietekas Donavā līdz Dzelzs Vārtiem pie Donavas. Vidējais augstums ap 1000 m, augstākā virsotne Gerlaha smaile Tatros - 2655 m. Karpatu kalnu sistēmā ietilpst: Mazie Karpati, Fatra, Tatri, Zemie Tatri, Mātra, Beskidi, Beščadi, Černogora, Rodnas kalni, Hargita, Fegeraša masīvs, Paringa masīvs, Apuseni un Serbijas Karpati. Karpati ir alpīnā krokojuma kalni. Valda mērens pārejas klimats. Sastopami minerālūdeņi un termālie avoti, kalni bagāti ar derīgajiem izrakteņiem, daudz rezervātu un dabas parku, tūrisms, alpīnisms.

## Ārējās saites

* Tatri (latviski, krieviski)
Sparta

250px|thumb|right|Sparta
**Sparta** bija ietekmīga doriešu polisa Senajā Grieķijā, Peloponēsas pussalā.

## Vēsture
Sparta (sengr. Σπάρτη, lat. Sparta) jeb Lakedaimonija (sengr. Λακεδαίμων, lat. Lacedaemon) — sākotnēji 5 apmetņu polisa, vēlāk valsts Helladā, Peloponēsas pussalā IX-II gs.p.m.ē. Izveidojās XII gs. p.m.ē. doriešu iekarotajā Lakonijas ielejā, VIII-VII gs.p.m.ē. iekaroja Mesēniju (kur jau dzīvoja citi radniecīgi dorieši), izveidojot polisu.

Tiek uzskatīts, ka Sparta ir Hērakla dzimšanas vieta.
11.—10. gadsimtā p.m.ē. Peloponēsas pussalā ienāca dorieši un nodibināja tur trīs valstis, no kurām spēcīgākā izrādījās Sparta.
Spartai bija viena no spēcīgākajām armijām Grieķijā. Spartā bija trīs kārtas: spartieši, perioiki, heloti. Spartieši bija iekarotāju — doriešu pēcteči, perioiki un heloti — pakļauto ahajiešu pēcteči. Spartieši valdīja un karoja, perioiki kala ieročus un maksāja nodevas, heloti apstrādāja zemi un novāca ražu. 7.—6. gadsimtā p.m.ē. visa Lakonijas zeme tika sadalīta 9000 vienādos zemes gabalos, kas atbilda spartiešu saimju skaitam. Sparta kopā ar sabiedrotajiem uzvarēja Atēnas Peloponēsas karā un kļuva par ietekmīgāko valsti Grieķijā. 4. gadsimtā p.m.ē. sāka samazināties pilntiesīgo spartiešu skaits. Grieķu—persiešu karu laikā bija 8000 pilntiesīgo spartiešu, ap 420. g.p.m.ē. — vairs tikai 4000, 4. gadsimtā p.m.ē. vidū — ap 1500, bet 3. gadsimtā p.m.ē. — tikai 100 pilntiesīgu spartiešu.
146. gadā p.m.ē. Spartu iekaroja Roma, bet 27. gadā p.m.ē. Sparta kļuva par Romas Ahajas provinci.

## Valsts amati un iestādes
* Apella — tautas sapulce (visi pilngadīgie spartiešu vīrieši, kuri sasnieguši 30 gadu vecumu).
* Efori — ievēlēti amati, kuru rokās tika koncentrēta tiesu vara.
* Gerūsija — augstākā valdības iestāde Spartā, vecajo padome.

## Izglītības sistēma

Jaunākās paaudzes audzināšana tika uzskatīta par valsts nozīmes jautājumu Spartā (pirms 4. gadsimta pirms mūsu ēras).
Audzināšanas sistēma bija pakļauta iedzīvotāju karavīru fiziskās attīstības uzdevumam. Starp morālajām īpašībām uzsvars tika likts uz apņēmību, noturību un uzticību. Brīvo pilsoņu dēli vecumā no 7 līdz 20 gadiem dzīvoja militāra tipa internātskolās.
Papildus fiziskajiem vingrinājumiem un norūdīšanai tika praktizētas militārās spēles, mūzika un dziedāšana. Izstrādātas skaidras un kodolīgas runas prasmes ("lakonisks" — no Lakonijas). Visi bērni Spartā tika uzskatīti par valsts īpašumu.

Plūtarhs (sengrieķu: Πλούταρχος, Ploútarkhos) savā darbā "Senās spartiešu tradīcijas" apraksta spartiešu kolektīvās dzīves, izglītības, reliģijas īpatnības, kā arī attieksmi pret svešiniekiem, uzvedību karā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Sparta — vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca
* Spartieši — vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca
Teledesic

***Teledesic*** bija neīstenots globālas mobilo sakaru pavadoņu sistēmas projekts piekļuvei internetam no jebkuras vietas uz zemeslodes, izmantojot nelielus termināļus ar augšupielādes ātrumu 100 Mb/s un lejupielādes ātrumu līdz 720 Mb/s.

Projekta īstenošanai 1990. gadā tika izveidots uzņēmums *Teledesic Corporation*, kura dibinātāju vidū bija Bills Geitss, Kreigs Makkovs (*Craig McCaw*), vēlāk pievienojās kompānija *[[Boeing]]*, *[[Motorola]]* un Saūda Arābijas princis Alvalīds bin Talals (*Alwaleed bin Talal*).

Sākotnējais 1995. gada plāns paredzēja 840 aktīvus pavadoņus 700 km augstās orbītās. 1997. gadā tika pārskatīti plāni, un shēma paredzēja vairs tikai 288 pavadoņus 1400 km orbītas.

Projekta ietvaros  tika palaists viens tehnoloģiju izmēģinājumu pavadonis *[[Teledesic T1]]* (*BATSAT — Broadband Advanced Technologies Satellite*).

Pēc pavadoņsistemas uzņēmuma *[[ICO (pavadoņsistēma)|ICO]]* bankrota  to iegādājās Kreigs Makkovs un sāka apvienot *Teledesic* ar ICO, izveidojot holdingu *ICO-Teledesic Global Limited*. Tālākais darbs tika saistīts ar ICO tīklu.

Komerciālās problēmas analoģiskiem projektiem *[[Iridium (pavadoņsistēma)|Iridium]]* un *[[Globalstar]]* bija galvenais iemesls, lai *Teledesic* projektu apturētu, kas oficiāli tika izdarīts .
Kodolziema

**Kodolziema** ir hipotētisks Zemes globālā klimata stāvoklis, kas varētu rasties pēc plaša mēroga kodolkara. Tiek uzskatīts, ka pēc liela daudzuma dūmu un sodrēju izmešanas stratosfērā, kas notiktu pēc aptuveni 30—40% pasaules valstu rīcībā esošo kodolieroču detonēšanas, samazinātos līdz Zemei nonākošo Saules staru apjoms, kas novestu pie arktiska klimata iestāšanās uz visas planētas.

Pirmais par kodolziemas rašanās iespējamību izteicās ASV fiziķis Karls Seigans, bet vēlāk ar aprēķiniem to pamatoja PSRS fiziķis Valentīns Aleksandrovs. Šie darbi tika plaši atspoguļoti plašsaziņas līdzekļos un izsauca lielu rezonansi. Pēdējā laikā gan vairāki fiziķi šos pētījumus ir apstrīdējuši, lai arī nav pilnībā pierādīta to aplamība.

## Skatīt arī
* Kodolvasara
Kodolvasara

**Kodolvasara** ir hipotētisks Zemes globālā klimata stāvoklis, kas sekotu kodolziemai. Pēc šīs teorijas, palielinātos ūdens daudzums stratosfērā, kas novestu pie planētas virskārtas uzkaršanas. Kodolieroču detonācijas arī izmestu atmosfērā lielu daudzumu slāpekļa oksīdu, kas novestu pie pilnīgas ozona slāņa sairšanas, kā rezultātā Zeme nebūtu aizsargāta no Saules ultravioletā starojuma. Lielākā daļa uz Zemes pastāvošo dzīvības formu šādos apstākļos izdzīvot nespētu.
## Skatīt arī
* Kodolziema
Marmora jūra

**Marmora jūra** () ir maza jūra starp Melno jūru un Egejas jūru. Marmora jūra atdala Eiropu un Āziju. Ar Melno jūru savieno Bosfors, bet ar Egejas jūru — Dardaneļi.

Cauri jūrai stiepjas Ziemeļanatolijas lūzums, gar kuru salīdzinoši bieži notiek zemestrīces, tai skaitā 1999. gadā notikusī Izmitas zemestrīce.

Jūras nosaukums cēlies no Marmaras salas, kurā kopš seniem laikiem iegūts marmors. Senais jūras nosaukums grieķu valodā ir  — ‘pirms Ponta’.

## Hidroloģija
250px|thumb|left|Prinču salas Marmora jūrā
Marmora jūras tilpums ir ap 4000 km³. Ūdens virsējā slāņa sāļums ir 22 promiles, tas ir nedaudz vairāk, kā Melnajā jūrā bet mazāk, kā okeānos. Lielākā dziļumā ūdens kļūst sāļāks, sasniedzot 38 promiles — līdzīgi, kā Vidusjūrā.

Līdzīgi, kā Melnajā jūrā, Marmora jūrā dažādie ūdens slāņi savā starpā nesajaucas (meromiktisks baseins).

Ziemā ūdens temperatūra ir ap 9&nbsp;°C, vasarās — līdz 29&nbsp;°C.

Upes ieplūst pārsvarā no Anatolijas (Āzijas) puses, no Eiropas puses, Trāķijas, plūst ļoti maz upju.

Ūdens līmenis Melnajā jūrā ir augstāks nekā Egejas jūrā, kā rezultātā cauri Marmora jūrai uz Egejas jūru plūst mazāk sāļa ūdens straume. Savukārt dziļākajos ūdens slāņos straume plūst pretējā virzienā, no Vidusjūras uz Melno jūru piegādājot sāļo Vidusjūras ūdeni.

## Salas un līči
Kopējā salu platība ir 182 km². Divas lielākās salu grupas ir Prinča salas un Marmaras salas. Marmaras salās atrodas bagātīgas marmora iegulas, kas devušas jūrai tās nosaukumu. Jūrā atrodas arī Imrali sala, kurā ieslodzīts Kurdistānas Darba partijas līderis Abdullahs Edžalans.

Jūras ustrumu galā tālu Anatolijā iesniedzas Izmitas līcis.

Krasti kalnaini, pie ziemeļu krastiem daudz zemūdens klinšu.

## Ārējās saites
Alluaivīts

__NOTOC__**Alluaivīts** (nosaukts Alluaiva kalna vārdā Kolas pussalā) - 1990. gadā atklāts minerāls.

Atrasts pegmatītos. Niobija saturs - 3,21%.

## Atradnes
Zināmas divas atradnes:
* Krievija
** Kolas pussala
*** Hibīni, Rasvumčorras kalns
*** Lovozero, Alluaivas kalns

## Ārējās saites
* Mindat.org (angliski)
* Webmineral.org (angliski)
Antuāns de Sent-Ekziperī

**Antuāns Marī Žans Batists Rožē de Sent-Ekziperī** (*Antoine Marie Jean-Baptiste Roger de Saint-Exupéry*, dzimis  Lionā, miris  jūrā netālu no Marseļas) bija franču rakstnieks un aviators. Ievērojamākais darbs – pasaka "Mazais princis" (*Le Petit Prince*, 1943).

## Biogrāfija
Dzimis Lionā dižciltīgā ģimenē. 1921. gadā iestājās Francijas armijā un sāka aviatora karjeru. Kaut arī vēlāk strādāja dažādus darbus, tomēr 1926. gadā atgriezās aviācijā un strādāja pasta aviācijā līnijā Tulūza – Dakara. Šajā pašā gadā publicēja savu pirmo stāstu (*L'aviateur*), bet 1928. gadā – pirmo grāmatu (*Courrier sud*). Vēlāk pārcēlās strādāt uz Dienvidameriku.

Ir izgudrojis un ierosinājis dažādus tehniskus uzlabojumus lidmašīnu aprīkojumam.

Sākoties Otrajam pasaules karam, iestājās karadienestā Francijas Tālās izlūkošanas aviācijā. Pēc Francijas sakāves 1940. gadā devās uz ASV un Kanādu, tomēr vēlāk pievienojās Brīvās Francijas spēkiem. 1944. gada 31.jūlijā ar lidmašīnu *[[P-38 Lightning]]* devās izlūkošanas lidojumā uz Ronas upes ieleju, lai novērotu vācu karaspēka pārvietošanos, bet neatgriezās no lidojuma.

2000. gadā tika atrasta Sent-Ekziperī lidmašīna, kuras autentiskumu eksperti apstiprināja 2004. gadā. Tā tika izcelta no jūras netālu no Marseļas. 2008. gada martā Vācijas prese ziņoja, ka 85 gadus vecais *[[Luftwaffe (Vērmahts)|Luftwaffe]]* veterāns Horsts Riperts atzinies, ka 1944. gada 31. jūlijā rajonā, kur tika atrasta Sent-Ekziperī lidmašīna, notriecis *P-38 Lightning* lidmašīnu, uz kuras bijusi Francijas emblēma. Šī stāsta patiesumu pārbaudīja vācu un franču pētnieki, bet nav atrasti pierādījumi. Arī uz lidmašīnas atliekām nav atrastas šāvienu pēdas.

Antuāna de Sent-Ekziperī vārdā nosaukta Lionas lidosta un asteroīds, kā arī vairākas skolas dažādās pasaules valstīs.

## Darbi

* "Dienvidu kurjers" (*Courrier sud*, 1929, latviski – 1965)
* "Lidojums naktī" (*Vol de nuit*, 1931, latviski – 1961)
* "Cilvēku zeme" (*Terre des hommes*, 1939, latviski – 1961)
* "Kara lidotājs" (*Pilote de guerre*, 1942, latviski – 1965)
* "Vēstule ķīlniekam" (*Lettre à un otage*, 1943, latviski – 1965)
* "Mazais princis" (*Le Petit Prince*, 1943, latviski – sākot no 1960)
* "Citadele" (*Citadelle*, 1948, izdots pēc nāves, nepabeigts)

## Ārējās saites

* Liis.lv informācija
ICO

**ICO** var būt:

* ICO (pavadoņsistēma) — mobilo sakaru pavadoņu sistēma;
* Intermediate Circular Orbit — vidējā Zemes orbīta;
* ICO (faila formāts) — Microsoft Windows ikonu faila formāts;
* Armando Ico (*Armando Izzo*; dzimis 1992) — itāļu futbolists.
Fidži dolārs

**Fidži dolārs** ir Fidži naudas vienība kopš 1969. gada. To parasti apzīmē ar dolāra zīmi ($), vai ar FJ$.

## Vēsture
### Fidži dolārs, 1867-1873
Fidži pirmo reizi apgrozībā bija papīra nauda saukta par dolāriem un centiem laika posmā starp 1867. un 1873. gadu. Dolārs bija vienādā vērtībā ar sudraba ASV dolāru. 1873. gadā dolāru aizvietoja ar Lielbritānijas sterliņu mārciņu, kad Fidži kļuva par Lielbritānijas koloniju.

### Otrais dolārs, 1969-
Otro reizi Fidži dolārs tika emitēts 1969. gadā, nomainot Fidži sterliņu mārciņu pēc maiņas kursa 1 sterliņu mārciņa = 2 dolāri. Uz monētām, kā arī uz banknotēm tika attēlota Karaliene Elizabete II, un Fidži kultūru raksturojošas lietas, piemēram, tabua uz 20 centu monētas.
Neptūna pavadoņi

[thumb|300px|right|[Neptūns (planēta)|Neptūns (augšā) un Tritons (Voyager-2 attēls)]]

Neptūnam ir zināmi 16 pavadoņi. Lielākais no tiem ir Tritons, kuru atklāja Viljams Lasels pēc 17 dienām pēc Neptūna atklāšanas. Nākamais pavadonis Nereīda tika atklāts tikai pēc 100 gadiem.

## Pavadoņu neparastās orbītas

Tritons riņķo ap Neptūnu pa riņķveida orbītu, kura tomēr ir regresējoša. Regresējošas orbītas parasti ir neregulāriem pavadoņiem. Tritona orbīta ir unikāla ar to, ka ir regresējoša, atrodoties tik tuvu planētai.

Trešais lielākais Neptūna pavadonis, Nereīda, seko aiz Tritona ar lielu atstarpi, un tā orbīta ir visizstieptākā no visām Saules sistēmas planētu pavadoņu orbītām. Apocentrā pavadonis atrodas 7 reizes tālāk no planētas nekā pericentrā.

2021. gadā atklātajam pavadonim S/2021 N 1 ir lielākā līdz šim zināmā planētu pavadoņu orbīta. Tas apriņķo Neptūnu 27 gadu laikā, un vidējais attālums līdz Neptūnam ir 132 reizes lielāks, nekā attālums no Zemes līdz Mēnesim.

## Pavadoņu izcelsmes teorija

Iespējams, ka Neptūna iekšējie pavadoņi nav primāri veidojumi, kas veidojušies kopā ar Neptūnu, bet gan izveidojušies sekundāri no iepriekšējo pavadoņu paliekām, kuri tika sagrauti, Neptūnam sagūstot Tritonu. Tritona sākotnējā orbīta bija izstiepta un radīja haotiskas perturbācijas iekšējo primāro pavadoņu kustībā, kas kļuva par cēloni pavadoņu savstarpējām sadursmēm un iziršanai. Tikai pēc tam, kad Tritona orbīta kļuva tuva riņķa līnijai, no izārdīto pavadoņu materiāla kondensējās esošie pavadoņi.

Tikušas izstrādātas vairākas teorijas par Tritona satveršanas mehānismu. Jaunākā teorija postulē, ka Tritons tika satverts trīskāršā ķermeņu sadursmē. Pēc šīs teorijas Tritons ir palikušais dubultobjekta elements, kurš izjuka, saduroties ar Neptūnu. Dubultobjekti, divu objektu asociācija, kas saturēta savstarpējā gravitācijas spēka ietekmē, ir samērā izplatīti trans-Urāna elementi (>10%; pazīstamākie ir Plūtons-Hārons).

Matemātiskās modelēšanas rezultāti rāda, ka pavadonim Halimēdei ilgā laika posmā bija liela varbūtība sadurties ar Nereīdu. Abu šo pavadoņu līdzīgā pelēkā krāsa liek domāt, ka šis pavadonis varētu būt atšķēlies Nereīdas fragments.

## Neptūna pavadoņu tabula

Neptūna pavadoņi šajā tabulā ir sakārtoti pēc apriņķošanas perioda lieluma (no mazākā līdz lielākajam). Tritons, kas ir pietiekoši liels, un pēc izmēriem līdzinās Mēnesim, iezīmēts ar violetu krāsu. (R) pie apriņķošanas perioda nozīmē to, ka pavadonis ap Neptūnu riņķo pretējā virzienā. Parasti pavadoņi riņķo ap planētām tajā pat virzienā, kurā planētas rotē ap savu asi.

## Atsauces
Žans Moreass

**Žans Moreass** (*Jean Moréas*, dzimis 1856. gada 15. aprīlī, miris 1910. gada 30. aprīlī), dzimis **Joannis Papadiamontopuls** (*Ιωάννης Παπαδιαμαντόπουλος*), bija grieķu dzejnieks, kas rakstīja franču valodā.

Moreass piedzima Atēnās tiesneša ģimenē. Moreasam bija franču guvernanti, kas viņā radīja interesi par franču dzeju. 1875. gadā Moreass devās uz Parīzi studēt jurisprudenci. Parīzē viņš sāka apgrozīties literātu aprindās un iepazinās ar *Les Hydropathes*, rakstnieku grupu, kurā darbojās arī Gijs de Mopasāns. Moreass publicēja dzeju *Lutèce* un *Le Chat noir*, kā arī izdeva divus dzejas krājumus franciski — *Les Syrtes* un *Cantilènes*, kas bija radīti spēcīgā Pola Verlēna ietekmē. Iepriekš Moreass jau bija izdevis dzejas krājumu grieķiski un franciski.

Sākotnēji Moreass bija simbolists, un 1886. gadā *Le Figaro* tika publicēts viņa simbolisma manifests. Tajā pašā gadā Moreass arī nodibināja periodisko izdevumu *Le Symbolist*. Līdz 1890. gadu sākumam viņš tika uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem simbolisma dzejniekiem. 1891. gadā Moreass publicēja *Le Pèlerin passioné*, kurā atteicās no Ziemeļeiropas un ģermāņu ietekmēm, kā romantisma, un arī dažiem simbolisma aspektiem un aicināja atgriezties pie klasicisma, grieķu un romiešu tradīcijām.

## Nozīmīgākie darbi
* *Les Syrtes* (1884)
* *Les Cantilènes* (1886)
* *Le Pèlerin passioné* (1891)
* *Stances* (1893)
* *Contes de la vielle France* (1904)

## Ārējās saites
* Moreasa dzeja franču valodā
Patogēns

**Patogēns** (; cēlies no  — ‘ciešanas, slimība’ un  — ‘izcelsme’) ir jebkura bioloģiska sistēma, kas var inficēt ķermeni un izraisīt slimību. Patogēni uzbrūk ķermeņa šūnām un izdala stipras indes  (toksīnus). Gandrīz visi patogēni ir mikroorganismi. Izplatītākie patogēni ir baktērijas, vīrusi, bet dažas slimības var izraisīt arī vienšūņi un sēnes. Pie patogēniem pieskaita arī prionus.

Patogēnos mikroorganismus iedala:
* īstie patogēnie — nav pieļaujami pārtikas produktos;
* nosacīti patogēnie — pieļaujami pārtikas produktos zināmās normās.

## Atsauces
Slimība

thumb|Meitene slimo
**Slimība** ir organisma funkciju traucējumi. Veselā organismā stabilu stāvokli nodrošina homeostāze. Ja organisma funkciju regulācijas sistēma pārstāj normāli darboties, homeostāze tiek izjaukta. Šādus organisma funkciju traucējumus sauc par slimībām. Dažas slimības ir īslaicīgas, un organisms tās ātri uzveic. Citas ir smagākas, tāpēc ir nepieciešama palīdzība, lai tās uzveiktu vai novērstu šo slimību izraisītos traucējumus.

## Slimību klasifikācija
Slimības var klasificēt pēc dažādiem kritērijiem, piemēram, pēc to izcelsmes, ietekmētajām sistēmām vai smaguma pakāpes.

* Infekcijas slimības: Izraisa patogēni, piemēram, baktērijas, vīrusi, sēnes vai parazīti. Piemēri ir gripa, tuberkuloze un malārija.
* Hroniskas slimības: Ilgstošas slimības, kas attīstās lēnām un parasti ilgst ilgu laiku. Piemēri ir diabēts, sirds slimības un reimatoīdais artrīts.
* Akūtas slimības: Parādās pēkšņi un parasti ir īslaicīgas, piemēram, saaukstēšanās vai akūts apendicīts.
* Iedzimtas slimības: Rodas ģenētisku mutāciju rezultātā un ir sastopamas no dzimšanas brīža, piemēram, Dauna sindroms.
* Autoimūnās slimības: Imūnsistēma kļūdaini uzbrūk paša organisma šūnām, piemēram, multiplā skleroze un lupus.

## Profilakse
Daudzas slimības var novērst vai to ietekmi samazināt ar profilakses pasākumiem:

* Vakcinācija: aizsargā pret infekcijas slimībām.
* Higiēnas pasākumi: rokas mazgāšana, pareiza pārtikas apstrāde.
* Veselīgs dzīvesveids: sabalansēts uzturs, regulāras fiziskās aktivitātes, alkohola un tabakas lietošanas ierobežošana.
* Regulāras medicīniskās pārbaudes: agrīna slimību atklāšana un ārstēšana.
* Izglītība: zināšanu veicināšana par slimībām un to profilaksi.

## Ārējās saites
Santaana (Salvadora)

**Santaana** () ir otra lielākā pilsēta Salvadorā. Atrodas 64 km uz ziemeļrietumiem no Salvadoras galvaspilsētas Sansalvadoras. 2007. gadā Santaanā dzīvoja 245 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zviedrijas administratīvais iedalījums

[250px|thumbnail|[Zviedrijas novietojums]]
**[[Zviedrija]]s administratīvo iedalījumu ** veido **21 [[lēne]]s** (). Lēnes veido ES NUTS 3. līmeņa apgabalus. Lēnes savukārt sīkāk iedalās **290 [[Zviedrijas komūnas|komūnās]]** ().

## Administratīvo līmeņu shēma

## Pirmā līmeņa administratīvais iedalījums

### Lēnes

## Atsauces
Stokholmas lēne

**Stokholmas lēne ** () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē valsts austrumos, Svēlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Upsālas un Sēdermanlandes lēnēm. Lēnes centrs ir valsts galvaspilsēta Stokholma. Lēnē dzīvo piektā daļa Zviedrijas iedzīvotāju.

## Ārējās saites
Vesterbotenas lēne

**Vesterbotenas lēne** () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts ziemeļos Norlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Jemtlandes, Vesternorlandes un Norbotenas lēnēm. Lēnes centrs ir Ūmeo.

## Ārējās saites
Arvīds Reķis

**Arvīds Reķis** (dzimis  Jūrmalā) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 12 sezonas Vācijas hokeja līgā, 10 sezonas no tām Augsburgas "Panther" klubā, četras sezonas spēlējis arī KHL kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā. Izlases rindās devies laukumā 120 spēlēs, piedaloties septiņos pasaules čempionātos un trīs olimpisko spēļu turnīros.

## Karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru sāka 1996. gadā, kad kopā ar vairākiem spēlētājiem (tostarp Valēriju Fiļimonovu un Raiti Ivanānu) devās uz Ziemeļameriku un pievienojās OHL līgas klubam Erijas "Otters", kuras sastāvā aizvadīja četras sezonas. 1998.—99. gada sezonā, spēlējot Erijas klubā, pamanījās palīdzēt pašmāju HK Liepājas Metalurgam, tās sastāvā piedaloties vairākās Austrumeiropas hokeja līgas spēlēs. Toties 1999.—2000. gada sezonas otrajā pusē viņš no "Otters" pārcēlās uz CHL klubu Indianapolisas "Ice", bet nākamajā sezonā spēlēja jau ECHL klubā Piorijas "Rivermen", kuras sastāvā aizvadīja trīs sezonas. 2001.—02. gada sezonas vidū paspēja 18 mačus aizvadīt arī AHL līgas klubā Vorčesteras "IceCats".

Pēc 2002.—03. gada sezonas Reķis atgriezās Eiropā un pievienojās Vācijas hokeja līgas vienībai Augsburgas "Panther". Tās rindās viņš aizvadīja piecas sezonas, līdz 2008. gadā noslēdza līgumu ar citu līgas klubu — Volfsburgas "Grizzly Adams". 2010. gada pavasarī Reķis noslēdza līgumu ar Rīgas "Dinamo". "Dinamo" rindās hokejists aizvadīja nākamos četrus gadus, taču 2014. gada vasarā atgriezās Augsburgas "Panther" rindās. 2019. gada aprīļa nogalē "Panther" paziņoja, ka Reķis ir noslēdzis profesionāļa karjeru.

### Latvijas izlase
Latvijas hokeja izlases sastāvā debitēja 1997. gadā un kopumā pieaugušo izlasē devies laukumā 120 spēlēs, tajās atzīmējoties ar 21 rezultativitātes punktu. Izlases sastāvā spēlējis septiņos pasaules čempionātos un trīs olimpisko spēļu turnīros.

Junioru vecumā spēlējis 1995. gada Eiropas U-20 junioru čempionātā C divīzijā, bet nākamo reizi Latvijas izlases sastāvā bija 1999. gada Pasaules U-20 čempionāta B divīzijā, kur atzīmējās ar diviem gūtiem vārtiem un divām rezultatīvām piespēlēm.

## Karjeras statistika

### Karjera Latvijas izlasē

## Ārējās saites

* Rīgas "Dinamo" profils 
* Latvijas Hokeja federācijas profils
Infekcija

**Infekcija** ( — ‘aplipšana’) ir slimību izraisošu mikroorganismu, parazītu vai sēņu iekļūšana organismā.

## Rašanās

Tā rodas, ja kāds hronisks infekcijas perēklis (galvenokārt streptokoku) izraisa sekundāru infekciju citās vietās organismā. Infekcijas rezervuārs ir mutes dobuma infekcijas perēkļi (bojāti zobi, strutojošas mandeles), deguna blakusdobumu iekaisums, strutains vidusauss iekaisums, kā arī žultspūšļa vai olnīcu iekaisums un citi. No šiem perēkļiem infekcija izplatās uz limfmezgliem un citiem audiem un orgāniem. Ar fokālo infekciju ir saistīti vispārējas saslimšanas simptomi — nogurums, galvassāpes, paaugstināta temperatūra un tā tālāk. Fokālā infekcija var veicināt reimatismu, artrītu, endokardītu, miokardītu, nefrītu un citas smagas slimības. Infekcijas perēkļa likvidēšana bieži uzlabo slimnieka stāvokli, tāpēc fokālajai infekcijai katrā saslimšanas gadījumā pievēršama liela uzmanība. No profilakses viedokļa infekcijas perēkļu likvidēšana jāsāk jau bērnībā.

Cilvēka ķermenis ir ideāla vide daudziem mikroorganismiem. Ja mikroorganismi spēj uzveikt ķermeņa aizsargspēkus, tie strauji aug un vairojas. Rezultātā rodas infekcijas jeb lipīgā slimība.

## Ārējās saites

* Infekcija Populārā medicīnas enciklopēdija
Norbotenas lēne

**Norbotenas lēne** (, , ) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas pašos valsts ziemeļos, Norbotenas un Lapzemes vēsturiskajās provincēs. Dienvidos tā robežojas ar Vesterbotenas lēni, rietumos ar Trumses filki Norvēģijā, ziemeļaustrumos ar Lapzemes provinci Somijā, dienvidaustrumos ar Botnijas līci. Pēc platības šī ir lielākā Zviedrijas lēne un aizņem apmēram 22% no Zviedrijas teritorijas. Lēnes centrs ir Lūleo.

## Ārējās saites
Esterjētlandes lēne

**Esterjētlandes lēne** () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē, Jētalandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Kalmaras, Jenšēpingas, Vesterjētlandes, Erebrū un Sēdermanlandes lēnēm. Lēnes centrs ir Linšēpinga.

## Ievērojamas personības
Esterjētlandes lēnē dzimuši vai dzīvojuši:
* Juhans III (Johan III Vasa; 1537-1592), arī Jānis III Vasa, bija Somijas hercogs, vēlāk Zviedrijas karalis no 1568. līdz 1592. gadam.

## Ārējās saites
Jenšēpingas lēne

**Jenšēpingas lēne** () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts centrālajā daļā, Smolandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Hallandes, Vesterjētlandes, Esterjētlandes, Kalmaras un Krūnuberjas lenēm. Lēnes centrs ir Jenšēpinga.

## Ārējās saites
Krūnuberjas lēne

**Krūnuberjas lēne** () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts dienvidos, Smolandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Hallandes, Skones, Jenšēpingas, Kalmaras un Blēkinges lēnēm. Lēnes centrs ir Vekše.

## Ārējās saites