Miniakīnas

**Miniakīnas** (*Miniacina*) ir kosmopolītiska foraminīferu ģints rotaliīdu kārtā, kuras pārstāvji izplatīti siltajos ūdeņos. Ģinti 1933. gadā izveidoja amerikāņu mikropaleontologs Džesijs Gellovejs. Ģeohronoloģiski miniakīnas ir zināmas no agrā miocēna (Akvitānijas stāvs) līdz mūsdienām. Miniakīnas ir kosmopolītiska ģints, kuras pārstāvji izplatīti siltajos ūdeņos

## Apraksts
Miniakīnu makrosfēriskā ģenerācija ir ar aveņveidīgu lodveida kameru kopu, kas sastāv no prolokula, un tālāk pakāpeniski palielinošās otrās lodveida kameras un trešās vēl lielākās olveida kameras, veidojot brīvi dzīvojošu agrīno stadiju. Daudzie stoloni, radiāli izejot no trešās kameras, ir savienoti ar apkārtējām cauruļveida un nierveida kamerām. Mikrosfēriskā ģenerācija ir ar piecām līdz desmit kamerām agrīnajā trohospirālē, veidojot apmēram pusotru vijumu. Pēc juvenīlās trīskameru vai trohospiraliskās stadijas čaula piestiprinās pie substrāta, parasti pie citiem apvalkiem. Stiprinājuma pamatne variē no šauras līdz ieapaļai, sasniedzot 5 mm diametrā. No šīs pamatnes izaug vertikālas koniskas vai neregulāri zarojošas līdz 7 mm garas struktūras. Zaru centrālo kodolu veido neregulāras un zarojošas, neperforētas, cilindriskas, vertikalas caurulītes ar dubultām sienām, kas atvērtajos galos paplašinās. Kodolu ieskauj garozveidīgi nodalījumi, saukti par pīlāru poru kamerām ar cauruļveida sienas ielocēm pamatnē. Starp pīlāru poru kamerām var būt izvietotas normālas kameras, kas var izmanto to sieniņas. Turpmākās kameras nosedz gan senākās normālās kameras, tā arī pīlāru poru kameras. Prolokula sieniņa ir bieza un sastāv no olbaltuma. Turpmākās kameras ir ar biezu organisko slāni, kurš vēlākajās kamerās pakāpeniski paliek arvien plānāks, un ārējo kalcīta slāni, kurā iepretī organiskajam slānim var būt daudzi neregulāri kanāli. Un visbeidzot, plāno organisko slāni no abām pusēm norobežo kalcīta slāņi, veidojot sieniņu no gaiši rozā vai saraknas (retāk baltas) krāsas, hialīna, optiski radialā kalcīta. To klāj smalkas poras (3 līdz 4 μm diametrā), starp kurām sporādiski izvietotas daudz lielākās pīlāru poras līdz 50 µm diametrā, kas atveras pīlāru poru kamerās, veidojot bedrainu virsmu. Pīlāru poru caurulīšu siena ir neperforēta. Lameles var aizsegt senāko sienas daļu poras, jaunu kameru slāņu uzslāņošanās gaitā. Agrīnās stadijas kameras ir ar vienu vai dažām atverēm perifērajā malā. Pieaugušās kameras ir ar vienu vai dažām ieapaļām atverēm ar noslēdzošo fialīna lūpu zaru galos. Kameras daudzo atveru tuvumā ar starpcauruļu starpsienām var tikt nodalītas cauruļveida kamerās vai arī apertūras caurulēs. Normālās kameras un pīlāru poru kameras ir savstarpēji savienotas tikai ar smalkajām porām sieniņās, nevis ar lielajām atverēm. Lielās atveres zaru galos nepiedalās vēlākajā kameru veidošanas procesā.

## Sistemātika
Miniakīnu ģintī ir iekļautas šādas sugas:
* ģints: ***Miniacina*** Galloway, 1933
:* suga: *[[Miniacina alba]]* (Carter, 1877)
:* suga: *[[Miniacina barringtonensis]]* McCulloch, 1977
:* suga: *[[Miniacina miniacea]]* (Pallas, 1766)
:* suga: *[[Miniacina multiformis]]* Scheibner, 1968 †
:* suga: *[[Miniacina sublarvata]]* (Hatta & Ujiié, 1992)

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces