Fricis Nordsiks

**Fricis Nordsiks** (; dzimis , miris ) bija vācu politologs un malakologs, vairāku zinātnisku publikāciju autors.

## Dzīves gājums
Fricis Nordsiks dzimis Diseldorfā, 1906. gada 8. martā, kā trešais no četriem bērniem tirdzniecības ierēdņa ģimenē. Viņa tēvs bija kara veterāns, bet māte mira priekšlaicīgi. Neskatoties uz to, pēc vidusskolas beigšanas Nordsiks sāka studēt ekonomiku un sociālās zinātnes. Laikā no 1925. līdz 1930. gadam viņam nācās pašam finansēt mācības Ķelnes Universitātē no savas darba algas un kredītiem. Pēc doktora grāda iegūšanas viņš vispirms sāka strādāt par zinātnisko darbinieku Ķelnes Universitātē biznesa pārvaldes un menedžmenta organizēšanas sfērā, bet pēc tam 1934. gadā kļuva par zinātnisko darbinieku Vācu municipalitāšu asociācijā, Berlīnē.

Šajā laikā Nordsiks paralēli vēl pildīja žurnāla "*Journal for Public Economics*" galvenā redaktora amatu. Viņa mēģinājums iegūt habilitētā doktora grādu 1936. gadā izgāzās politisku iemeslu dēļ. Dzīvojot Berlīnē, Nordsiks uzrakstīja dažas grāmatas par biznesa organizēšanu, organizēšanas teoriju un vietējām pašvaldībām, kuras vēlāk tika vairākkārt pārizdotas.

1934. gadā, pēc kopīgām studijām un asistenta darba, Fricis Nordsiks appecēja Hildegardi. Viņiem bija pieci bērni, viens ko kuriem, dēls Hartmuts, arī kļuva par malakologu.

Nordsiks bija arī SA biedrs, un, sākoties Otrajam pasaules karam, viņš kā virsnieks tika nosūtīts uz Krieviju un Norvēģiju. Pēc tam viņš kļuva par Gandershaimas landrātu (administratoru), bet vēlāk par Metmannas apgabala administratoru, ieņemot šo amatu līdz 1959. gadam. Pēc šīs karjeras vietējā pašvaldībā Fricis Nordsiks palika politiski aktīvs 17 gadus kā Hānas un Metmannas apgabalu parlamenta loceklis, un vēl trīs gadus kā apgabala administrators.

Šajā laikā viņš uzrakstīja vēl vairākas grāmatas par biznesa organizēšanu un vietējo pašvaldību jautājumiem, dažas no kurām ir samērā apjomīgas. Kādu laiku viņš arī lasīja lekcijas par organizēšanas teoriju Vupertāles Tehniskajā akadēmijā.

Kad Nordsiks saprata, ka viņa vērtības aizvien vairāk attālinās no aktuālajiem politiskajiem viedokļiem un mūsdienu ekonomiskās teorijas un prakses, viņš aizvien vairāk pievērsās citām nozarēm, kuras viņu ilgu laiku aizrāva kā hobiji, t.i. glezniecībai un malakoloģijai. Fricis Nordsiks jau no jaunības ļoti aizrāvās ar glezniecību un pat sākotnēji plānoja veidot mākslinieka karjeru, taču 1925. gadā viņu neuzņēma Diseldorfas Mākslas akadēmijā. Tomēr no 1963. gada viņa darbi, pārsvarā akvareļi un eļļas gleznas uz papīra, tika izstādīti dažās mākslas izstādēs Reinzemē. 

Pirmā iedvesmā pētīt jūras moluskus Fricim Nordsikam nāca 1950. gadu vidū no viņa dēla Hartmuta, kurš ievāca gliemežvākus Amruma salā, Ziemeļjūrā. Ar viņam piemītošo entuziasmu Fricis Nordsiks sāka gremdēties šajā jaunajā interešu sfērā, sākotnēji saņemot palīdzību galvenokārt no Lēbeka muzeja Diseldorfā ar tā apjomīgo bibliotēku. Sadarbībā ar savu dēlu Hartmutu tika publicēta pirmā grāmata par "jūras gliemežiem" (1958).

Politisko notikumu dēļ, kas ietekmēja viņa profesionalo darbību, Fricis Nordsiks atjaunoja savu patstāvīgo darbību jūras molusku pētniecībā tikai 1960. gados. Viņš spēja padziļināt un paplašināt savas zināšanas un kolekciju, pateicoties saviem braucieniem uz Vidusjūras reģionu, īpaši uz Francijas dienvidiem un Itāliju. Tur viņš aptvēra pieaugošo jūras piesārņojumu un mūsdienu industriālās sabiedrības sekas. Tad Fricis Nordsiks sāka intensīvi un mērķtiecīgi pētīt Eiropas jūru molusku faunu. Šajā laikā viņš saņēma iedvesmu un dažādu atbalstu no Zenkenbergas muzeja, kur iepriekš darbojās malakologi V. Kobelts un V. Vencs, kurus viņš augstu vērtēja. Visupirms, par paraugu un bieži izmantojamu informācijas avotu Nordsikam kalpoja V. Kobelta nepabeigtais darbs "Eiropas jūru gliemežvāku ikonogrāfija". Tādējādi, trīs "klasiskie" darbi, veltīti Eiropas jūru gliemežiem (1968), gliemenēm (1969), kā arī aizsirdsžauņiem un risoīdejām (1972), iznāca viens aiz otra. Šajās grāmatās pirmo reizi tikai publicēts jaunais Eiropas jūru sugu saraksts, un drīz vien tās guva plašas tirāžas un starptautisku atzinību. Bez liela literatūras datu apjoma apkopošanas, tika parādītas daudzas detaļas, īpaši ekoloģiskas, kas balstījās uz viņa peroniskajiem novērojumiem un kolekcijām, kuras Nordsiks ievāca no 1964. gada savos daudzajos atvaļinājumos Ibicas salā, kur viņš savā lauku mājā organizēja nelielu privātu "pētniecisko staciju".

Visas aprakstāmās sugas bija attēlotas īpašos Nordsikam raksturīgos zīmējumos, kas izteica viņa māksliniecisko, idealizēto un bieži vien abstrakcionistisko perspektīvu. Neskatoties uz visu kritiku, Nordsiks šo ilustrēšanas stilu saglabāja arī nākamajās publikācijās. Vairākas viņa vēlākās publikācijas arī bija ilustrētas ar akvareļu zīmējumiem, kas liecina par tā tieksmi apvienot vienā attēlā kā konkrēta eksemplāra tipiskās īpašības, tā arī pētāmās populācijas raksturīgās īpašības. Šeit, kā arī visos savos darbos, kļūst skaidrs, ka Nordsiks tiecās akcentēt un parādīt formu un lokālo populāciju dažādību, uz pastāvīgas biodaudzveidības samazināšanās fona. Tādēļ, neapšaubāmi nav nejaušība, ka viņš veltīja īpašu vērību mikroformām, mikrokosmam, kas viņu valdzināja. Tas atspoguļojās arī lielajā jaunu sugu un variāciju daudzumā, kuras Fricis Nordsiks uzskatīja par vajadzīgu izcelt. Tādējādi, atgriežoties pie viņa agrīnajām publikācijām par organizēšanas sistēmām, pat vissīkākajās detaļās tiek atklāta augstākā kārtība, kuru ir nepieciešams padarīt redzamu. Nordsiks tiecās apgaismot nemanāmo, kā to saka priekšā viņa pirmā grāmata par jūras moluskiem "Par nesaprātīgu mākslinieku brīnumaino darbību".

Ar šādu perspektīvu ir saistīta Nordsika rūpēšanās un neatlaidība dabas sargāšanā ar visiem tās iemītniekiem, ko viņš vēlāk izklāstīja filozofiskā grāmatā "Jaunā apziņa" (1980). Fricis Nordsiks bija nodevies dabas sargāšanai, un pat kopā ar savu sievu dibināja pilsonisko iniciatīvu, un visbeidzot Reinišbergišas dabas aizsardzības asociācija apbalvoja viņu ar dabas aizsardzības medaļu.

Nordsiks pētīja ne tikai dzīvos moluskus, bet arī veltīja veselu grāmatu fosilajai faunai, konkrēti, labi zināmajai Vintersveikas Mistes miocēna molusku faunai Nīderlandē. Lai gan viņš zinaja, ka šis materiāls bija daudz pētīts, Nordsiku ieinteresēja iespēja izmantot savas mūsdienu malakoloģijas zināšanas, aprakstot izmirušo faunu, un tādējādi apvienot paleontoloģiju ar mūsdienu malakoloģiju. Taču materiāla nepietiekamības un pieredzes trūkuma dēļ darbam ar terciārā laika faunu, šī grāmata saņēma ekspertu kritiku un nekādus panākumus neguva. Bez to šīs grāmatas izdošana noveda Nordsiku pie būtiskiem finansiāliem zaudējumiem. Fricim Nordsikam arī nebija pazīstama jūru fauna ārpus Eiropas reģiona, tādēļ radās situācija, ka viņš aprakstīja invazīvos moluskus no Sarkanās jūras kā jaunas sugas.

Fricis Nordsiks bija entuziama pilns, neparasti strādīgs un viņam bija atvērts, ekstraverts raksturs. Uz viņu dziļu iespaidu atstāja filozofiski motivēts kristīgais pasaules uzskats, un viņš attiecās pret apkārtējiem ar labvēlīgu siltumu. Saviem malakologiskajiem darbiem Nordsiks aktīvi meklēja kontaktus un pieredzes apmaiņu, īpaši ar ārzemju kolekcionāriem. Viņš uzturēja aktīvu saraksti ar 70 domubiedriem. Taču atzinības trūkums un dažos gadījumos viņa malakoloģisko darbu asa kritika noveda pie sarūgtinājuma un izolācijas.

Savās 28 publikācijās Fricis Nordsiks aprakstīja virs 400 jaunām sugām, pasugām un varietātēm, balstoties uz tipoloģisko sugu izpratnei un vienmēr stingri balstoties uz savas klasifikācijas drošību un interpretāciju senākajā literatūrā. Viņš ieviesa literatūrā arī lielu skaitu (virs 100) jaunu ģinšu un augstāku taksonu. Lielais jauno nosaukumu daudzums Nordsika publikācijās savā īpašā stilā izsauca asu kritiku, uz kuru atbildēt viņam bija sarežģīti. Tas, ka kritika izpaudās asos izteicienos, reizēm pat ne tik objektīvā un polemiskā formā, traucēja viņam dziļāk izprast bioloģiskās mijiedarbības un zinātnisko darbību kopumā. Nepiekāpīgs savā pārliecībā, viņš neatlaidīgi pieturējās pie tā, ko uzskatīja par pareizu, kā rezultātā viņa komunikācija ar savu dēlu Hartmutu, kurš kļuva par atzītu malakologu (specializējās sauszemes gliemežu jomā), palika aizvien apgrūtinošāka un visbeidzot neiespējama.

Neskatoties uz visu pamatoto kritiku, jāatzīmē, ka, būdams amatieris, Nordisks centās aizpildīt tukšumu, kuru ilgu laiku profesionālie malakologi atstāja neaizpildītu. Neapšaubāmi, ka pateicoties Nordsika grāmatām, Eiropas jūras molusku izpēte piedzīvo renesanci, bet viņa publikācijas pamudināja daudzus profesionālos kolēģus un pētniekus-amatierus veikt nopietnus un kritiskus atsevišķu dzimtu un ģinšu pētījumus. Objektīvi vērtējot Friča Nordsika devumu, ir jāvērtē arī viņa kolekcija, kas satur apmēram 5000 sērijas, pamatā viņa paša vāktas, kas nodota Zenkenberga zinātniski pētnieciskajam institūtam, pateicoties Nordsika sievai, Hildegardei.

Fricis Nordsiks miris 1984. gada 23. maijā 78 gadu vecumā.

## Atsauces