Islāms

**Islāms** (, IPA: ) ir monoteistiska reliģija un dzīvesveids, kura 7. gadsimtā radās Arābijas pussalā. Islāmticīgie vairākumā ir Tuvajos Austrumos, Ziemeļāfrikā, Rietumāfrikas valstīs, Vidusāzijā un Dienvidaustrumāzijā. Indijas subkontinentā islāmticīgie ir vairākums Pakistānā un Bangladešā un ir liela minoritāte pārējā Indijā. Aptuveni 31% musulmaņu dzīvo Indijas subkontinentā, 20% dzīvo arābu valstīs, bet 13% dzīvo Indonēzijā. Lielas musulmaņu kopienas atrodas arī Ķīnā, Austrumāfrikā un Krievijā. Vairākās Eiropas valstīs islāms ir otra lielākā reliģija, piemēram, Francijā (vislielākā musulmaņu kopiena Eiropā) un Apvienotajā Karalistē.

## Raksturojums
Korāns apgalvo, ka islāms nesākās ar Muhamedam atklāto vēsti 7. gadsimtā, bet ar Ādamu. No Ādama līdz Muhamedam bijuši citi pravieši, kuri ir pieminēti Korānā (kā, piemēram, Noass, Ābrahāms, Mozus, Dāvids, Jēzus un citi pravieši). Tā islāmā skata "vispārīgo islāmu", kurā ietilpst visu Dieva praviešu vēsts un "konkrēto (vai specifisko) islāmu", par kuru sauc tieši pravieša Muhameda mācīto islāmu ar tā atšķirībām pielūgsmes praksēs no iepriekšējo Dieva praviešu mācībām. Konkrētais islāms balstās uz Korānu — atklāsmi svēto rakstu veidā un paša pravieša Muhameda paskaidrojumu, kā pareizi saprast Korānu. Paskaidrojums ir Muhameda norādījumi sakot vai noklusējot, darot vai nedarot formā — Sunna. Arābu valodā vārds *islām* nozīmē pakļaušanos, jeb padošanos, apzīmējot ticības pamata vērtību — pilnīgu padošanos Dievam. Arābu valodā Dievu sauc par Allāhu (; ). Šādi Dievu sauc arī arābu kristieši. Šo vārdu paralēli vietējam vārdam (ja tāds ir) lieto arī visas musulmaņu tautas. Par musulmaņiem tiek saukti islāma sekotāji un tas nozīmē "tāds, kurš ir padevies [Dievam]". Pēc sekotāju skaita islāms ir otra lielākā reliģija pasaulē (lielāka ir vienīgi kristietība). Tiek lēsts, ka musulmaņu kopējais skaits ir no 1,2 līdz 1,57 miljardiem. No nemusulmaņu viedokļa islāms ir viena no Ābrama reliģijām. No islāmticīgo viedokļa tikai islāms (arābiski — "padevība Dievam") ir Ābrama reliģija, bet ne kristietība vai jūdaisms, kuri tiek skatīti kā sagrozīti atvasinājumi no Dieva atklāsmēm un iepriekšējo praviešu skaidrojumiem. Visi iepriekšējie Dieva sūtītie zināmie un nezināmie Svētie raksti laika gaitā cietuši no *tahrīf* (bojāšanās). Allāhs nesargāja tās iepriekšējās vēstis no patvaļīgām cilvēku veiktajām izmaiņām, jo tās bija paredzētas tikai noteiktai tautai, ciltij, reģionam, pilsētai vai laika posmam. Rakstu saglabāšana bija uzticēta cilvēkiem, kuri sagrozīja tekstus. Savukārt Muhameds tiek izvēlēts kā pēdējais vēstnesis ("Vēstnešu zīmogs") un viņam tiek dota universāla vēsts visai cilvēcei līdz pat Tiesas Dienai. Muhameda islāms no iepriekšējo praviešu islāmiem neatšķiras ticības uzskatos, bet gan tikai reliģiskajos un sociālajos likumos (šariatā).

Islāmā islāmu nedēvē par "reliģiju" šī koncepta rietumu izpratnē, bet gan par "dīn" (دين) (piemēram, Korānā 48:27, 9:33, 61:9) ko var iztulkot kā "reliģija—dzīvesveids". Tas nozīmē islāma valdīšanu islāmticīgā dzīvesveidā un nepieļauj ticības uzskatu un praktizēšanas šķiršanu no praktiskās dzīves.

Lai gan jau drīz pēc Muhameda un viņa skolnieku nāves islāma likumi tika aizvien plašāk ignorēti, tomēr daļa no tiem reģionāli tika ievēroti. Tā islāms būdams "dīn" (reliģija, kas nosaka dzīvesveidu) ietekmēja dažādas dzīves jomas, ieskaitot kultūru un mākslu, radot unikālus mākslas paņēmienus un stilus. Islāmticīgo sabiedrības un valstis bija attīstītākās un vadošās zinātnē tā sauktajā "Islāma zelta laikmetā" no 8. līdz 13. gadsimtam.

## Islāma rašanās

Muhameda islāma pirmsākumi ir meklējami Arābijā. Arābija bija nabadzīgs, tuksnešains reģions ar nelielām oāzēm, tāpēc to romieši un persieši vērtēja kā iekarošanas un pārvaldīšanas neizdevīgu. Izņemot Jemenu, kuru periodiski kā vasaļvalsti pārvaldīja Persija vai Etiopija. 6. gadsimta beigās, kad caur Arābiju gāja cauri tirdzniecības ceļš no Jemenas uz Bizantiju, palielinājās ekonomiskais nozīmīgums un turīgums oāzēm karavānu maršrutā. Šajā maršrutā bija Meka, kurā 570. vai 571. gadā kureišu (, *Qureiš*) cilts tirgotāju ģimenē dzima Muhameds. Saskaņā ar islāmu, 40 gadu vecumā Muhameds saņēma no Dieva pirmo atklāsmi, kuru tam sniedza erceņģelis Gabriels. Nākamajos 23 dzīves gados Muhameds saņēma erceņģeļa sniegtās atklāsmes. Tās bija āju (آية) (arābiski — "zīme" vai "brīnums") "vārsmu" formā. Atklāsmes teksts varēja būt garš vai pat tikai dažas rindiņas. Ājas ir apkopotas sūrās (سورة‎) un viss kopā Korānā atbilstoši Muhameda norādījumiem.

## Islāma būtība
Islāma būtība ir pakļaušanās Dievam un Muhamedam. Tāpēc divi nozīmīgākie koncepti islāmā ir "tauhīd" ("islāma monoteisms") un "ibāda" — padevība un paklausība Dievam.

Islāma mācība jau no paša sākuma bija universāla. Tā vienlīdz vērsās pie visām tautām, nācijām, abiem dzimumiem. Viens no galvenajiem islāma pamatpostulātiem ir, ka visi musulmaņi ir brāļi un māsas. Muhameda dzīves laikā islāms nosodīja valdošās elites privilēģijas, sievietes apspiešanu, cilšu asinsatriebības tradīcijas. Viņa aicinājumi ievērot ekonomisko, sociālo un politisko godīgumu, būt žēlsirdīgiem un veikt labdarību, bija kaitinoši vietējai elitei un apkārtējās valstīs pastāvošajai iekārtai.

## Islāma monoteisms

Tiešs Muhameda vēsts izaicinājums bija saukšana pie islāma monoteisma (*Tauhīd* توحيد), nevis vienkārši ticības Dievam. Vietējie pagāni, ebreji un kristieši atzina monoteismu Dieva Kundzībā — to, ka Dievs ir visas radības Radītājs, Pārvaldītājs un Aprūpētājs. Tomēr gan pagāni, gan jūdaisti, gan kristieši neatzina divas nākamās monoteisma kategorijas, tas ir, monoteismu Dieva vārdos un atribūtos (*Tauhīd al-Asma vas-Sifāt*) un monoteismu pielūgsmē un paklausībā (*Tauhīd al-Ibāda*). Monoteisms Dieva vārdos un atribūtos nozīmēja nepiedēvēt Radītājam radības īpašības un atribūtus. Tauhīdā Dievs ir viens pats savās īpašībās, vārdos un brīvs no trūkumiem.

[thumb|200px|left|[Kaaba Mekā, virzienā uz kuru islāmticīgie pagriežas lūgšanu laikā.]]

Muhameds aicināja apkārtējos uz monoteismu un pielūgt tikai Dievu bez starpniekiem un līdziniekiem. Atteikšanās no elkiem nozīmētu Mekai lielas finansiālās grūtības. Meka tajā laikā bija pagānu svētceļojumu mērķis. Viņi ceļoja uz Kaabu slavināt Dievu un elkus.
Otrs šīs monoteisma kategorijas aspekts — paklausība tikai Dievam nozīmē, ka vienīgi Dievs, nevis varas un cilvēki individuāli savās dzīvēs nosaka, kas ir atļauts un kas ir aizliegts. Šādi monoteismā tiek atzīts, ka Dievs ir vienīgais likumdevējs un ka nekas nav pielūgsmes un paklausības vērts kā vien Dievs.

Sākotnēji Muhamedu noraidīja, jo vairākumam nāktos pilnībā mainīt savu dzīvi, vērtības un dažkārt pat ienākumu avotu. Elite bija apjukusi un dusmīga uz Muhamedu. Muhameds bija zināms kā viens no uzticamākajiem un cienījamākajiem tās sabiedrības locekļiem. Lielākā daļa ebreju gaidīja parādāmies jaunu Dieva pravieti, taču uzskatīja, ka viņš būs ebrejs nevis arābs. Islāmam pamazām izplatoties, pagāni un ebreji uzsāka dažādas nerezultatīvas kampaņas islāma ticīgo izkaušanai un Muhameda nogalināšanai. Noslēdzot Hudeibijas pamieru, islāms izplatījās visā Arābijas pussalā un Mekas pagāni padevās bez kaujas.
Muhameda nāves brīdī, lielākā daļa Arābijas pussalas iedzīvotāju bija pieņēmuši islāmu.

## Ibādas (pielūgsmes, paklausības un kalpošanas) koncepts Islāmā

Islāmā pielūgsmes koncepts ir krietni atšķirīgs no rietumos saprastā. Islāma zinātnieki piekrituši vairākām līdzīgām definīcijām pielūgsmes konceptam:

*Pielūgsme ir visaptverošs termins tam, kas Dievam tīkams cilvēka iekšējā un ārējā teiktajā un darītajā.*

*Pielūgsme ir vārds, kas aptver visu ko mīl Allāhs un ar ko Viņš ir apmierināts, no vārdiem un darbiem, atklātiem vai paslēptiem (redzamiem vai neredzamiem).*

*Pielūgsme ir viss, kas (mums) tika pavēlēts (no Allāha), bez vērtēšanas, vai to pieņem mūsu prāts, un vai tas atbilst konkrētas vietas un laika tradīcijām.*

Tā pielūgsme islāmā ir dzīvot tā, kā Dievs vēlas lai cilvēks dzīvotu. Islāma skatījumā, cilvēka visa dzīve var būt ibāda. Pielūgsme ir tad, kad cilvēks dara to, ko Dievs norādījis viņam darīt, un nedara to, ko Dievs viņam norādījis nedarīt. Tādā ziņā šī kalpošana ir arī pielūgsme. Tādā ziņā katra darbība, kuru islāmticīgais veic pareizi — tā kā Dievs vēlas lai cilvēks dzīvotu — ir ibāda (pielūgsme—kalpošana). Katra lieta, kuru islāmticīgais nedara, jo zina, ka Dievs nevēlas lai viņš to darītu, — ir ibāda (pielūgsme—kalpošana). Tāpat kaut kā nedarīšana ir Dieva pielūgsme. Tā pielūgsme var būt arī ienākumu gūšana, labas attiecības ar līdzcilvēkiem, gulēšana, ēšana, smaids, atturēšanās no grēkiem un izdarīto grēku nožēla, utt. — visa dzīve var būt ibāda.

Šādi dzīvošana atbilstoši tam kādam cilvēku dzīvesveidam ir iecerējis un novēlējis viņu Radītājs, arī ir dzīves piepildījums un iemesls. Korānā 51:56 ir teikts: "Es neradīju džinus un cilvēkus, izņemot lai viņi veiktu ibādu (pielūgsmi, paklausību un kalpošanu) Man (vienam pašam)!" Tāpat islāmā ir paskaidrots, ka Dievam nevajag šo pielūgsmi, jo Dievs ir pilnīgs un brīvs no jebkurām vajadzībām. Šis pielūgsmes dzīvesveids ir nepieciešams pašiem cilvēkiem, jo viņi ir radīti šādam dzīvesveidam un tas viņiem ir piemērotākais. Ja viņi nekalpo Radītājam, tad viņi kalpo radībai, piemēram, pašu ego un tā iegribām.
Islāms ir pielūgsme, un tam ir 5 pīlāri, bet tie nav vienīgie punkti. Cita obligātā prakse ir labā pavēlēšana un nosodāmā aizliegšana, pūles Dieva ceļā (džihāds), Dieva slavēšana un piesaukšana.

## Islāma pieci pīlāri

Islāma piecos pīlāros (arābu: أركان الإسلام) ir izteikti musulmaņu galvenie reliģiskie pienākumi.
# **[[šahāda]]** — publiski saprotot un patiesi apliecināt ticību, ka nekas cits nav pielūgsmes vērts kā vien Allāhs, un ka Muhameds ir viņa pravietis.
# **[[salāhs]]** — noskaitīt dienā piecas obligātās lūgšanas. Atbilstoši islāmam, kvalitatīvi noskaitītas lūgšanas attīra sirdi un attur no grēkiem un atvieglo grēku nožēlu.
# **[[zakā]]** — veikt īpašu ikgadējo neaiztikto uzkrājumu 2,5% daļas ziedojumu labdarības mērķiem. Tas palīdz pārkāpt iekšējo skopumu un atsvešinātību no citu problēmām.
# **[[saums]]** — ievērot gavēni ramadāna mēnesī, kas dod daudz dažādu ieguvumu, lielākais no tiem dievbijības stiprināšana.
# **[[hādžs]]** — veikt svētceļojumu uz Meku, kā to veica pravietis Ābrahams un atjaunoja pravietis Muhameds.

## Islāma ticības pamatuzskati (Akīda)

Islāmā ir seši ticības pamatuzskati, protiː

**1. Monoteisms**

[thumb|175px|"[Allāhs" no arābu valodas nozīmē Dievs]]

Par islāma monoteismu ir izskaidrots augstāk sadaļā "Islāma būtība". Islāmā tic vienam Dievam (arābu valodā: ﷲ [alla:h]), Kurš ir visa Radītājs, Uzturētājs un Pārvaldītājs. Neviens cits nepārvalda radību kā vien Dievs. Radītājs ir citāds nekā radība (piemēram, islāmā ir sveša doma, ka Dievs līdzinās Ādamam), Viņš stāv tālu prom no radības trūkumiem. Dievs ir aiz septītajām debesīm. Islāmā ar visas septiņas debesis nenozīmē mūsu planētas atmosfēru. No aprakstiem Korānā un hadīsos ir viedoklis, ka pirmo debesu robeža varētu būt kaut kur Visumā vai arī Visuma robežā. Dievs ir vienīgais atļautā un aizliegtā noteicējs, un šī monoteisma daļa nozīmē, ka vienīgie leģitīmie likumi ir Dieva noteiktie. (Satiksmes noteikumi, pārtikas ražošanas regulas ir atļautas kā vispārējo Dieva norādījumu īstenošana.) Dievs ir vienīgais radības Radītājs, tāpēc Dievam ir tiesības noteikt kā šai radībai dzīvot.

Dievam ir daudz vārdu, daļa ir atklāta Dieva Grāmatā. Pretēji pārpratumam, islāmā neapgalvo, ka Dievam ir tikai 99 vārdi. *Allāh* ir viens no Dieva vārdiem.

**2. Ticība eņģeļiem.**

Islāmā eņģeļi ir Dievam bezierunu paklausīgas būtnes, kuras bez ierunām izpilda Dieva pavēles. Islāmā Sātans nav "kritušais eņģelis", bet gan viens no džiniem (gariem), cilvēkiem paralēli dzīvojošām būtnēm, kurām tāpat kā cilvēkiem ir izvēles brīvība paklausīt vai nepaklausīt Dievam. Džini ir mums neredzami, izņemot kad Dievam nepaklausīgi džini pārkāpj šo robežu un veic dažādas paranormālas parādības, spoku parādības.

**3. Ticība grāmatām.**

Cilvēces gaitā Dievs ir sūtījis cilvēcei Tekstus kā vadību. Slavenākās no tām ir Mozus Tora, Dāvida Psalmi, Jēzus Evaņģēlijs un Korāns. Atšķirībā no Korāna, pārējie nav saglabājušies, bet gan ir nozaudēti un sagrozīti. Tāpēc islāmticīgie tic visām zināmajām un nezināmajām grāmatām to oriģinālajā saturā, un noraida to mūsdienu sagrozītās versijas. Tikai Korāns esot saglabāts līdz mūsdienām oriģinālā stāvoklī.

**4. Ticība praviešiem.**

Islāmā tic visiem Dieva praviešiem un viņu vēstījumiem. Islāma skatījumā Dievs cilvēces gaitā ir sūtījis milzīgu skaitu praviešu, kuri visi aicināja uz padevību Dievam (arābiski *islām*) un ticību Dievam īstā monoteismā. Islāma avotos ir minēti aptuveni 25 Tuvo Austrumu Dieva pravieši, bet ir apgalvots, ka tādu ir bijis milzīgs skaits viscaur pasaulei.

Jēzus ir skatīts kā pēdējais ebreju pravietis ebreju praviešu garajā sarakstā. Tā kā ebreji noliedza praviešus (un mēģināja nogalināt Jēzu), sagrozīja viņiem uzticētos rakstus, tad ebrejiem noņēma viņu īpašo statusu. Pēdējais Dieva pravietis ir izvēlēts nākt no arābiem, otra Ābrahāma dēla Išamaēla pēctečiem. Atšķirībā no visiem pārējiem praviešiem, Muhameds ir pravietis visai cilvēcei līdz pat Pasaules galam. Visi pravieši sludināja vienus un tos pašus ticības uzskatus, bet reliģiskās prakses un sociālie likumi (Šariats) varēja atšķirties, jo bija piemēroti attiecīgās tautas vai reģiona apstākļiem un laikam. Dievs sūtīja praviešus, lai tie ietu pie cilvēkiem un aicinātu viņus uz padevību Dievam un ticību Dievam monoteismā. Viņi arī parādīja vēsti sīkumos un paskaidroja kā pareizi saprast ticības uzskatus un Dieva sūtītos rakstus.

**5. Ticība aizkapa dzīvei.**

Šis ticības punkts ietver ticību aizkapa dzīvei, kad standarta gadījumā cilvēkam būs kapa dzīve starp viņa nomiršanu un Tiesas dienas pienākšanu. Kapa dzīve tiek pavadīta labos sapņos vai briesmīgos murgos.
Pirms Tiesas dienas, būs Pasaules gals, kurš iesāksies Dievam pilnībā izmainot šo planētu un liekot nomirt visiem tajā laikā esošajiem (un ļoti pārbijušajiem) cilvēkiem, kuri tajā laikā būs neticīgi un smagi grēcinieki.
Pēc tam, kad visi būs nomiruši, tad Dievs augšāmcels visus jebkad dzīvojošos cilvēkus un tiesās viņus atbilstoši viņu ticības uzskatiem, labajiem un sliktajiem darbiem, grēkiem un grēku nožēlai. Neticēt Dievam monoteismā ir grēks pret Dievu, un ir vērtēts kā lielākais grēks.

Pēc Tiesas dienas daļa cilvēku būs paradīzē, bet daļa ellē. Tie, kuriem bija pareizie ticības uzskati, bet viņi bija grēkotāji un Dievs izlēma viņiem nepiedot uzreiz viņu grēkus, viņi pavadīs kādu laiku ellē. Tie, kuri noliedza un atsacījās no ticības Dievam monoteismā, tie būs ellē mūžīgi. Elle ir briesmīga, savukārt paradīze ir brīnišķīga. Tās kvalitāte ir tik pāri cilvēkiem zināmajai radībai, ka viss ko cilvēki var iedomāties par paradīzi būs kļūdaini. Korānā un hadīsos ir paradīzes apraksti, bet kļūdaini ir vizualizēt paradīzē esošo, jo tas ir pāri cilvēku pieredzei. Paradīzes iemītnieki būs attīrīti no negācijām. Priekš augšāmceltajiem cilvēkiem būs radīts citāds ķermenis, tas būs lielāks un jūtīgāks. Paradīzes iemītnieki būs skaisti un bez daudziem tagadējā ķermeņa trūkumiem.

**6. Ticība Dieva realitātei (Kodaram).**

Šis ir viens no dažiem Islāma teoloģiskiem konceptiem, kuru saprast nav viegli. Tas nozīmē, ka Dievs nolemj realitāti. Dievs zina visu kas bijis, kas ir, kas būs, un kas varētu būt, bet nebūs. Dievs nosaka kā piepildās realitāte, bet vienlaikus cilvēkiem ir dota brīvā izvēle. Tas nozīmē, ka cilvēki savos nodomos brīvi izvēlamies un par to arī atbildēsim. Savukārt, vai cilvēku nodomi piepildīsies realitātē — to nenosaka attiecīgais nodoma veicējs, bet gan Dievs.

### Citi uzskati
Bez šiem 6 ticības pamatuzskatiem ir vairāki citi ticības uzskati, piemēram, ticība džinu pastāvēšanai. Atbilstoši islāmam, džini ir paralēli dzīvojošas, neredzamas būtnes ar citām fiziskām īpašībām un ar brīvu izvēli tāpat kā cilvēkiem, tāpēc tie var būt gan ticīgi, gan neticīgi. Pasaka par burvju lampu neatspoguļo islāma ticības uzskatus par džiniem. Tā pat nav arābu, bet gan ķīniešu pasaka, kura pārstāstīta arābu vidē. Atbilstoši islāmam, Sātans ir no džiniem un nevis no eņģeļiem, kuri ir Dievam bezierunu paklausīgas būtnes. Džini var arī iemiesoties cilvēkos, kas ir plaši zināms fenomens. Tas ir aprakstīts arī Bībelē, piemēram, Jēzus Bībelē ir aprakstīts kā nelabo garu izdzinējs no kāda cilvēka.

## Vēsture

40 gadu vecumā Mekas tirgonis Muhameds saņēma pirmo atklāsmi, kura pavēlēja viņam saukt cilvēkus uz monoteismu. Nākamo 13 gadu laikā viņš pavadīja saucot uz islāmu Mekas un tuvāko reģionu iedzīvotājus. Lēnām pieaugot islāmticīgo skaitam, Mekas pagānu elite sāka aizvien nežēlīgāk vērsties pret Muhameda vēsts atzinējiem spīdzinot, nogalinot vai ekonomiski boikotējot viņus. Pamazām Muhameda sekotāji aizbēga uz Etiopiju vai Medīnu. 13—tajā sludināšanas gadā arī Muhameds aizbēga no Mekas, kad viņu mēģināja nogalināt. Nākamos 10 gadus viņš pavadīja Medīnā. Islāmam turpinoties izplatīties, Mekas pagāni kopā ar Medīnas ebreju atbalstu vairākkārt rīkoja karagājienus ar mērķi izkaut islāmticīgos un nogalināt Muhamedu. Tomēr tas neizdevās un tika noslēgts Hudeibijas pamiers. Pamiera laikā islāms strauji izplatījās un Mekas pagāni padevās bez kaujas.

### Islāma izplatīšanās

Muhamedam 62 gadu vecumā nomirstot, daļa tikko islāmu pieņēmušās arābu ciltis ārpus Mekas un Medīnas atteicās no islāma un pirmais kalifs, Muhameda tuvākais draugs, Abū Bekrs, pavadīja lielu daļu savas valdīšanas divus gadus karojot ar viņiem un ar tā laika lielvalstīm Bizantiju un Persiju. Pēc Abū Bekra sāka valdīt cits Muhameda tuvs draugs Umars, kura laikā islāmticīgo arābu armijas iekaroja Austrumromas impērijai piederošo Sīriju, Palestīnu, Ēģipti, kā arī Irāku un Persiju. Pēc viņa valdīja Osmāns, kuru nogalināja nemiernieki. Sarežģītos apstākļos pie varas nonākušais Alī pavadīja savu valdīšanas laiku nemiernieku pārņemtā valstī. Galu galā, havāridžu sekta nogalināja Alī, bet viņiem neizdevās nogalināt otru pretendentu uz varu Muāviju. Muāvija bija iepriekšējā kalifa Osmāna radinieks, kurš pārvaldīja Sīriju. Viņš pārmeta Alī, ka viņš nav notiesājis Osmāna slepkavas, ignorējot Alī sarežģīto situāciju. Muāvija uzsāka Umaijīdu dinanstijas vairāk kā 100 gadus ilgo valdīšanu, kuras laikā tā iekaroja pārējo Ziemeļāfriku, daļu Spānijas, Kaukāza, Vidusāzijas, Afganistānas un Pakistānas. Protestējot pret dažādām netaisnībām, pie varas nonāca Abbasīdu dinastija, bet Umaijīdu dinastija turpināja pārvaldīt Spāniju. Abbasīdu dinastijas laikā kalifāts pamazām sabruka, līdz 1258. gadā mongoļi nogalināja pēdējo kalifu.
Vēlāk islāma militāru ekspansiju veica turki, jo sevišķi Osmaņu impērija un dažādas Centrālāzijas dinastijas, kuras iebruka Indijā. Tomēr lielākā daļa teritoriju kļuva par islāmticīgo apdzīvotām nemilitāras ekspansijas rezultātā, piemēram, Volgas Bulgārija, Zelta Orda, Indonēzija un Malaizija, Dienvidfilipīnas, Dienvidindija, Rietumāfrika, Centrālāfrika un Austrumāfrika, kur islāms izplatījās ar islāmticīgu tirgotāju palīdzību.
thumb|300px|Islāma izplatība pasaulē

Mūsdienās islāms ir visstraujāk augošā lielā reliģija pasaulē, tomēr lielākoties tas ir izskaidrojams ar augsto dzimstību valstīs, kur galvenā reliģija ir islāms. Vācijā gandrīz trīs ceturtdaļas iedzīvotāju ir satraukti par islāma izplatību valstī.

## Musulmaņu skaits
Musulmaņu skaits pasaulē:

## Islāma novirzieni
thumb|300px|Galveno islāma novirzienu īpatsvars dažādās valstīs.
Divi galvenie islāma novirzieni ir sunnītisms (87—90%) un šiītisms. Šiītisms (arābiski *šīa* — *atzars*) izveidojās no uzskata, ka valdniekam pēc Muhameda jābūt dinastiju veida un valdniekam jābūt znotam Alī un nevis Muhameda tuvākajam draugam un islāmticīgo kopienas izvēlētajam Abū Bekram. Taču lielākais konflikts nav par to, kuram ir jābūt valdniekam pēc Muhameda, jo sunnīti atzīst Alī kā vienu no musulmaņu valdniekiem. Problēma ir tajā, ka vairākums Muhameda skolnieku sadarbojās ar valdniekiem Abū Bekru, Umaru un Osmānu, tāpēc šiīti pasludināja viņus (arī Muhameda sievas) par nodevējiem un atkritušiem no islāma. Tas sunnītu skatījumā ir milzīgs aizvainojums un runā pretēji tam, ka Dievs Korānā (9:100) saka par Muhameda skolniekiem, ka ir apmierināts ar viņiem. Tāpat vēl lielāku problēmu rada šiītu imāmāta koncepts, kurā šiīti Muhameda pēctečiem ar Imāma statusu piedēvē tādas īpašībās kā, piemēram, pilnīgu nekļūdību, absolūtas zināšanas, varu pār katru radības atomu. Sunnīti to redz kā skaidru monoteisma pārkāpumu, jo tās ir Dieva īpašības. Tā šiīti redz pirmsākuma sunnītus kā tipisku, galveno masu, kura ir pārdevusi islāmu un taisnīgumu (samierinoties ar Muāviju pie varas), un izdomātājus par Muhameda dzīvi, un kā stipri ietekmētus no ebreju avotiem (viens no Muhameda dzīves atgadījumu lielākajiem informētājiem ir islāmticīgs ebrejs Abū Hureira), bet sevi redz kā par taisnību iestājošos cīnītājus, kuri būdami mazākumā nepārdodas varai un aizstāv Muhameda pēctečus un viņu tiesības uz varu. Savukārt sunnīti redz pirmsākuma šiītus kā konspirāciju teoriju izdomātājus, meļus, tādus, kuri ir pārkāpuši monoteismu un ir izdomājuši visdažādākās pasakas un melus par Muhamedu, viņa skolniekiem, sievām, znotu Alī un mazdēliem Hasanu un Huseinu. Sevi sunnīti redz kā pravieša Islāmam piederīgos — "ahl sunna wal-džamāt" (pravieša prakses un viņa grupas ļaudis), kuri ir islāma nesēji, bet šiītisms nemaz nav islāms. Sunnīti šiītus vērtē individuāli atkarībā, kam viņi tic, — ja indivīds tic šiītismam, zinot tā ticības uzskatus, tad nav islāmticīgais, bet, ja nezina šiītismu, tad var būt deviants islāmticīgais. Zaidi šiītu (Jemena) Imamāta koncepts atšķīrās no šiītu divpadsmitnieku (Irāna, Irāka, Libāna) koncepta un ir daudz tuvāks sunnītismam. Tāpēc starp sunnītiem un zaidistiem ir mazāks konflikts nekā ar šiītiem divpadsmitniekiem vai šiītu sektām (piemēram, alavītiem), kuras ir vēl tālāk un konfliktējošāk ar sunnītisma ticības uzskatiem.

Sūfismā ir mistiskas tradīcijas. Sūfisti tiek kritizēti kā reliģisko jaunievedumu veicēji, bet sūfiji kritizē reliģiskā jaunieveduma konceptu kā tādu. Reliģiskie jaunievedumi tiek noliegti sunnītisma islāmā, jo ir ājas Korānā un hadīsi, kuri vēršas pret reliģiskajiem jaunievedumiem. Daļa sūfiju godina mirušos — "svētos" un tiek kritizēti par politeismu.

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites

*  https://web.archive.org/web/20101020211356/http://islammuslim.lv/ - Latviešu islāmticīgo elapa ar pāri par 100 rakstiem par islāmu un islāmticīgajiem.
*  https://web.archive.org/web/20160118181950/http://www.forum.islammuslim.lv/ - Latviešu islāmticīgo forums ar 24 000 ierakstiem par dažādākajiem tematiem par islāmu un islāmticīgajiem.
*  https://web.archive.org/web/20100912170147/http://www.chatislamonline.org/la - Tērzētava, kurā islāma zinātņu studenti atbild uz jautājumiem par islāmu.
*  Islams — citāti valoda.ailab.lv
*  Balodis R. Islams un musulmaņi LU Juridiskās fakultātes mācību materiāls
*  https://web.archive.org/web/20191231211656/http://parislamu.lv/ - Informācija par islāmu latviešu valodā
*  https://web.archive.org/web/20100812161230/http://www.islaam.com/ 
*  https://web.archive.org/web/20200315131952/https://www.islaam.net/ 
*  https://web.archive.org/web/20170713102659/http://en.islamtoday.net/ 
*  https://web.archive.org/web/20130606155737/http://www.islam-qa.com/ 
*  https://web.archive.org/web/20101129205339/http://sunnahonline.com/main.htm 
*  Islam 101
*  Early Islam Exploring Ancient World Cultures
*  Islamic Culture How Stuff Works