Sentkristofera-Nevisa-Angilja

**Sentkristofera-Nevisa-Angilja** () bija Lielbritānijas, bet vēlāk — Apvienotās Karalistes kolonija Vestindijā, kurā 1882. gadā apvienoja līdz tam patstāvīgās Britu Aizvēja Salu kolonijas Sentkristoferu, Nevisu un Angilju. No 1882. līdz 1951. gadam un atkal no 1980. līdz likvidēšanai 1983. gadā tās nosaukums bija **Sentkristofera un Nevisa** (*Saint Christopher and Nevis*). Pārvaldes centrs bija Bastera Sentkristoferas salā. 1983. gadā Sentkristofera un Nevisa kļuva par neatkarīgu valsti Sentkitsu un Nevisu, bet Angilja palika Apvienotās Karalistes aizjūras teritorija.

## Vēsture
Sentkristoferas un Nevisas salas bija britu kolonijas kopš 17. gadsimta; tās vienmēr tika pārvaldītas atsevišķi. Sentkristoferas un Nevisas savienība tika ierosināta jau 1867. gadā, kad kapteinis Džeimss Džordžs Makenzijs tika iecelts par Sentkristoferas gubernatoru ar mandātu apvienot abu salu administrācijas. Tomēr šis priekšlikums sastapās ar spēcīgu pretestību un nākamajā gadā tika atsaukts. 1871. gadā Sentkristofera un Nevisa kļuva par prezidentūrām Aizvēja salu federālajā kolonijā, un Angilja tajā pašā gadā tika pievienota Sentkristoferai kā tās dependensija. 1882. gadā Aizvēja salu likumdevēja vara pieņēma likumu, kas apvienoja abas prezidentūras, izveidojot apvienotu Sentkristoferas un Nevisas prezidentūru.

1951. gadā kolonijas nosaukums tika mainīts, iekļaujot Angilju. Aizvēja salu kolonija tika izformēta 1958. gadā biežo saspīlējuma dēļ starp tās locekļiem. No 1958. gada līdz 1962. gadam Sentkristofera-Nevisa-Angilja veidoja atsevišķu provinci Vestindijas Federācijas sastāvā, ievēlot divus Pārstāvju palātas locekļus un ieņemot divus senatoru amatus, kurus iecēla ģenerālgubernators. 1967. gadā Sentkristoferas-Nevisas-Angiljas teritorijai tika piešķirta pilnīga iekšējā autonomija kā Apvienotās Karalistes asociētajai valstij. Apvienotā Karaliste saglabāja atbildību par aizsardzību un ārlietām, savukārt tika izveidota jauna tiesu sistēma — Rietumindijas Asociēto Valstu Augstākā tiesa (lai gan Slepenā padome joprojām bija augstākā apelācijas tiesa). Vēlāk, 1967. gadā, Angiljas vadītāji izraidīja Federācijas policiju no salas un pasludināja tās neatkarību kā Angiljas Republika; tā pastāvēja līdz 1969. gada 19. martam, kad britu suverenitāte tika atjaunota. 1970. gada 7. novembrī komisija, kuru vadīja bijušais Trinidādas un Tobāgo Augstākās tiesas priekšsēdētājs Hjū Vūdings, publicēja ziņojumu, kurā vienbalsīgi noraidīja gan neatkarīgas Angiljas ideju, gan Lielbritānijas kolonijas statusa atgūšanu un ieteica, lai sala tā vietā paliktu Sentkristoferas-Nevisas-Angiljas sastāvā. Angiljas Padome ziņojumu noraidīja. Ārlietu un Sadraudzības ministrijas ministrs Džozefs Godbers Apvienotās Karalistes Pārstāvju palātā paziņoja, ka viņa valdība analizēs ziņojumu, ņemot vērā diskusijas ar visām ieinteresētajām pusēm, un ka netiks pieņemts neviens Angiljas iedzīvotājiem nepieņemams lēmums. Sekoja virkne pagaidu vienošanos, kuru rezultātā sala tika tieši pārvaldīta no Lielbritānijas, lai gan oficiāli tā netika atdalīta līdz 1980. gada decembrim, kad tā kļuva par atsevišķu kroņa koloniju.

Arī Nevisa vairākkārt bija mēģinājusi atdalīties no federācijas, taču salas vadītājiem neveiksmīgi. Tomēr viņiem izdevās panākt Nevisai lielāku autonomiju gados pirms neatkarības iegūšanas.

## Atsauces

## Ārējās saites