open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ilzes muiža

**Ilzes muiža** (, ) bija muiža agrākā Ilzu pagasta teritorijā Ilzu ezera dienvidu krastā. Pēc Latvijas-Lietuvas robežas nospraušanas šķīrējtiesas lēmuma 1921. gadā Ilzu pagastu sadalīja un tā dienvidu daļu daļu ar Ilzes muižu pievienoja Lietuvas Republikai. Tagad Ilzes muižas kungu māja ar parku un bioloģisko saimniecību atrodas Rokišķu rajona pašvaldības Ilzenbergas ciema teritorijā. 

## Vēsture
Livonijas ordeņa valsts pastāvēšanas beigās 1516. gadā Valters fon Pletenbergs muižu izlēņoja Berndtam Kersenbrokam (*Kerssenbrock*). Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā muiža piederēja Korfiem (1642–1653; 1677–1687), Ostenzakeniem (1653–1677) un Orgīsiem–Rūtenbergiem (*Orgies gen. Rutenberg*, 1687–1863).

1863. gadā muižu nopirka dzelzceļa inženieris Francs Georgs Fukss, kurš uzcēla tagadējo muižas kungu māju.
1896. gadā to iegādājās Latgales muižnieks inženieris Jevgēnijs Dimša (viņa brālis bija Rušonas muižas īpašnieks Henriks Dimša), pēc viņa nāves tajā saimniekoja viņa atraitne Līvija (*Livija Majoresku-Dimšienė*, 1863–1946).

1920. gada augustā Ilzes muižu ieņēma Lietuvas armija, un pēc Latvijas-Lietuvas robežas līguma nosacījumiem 1921. gadā muižas zemi pievienoja Lietuvai.
No 1948. gada kolhoza "Aušra", no 1958. gada padomju saimniecības "Onuški" centrs. 1966. gadā Panevēžas rūpnīca "Ekranas" muižas ēkās iekārtoja strādnieku atpūtas namu.
2003. gadā to privatizēja un atjaunoja  lietuviešu uzņēmējam Vaidam Barakauskam piederošo UAB “Ilzenbergas muiža”. 

Ilzenberg Manor (1934-1937).jpg|Muižas kungu māja (1934-1937)
Ilzenberg Manor (inside).jpg|Iekštelpa (pirms 1937)
Ilzenbergo Rumai 2012.jpg|Muižas kungu māja pirms atjaunošanas (2012)
Ilzenbergo Azuolas 2010.jpg|Dižozols parkā (2010)
Garajis 2018.jpg|Ilzu ezera saliņa (2018)


## Atsauces
Latviji

**Latviji** (*Latvius*) ir viena no osteolepjveidīgo kārtas (*Osteolepiformes*) ģintīm. Ģinti 1948. gadā izveidoja zviedru paleontologs Ēriks Jarviks. Ģints tipiskā suga ir *Osteolepis grewingki* (Gross, 1933) jeb *[[Latvius grewingki]]*. Ģints ir nosaukta Latvijas vārdā, pamatojoties uz tur atrastajiem tipiskās sugas pārstāvjiem. Šīs ģints aizvēsturiskie pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, augšdevona frānas stāvā.

## Apraksts
Latviji ir no 16 cm līdz 1 m garas zivis. Galvaskauss pakāpeniski paplašinās kaudālā virzienā. Žaunu apgabals ir vidēji liels. Parietālais vairogs ir nedaudz garāks par postparietālo vairogu. Galvas vairogs ir krasi izliekts uz leju purna priekšējā daļā un mēreni izliekts asaru-žokļa iedobes apgabalā. Nāsis ir izvietotas salīdzinoši dorsālā stāvoklī, subnariālā stūra augšpusē, kurš, līdzīgi preorbitālajam stūrim, ir taisns. Pineālajai atverei ir rombiska forma, un tā atrodas postorbitālo stūru līmeņa priekšpusē, vai arī anteromediāli attiecībā pret parietālo bedrīšu līnijas priekšējiem galiem, kuri var sniegties līdz vairoga aizmugurējai malai nedaudz sāniski no mediānās šuves. Orbītas ir lielas, izvietotas laterāli. Vaiga plātne ir salīdzinoši augsta. *[[Squamosum]]* un *[[quadratojugale]]* augstums var 1,5 un 1,7 reizes pārsniegt to garumu. Bez sānu gulārēm ir arī mediānā gulāre. Postparietālā vairoga aizmugurējo malu sedz *[[extrascapularia]]*. Bazikapsulārā avotiņa apgabals pārkaulojas. *Bullae acustica* ir vāji attīstīta. Tipiskā aizausu izauguma nav. Bridža iedobes ir lielas, satuvinātas un ventrāli plaši atvērtas. Pakauša ķīli veido sazarojums virs *foramen magnum* un konisks izaugums zem *fossa supraoticum*, kuru caurauž kanāls. Notohordas kanāls ir mēreni plats. Apakšžokļa priekšējie zobi var būt palielināti. Sensorie kanāli ir iegremdēti trabekulārajā slānī un uz kaulu virsmas visbiežāk iziet divu poru rindu veidā. Rombiskās zvīņas un dermālie kauli ir klāti ar plānu kosmīna slāni.

## Sistemātika
* ģints: ***Latvius*** Jarvik, 1948 †
:* suga: *[[Latvius deckerty]]* Jessen, 1966 †
:* suga: *[[Latvius grewingki]]* (Gross, 1933) †
:* suga: *[[Latvius niger]]* Jessen, 1973 †
:* suga: *[[Latvius obrutus]]* Vorobyeva, 1977 †
:* suga: *[[Latvius porosus]]* Greiner, 1977 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Emmanuils Karalis

**Emmanuils Karalis** (; dzimis  Atēnās) ir Grieķijas vieglatlēts, startē kārtslēkšanas sacensībās. Viņš ir  bronzas medaļas ieguvējs, 2025. gada Pasaules čempionāta un 2024. gada Eiropas čempionāta sudraba medaļnieks, vairāku medaļu ieguvējs pasaules un Eiropas čempionātos telpās, Grieķijas rekordists.

## Karjera
Pirmos panākumus E. Karalis guva jauniešu un junioru sacensībās. 2015. gada Pasaules jauniešu (U-18) čempionātā Kali izcīnīja bronzas medaļu. 2016. gadā uzvarēja Eiropas jauniešu čempionātā Tbilisi. 2017. gadā pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā pieaugušajiem, kas risinājās Londonā, un kvalifikācijā pārvarēja 5,45 metrus, ierindojoties 21. vietā un nekvalificējoties finālam. Divas reizes izcīnījis sudraba medaļu Eiropas U-23 čempionātā — 2019. gadā Jēvlē un 2021. gadā Tallinā.

Piedalījās , kas 2021. gada augustā risinājās Tokijā. Savā olimpiskajā debijā iekļuva finālā un ieņēma ceturto vietu, sasniedzot jaunu personisko rekordu (5,80 m). 2023. gada Eiropas čempionātā telpās Stambulā pārvarēja 5,80 m un izcīnīja sudraba medaļu, pēc mēģinājumu skaita piekāpjoties norvēģim Sondrem Gutormsenam. Tajā pašā gadā izcīnīja sudraba godalgu arī Eiropas spēlēs Polijā, kas vienlaikus bija Eiropas komandu čempionāts. 2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā nepārvarēja sākuma augstumu kvalifikācijā un palika bez rezultāta.

2024. gada Pasaules čempionātā telpās Glāzgovā E. Karalis izcīnīja bronzas medaļu. Tajā pašā gadā Eiropas čempionātā Romā sasniedza jaunu personisko rekordu (5,87 m) un izcīnīja sudrabu. 2024. gada jūnijā sacensībās Bidgoščā, Polijā, laboja Grieķijas rekordu, pārvarot 5,92 metrus.  Parīzē ar rezultātu 5,90 m izcīnīja bronzas medaļu. Tā paša gada augustā Dimanta līgas posmā Silēzijas stadionā Hožovā pirmo reizi sasniedza sešu metru augstumu.

2025. gada Eiropas čempionātā telpās Apeldornā E. Karalis izcīnīja zelta medaļu, dalot pirmo vietu ar Nīderlandes kārtslēcēju Meno Vlonu. Nedaudz vēlāk Pasaules čempionātā telpās Naņdzjinā viņš pārvarēja 6,05 metrus un vēlreiz laboja Grieķijas rekordu, kas deva otro vietu un sudraba medaļu.  Grieķijas čempionātā Volā vēlreiz laboja sev piederošo Grieķijas rekordu, pārvarot 6,08 metru augstumu. 2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā izcīnīja sudraba medaļu ar rezultātu 6,00 m.

2026. gada 28. februārī Grieķijas čempionātā telpās Karalis pārvarēja 6,17 metrus, kļūstot par otro augstāko kārtslēcēju vēsturē pēc Armanda Duplantisa. 2026. gada Pasaules čempionātā telpās Toruņā ieguva sudraba medaļu.

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
Kraļeva

**Kraļeva** () ir pilsēta Serbijā, kas atrodas Raškas apgabalā pie Ibaras un Zapadnas Morāvas upju satekas. Tā ir nozīmīgs administratīvais, ekonomiskais un kultūras centrs reģionā, kā arī stratēģisks transporta mezgls starp Belgradu, Kosovu un Melnkalni. Pilsētas nosaukums burtiski nozīmē ‘Ķēniņa pilsēta’ un tika oficiāli piešķirts 1882. gadā, kad Serbijas karalis Milans I Obrenovičs atļāva pilsētu nosaukt par godu karalim. Leģenda vēsta, ka tieši šeit tika kronēti septiņi Serbijas viduslaiku valdnieki, kas pilsētai piešķir īpašu simbolisku nozīmi.

Administratīvi Kraļeva ir pilsēta ar pašvaldības statusu un aptver arī plašāku lauku teritoriju ar vairākām apdzīvotām vietām. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir viena no lielākajām pilsētām Serbijā — ap  iedzīvotāju pašā pilsētā un vairāk nekā  visā pašvaldībā. Kraļeva ir svarīgs Serbijas industriālais un militārais centrs ar bagātu kultūrvēsturisko mantojumu.

## Ārējās saites
Medus iela (Daugavpils)

**Medus iela** ir iela Daugavpilī, Križu apkaimē. Medus iela sākas krustojumā ar Poligona ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Viršu ielu.

Medus ielas kopējais garums ir aptuveni 410 metri, visā garumā iela klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Medus ielu nekursē.

Ielā ir mazstāvu dzīvojama apbūve. Māja ar adresi Medus iela 37 ir vistālāk uz ziemeļiem esošā māja pilsētā.

**Medus iela** ir vienīgais šīs ielas nosaukums, tas zināms kopš Latvijas PSR laika.

## Ielu savienojumi
Medus iela ir savienota ar šādām ielām:
* Poligona iela (T veida krustojums)
* Mazā Medus iela (savienojums ar bezvārda ceļu)
* Mazā Viršu iela (T veida krustojums)
* Viršu iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Tukuma iela (Daugavpils)

**Tukuma iela** ir iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimē. Tukuma iela sākas krustojumā ar Siguldas ielu, ved ziemeļrietumu un ziemeļu virzienā un beidzas krustojumā ar Užvaldes ielu. Tukuma ielā ir gan privātmāju, gan daudzstāvu dzīvojama apbūve.

Tukuma ielas kopējais garums ir aptuveni 1980 metri, visā garumā tā klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība norit abos virzienos, pa vienu joslu katrā virzienā. Sabiedriskais transports pa Tukuma ielu nekursē, bet 18. novembra ielā un Smilšu ielā ir vairāku tramvaju un autobusu maršrutu pieturas "Tukuma iela".

Ielas sākotnējais nosaukums bija **[[Mogiļeva]]s iela** ().  to pārdēvēja par Tukuma ielu, un šīs nosaukums laika gaitā vairs nav mainījies.

## Ievērojamie objekti
* Nr. 47A — bijusī Daugavpils pilsētas 30. pirmsskolas izglītības iestāde, no 2022. gada — Daugavpils Iespēju vidusskolas D korpuss.

## Ielu savienojumi
Tukuma iela ir savienota ar šādām ielām:
* Siguldas iela
* Lielā Dārza iela
* Bauskas iela
* Strādnieku iela
* 18. novembra iela
* Tautas iela
* Puškina iela
* Miera iela
* Arodu iela
* Smilšu iela
* Valmieras iela
* Jātnieku iela
* Aizputes iela
* Aglonas iela
* Avotu iela
* Užvaldes iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Megadonihti

**Megadonihti** (*Megadonichthys*) ir viena no osteolepjveidīgo kārtas (*Osteolepiformes*) ģintīm. Ģinti 1972. gadā izveidoja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Ģintī ir tikai viena suga *[[Megadonichthys kurikae]]* Vorobyeva, 1972. Šīs ģints aizvēsturiskie pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, augšdevona frānas stāva sākumā.

## Apraksts
Megadonihti ir nelielas, ap 20—25 cm garas zivis. Galvas vairoga preorbitālā daļa ir noliekta krasi uz leju. Purna priekšējā mala ir augsta un stāva. Subnariālais stūris ir taisns. Nāsis ir lielas, izvietotas posterodorsāli netālu no garas un seklas asaru-žoklu iedobes un ir redzamas no augšas. Deguna kapsulas ir nelielas, satuvinātas ar purna priekšējo malu. Dermintermediālais izaugums ir labi attīstīts. Starpdeguna apgabals ir plats. Acu orbītas atrodas vairoga priekšējā pusē. Preorbitālais nodalījums sastāda 0,57 no orbitālā un postorbitālā nodalījumu kopgaruma, bet postorbitālais nodalījums — 0,66 no orbitālā un preorbitālā nodalījumu kopgaruma. Vairoga platums orbitālo izgriezumu līmenī sastāda 0,7, bet pie vairoga aizmugurējās malas ne mazāk par 0,7 no tā kopējā garuma. Parietālo bedrīšu līniju priekšējie gali atrodas tuvu postorbitālajiem stūriem. Pineālā atvere ir vidēji liela, bez pineālajām plātnītēm, un izvietota priekšpusē vai arī mediāli starp īsām parietālām bedrīšu līnijām. Apakšžoklis ir ar attīstītu priekšējo infradentālo flangu un ilkņveidīgiem priekšējiem zobiem, kas atrodas uz dentāles sīko zobu sānu rindā. Ilkņi ir ar lielām dubultām krokām pamatnē (iespējams, poliplokodontais krokojums). Mandibulārais sensorais kanāls ir izvietots dorsāli un griezumā ir plats. Kanāla poras ir retas un visbiežāk ir izvietotas vienā rindā. Zvīņas ir lielas (līdz 1 cm garas), rombiskas.

## Atsauces
Megadonichthys kurikae

***Megadonichthys kurikae*** ir devona osteolepidīdu suga, kas dzīvoja galvenā devona lauka teritorijā frāna laikmetā, un kuras holotips atrasts gaujas svītas nogulumos Igaunijas dinvidaustrumos, Vehandu upes krastos netālu no Leevi ciema. Bez to sugas atliekas ir konstatētas Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, amatas svītā un pļaviņu svītas sņetogoras slāņos. Sugu 1972. gadā izdalīja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Suga nosaukta igauņu paleontoloģes Elgas Markas-Kurikas vārdā.

## Apraksts
Etmosfenoīda vairogs ir kupolveidīgi izliekts. Nāsis ir ovālas, izstieptas paralēli asaru-žokļa iedobes augšējās malas priekšējai daļai. Aukslēju bedre atrodas platajā starpdeguna apgabalā. Vairogs preorbitālajā apgabalā ir plats un sasniedz 0,75-0,9 no parietālā vairoga garuma. *[[Parietale]]* sastāda mazāk par ½ no priekšējā vairoga garuma un ir divreiz garāks par *[[intertemporale]]*. *[[Praearticulare]]* veido salīdzinoši augstu prekoronoīdās bedres mediālo sienu. Prekoronoīdā bedre ir salidzinoši liela. Adsimfīzā plātne nav konstatēta. Prekoronoīds ir ar zemu vertikālo plātni. Tā priekšējais izaugums saskaras ar *[[prearticulare]]*. *[[Dentale]]* priekšējo ilkņveidīgo zobu pāra līmenī veido anteromediālu paplašinājumu. Mandibulārais sensorais kanāls iet pa priekšējā infradentālā flanga augšējo malu. Uz dentāles prekoronoīdās bedres līmenī un gar priekšējo vertikālo bedrīšu līmeni ir izsekojami sīku sensoro poru sakopojumi. Zvīņas ir augstas (brīvās daļas augstums 1,5 reizes pārsniedz zvīņas garumu) un klātas ar gludu kosmīnu.

## Atsauces
Baltmaize

thumb|Sagriezts baltmaizes kukulis
**Baltmaize** ir maize, kas tiek gatavota galvenokārt no kviešu miltiem, kuri nesatur (vai satur ļoti maz) grauda apvalka vai grauda dīgļu daļiņu. Baltmaizei raksturīga viegla tekstūra un neitrāla garša, kas padara to par iecienītu izvēli dažādos ēdienos. Tās cepšanā parasti izmanto raugu vai citus ierauga veidus, kas nodrošina mīklas uzrūgšanu un maizes gaisīgumu. Baltmaize ir plaši izplatīta visā pasaulē, un tās pagatavošanas metodes un receptes atšķiras atkarībā no reģionālajām tradīcijām.

## Atsauces
Hugo fon Hofmanstāls

**Hugo fon Hofmanstāls** (, ; dzimis , miris ) bija Austrijas dzejnieks, dramaturgs, esejists un libretu autors, kurš tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem vāciski rakstošajiem modernisma un simbolisma literātiem. Viņš bija izcils Vīnes *[[fin de siècle]]* kultūras pārstāvis un viena no redzamākajām figūrām tajā laikmetā, kad māksla un literatūra piedzīvoja pāreju no estētiskā impresionisma uz eksistenciālākām un filozofiski padziļinātākām formām. Jau jaunībā Hofmanstāls guva ievērību ar saviem dzejoļiem, prozas darbiem un filozofiski ievirzītām esejām, tostarp ar slaveno “Vēstuli lordam Čandosam” (*Ein Brief*, 1902), kas kļuva par klasisku tekstu par valodas krīzi un subjekta pašapziņu modernajā pasaulē. Kā dramaturgs viņš rakstīja gan oriģinālas lugas (*[[Jedermann]]*, *[[Der Turm]]*, *[[Das Salzburger große Welttheater]]*), gan pāradaptēja klasiskus motīvus, bieži vien izmantojot simboliskas un alegoriskas formas.

Būtisku vietu Hofmanstāla darbībā ieņem sadarbība ar komponistu Rihardu Štrausu, kuras rezultātā tapa vairāki izcili operu libreti, tostarp “Elektra” (1909), “Rožu kavalieris” (Der Rosenkavalier, 1911), *[[Ariadne auf Naxos]]* (1912/1916) un *[[Die Frau ohne Schatten]]* (1919). Šie darbi apvieno literāru dziļumu ar muzikālu dramatismu un ir kļuvuši par nozīmīgām 20. gadsimta operas vēstures daļām. Hofmanstāls bija arī viens no Zalcburgas festivāla līdzdibinātājiem un palika aktīvs kultūras dzīvē līdz pat savai nāvei 1929. gadā. Viņa literārais mantojums atstāja nozīmīgu ietekmi uz vāciski rakstošajiem autoru paaudzēm un iezīmē būtisku posmu Eiropas kultūras pārejā no modernisma uz laikmetīgāku filozofisku izteiksmi.

## Ārējās saites
Rūdolfs Nurejevs

**Rūdolfs Nurejevs** (, dzimis , miris ) bija tatāru izcelsmes Padomju Savienības, vēlāk Austrijas, baletdejotājs, horeogrāfs un mākslinieciskais vadītājs, kurš tiek uzskatīts par vienu no 20. gadsimta izcilākajiem un harizmātiskākajiem skatuves māksliniekiem.

## Biogrāfija
Nurejevs izglītību ieguva Ļeņingradas Valsts horeogrāfijas skolā un uzsāka savu karjeru Marinskas (tolaik Kirova) baletā. Viņa izcilā tehniskā meistarība, dinamiskā kustība uz skatuves un mākslinieciskā ekspresija ātri padarīja viņu par baleta sensāciju. 1961. gadā, viesojoties ar padomju trupu Parīzē, Nurejevs atteicās atgriezties Padomju Savienībā un pieprasīja politisko patvērumu Francijā, kļūstot par vienu no pirmajiem augsta līmeņa māksliniekiem, kas Aukstā kara laikā pārbēga no Padomju Savienības uz Rietumiem.

Pēc pārcelšanās uz Rietumiem Nurejevs kļuva par pasaules mēroga zvaigzni, īpaši pateicoties sadarbībai ar britu baletdejotāju Margotu Fonteinu, ar kuru viņš izveidoja leģendāru duetu Londonas Karaliskajā baletā. Viņš uzstājās prestižākajos teātros visā pasaulē, paplašināja vīriešu lomām baletā paredzēto tehnisko un dramatisko potenciālu, kā arī ieguva Austrijas pilsonību un vēlāk vadīja Parīzes operas baletu (1983–1989). Nurejeva ietekme pārsniedza tradicionālā baleta robežas; viņš kļuva par kultūras ikonu, kas pārstāvēja gan māksliniecisku brīvību, gan individualitāti, gan radošo drosmi. Viņa ieguldījums baletā un skatuves mākslā visā pasaulē tiek uzskatīts par nozīmīgu pagrieziena punktu klasiskā un modernā baleta attīstībā.

## Pēdējie gadi
1984. gadā Nurejevam veiktais HIV tests bija pozitīvs. Viņš tam nepievērsa īpašu uzmanību un turpināja baleta karjeru. Nurejeva stāvoklis sāka ievērojami pasliktināties tikai 1991. gada vasarā un slimības pēdējā fāze sākās 1992. gada pavasarī. 1992. gada martā pēc atgriešanās Parīzē no festivāla Tatarstānā sākās drudzis, viņu ievietoja slimnīcā, operēja perikarda iekaisuma dēļ.

Nurejeva pēdējā publiskā uzstāšanās bija 1992. gada 8. oktobrī, jauna baleta "Bajadēra" iestudējuma pirmizrādē Parīzes Garnjē operā. 1992. gada 20. novembrī Nurejevs atkal nonāca slimnīcā un palika tur līdz savai nāvei no AIDS komplikācijām. Miris 54 gadu vecumā, 1993. gada 6. janvārī. Atvadīšanās no Nurejeva notika Parīzes Garnjē operas nama marmora vestibilā. Apglabāts *Sainte-Geneviève-des-Bois* krievu pareizticīgo kapsētā, netālu no Parīzes.

## Filmas par Nurejevu
Par Rūdolfu Nurejevu uzņemtas vairākas dokumentālās filmas.

2018. gadā iznāca biogrāfiska filma "Nurijevs. Baltais krauklis", kas balstīta uz Džūlijas Kavanahas grāmatu *Rudolf Nureyev: The Life*. Šīs filmas režisors bija Reifs Fainss. Rūdolfu Nurejevu attēloja aktieris un baletdejotājs Oļegs Ivenko.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vienības iela (Daugavpils)

**Vienības iela** ir iela Daugavpilī, tās centrālajā daļā, Centra un Esplanādes apkaimēs. Vienības iela sākas no 18. novembra ielas, ved ziemeļrietumu un ziemeļu virzienā un beidzas krustojumā ar Cietokšņa ielu. Vienības ielas kopējais garums ir aptuveni 1550 metri, tā ir apbūvēta ar dzīvojamām un sabiedriskām ēkām.

Posmā no 18. novembra ielas līdz Raiņa ielai Vienības ielai nav brauktuves, bet tālāk iela ir pilnīgi asfaltēta. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Posmā starp Parādes un Kandavas ielu Vienības ielā ierīkotas divas atdalītas brauktuves ar divām joslām katrā virzienā.

No ielas sākuma līdz krustojumam ar Parādes ielu pa Vienības ielu kursē 1., 3., 4. un 5. maršrutu tramvaji.

## Vēsture
Sākotnējais ielas nosaukums bija **Aleksandra iela** ( jeb *Александро-Невская улица*) — par godu Aleksandra Ņevska pareizticīgo katedrālei, kura atradās tagadējā Andreja Pumpura skvērā (katedrāle tika uzbūvēta no 1856. līdz 1864. gadam, uzspridzināta 1969. gadā, tās vietā 2003. gadā uzcelta kapela). 1924. gada 14. jūlijā iela ieguva nosaukumu **3.&nbsp;janvāra iela** — par godu datumam, kad 1920. gadā Latvijas un Polijas karaspēki kopīgā operācijā atbrīvoja Daugavpīli no boļševikiem, kas kļuva par visas Latgales atbrīvošanas sākumu. Padomju okupācijas laikā, no 1940. gada augusta, ielu dēvēja par **5.&nbsp;augusta ielu** (datums, kad Latvija tika iekļauta PSRS sastāvā). No 1991. gada 19. decembra ielai ir nosaukums **Vienības iela**.

## Ievērojami objekti
273px|thumb|Vienības iela 3
273px|thumb|Vienības iela 18

* Nr. 3 — divstāvu dzīvojamā ēka, uzcelta 1880. gados, vietējās nozīmes kultūras piemineklis.
* Nr. 13 — Daugavpils Universitātes galvenā ēka (1952—1956). Tās interjera apdare atzīta par valsts nozīmes mākslas pieminekli.
* Nr. 15/17 — divstāvu dzīvojamās ēkas, uzceltas 19. gadsimta pirmajā pusē, vietējās nozīmes kultūras piemineklis.
* Nr. 20 — vienstāva dzīvojamā ēka, uzcelta 1828.–1830. gados, reģiona nozīmes kultūras piemineklis.
* Nr. 27 — Latgales zoodārzs, līdz 1990. gadu sākumam šeit atradās Jauno dabas pētnieku klubs.
* Nr. 30 — bijušā kinoteātra "Oktobris" ēka (celts 1977. gadā, no 1991 — "Austra", no 2002 "Renesanse", tagad Daugavpils Inovāciju centrs — BJC "Jaunība" struktūrvienība).
* Blakus ielai atrodas Vienības nams, Andreja Pumpura skvērs un Esplanādes atpūtas zona.

## Ielu savienojumi
Vienības iela ir savienota ar šādām ielām:
* 18. novembra iela (savienojums tikai gājējiem)
* Raiņa iela
* Krišjāņa Valdemāra iela
* Imantas iela
* Lāčplēša iela
* Saules iela
* Rīgas iela
* Parādes iela
* Kandavas iela
* Cietokšņa iela / Balvu iela (apļveida krustojums)

## Atsauces
Rašela Mizrahi

thumb|Rašela Mizrahi
**Rašela Mizrahi** (; dzimusi , Skopjē) ir Ziemeļmaķedonijas politiķe, kas kļuva par pirmo ebreju izcelsmes ministri Ziemeļmaķedonijas valdībā.

## Biogrāfija
Rašela Mizrahi dzimusi Skopjē ebreju ģimenē. Daudzi viņas ģimenes locekļi Holokausta laikā tika nosūtīti uz nāves nometni Treblinkā, kur viņi gāja bojā.

Mizrahi studēja Sv. Kirila un Metodija universitātē Skopjē, bet doktora grādu bioķīmijā ieguva Bar-Ilanas universitātē Izraēlā. No 2007. līdz 2009. gadam viņa strādāja kā asistente Sv. Kirila un Metodija universitātes Veterinārmedicīnas fakultātē fizioloģijas katedrā.

## Politiskā karjera
2017. gadā Mizrahi pievienojās nacionālistiskajai partijai Iekšējā Maķedonijas revolucionārā organizācija — Demokrātiskā partija par Maķedonijas nacionālo vienotību (VMRO-DPMNE). 2020. gada 3. janvārī viņa tika iecelta par Ziemeļmaķedonijas darba un sociālās politikas ministri, kļūstot par pirmo ebreju izcelsmes ministri valsts valdībā.

Viņas iecelšanu pavadīja antisemītiski uzbrukumi, it īpaši no Sociāldemokrātiskās savienības pārstāvjiem, kas lika partijas līderim Zoranam Zaevam publiski atvainoties. Politiski sarežģītā vide un uzbrukumi turpinājās arī viņas ministrēšanas laikā.

2020. gada februārī Mizrahi tika atlaista no amata pēc tam, kad viņa nofotografējās preses konferencē ar plāksni, uz kuras bija rakstīts iepriekšējais valsts nosaukums "Maķedonijas Republika", nevis "Ziemeļmaķedonijas Republika". Šis incidents izraisīja Grieķijas protestus, kas to uzskatīja par Prešpas līguma pārkāpumu. 2020. gada 15. februārī Ziemeļmaķedonijas parlaments nobalsoja par viņas atstādināšanu ar 62 balsīm "par" un 26 "pret".

## Darbība parlamentā
2020. gada jūnijā Mizrahi tika ievēlēta Ziemeļmaķedonijas parlamentā no VMRO-DPMNE saraksta. Viņa ir aktīva dažādos starpparlamentāros projektos un pašlaik vada Ziemeļmaķedonijas un Izraēlas starpparlamentāro draudzības grupu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vesna Pusiča

thumb|Vesna Pusiča
**Vesna Pusiča** (; dzimusi , Zagrebā) ir horvātu politiķe, viena no redzamākajām Horvātijas Tautas partijas (*Hrvatska narodna stranka*, HNS) loceklēm. No 2011. gada 23. decembra līdz 2016. gada 22. janvārim viņa bija Horvātijas ārlietu un Eiropas integrācijas ministre kreisā centra valdībā, kuru vadīja Zorans Milanovičs.

## Dzīvesgājums
Vesna Pusiča dzimusi Zagrebā jurista un Zagrebas Universitātes tiesību fakultātes profesora Evgena Pusiča ģimenē. Viņas māte Višņa bija angļu valodas profesore, bet brālis Zorans ir pazīstams pilsonisko tiesību aktīvists.

1971. gadā viņa absolvēja vidusskolu, bet 1976. gadā pabeidza Zagrebas Universitātes Filozofijas fakultāti, kur studēja socioloģiju un filozofiju. 1984. gadā ieguva doktora grādu socioloģijā un kļuva par profesori Zagrebas Universitātē.

## Akadēmiskā un sabiedriskā darbība
No 1975. līdz 1979. gadam Pusiča piedalījās starptautiskos pētījumos par rūpniecisko demokrātiju Eiropā. 1978. gadā viņa kļuva par vienu no pirmās feministu organizācijas Dienvidslāvijā *Žena i društvo* (Sieviete un sabiedrība) dibinātājām.

1992. gadā viņa dibināja analītisko centru *Erasmus Guild*, kas analizēja demokrātijas attīstību Horvātijā un citās Austrumeiropas valstīs. Viņa bija arī izdevēja un žurnāla *Erasmus* redaktore.

Pusiča pasniegusi lekcijas Čikāgas Universitātē, Kornela Universitātē un Amerikas Universitātē Vašingtonā.

## Politiskā darbība
1990. gadā Pusiča bija viena no Horvātijas Tautas partijas dibinātājām. Viņa bija šīs partijas vadītāja no 2000. līdz 2008. gadam. 2000., 2003. un 2007. gadā viņa tika ievēlēta Horvātijas parlamentā (Saborā). No 2008. līdz 2011. gadam viņa vadīja parlamenta komiteju, kas uzraudzīja Horvātijas pievienošanās sarunas Eiropas Savienībai.

2009.—2010. gada prezidenta vēlēšanās viņa kandidēja kā HNS-LD pārstāve un ieguva 7,25% balsu, ierindojoties piektajā vietā.

2005. un 2008. gadā Pusiča vadīja Nacionālo komiteju, kas uzraudzīja Horvātijas iestāšanās sarunas Eiropas Savienībā. Viņa arī bija Eiropas Liberāldemokrātu un Reformistu partijas viceprezidente.

## Privātā dzīve
Pusiča dzīvo Zagrebā kopā ar vīru. Viņas meita dzīvo Londonā un studē kinomākslu Londonas kinoskolā.

## Ārējās saites
Nadja Russo

thumb|Nadežda Russo
**Nadja Russo** (rumāņu: *Nadia Russo,* dzimusi **Nadežda** **Bržozovska;** 1901—1988) bija pirmā Rumānijas sieviete-pilote.

Otrā pasaules kara laikā Russo pievienojās Rumānijas Kara aviācijai kā sieviešu eskadriļas *Escadrila Albă* dalībniece, kurā sievietes piloti veica medicīniskos un transporta lidojumus frontes zonās. Pēc kara tika represēta un izsūtīta uz piespiedu darbu, bet vēlāk atbrīvota.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1901. gada 17. jūnijā (2. jūnijā pēc vecā stila) Staricā, Tveras guberņā, ģenerāļa kavalērijā Jevgēņija Bžozovska un Jelizavetas Ušakovas ģimenē. 1917. gadā pārcēlās uz Kišiņevu, kur apprecējās ar zemes īpašnieku Aleksandru Russo, tomēr laulība nebija veiksmīga. 1930. gadu vidū pārcēlās uz Bukaresti un vēlāk absolvēja Sarkanā Krusta skolu.

1936. gadā pabeidza pilotu skolu *Mircea Cantacuzino* Bukarestē, kļūstot par pirmo sievieti Rumānijā, kas ieguvusi pilota licenci. 1937. gadā iegādājās vācu lidmašīnu *Bücker Bü* 131. 1938. gadā piedalījās lidojumā pa maršrutu Prāga—Bukareste—Belgrada—Bratislava.

Otrā pasaules kara laikā bija Rumānijas Gaisa spēku medicīniskās eskadriļas locekle un evakuēja vairāk nekā 100 ievainoto karavīru.

No 1942. gada augusta līdz oktobrim jaunais pilots piedalījās Staļingradas kampaņā medicīnas eskadras sastāvā. Lidmašīnas lidoja no Kotelņikovas lidlauka 60 kilometru attālumā no Staļingradas. Īpaši skarbo apstākļu dēļ Nadja saslima un kādā brīdī nonāca slimnīcā. Pēc atgriešanās frontē viņa kopā ar visu eskadriļu pārcēlās uz Plodovitoe, kur lidlauku sistemātiski apšaudīja padomju karaspēks. Tā 3. oktobra naktī padomju lidmašīnas apšaudīja lidlauku no zemes, bet 6. oktobrī ienaidnieka bumbvedēji nometa divpadsmit bumbas. Trīs dienas vēlāk lidlauku apmeklēja ģenerālis Džinesku un lūdza lidotājus veikt pasta lidojumus uz Rostovu, Tacinskaju, Bukovskuju, Proletarskaju.

Pēc komunistu varas nostiprināšanās Rumānijā 1951. gadā tika arestēta un notiesāta uz septiņiem gadiem ieslodzījumā, no kuriem sešus izcieta cietumā un vēl piecus gadus pavadīja izsūtījumā. Šajā laikā iepazinās ar savu nākamo vīru Georgi Bossi, ar kuru apprecējās 1961. gadā.

Mirusi 1988. gada 22. janvārī Bukarestē.

## Ārējās saites
Sliežu iela (Daugavpils)

**Sliežu iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Nīderkūnu apkaimē. Sliežu iela sākas strupceļā pirms krustojuma ar Komunālo ielu, ved ziemeļrietumu virzienā gar dzelzceļa līniju un beidzas krustojumā ar Tirgoņu ielu. Sliežu ielā ir pārsvarā privātmāju apbūve.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 1200 metri, visā garumā satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Ielas sākums (strupceļš) klāts ar asfaltu, te ir divas braukšanas joslas. Tālāk Sliežu ielai ir viena josla, pēc krustojuma ar Komunālo ielu ir grants segums, bet pēc krustojuma ar Kājnieku ielu saglabāts vēsturiskais bruģa segums.

Sabiedrisks transports pa Sliežu ielu nekursē. Komunālajā ielā pie krustojuma ar Sliežu ielu ir 7. autobusa pietura "Tirgoņu iela". Grīvas stacija pasažieru satiksmei pašlaik netiek izmantota.

Ielas sākotnējais nosaukums bija **Vakzāles iela**. Pēc Ulmaņa apvērsuma to pārdēvēja par **15. maija ielu**, bet padomju okupācijas laikā iela tika saukta par **[[Latvijas okupācija (1940)|17. jūnija]] ielu**. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas iela ieguva nosaukumu **Sliežu iela**, kas vairāk nav mainījies.

## Ievērojami objekti
* Nr. 44 — kādreizēja Kudraševu divstāvu akmens māja, kurā no 1920. gadiem atradās Nīderkūnu (Grīvas) valsts pamatskola, no 1940. gadiem — Kalkūnu (Nīderkūnu) 1. astoņgadīgā skola, bet no 1980. līdz 1990. gadam ēkā atradās Jauno dabas pētnieku klubs.

## Ielu savienojumi
Sliežu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Komunālā iela
* Zemgales iela (T veida krustojums)
* Briežu iela (T veida krustojums)
* Kājnieku iela (Kājnieku ielai šai vietā oficiāli nav nosaukuma)
* Kaļķu iela (T veida krustojums)
* Dūmu iela (T veida krustojums)
* Tirgoņu iela

## Atsauces
Suvorova iela (Daugavpils)

**Suvorova iela Daugavpilī** var būt:

* Užvaldes ielas nosaukums no tās izveidošanas laika (19. gadsimta 2. puse) līdz 1924. gadam;
* Cietokšņa ielas nosaukums no 1950. gadiem līdz 1991. gadam.

## Skatīt arī
* Suvorova iela (Rīga)
* Suvorova iela (Liepāja)
Čehijas Sociālistiskā Republika

**Čehijas Sociālistiskā Republika** () bija republika Čehoslovākijas Sociālistiskās Republikas sastāvā. Šī republika pastāvēja no 1969. gada 1. janvāra, kad pēc Prāgas pavasara apspiešanas, līdz šim unitārā Čehoslovākijas valsts pārtapa par federāciju. No 1990. līdz 1992. gadam **Čehijas Republika** () pastāvēja kā Čehijas un Slovākijas Federatīvās Republikas federālais subjekts, un vēlāk tā kļuva par neatkarīgu Čehijas Republiku.

## Vēsture
### Čehoslovākijas Sociālistiskās Republikas (1969—1990) sastāvā
Pēc Čehoslovākijas okupācijas, 1968. gadā liberalizācijas reformas tika apturētas un atgrieztas. Vienīgais izņēmums bija valsts federalizācija. Bijusī unitārā Čehoslovākijas valsts tika sadalīta divās daļās: Čehijas Sociālistiskajā Republikā un Slovākijas Sociālistiskajā Republikā ar 1968. gada 28. oktobrī pieņemto Federācijas konstitucionālo likumu, kas stājās spēkā 1969. gada 1. janvārī. Tika izveidoti republiku parlamenti, Čehijas Nacionālā padome un Slovākijas Nacionālā padome, un tradicionālais Čehoslovākijas parlaments tika pārdēvēts par "Federālo Asambleju" un tika sadalīts divās palātās: Ļaužu palātā (, ) un Tautu palātā (, ). Tika ieviesti ļoti sarežģīti balsošanas noteikumi.

### Čehijas un Slovākijas Federatīvās Republikas (1990—1992) sastāvā
Pēc Samta revolūcijas, kas sagrāva sociālismu Čehoslovākijā, vārds "Sociālistiskā" tika izņemts no abu republiku nosaukumiem. Tādējādi 1990. gada 6. martā Čehijas Sociālistiskā Republika tika pārdēvēta par **Čehijas Republiku**, lai gan tā joprojām palika Čehijas un Slovākijas Federatīvās Republikas sastāvā.

Sarežģītā parlamenta balsošanas sistēma (*[[de facto]]* bija piecas dažādas struktūras, kurām katrai bija veto tiesības) tika saglabāta pēc sociālisma sabrukuma, sarežģījot un aizkavējot politiskos lēmumus radikālu ekonomikas pārmaiņu laikā.

Vēlāk, 1992. gadā, kad sadalījās Čehoslovākija, Čehija kļuva par neatkarīgu valsti.

## Skatīt arī
* Slovākijas Sociālistiskā Republika
* Varšavas pakta iebrukums Čehoslovākijā
* Samta revolūcija
* Čehoslovākijas sadalīšanās
Protesti Kazahstānā (2022)

thumb|Protestētāji Aktobes centrālajā laukumā 2022. gada 4. janvārī
**Protesti Kazahstānā 2022. gada janvārī** sākās kā reakcija uz sašķidrinātās naftas gāzes cenu straujo pieaugumu, bet ātri pārauga plašākā valdības kritizēšanā un sabiedriskās neapmierinātības izpausmē. Nemieri sākās Žanaezenā un Manghistau apgabalā, bet drīz izplatījās uz Almati un citām pilsētām, kur demonstranti pieprasīja ne tikai degvielas cenu samazināšanu, bet arī politiskas reformas. 

Situācija saasinājās 5.–6. janvārī, kad protesti Almati pārauga vardarbīgās sadursmēs ar drošības spēkiem, tika aizdedzinātas valdības ēkas un notika laupīšanas. 6. janvārī prezidents Kasims Žomarts Tokajevs izsludināja ārkārtas stāvokli un lūdza palīdzību no Kolektīvās drošības līguma organizācijas (KDLO), kā rezultātā Kazahstānā tika ievests Krievijas un citu valstu karaspēks. 

Līdz 11. janvārim protesti tika apspiesti ar spēku, tūkstošiem cilvēku tika arestēti, un oficiāli tika ziņots par vairākiem desmitiem bojāgājušo, lai gan precīzs upuru skaits paliek neskaidrs. Politisko seku rezultātā Tokajevs atcēla gāzes cenu kāpumu, nomainīja dažus valdības locekļus un solīja reformas, vienlaikus nostiprinot savu varu un samazinot eksprezidenta Nursultana Nazarbajeva ietekmi. Protestu sekas ietvēra pastiprinātu valdības kontroli pār sabiedrību un politisko opozīciju, kā arī Rietumvalstu kritiku par pārmērīgu spēka lietošanu. Šie protesti kļuva par lielāko izaicinājumu Kazahstānas valdībai kopš neatkarības iegūšanas 1991. gadā.

## Iepriekšējie protesti
2010. gadu sākumā Žanaezena, naftas ieguves pilsēta Manghistau apgabalā, saskārās ar virkni streiku un strādnieku demonstrāciju. 2011. gadā, svinot Neatkarības dienas 20. gadadienu, pilsētā izcēlās nemieri. Oficiālie dati liecina, ka bojā gāja 16 cilvēki, bet 100 tika ievainoti, jo Kazahstānas drošības spēki atklāja uguni uz protestētājiem, kuri pieprasīja darba apstākļu uzlabošanu. 2011. gadā sašķidrinātās gāzes cena bija aptuveni 30–35 tenge, un kopš tā laika tā ir vairākkārt palielinājusies. 

2020. gada janvārī Žanaezenā notika protesta akcija, kuras laikā iedzīvotāji pieprasīja samazināt gāzes cenu, kas bija pieaugusi no 55 līdz 65 tenge. 2022. gada janvārī cena pieauga līdz 120 tenge. 2021. gada 6. jūlijā, pusgadu pirms šiem notikumiem, Almati notika protesta akcija pret pirmās nepieciešamības preču cenu pieaugumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kazahstānas parlaments

thumb|Kazahstānas parlamenta ēka
**Kazahstānas parlaments** ir Kazahstānas Republikas divpalātu likumdevējs orgāns, kas sastāv no:

* Mažiliss – apakšpalāta, kurā ir 98 deputāti. Šī palāta ir atbildīga par likumprojektu izskatīšanu un pieņemšanu.
* Senāts – augšpalāta, kurā ir 50 locekļi. Senāts pārstāv reģionu intereses un apstiprina augstākos valsts amatpersonu iecelšanas lēmumus.

Parlaments pieņem likumus, ratificē starptautiskos līgumus un kontrolē valdības darbu. Kazahstānas valsts pārvalde ir prezidentāla, bet parlamentam ir nozīmīga loma likumdošanas procesā.

## Ārējās saites
Sporta iela (Daugavpils)

**Sporta iela** ir iela Daugavpilī, Esplanādes apkaimē. Sporta iela sākas no apļveida krustojuma ar Kandavas un Viestura ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Cietokšņa ielu. Sporta ielas garums ir aptuveni 450 metri, tā apbūvēta ar daudzstāvu dzīvojamām ēkām.

Sporta iela ir pilsētas nozīmes maģistrālā iela, tās sarkano līniju platums ir 31 metrs. Visā garumā ielai ir asfalta segums, satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Sporta ielu nekursē, tuvākā pietura ir "Esplanāde" Cietokšņa ielā.

Iela izveidota pēckara gados ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nekad nav mainījies.

Pirms Otrā pasaules kara pilsētā bija cita neliela Sporta iela (līdz 1934. gadam — *Mazā Sakņu iela*), tā atradās Gajokā un krustojās ar 18. novembra ielu starp namiem Nr. 18 un 20 (šīs ielas sākums ir saglabājies līdz mūsdienām).

## Ievērojami objekti
* Nr. 6 un Nr. 8 — Daugavpils Universitātes dienesta viesnīcas (nams Nr. 8 uzcelts 1988. gadā, nams Nr. 6 netiek lietots kopš 2016. gada).

## Ielu savienojumi
Sporta iela ir savienota ar šādām ielām:
* Kandavas iela / Viestura iela (apļveida krustojums)
* Stadiona iela
* Cietokšņa iela (Y veida krustojums)

## Atsauces
Veras Singajevskas balva

**Veras Singajevskas balva** tiek piešķirta par nozīmīgu ieguldījumu bērnu un jauniešu teātra mākslas attīstībā un jaunākās paaudzes auditorijai domāto izrāžu veidošanā vairāku gadu garumā. Balva nosaukta izcilās latviešu bērnu izrāžu aktrises Veras Singajevskas vārdā.

Balvas laureātus nosaka Latvijas Teātra darbinieku savienība. Balva tiek piešķirta kopš 2025. gada. Tās laureāts tiek paziņots Starptautiskajā Teātra dienā 27. martā, balvas pasniegšanas ceremonija notiek jūnija sākumā.

## Balvas laureāti
* Valdis Pavlovskis (2025),
* Vija Blūzma (2026)

## Atsauces
Inga Ridere

**Inga Ridere** (dzimusi ) ir bijusī latviešu pornoaktrise.

Viņu 1997. gadā atklāja franču pornofilmu režisors Pjērs Vudmens, un tajā pašā gadā, 20 gadu vecumā, viņa debitēja pornogrāfiskā filmā. Pēc tam viņa filmējās vairāk nekā desmit filmās, galvenokārt Zviedrijā. 2002. gadā viņai bija loma kompānijas *[[Hustler|Hustler Video]]* filmā, un pēc tam Ridere aizgāja no pornoindustrijas.

Viņas māsas Inese un Sintija bija arī pornoaktrise.

## Ārējās saites

* ''Internet Adult Film Database''
Ļaunums

[thumb|Mendesa vai Bafometa kaza ir kļuvusi par vienu no visizplatītākajiem [Sātanisms|sātanisma un ļaunuma simboliem]]
**Ļaunums** ir jēdziens, kas raksturo morāli negatīvas darbības, īpašības vai nodomus. Tas bieži tiek pretstatīts labajam un tiek apspriests filozofijā, ētikā, reliģijā un psiholoģijā. Ļaunumu var saprast kā tīšu kaitējuma nodarīšanu citiem vai kā sistēmisku netaisnību, kas rada ciešanas. Ļaunums ir komplekss un daudzšķautņains jēdziens, kura izpratne mainās atkarībā no kultūras, vēstures un individuālās pieredzes.

Filozofijā ļaunumu bieži apskata saistībā ar morāli un brīvo gribu. Sengrieķu filozofs Platons uzskatīja, ka ļaunums rodas no nezināšanas, savukārt Aristotelis to saistīja ar tikumu trūkumu. Kristīgajā filozofijā Svētais Augustīns ļaunumu definēja kā labā trūkumu, bet Imanuels Kants ļaunumu saistīja ar cilvēka spēju rīkoties pretēji morālajam likumam.

Daudzās reliģijās ļaunums tiek saistīts ar Sātanu, grēku vai dēmoniskiem spēkiem. Kristietībā ļaunums tiek uztverts kā novirzīšanās no Dieva gribas, bet budismā ciešanas un ļaunums rodas no neziņas un pieķeršanās pasaulīgām lietām.

Psiholoģijā ļaunumu bieži skaidro ar personības traucējumiem, sociālo vidi un audzināšanu. Piemēram, Stenlija Milgrama eksperimenti parādīja, ka cilvēki var veikt ļaunas darbības autoritātes ietekmē. Socioloģijā ļaunumu analizē saistībā ar sociālo netaisnību, vardarbību un diskrimināciju.

Ļaunuma tēma bieži sastopama literatūrā, mākslā un kino. Klasiski piemēri ir Šekspīra "Makbets", Johana Volfganga fon Gētes "Fausts" un Ļeva Tolstoja "Karš un miers", kuros tiek attēlotas ļaunuma formas un tā sekas.

## Atsauces
Bārtas iela (Rīga)

**Bārtas iela iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Šampētera apkaimē (vēsturiskajā Zasulaukā). Bārtas iela sākas krustojumā ar Smārdes ielu netālu no Zasulauka dzelzceļa stacijas un beidzas ar strupceļu Zasulauka manufaktūras parkā pie pirmsskolas izglītības iestādes "Maza Rasiņa" (Bārtas iela 9). Kopējais ielas garums ir 250 metri, tā ir vienas joslas platumā, klāta ar bruģa un asfalta segumu. Ielā ir dzīvojamā apbūve, vairākas vēsturiskas celtnes, bet pāra numuru pusē vēsturiskais Zasulauka manufaktūras parks, kas 2022. gadā tika labiekārtots.

Iela nosaukta Bārtas — ciema Dienvidkurzemes novadā — vārdā.

Bārtas iela izveidota ar Rīgas domes lēmumu 2015. gadā, piešķirot ielas statusu brauktuvei, kurā atradās Šampētera ielas adreses. Vēsturiski Bārtas ielas nosaukums ir bijis netālajai paralēlajai Fridriha Candera ielai.

## Ielu savienojumi
Bārtas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Smārdes iela (T veida krustojums)
* Rindzeles iela (T veida krustojums)

## Atsauces

## Skatīt arī
* Šampēteris
M88 remonta evakuācijas mašīna

**M88 remonta evakuācijas mašīna** () ir viens no lielākajiem bruņotajiem glābšanas transportlīdzekļiem (*Armoured recovery vehicle*, ARV), ko izmanto Amerikas Savienoto Valstu bruņotie spēki. Šai mašīnai ir trīs varianti: **M88**, **M88A1** ​​un **M88A2 Hercules**. M88 sērijas mašīnas izmantoja Vjetnamas karā, Persijas līča karā, Irākas karā un Afganistānas karā, kā arī mazākā mērā Kosovas kara laikā, kur tos izmantoja, lai palīdzētu atgūt un atremontēt sabiedroto sauszemes vienību smagās bruņumašīnas. 2000. gadā M88A2 nomaiņas izmaksas bija aptuveni  ASV dolāru.

## Varianti
* M88 — no 1961. gada
* M88A1 ​​— no 1977. gada
* M88A2 *Hercules* — no 1991. gada
* M88A3 *Hercules* — nākotnes modelis
Visi varianti ir aprīkoti ar 12,7 mm ''M2 Browning'' .50 kalibra ložmetēju, mašīnai ir  klīrenss,  dziļa grāvja pārvarēšanas,  augstas sienas un  tranšejas šķērsošanas iespējas. Izmantojot M88 sērijas modeļus, kaujas laukā tā lomai nav bijušas būtiskas izmaiņas. Jaunākie modeļi spēj pacelt un pārvietot jau smagākas un lielākas kravas, vai mašīnas. M88A1 ​​tika izstrādāts, pamatojoties uz nu jau novecojušajiem *[[M60 Patton]]* tankiem, tāpēc, ņemot vērā faktu, ka bija nepieciešamas divas M88A1 mašīnas, lai vilktu jauno *[[M1 Abrams]]* tanku, 1991. gadā tika pieņemts lēmums izveidot modernāku M88A2 mašīnu.

## Nelaimes gadījumi
2025. gada 25. martā Lietuvā mācību laikā, Pabrades poligonā bez vēsts pazuda 4 amerikāņu karavīri, kuri pārvietojās ar M88A2 *Hercules* mašīnu.

## Galerija

Attēls:Aau m88.jpg|Irākas kara laikā, M88 mašīnām bija liela nozīme pārvietojot un novietojot smagus dzelzsbetona blokus kaujas inženieru misiju laikā.
Attēls:Commander Having Fun.jpg|M88 mašīna mācību laikā Makoja fortā Viskonsinā, 2015. gadā
Attēls:M88 pulling M1 engine.jpg|ASV jūras kājnieki izmanto M88A1 mašīnu lai ieceltu *[[Avco-Lycoming AGT1500|Honeywell AGT1500]]* gāzes turbīnas dzinēju *M1A1 Abrams* tankā *Camp Coyote* nometnē, Kuveitā, 2003. gada februārī
Attēls:Aau m88 2.jpg|M88A1 mašīna pildot savus darbus 2007. gada martā, Irākas kara laikā.
Attēls:M88 Track Recovery Vehicle.jpg|ASV armijas M88A2 *Hercules* mašīna armijas bāzē Luiziānā, 2006. gada jūnijā


## Atsauces

## Ārējās saites

* M88A2 Factsheet on BAE Systems website 
* M88 data on Global S
Zorgenfreija

**Zorgenfreija** (no  — "bezrūpība") var būt šādu muižiņu nosaukums: 

* Valdekas pils, Zorgenfreijas pusmuižas kungu māja Jelgavā;
* Zorgenfreijas muiža pie Ķīšezera Rīgā.
Raipoles iela

__NOTOC__
**Raipoles iela** ir iela Daugavpilī, Jaunajā Forštatē. Raipoles iela sākas krustojumā ar Piekrastes ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Aveņu ielu. Raipoles ielā ir daudzstāvu māju apbūve.

Ielas garums ir 392 metri. Visā garumā tā klāta ar asfalta segumu, satiksmes kustība norit divos virzienos. Sabiedriskais transports pa Raipoles ielu nekursē, bet Piekrastes ielā ir 2., 2A., 11., 17., 17A., 19., 20., 20B., 21., 24. un 26. autobusu maršrutu pietura "Raipoles iela".

Iela izveidota 1980. gadu sākumā, ar Jaunās Forštates (tolaik 1. Maija) rajona būvniecību. Tās sākotnējais nosaukums bija **[[Novopolocka]]s iela**. 1991. gada 19. decembrī, iemūžinot kādreizējā Raipoles ciema nosaukumu, iela pārdēvēta par Raipoles ielu.

## Ievērojamie objekti
* Nr. 5A — vietējais tirgus.
* Nr. 11A (pie krustojuma ar Aveņu ielu) — tirdzniecības centrs "Aveņu centrs".

## Ielu savienojumi
Raipoles iela ir savienota ar šādām ielām:
* Piekrastes iela (T veida krustojums)
* Aveņu iela (T veida krustojums)

## Atsauces

## Skatīt arī
* Vidzemes iela (Daugavpils)
Riugrandi

**Riugrandi** () ir upe Dienvidamerikā, Paranas garākā satekupe. Sākas Mantikeiras kalnos Minasžeraisas štata dienvidos. Augštecē plūst ziemeļaustrumu virzienā, vēlāk pagriežas uz ziemeļiem un rietumiem. Saplūst ar Paranaibu, veidojot kontinenta otru garāko upi Paranu. Lielākās pietekas ir Pardu (573 km gara), Sapukai (343 m), Riu das Mortiša (278 km), Turvu (267 km). Upē izbūvētas vairākas hidroelektrostacijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Puriņu Klāvs

**Puriņu Klāvs** (īstajā vārdā **Nikolajs Roberts Puriņš**; 1858—1935) bija latviešu Atmodas laika jaunlatviešu rakstnieks un žurnālists.

## Dzīvesgājums

Dzimis 1858. gada 10. decembrī Vestienas pagasta krodzinieka Reiņa Puriņa ģimenē kā jaunākais dēls. Mācījās Vestienas draudzes skolā,
Jēkabpils apriņķa skolā (1872—1875) un Rīgas Politehnikuma priekšskolā (1876). Studēja Rīgas politehnikumā (1878—1889), 1880. gadā bija viens no studentu korporācijas "Selonija" dibinātājiem, bet studijas nepabeidza. 1877. gadā laikraksts "Baltijas Vēstnesis" iespieda viņa dzejoli "Nebēdājies, sērdienīte!" ar pseidonīmu Puriņu Klāvs.

Darbojās žurnālā "Rota" (1886), bija laikraksta "Baltijas Vēstnesis" ārzemju ziņu nodaļas vadītājs, vēlāk redaktors (1890—1905). Tulkoja Oto fon Rūtenberga "Baltijas vēsturi" divos sējumos, bet nepabeidza. Pēc 1905. gada revolūcijas darbojās laikrakstā "Rīgas Avīze" (1906—1908), "Mājas Viesis" (1907) un "Latviešu Avīzes" (1909—1915).
1918. gadā bija "Baltijas Ilustrētā laikraksta" līdzstrādnieks.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas bija Saeimas nama bibliotēkas pārzinis, pēc pensionēšanās turpināja nodarboties ar rakstniecību.

Miris 1935. gada 18. novembrī, apbedīts Rīgas Pirmajos Meža kapos.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (1930)

## Darbi
* dzejas krājums "Kokles" (1883)
* joku luga "Lielkungu pusdienas" (1889)
* bēdu luga "Zviedris" (1890)
* bēdu luga "Nauda" (1893)
* biogrāfiju krājums "Baltijas Vēstneša divdesmit piecu gadu jubilejai par piemiņu" (1893)
* "Stāsti" (1893)
* stāsts "Pūrs" (1901)
* "Latvieši 20. gadu simtenim atnākot" (1901)
* traģikomēdija "Koku piepe" (1921)
* "Krišjāņa Kalniņa piemiņai" (1926)

## Atsauces
Amštetene

**Amštetene** (, ) ir pilsēta Austrijā, Lejasaustrijas federālajā zemē, kas atrodas valsts centrālajā daļā, Ibsas upes krastos, starp Lincu un Vīni. Pilsēta gan administratīvi, gan ekonomiski ir nozīmīgs reģionālais centrs, kalpojot par Amštetenes apriņķa (*Bezirk Amstetten*) administratīvo centru. Tās ģeogrāfiskais novietojums padara to par svarīgu transporta un dzelzceļa mezglu Austrijas rietumu—austrumu satiksmē. Amštetene ir zināma ar industriālo attīstību, īpaši metālapstrādes un mašīnbūves nozarēs, kā arī ar izglītības un profesionālās apmācības iestādēm, kas veicina pilsētas nozīmi reģionālajā darba tirgū. Pilsētā galvenā saziņas valoda ir vācu valoda. Pēc 2021. gada datiem Amštetenē dzīvoja 23,6 tūkstoši iedzīvotāju, padarot to par vienu no lielākajām pilsētām Lejasaustrijas rietumu daļā.

## Ārējās saites
Roviņa

**Roviņa** (, ) jeb **Rovinjo** () ir piejūras pilsēta un pašvaldība Horvātijas ziemeļrietumos, Istras pussalas rietumu piekrastē, Adrijas jūras krastā. Tā atrodas Istras župānijā un ir viena no reģiona nozīmīgākajām tūrisma un kultūras pilsētām. Roviņa ir slavena ar labi saglabāto vēsturisko centru, kas veidojies Venēcijas Republikas laikā, kā arī ar gleznaino piekrasti, mākslas galerijām, ostu un baznīcām. Pilsētai ir divas oficiālās valodas — horvātu un itāļu —, kas atspoguļo tās daudzveidīgo vēsturisko mantojumu. Roviņa ir viens no populārākajiem kūrortiem Horvātijā. Pēc 2021. gada tautas skaitīšanas datiem Roviņā dzīvo aptuveni 13 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Garknābja šņibītis

**Garknābja šņibītis** (*Calidris tenuirostris*) ir neliela auguma bridējputns, kurš ligzdo Eirāzijas ziemeļaustrumu tundrā. Migrācijas laikā vienu reizi novērots arī Latvijā.

## Izplatība
Lielais šņibītis ligzdo Eirāzijas ziemeļaustrumu tundrā Sibīrijā, kā arī Tālajos Austrumos, sugas izplatība maz izpētīta. Ziemo Āzijas dienvidaustrumu un dienvidu piekrastēs līdz pat Austrālijai.

Latvijā garknābja šņibītis ir novērots vienu reizi 2021. gada rudenī. Eiropā suga ieceļo ļoti reti, pēc 2022. gada datiem bija tikai 20 novērojumi.

## Izskats
Garknābja šņibītis ir kompakts putns ar īsu kaklu, ķermeņa garums 26—30 cm. Tas ir lielākais putns šņibīšu ģintī, nedaudz lielāks par kopumā ļoti līdzīgo sugu, kas sastopama vairāk uz rietumiem — lielo šņibīti. Garknābja šņibītim ir salīdzinoši garāks, tievāks un nedaudz uz leju vērsts tumšs knābis un īsas tumšas kājas. Ziemā putna mugurpuse ir pelēka. Vasarā abu dzimumu pārstāvjiem mugurpuse ir tumšāka, gaišs vēders un krūtis, uz kurām izteikti raibumi.

## Dzīvesveids
[200px|left|thumb|Garknābja šņibīšu bars [Austrālijas Ziemeļu teritorijas piekrastē]]
Ligzdo tundrā, monogāmos pāros. Ligzdā parasti ir četras olas. Ligzdošanas laikā pieaugušie putni pārsvarā izmanto augu barību, bet bērnus baro ar kukaiņiem un citiem dzīvieniekiem.

Garknābja šņibītim ir raksturīga tāla migrācija, sasniedzot Āzijas dienvidus un arī Austrālijas piekrastes. Ziemošanas laikā lielākoties uzturas piekrastē, bieži lielos baros. 

## Atsauces

## Ārējās saites