open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mehiko

**Mehiko** (, , , ) ir Meksikas galvaspilsēta un lielākā pilsēta, valsts galvenais ekonomikas un finanšu centrs. Meksikas aglomerācija ir trešā lielākā pasaulē (aiz Tokijas un Ņujorkas aglomerācijām).

Pilsēta atrodas Meksikas dienvidos, plakankalnē 2240 metru virs jūras līmeņa. To ietver vairākas 4000 līdz 5500 metru augstas vulkāniskas kalnu grēdas.

Pilsēta iedalās 16 apkaimēs jeb teritoriālajās demarkācijās (*demarcaciones territoriales*), kas savukārt sīkāk iedalās kolonijās (*Colonias*).

Sakarā ar ģeogrāfisko izvietojumu augstu kalnu ielejā, Mehiko nopietna problēma ir gaisa piesārņojums. Arī noziedzība ir augstā līmenī — Mehiko ir otrs lielākais cilvēku nolaupīšanas gadījumu skaits pasaulē.

Pilsēta ir uzcelta 16. gadsimtā uz acteku impērijas Tenočtitlanas drupām. Pilsētas centrā saglabājušās piecu acteku tempļu drupas, atrodas Mehiko katedrāle - lielākā baznīca Amerikas kontinentā, kā arī vairākas ievērojamas 19./20. gadsimta celtnes. 1987. gadā pilsētas vēsturiskais centrs kopā ar pilsētas Sočimilko rajonu tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Vēsture

1325. gadā Mehiko pašreizējā vietā tika dibināta Tenočtitlana — acteku impērijas galvaspilsēta. Tā tika uzcelta uz Tekskoko (*Texcoco*) ezerā mākslīgi izveidotām salām. Ezers aizņēma lielu daļu no Mehiko ielejas teritorijas, mūsdienās tas ir nosusināts, bet pati Mehiko nopietni cieš no ūdens trūkuma.

1521. gadā pilsētu gandrīz pilnīgi nopostīja spāņu konkistadors Ernans Kortess.

1525. gadā Mehiko kļuva par Spānijas Jaunspānijas (*Nueva España*) vicekaralistes galvaspilsētu.

1821. gadā Mehiko kļuva par neatkarīgās Meksikas galvaspilsētu.

20. gadsimta otrajā pusē pilsēta sāka strauji augt, — ja 1950. gadā pilsētā dzīvoja 3 miljoni cilvēku, tad 2000. gadā — ap 18 miljoniem.

1968. gadā Mehiko notika Olimpiskās spēles.

1985. gadā pilsētā notika 8,1 balles stipra (pēc Rihtera skalas) zemestrīce, bojā gāja 5000 — 20000 cilvēku.

1986. gadā Mehiko notika Pasaules čempionāts futbolā.

## Vides problēmas
Straujais, neparedzētais iedzīvotāju skaita pieaugums izraisījis gan dzeramā ūdens trūkumu, gan sanitāro apstākļu pasliktināšanos. Kalni, kas ieskauj pilsētu, aizkavē gaisa apmaiņu, līdz ar to palielinās automobiļu un rūpniecības radītā gaisa piesārņojuma daudzums. Mehiko tas ir viens no augstākajiem pasaulē. Vairums Mehiko lietus mežu izcirsti, tā palielinot augsnes eroziju.

## Cilvēki

Mehiko dzimuši:

* Visente Fokss (*Vicente Fox Quesada*) (1942) — Meksikas prezidents (2000—2006)
* Frīda Kalo (*Frida Kahlo*) (1901—1954) — gleznotāja
* Kantinflass (*Cantinflas*) (1911—1993) — kinoaktieris
* Alfonso Kuarons (*Alfonso Cuarón Orozco*) (1961) — kinorežisors
* Ugo Lopess-Gatels Ramiress (*Hugo López-Gatell Ramírez*) (1969) — epidemiologs

## Atsauces

## Ārējās saites
Aerobika

thumb|Aerobika

**Aerobika** ir intensīva, ritmiska vingrošana (parasti mūzikas pavadījumā), kas ļauj palielināt skābekļa patēriņu organismā.

## Ārējās saites
Alpīnisms

thumb|220px|Plaisa šļūdoni, pa kuru alpīnisti mēģina nokļūt kalna virsotnē.

**Alpīnisms** ir sporta veids, vaļasprieks vai profesija, kurā notiek kāpšana grūti pieejamās un/vai augstās kalnu virsotnēs, kā arī pārgājieni augstos kalnos u.tml. Alpīnisms ir arī bīstams sporta veids, jo nereti kāds no alpīnistiem iet bojā, mēģinot pievārēt grūti sasniedzamas kalnu virsotnes.

## Vēsture

Viens no pirmajiem cilvēkiem, kurš 1802. gadā uzkāpis Monblana virsotnē – t.i. viens no modernā alpīnisma pamatlicējiem, – ir bijis liepājnieks M. fon Dortezens (vc. *von Dorthesen*, an. *Doorthesen*, fr. *M. d'Orten*).

## Skatīt arī
* Alpīnisma pirmsākumi Latvijā

## Ārējās saites

* Alpīnisms| Medicīnas termins
Biljards

thumb|300px|Biljarda galds ar piederumiem

**Biljards** (no ; *bille* — bumba) ir spēle ar bumbiņām uz speciāla galda ar 6 atverēm malās. Biljardā ar koka kiju bumbiņas jāiesit atverēs. Bieži to vajag darīt noteiktā secībā, kas ir atkarīgs no paveida.

Biljardam ir vairāki paveidi:
* snūkers ()
* pūls ()
* krievu biljards ()
* nainbols ()

## Ārējās saites
* World Pool-Billiard Association (WPA) 
* European Pocket Billiard Federation (EPBF)
* Billiard Congress of America (BCA)
* American Poolplayers Association
* Canadian Poolplayers Association
* United States Professional Pool Players Association (UPA)
Dambrete

thumb|250px|Simtlauciņu dambretes galdiņš
**Dambrete** (no  — ‘dāmu galdiņš’) ir divu dalībnieku galda spēle, parasti ar 12 vai 20 kauliņiem katram uz 64 vai 100 lauciņos sadalīta kvadrātveida galdiņa. Dambretes veidu ar 100 lauciņiem dēvē par starptautisko dambreti un tajā notiek galvenās oficiālās sacensības. Latvijā ir populāra arī krievu dambrete - viens no 64 lauciņu dambretes paveidiem.

Spēlētāji gājienus izdara pārmaiņus. Spēles mērķis — nosist visus pretinieka kauliņus vai panākt, ka pretinieks nevar izdarīt gājienu.

Starp Latvijas titulētākajiem dambretistiem ir Guntis Valneris, Zoja Golubeva, Vladimirs Vigmans, pagātnē arī Andris Andreiko.

## Skatīt arī
* Šahs

## Atsauces

## Ārējās saites

* Latvijas Dambretes federācija 
* Dambretes (64 lauciņu un starptautiskās) noteikumi un sacensību veidi
Bobslejs

200px|thumb|ASV sieviešu bobsleja komanda 2006. gadā
**Bobslejs** ir ziemas sporta veids, kurā komandas (divi vai četri cilvēki) uz ātrumu ar kamanām dodas lejā pa īpašām bobsleja trasēm. Modernai trasei jābūt 1200-1300 metrus garai, ar vismaz 15 līkumiem. Ātrums trasē var sasniegt pat 140 km/h. Bobslejs pirmo reizi norisinājās 1884. gadā, Sanktmoricā, Šveicē, kur arī mūsdienās ir bobsleja trase.

Starptautiskās sacensības parasti rīko FIBT (Starptautiskā Bobsleja Federācija). Pašlaik modernas bobsleja trases ir Austrijā, ASV, Francijā, Itālijā, Japānā, Kanādā, Norvēģijā, Šveicē un Vācijā. Bobsleja trase atrodas arī Latvijā, Siguldā, bet šobrīd tā neatbilst noteikumiem, lai rīkotu četrinieku sacensības. Bobsleja trasēs notiek arī sacensības kamaniņās un skeletonā. Bobsleja sezona sākas novembra beigās vai decembra sākumā. Līdz jaunajam gadam parasti norisinās sacensības Ziemeļamerikas trasēs. Vienā no etapiem norisinās arī Amerikas čempionāta izcīņa, kur labākais Amerikas kontinenta braucējs kļūst par Amerikas čempionu. Janvārī sacīkstes atsākas Eiropas trasēs. Vienā no etapiem norisinās Eiropas čempionāts, kur labākais Eiropas braucējs izcīna Eiropas čempiona titulu. Katrā posmā piešķir punktus, un sezonas beigās uzvarētājs izcīna Pasaules kausu. Neilgi pēc tam kādā no trasēm notiek Pasaules čempionāta sacīkstes. Atšķirībā no parastajām sacensībām, te ir četri braucieni un parasti piedalās daudz vairāk valstu bobslejisti. Ja Pasaules čempionāts norisinās Ziemeļamerikā, tad parasti Pasaules kausa sezona sākas ar Eiropas posmiem un beidzas ar Ziemeļamerikas posmiem.

Latvijas bobsleja tradīcijas sākās vēl PSRS laikos. Tā laika labākie padomju piloti bija no Latvijas. 1984. gadā Zintis Ekmanis kopā ar krievu stūmēju Vladimiru Aleksandrovu izcīnīja trešo vietu Olimpiskajās spēlēs divnieku sacensībās. Gadu vēlāk Pasaules čempionātā Ekmanis atkal izcīnīja trešo vietu divniekos. 1988. gada Olimpiskajās spēlēs Jānis Ķipurs izcīnīja zelta medaļu divniekos un bronzas medaļu četriniekos. Gadu vēlāk pasaules čempionātā divniekiem viņš bija trešais. Ķipuru un Ekmani, nu jau neatkarīgās Latvijas sportistus, pirmā pilota godā nomainīja Sandis Prūsis, kurš 2003. gadā izcīnīja Eiropas čempiona titulu. Tā bija viņa pēdējā sezona bobslejā. Pirms tam Prūsis bija izcīnījis otro vietu Pasaules kausa kopvērtējumā un piekto vietu Nagano Olimpiskajās spēlēs 1998. gadā. Pašlaik viņš trenē Latvijas izlasi. Jānis Miņins 2008. gadā arī kļuva par Eiropas čempionu.

## Skatīt arī
* Bobsleja, kamaniņu un skeletona trašu uzskaitījums
* Pasaules čempionāts bobslejā un skeletonā
* Pasaules kauss bobslejā

## Ārējās saites

* FIBT oficiālā mājaslapa
* Latvijas Bobsleja Federācijas oficiālā mājaslapa
Frīstaila slēpošana

Lēciens frīstaila slēpošanā|thumbnail|right|250px
**Frīstaila slēpošana** jeb vienkārši **frīstails** ir ziemas sporta (slēpošanas) veids, kurā sacensības notiek vairākās disciplīnās: mogulā, akrobātiskajā tramplīnlēkšanā jeb akrobātikā, slēpošanas baletā un slēpošanas krosā.

Frīstaila augstākais pārvaldes orgāns ir Starptautiskā Slēpošanas federācija (FIS), kuras pārraudzībā ir arī distanču slēpošana, kalnu slēpošana, tramplīnlēkšana, ziemeļu divcīņa, snovbords, kā arī vasaras slēpošanas veidi.

## Ārējās saites
Enduro

thumb|Stefans Merimans, četrkārtējais pasaules enduro čempions
**Enduro** ( no  — 'izturēt') ir motosporta disciplīna, kas norisinās pa dažāda seguma ceļiem un bezceļiem braucot pa iepriekš iezīmētu trasi. Sacensības mēdz būt daudzdienu. Papildus pamatsacīkstēm ir iekļautas arī nelielas ātrās papildsacensības. Enduro sacensību pamattips un Pasaules čempionāta sacensību formāts ir vairāku stadiju brauciens uz laiku.

## Enduro sprints
Enduro sprints atšķirībā no klasiskā enduro norisinās vienu dienu noslēgtā marķētā trasē un netiek izmantoti koplietošanas ceļi. Piedalīties var gan ar enduro, gan krosa motocikliem. Enduro sprinta sacensības notiek vairākos vienas dienas posmos. Posmu skaits katru gadu var būt atšķirīgs, taču nepārsniedzot maksimālo posmu skaitu – 5. Šo sacensību mērķis ir pārbaudīt motociklu un kvadriciklu sagatavotību un braucēju meistarību atbilstoši sacensību noteikumiem.

Enduro sprinta sacensības Latvijā pirmo reizi norisinājās 2012. gadā. Enduro komisija norādīja uz sekmīgu sacensību attīstību Latvijā un solīja veicināt plašāku Baltijas jūras valstu sportistu dalību tajās.

## Atsauces
Kantinflass

thumb|Kantiflass

**Mario Moreno Rejess** (*Mario Moreno Reyes*; dzimis 1911. gada 12. augustā Mehiko, miris 1993. gada 20. aprīlī Mehiko), pazīstams kā **Kantinflass** (*Cantinflas*), bija meksikāņu komiķis, viens no Meksikas kino pionieriem.

Kantinflasa tēls parasti ir pilsētas nabadzīgais iedzīvotājs – *pelado*, kurš lielā mērā kļuvis par meksikāņu nacionālās identitātes sastāvdaļu.

Čārlijs Čaplins nosaucis Kantinflasu par "pasaules labāko komediantu", bet pats Kantinflass tiek saukts par "Meksikas Čaplinu".

Ārpus Latīņamerikas Kantinflass ir mazāk pazīstams, jo grūtības sagādā filmu kvalitatīva dublēšana valodas un kultūras specifikas dēļ.

Lielā mērā Kantinflasa dēļ Meksika izvirzījusies par Latīņamerikas kino centru.

## Ārējās saites
Visente Fokss

thumb|150px|Visente Fokss

**Visente Fokss** (*Vicente Fox Quesada*, dzimis  Mehiko) ir konservatīvs Meksikas politiķis. Meksikas prezidents no 2000. līdz 2006. gadam.

Dzimis turīgā ģimenē. Mācījies jezuītu *Universidad Iberoamericana* Mehiko. Pirms kļuva pa prezidentu, pārzināja *[[The Coca-Cola Company]]* darbību Latīņamerikā.

2000. gadā uzvarēja Meksikas prezidenta vēlēšanās pozicionējot sevi nevis par politiķi, bet efektīvu menedžeri, kurš cīnīsies pret korupciju un valsts zemo efektivitāti.

## Ārējās saites
Alfonso Kuarons

**Alfonso Kuarons** (; dzimis 1961. gada 28. novembrī Mehiko) ir meksikāņu izcelsmes ASV kinorežisors, kinoproducents, scenārists un montāžists. Saņēmis divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas par filmu "Gravitācija" 2014. gadā kā labākais režisors un labākā montāža. Vēl divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas saņēmis par filmu "Roma" (2018) kā labākais režisors un labākais kinooperators.

## Biogrāfija
Alfonso Kuarons ir dzimis Mehiko, un ir dēls Alfredo Kuaronam, kodolfiziķim kas strādāja ANO Starptautiskajā Atomenerģijas aģentūrā daudzus gadus. Viņam ir divi brāļi, Karlos, arī režisors, un Alfredo, biologs.

Kuarons ir studējis filozofiju Nacionālajā Meksikas Autonomā universitātē un kino pie CUEC (*Centro Universitário de Estudios Cinematográficos*). Tur viņš satika režisoru Karlosu Marcoviču un operatoru Emanuelu Lubeski. Kopā viņi uzņēma savu pirmo īsfilmu *Vengeance Is Mine*.

Viņš sāka strādāt televīzijā Meksikā, vispirms kā tehniķis, un pēc tam kā režisors. Viņa televīzijas darba rezultātā, vinu iecēla par režisora asistentu vairāku Latīņamerikas filmām, ieskaitot ** un *[[Romero (filma)|Romero]]*. 1991. gadā, viņš uzņēma savu pirmo lielā ekrāna režisora darbu. 2014. gada 12. janvārī, Alfonso akceptēja Zelta globusa balvu kategorijā labākais režisors filmai "Gravitācija". Viņš arī ieguva divas Amerikāņu Kinoakadēmijas balvas.

Alfonso dzīvo Londonā kopš 2000. gada. Viņš bija precējies ar itāļu aktrisi un ārštata žurnālisti Analisu Bugliani no 2001. līdz 2008. gadam. Viņiem ir divi bērni: meita Tesa Bu Kuarona (dzimusi 2003. gadā) un dēls Olmo Teodoro Kuarons (dzimis 2005. gadā).

## Filmogrāfija

## Atsauces

## Ārējās saites
Gēteborga

**Gēteborga** () ir pilsēta Zviedrijas rietumu krastā, pie Jētas ietekas Kategatā. Otra lielākā Zviedrijas pilsēta ar lielāko ostu Zviedrijā. Pilsēta ir pazīstama ar uzņēmumumiem, kā Volvo (autobūve) un SKF (gultņi) galvenajām mītnes vieta. Gēteborgas botāniskais dārzs tiek uzskatīts par vienu no labākajiem botāniskajiem dārziem Eiropā.

2006. gadā Gēteborgā norisinājās Eiropas čempionāts vieglatlētikā.

## Vēsture
Pilsētu 1621. gadā dibināja Zviedrijas karalis Gustavs Ādolfs, lai nostiprinātos Ziemeļjūras piekrastē (apgabals daudzus gadsimtus bijis strīdus objekts starp Zviedriju un Dāniju). Pilsētas pirmie iedzīvotāji - nīderlandieši. Kopš dibināšanas lielākā osta Zviedrijas rietumu piekrastē.

## Cilvēki
Gēteborgā dzimuši:

* Dāniels Alfredsons (*Daniel Alfredsson*, 1972—) — hokejists;
* Klāss Pontuss Arnoldsons (*Klas Pontus Arnoldson*, 1844—1916) — žurnālists, 1908. gada Nobela miera prēmijas laureāts; 
* Kurts Aterbergs (*Kurt Magnus Atterberg*, 1887—1974) — komponists;
* Andešs Frisks (*Anders Frisk*, 1963—) — futbola tiesnesis;
* Stēfans Olsdāls (*Stefan Alexander Bo Olsdal*, 1974) — grupas Placebo basģitārists;
* Bjērns Ulveuss (*Björn Kristian Ulvaeus*, 1945—) — grupas ABBA dalībnieks.

## Atsauces

## Ārējās saites
Frīda Kalo

**Magdalēna Karmena Frīda Kalo i Kalderona** (; dzimusi , mirusi ) bija meksikāņu gleznotāja. Gleznojusi jauktā reālisma un simbolisma stilā, ietekmējoties no Meksikas indiāņu mākslas. Tiek pieskaitīta arī pie sirreālistiem, kaut arī pati Frīda Kalo to noliedza. Komunistu atbalstītāja. Viena no feminisma ikonām.

## Biogrāfija
Frīda Kalo dzimusi  Mehiko pilsētas Kojoakanas rajonā. Frīda pati apgalvoja, ka dzimusi 1910. gadā, Meksikas revolūcijas sākumā, jo nevēlējās sevi saistīti ar periodu pirms šīs revolūcijas. Viņa bija viena no četrām ungāru—ebreju izcelsmes Gilijermo Kalo un spāņu—Meksikas indiāņu jauktenes Matildes Kalderonas meitām.

Sešu gadu vecumā pārcieta poliomielītu, tāpēc kliboja ar vienu kāju. Sākotnēji Frīda Kalo neplānoja kļūt par mākslinieci. 1925. gadā, astoņpadsmit gadu vecumā, cieta autokatastrofā un guva nopietnus miesas bojājumus. Viņa vairāk nekā gadu pavadīja uz gultas, atgūstoties no mugurkaula, atslēgas kaula un ribu lūzumiem. Atlikušās dzīves laikā Kalo pārcieta vairāk nekā trīsdesmit operācijas. Atrodoties slimnīcā, sāka nodarboties ar glezniecību. Frīda Kalo gleznoja galvenokārt pašportretus un kluso dabu. Visu atlikušo mūžu cieta no periodiskām sāpēm.

1929. gadā, 22 gadu vecumā, Frīda Kalo apprecējās ar monumentālistu un kubistu Djego Riveru, kas bija 20 gadus vecāks par viņu. Par kāzām tika vēstīts gan Meksikas,gan starptautiskajā presē. Kalo māte iebilda pret laulībām, un abi vecāki tās dēvēja par "laulībām starp ziloni un balodi" pāra augumu atšķirību dēļ — Rivera bija garš un ar lieko svaru, savukārt Kalo bija īsa un smalkas miesasbūves. Neskatoties uz to, viņas tēvs atbalstīja Riveru, kurš bija turīgs un tāpēc spēja uzturēt Kalo, kas nevarēja strādāt un kurai bija jāsaņem dārga medicīniskā palīdzība. Viņu īpatnējās mīlestības—naida attiecības turpinājās 25 gadus, vairākas reizes šķiroties un atkal dzīvojot kopā. Neskatoties uz fiziskajiem defektiem, Frīda Kalo, tāpat kā Djego Rivera, bija aktīva un nepastāvīga seksuālajā dzīvē, kā arī atklāta biseksuāle. Veselības problēmu dēļ viņai nevarēja būt bērni. Frīda Kalo teikusi: "Es savā dzīvē esmu pārdzīvojusi divas smagas nelaimes... viena no tām bija avārija, bet otra — Djego". Pēc avārijas viņa bija fiziski traumēta, bet Rivera traumēja emocionāli.

Dzīves laikā Frīda Kalo radīja vairāk nekā 200 gleznas, zīmējumus un skices, kas lielākoties saistās ar viņas dzīves pieredzi, fiziskām un emocionālām sāpēm un nepastāvīgajām attiecībām ar Djego. No šiem darbiem 55 ir viņas pašportreti. Kad viņai jautāja, kāpēc zīmē tik daudz pašportretus, Kalo atbildēja: "Tāpēc ka es esmu tik bieži viena... tāpēc ka es esmu subjekts, ko vislabāk zinu".

1937. gadā Frīda Kalo uzņēma no PSRS izraidīto Ļevu Trocki.

1953. gadā Mehiko sarīkoja pirmo viņas personālizstādi, kas arī palika vienīgā viņas dzīves laikā.

1954. gadā Frīda Kalo mira no plaušu karsoņa. 

## Skatīt arī
* Frīdas Kalo muzejs

## Atsauces

## Ārējās saites
Primāts

**Primāts** var būt:

* primāti — zīdītāju klases kārta;
* primāts — vadošais kādas valsts hierarhs katoļu vai anglikāņu baznīcā;
* "Primāts" (*Primate*) — 2025. gada ASV šausmu filma.
Arsenal

**Arsenal** var būt:

* Arsenal FC - Anglijas futbola klubs
* Arsenal de Sarandí - Argentīnas futbola klubs;
Bayern

***Bayern*** var būt:

* Vācijas federālā zeme Bavārija;
* Vācijas futbola klubs *[[Minhenes "Bayern"|Bayern München]]*.
Stobra kārba

[thumb|right|350px|Pusautomātiskās [šautenes AR-15 varianti ar dažādām stobra kārbām]]

Šaujamieroču terminoloģijā **stobra kārba** () ir šaujamieroča pamatdaļa, kur ir izvietotas un apvienotas strādājošās ieroča daļas. Pārsvarā gadījumu tā ir izgatavota no kalta vai izspiesta metāla, un kustīgās daļas kustas turp un periodiski atgriežas. Tā var sastāvēt no vairākām daļām.

## Raksturojums
Strikti juridiskos terminos ASV stobra kārba būtībā ir pats šaujamierocis, un kā tāda tā ir regulējošā daļa (bez kuras darbība nav iespējama). Parasti tomēr likums uzlūko stobra kārbu kā daļu šaujamieroča apvalka ar uz tā uzrakstītu sērijas numuru. Tādā veidā šaujamieročiem, kam ir saliktas stobra kārbas, legāli kontrolētā ir tā, kas ir ar sērijas numuru. Bieži tas ir izgatavots no īpaši izturīga alumīnija, lai padarītu šo detaļu vieglu.

Pistolēs stobra kārbu sauc arī vienkārši par ietvaru.
Klāss Pontuss Arnoldsons

thumb|Klāss Pontuss Arnoldsons

**Klāss Pontuss Arnoldsons** (*Klas Pontus Arnoldson*, dzimis 1844. gada 27. oktobrī Gēteborgā, miris 1916. gada 20. februārī Stokholmā) bija zviedru žurnālists, politiķis un pacifists. Nobela miera prēmijas 1908. gada laureāts. Zviedrijas Miera un arbitrāžas biedrības (*Svenska freds- och skiljedomsföreningen*) dibinātājs.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Klāsa Pontusa Arnoldsona biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā (angliski)
Filips II (Maķedonija)

thumb|Maķedonijas Filipa II profils uz monētas
[thumb|Filipa šķirsts [Vergina (Grieķija)|Verginas valdnieku kapenēs.]]
**Filips II** (; 382-336 p.m.ē.) bija Maķedonijas valdnieks, Aleksandra Lielā tēvs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 382. gadā p.m.ē. Maķedonijas ķēniņa Amintas III (*Αμύντας Γ΄*) ģimenē. Filipa II laikā sākās strauja valsts saimnieciska un militāra attīstība, lielā mērā pateicoties dažādiem jaunievedumiem un labi organizētai valsts pārvaldei. Ievērojams ar to, ka reorganizēja karaspēku, ieviešot falangu, kas konkrētajā laika posmā bija efektīvākā kājnieku kaujas taktika.

Maķedonija 20 gadu ilgos karos attīstīja ne tikai augstu militāru prasmi, bet arī politisku izveicību. Lai nostiprinātu savu varu, Filips II lietoja visdažādākos līdzekļus: aneksiju, precības, korupciju, kukuļošanu, sabotāžu.
Ar šīm metodēm citu pēc cita Filips neitralizēja galvenos pretiniekus un ieguva sabiedrotos. Pēc viņa iniciatīvas 338. gadā p.m.ē. tika sasaukta helēņu valstu pārstāvju kopsapulce, kas, pakļaujoties Maķedonijas militārajam potenciālam un pieaugušai politiskai ietekmei, atzina to par vadošo valsti, bet Filipu II par visu polisu karaspēku virspavēlnieku. To veicināja arī saasinājušās politiskās un sociālās problēmas Balkānu pussalā.

337. gadā p.m.ē. helēņu valstu pārstāvju kopsapulce pieteica karu Ahemenīdu impērijai. 336. gadā p.m.ē., esot pašā varas zenītā, Filipu II nogalināja atentātā, kura rīkotāja bija viņa laulātā draudzene, Epīras princese Olimpija. Viņu apglabāja Verginas valdnieku kapenēs, kas neskārtas saglabājušās līdz mūsdienām.

Filipa II troni mantoja viņa dēls Aleksandrs Lielais, kuram tobrīd bija 20 gadu. Aleksandru varēja uzskatīt par jau pieredzējušu karavadoni — gan tēva uzraudzībā, gan patstāvīgi viņš jau bija piedalījies daudzās kaujās, sekmīgi apguvis stratēģiju.

## Ārējās saites
Vandaļi

[thumb|250px|Vandaļi izlaupa [Roma|Romu (455), Henriha Leitemana gravējums.]]
**Vandaļi** ir viena no senākajām ģermāņu ciltīm, kas, kā uzskata daudzi vēsturnieki, pārcēlušies no Skandināvijas pāri Baltijas jūrai un apmetušies mūsdienu Polijas teritorijā ap 2. gadsimtu p.m.ē. Vēlāk vandaļi pārcēlās uz Oderas ieleju, kur tie uzturējās līdz 2. gadsimtam, bet sāka virzīties uz austrumiem, līdz izvietojās gar Donavas upi. Līdz ar citām ģermāņu ciltīm vandaļi 406. gadā iebruka Gallijā, bet, ilgi tur neuzkavējušies, virzījās tālāk uz dienvidiem, 409. gadā iekarojot Spāniju. Spānijā viņiem nācās cīnīties ar vestgotiem, kas arī pretendēja uz noteicošo lomu šajā reģionā, kā arī romiešu spēkiem, kas centās Spāniju arī turpmāk saglabāt kā savu provinci.

Meklējot mierīgāku zemi, kur apmesties, vandaļi pārcēlās uz Ziemeļāfriku. Tomēr arī šeit viņiem priekšā nostājās romiešu armija. Kaujās un tālos pārgājienos norūdītajiem vandaļiem izdevās romiešus sakaut un kļūt šajā reģionā par noteicošo spēku. Tā kā Romas impērija šajā laikā jau tuvojās sabrukumam, tā 422. gadā bija spiesta atzīt vandaļu neatkarību. Vandaļiem ar to nepietika, un viņi turpināja paplašināt savu Ziemeļāfrikas teritoriju. Tā, sākotnēji iekarotajam reģionam, kas aptvēra daļu mūsdienu Marokas un Alžīrijas piekrasti, viņi 439. gadā pievienoja arī Kartāgu. Kopumā vandaļi 33 gadu laikā no Reinas līdz Kartāgai bija pārvarējuši vairāk nekā  lielu attālumu.

Nostiprinājušies Ziemeļāfrikā, vandaļi izveidoja spēcīgu jūras floti un sāka laupīt visā Vidusjūras rietumu daļā, ieskaitot arī Romu, kuru viņi izlaupīja un nopostīja 477. gadā. Šajā gadā nomira vandaļu karavadonis Geiseriks, kura vadībā vandaļi izcīnīja vairumu savu uzvaru, un līdz ar viņa nāvi sākās šīs kareivīgās cilts noriets. Galīgi vandaļus 534. gadā sakāva Bizantijas ģenerālis Belisārs, un vandaļi drīz pārstāja eksistēt kā vienota tauta.

Mūsdienās vārdu «vandaļi» lieto, lai apzīmētu postītājus un laupītājus.

Mapa Imperio Occidental (migración año 406).svg|Reinas nocietinājumu joslas pārraušana 405.-406. gada ziemā 
Mapa invasion Galia 407-409.svg|Vandaļu, ostgotu, alānu u.c. cilšu ielaušanās Gallijas provincēs (407-409)

## Atsauces
Golfa straume

thumb|upright=1.2|Atlantijas okeāna ūdens virsējā slāņa temperatūras sadalījums pie Ziemeļamerikas krastiem. Var saskatīt Golfa straumes plūsmu
**Golfa straume** ( — ‘Līča straume’) ir silta un strauja okeāna straume Atlantijas okeāna ziemeļos, kas veidojas pie Floridas krastiem saplūstot kopā Floridas straumei no Meksikas līča ar Antiļu straumi. Tālāk Golfa straume virzās uz ziemeļaustrumiem pāri Atlantijas okeānam, Eiropas virzienā, kur tā sadalās Ziemeļatlantijas straumē, Kanāriju straumē un Imbergera straumē. Ziemeļatlantijas straume, kas ir galvenais Golfa straumes atzars, sasniedz Rietumeiropas un Skandināvijas krastus, apskalojot arī salas Ziemeļu Ledus okeānā.

Savā šaurākajā vietā, Floridas šaurumā, Golfa straume ir tikai ap 80 km plata. Taču, plūstot ziemeļaustrumu virzienā, arvien tālāk, apliecot Bermudu salas, tā jau sasniedz gandrīz 500 km platumu, un tās virsējā slāņa temperatūra šeit ir ap 25&nbsp;°C. Tiesa, uz dienvidiem no Lielā Sēkļa Golfa straume sastopas un sajaucas ar auksto Labradoras straumi, kura gar Kanādas austrumu piekrasti un Ņūfaundlendas salu plūst dienvidu virzienā. Abām straumēm sastopoties, veidojas stihiski ūdens virpuļi, arī laika apstākļi šajā reģionā ir ļoti nepastāvīgi. Atlantijas okeāna vidusdaļu Golfa straume šķērso ar ātrumu 7-8 km diennaktī un šeit nedaudz atdziest.

Šāda milzīgo ūdens masu cirkulācija pa visu Atlantijas okeāna ziemeļu daļu pulksteņa rādītāju virzienā ir saistīta ar zemeslodes griešanos, kā arī ar ūdens sasilšanu tropiskajā joslā. Dienvidu puslodē notiek līdzīga ūdens cirkulēšansa, tikai šeit ūdens riņķo pret pulksteņrādītājvirzienu.

Golfa straume ir viens no galvenajiem faktoriem, kas, “pārvietojot” sevī tropisko siltumu, būtiski ietekmē Eiropas klimatu, padarot to maigāku. Ja nebūtu Golfa straumes, arī abas neaizsalstošās Latvijas ostas — Liepāja un Ventspils — vairākus mēnešus gadā aizsaltu. Arī pārējā Latvijas teritorijā klimats būtu kontinentālāks — ziema iestātos agrāk, atkušņu būtu mazāk, bet pavasaris atnāktu vēlāk.

## Ārējās saites
Hermejs

thumbnail|200px|Hermeja statuja
**Hermejs** () sengrieķu mitoloģijā ir nimfas Majas un Zeva dēls. Dievu vēstnesis, arī mirušo dvēseļu pavadonis, ceļinieku, ganu, tirgotāju aizbildnis. Grieķi godāja Hermeju kā viltīgo tirdzniecības dievu, kurš esot izgudrojis ābeci, matemātiku, astronomiju un dūru cīņas. Lai varētu ātri ceļot pa pasauli, Hermejam pie zābakiem bija spārni.

## Ārējās saites
Kauja pie Kannām

thumbnail|300px|Romiešu uzbrukums kaujas sākumā un romiešu kavalērijas sakāve
thumbnail|300px|Romiešu armijas sagrāve
**Kauja pie Kannām** ir lielākā kauja Otrā pūniešu kara laikā. Tā notika netālu no Kannu pilsētas Apūlijā (mūsdienu Itālijas dienvidaustrumos) 216. gada p.m.ē. 2. augustā starp Romas un Kartāgas armijām. Kaujas sākumā romiešiem bija 50 (pēc dažiem avotiem 80) tūkstošu vīru liels kājnieku karaspēks un ap 6 tūkstošiem kavalēristu. Kartāgiešu karavadoņa Hannibala rīcībā bija 19 tūkstoši pieredzējušu kājnieku veterānu un 10 tūkstoši kavalēristu. Viņa armijas sastāvā vēl bija ap 16 tūkstošiem gallu kaujinieku, taču viņš tiem neuzticējās.

## Kaujas gaita
Hannibals izvilināja romiešus cīnīties klajā laukā, lai maksimāli varētu izmantot kavalērijas priekšrocības, kur viņam bija neliels pārsvars. Viņš gallus novietoja savas armijas centrā, paredzot, ka tie jau pēc pirmās sadursmes ar pretinieku metīsies bēgt. Tieši tā tas arī notika, romieši tiem sekoja, bet Hannibala veterāni pa to laiku romiešu aplenca no flangiem. Savukārt kartāgiešu kavalērija spējā uzbrukumā satrieca romiešu kavalēriju un nonāca romiešu kājnieku aizmugurē. Pielietojot šādu taktiku galvenie romiešu spēki nokļuva lamatās, tiem vairs nebija nekādas iespējas manevrēt un pārkārtoties atbilstoši izmainītajai kaujas situācijai. Aptuveni 35 (pēc citiem datiem 44) tūkstoši romiešu šajā kaujā tika iznīcināti. Hannibala karaspēkā kritušo bija tikai 5700 (pēc dažiem datiem 6700), turklāt to lielākā daļa bija galli.

## Vēsturiskā nozīme
Kauja pie Kannām ir iegājusi pasaules militārajā vēsturē kā viens no spožākajiem kara taktikas piemēriem. Šai kaujai bija tālejošas sekas. Smagā sakāve lika romiešiem rūpīgi pārskatīt savas militārās taktikas praksi. Tā rezultātā viņi attīstīja jaunu kaujas taktiku, kuras pamatprincipus dažādu valstu armijas izmantoja vēl daudzus nākamos gadsimtus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Filips

**Filips** var būt:

;Priekšvārds
* Filips — vīriešu priekšvārds;
* Svētais Filips — viens no 12 Jēzus Kristus apustuļiem;
* Filips II:
** Filips II (Φιλιππος; 382.g.p.m.ē.—336.g.p.m.ē.) — Maķedonijas karalis, Maķedonijas Aleksandra tēvs;
** Felipe II, arī Filips II (*Felipe II de Habsburg*; 1527—1598) — Spānijas karalis;
* Filips V (*Felipe V*; 1683—1746) — Spānijas karalis;
* Filips Hālstēns (*Filip Halstensson*; (miris 1118. gadā) — Zviedrijas karalis;
* Karalis Filips (*King Philip*; ~1639—1676) jeb Metakomets — vampanoagu cilts indiāņu augstākais virsaitis.

;Uzvārds
* Eduārs Filips (*Édouard Philippe*; 1970) — Francijas jurists un politiķis;
* Maksimiliāns Filips (*Maximilian Philipp*; 1994) — vācu futbolists;
* Miroslavs Filips (*Miroslav Filip*; 1928—2009) — Čehijas šaha lielmeistars;
* Pavels Filips (*Pavel Filip*; 1966) — Moldovas premjerministrs.

## Skatīt arī
* Filipss
Mežonīgās medības

[thumb|300px|Mežonīgās medības: ''Åsgårdsreien ([1872) Pētera Nikolaja Arbo glezna]]

**Mežonīgās medības** ir motīvs, kas parādās skandināvu un ģermāņu mitoloģijā: ka vētru laikā pa debesīm auļo pārdabisku mednieku pulki. Pēc dažādām tradīcijām medības vada kāds vēsturisks vai leģendārs tēls (Dītrihs no Bernes, Sātans, Odins, Vodans, Kains u.tml.; sākotnēji tas bijis Odins, kurš vadījis einheriju karaspēku, turklāt liela nozīme medībās bijusi arī Odina sievai Frigai un zirgam Sleipniram). Mežonīgo medību ieraudzīšana nozīmēja kādas katastrofas — piemēram, kara vai mēra — tuvošanos (vai vismaz medību liecinieka nāvi).
Milorads Pavičs

**Milorads Pavičs** (; dzimis , miris ) bija ievērojams serbu rakstnieks, dzejnieks un literatūras vēsturnieks. Viņa pazīstamākais romāns "Hazāru vārdnīca" tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem postmodernisma romāniem.

## Biogrāfija
Pavičs dzimis visai zināmu rakstnieku ģimenē Belgradā, toreizējā Dienvidslāvijas Karalistē (tagadējā Serbijā). Viņš studējis Belgradas Universitātē, bet doktora grādu ieguvis filozofijā (specializējoties literatūrzinātnē) ieguvis Zagrebā. Pavičs uzsāka akadēmisko karjeru Sorbonnā, pēc tam Vīnē, to turpināja vēl dažādās universitātēs, līdz nolēma pievērsties pilnībā tikai rakstīšanai.

1967. gadā tika izdots viņa pirmais dzejas krājums *Палимпсести песме*, tam sekoja vēl viens dzejas krājums un vairāki stāstu krājumi. "Hazāru vārdnīca" (*Хазарски речник*) tika izdota 1984. gadā (izdots arī latviešu valodā).

## Atsauces

## Ārējās saites
Po

**Po** var būt
* Po upe Itālijā,
* Amerikāņu rakstnieks Edgars Alans Po,
* Po, pilsēta Francijā, Akvitānijas reģionā.
* Po ķīmiskais elements polonijs
* Pū (teletūbijs) - viens no teletūbiju tēliem
Kurts Aterbergs

**Kurts Magnuss Aterbergs** (, dzimis , miris ) bija zviedru komponists, diriģents un mūzikas kritiķis. 4 operu, 9 simfoniju un vairāku baletu autors. Viens no Zviedrijas komponistu biedrības (*Föreningen Svenska Tonsättare*) dibinātājiem un tās ģenerālsekretārs (1935—1938). Darbos krievu, Brāmsa, Rēgera un zviedru tautas mūzikas ietekme.

## Ārējās saites

* Atenbergs Music Library
* Atenbergs allmusic.com
Andešs Frisks

**Andešs Frisks** (, dzimis 1963. gada 18. februārī Gēteborgā) ir zviedru futbola tiesnesis, pēc profesijas apdrošināšanas aģents.

Tika uzskatīts par vienu no labākajiem tiesnešiem Eiropas futbolā. 18 gadu laikā tiesājis 118 starptautiskās spēles, arī 2000. gada Eiropas čempionāta finālspēli starp Francijas un Itālijas komandām.

2004. gada 15. septembrī Romā mačā starp *[[AS Roma]]* un Dinamo Kijiva līdzjutēja mests priekšmets ievainoja Frisku, vēlāk *AS Roma* par sodu tika ieskaitīts zaudējums ar 0-3.

2005. gada 12. martā Frisks beidza futbola tiesneša gaitas, savu demisiju paskaidrojot ar nāves draudiem sev un savai ģimenei. Tiek uzskatīts, ka draudus izteica *[[Chelsea]]* fani, jo bija neapmierināti par tiesneša darbību UEFA Čempionu līgas mačā ar *[[FC Barcelona]]*.
Bjērns Ulveuss

**Bjērns Ulveuss** (; dzimis  Gēteborgā) ir zviedru dziedātājs un komponists. Pazīstams kā grupas ABBA dalībnieks. Pēc grupas izjukšanas kopā ar otru dalībnieku Benni Andešonu radīja mūziklus "Šahs" (*Chess*; 1986), *Kristina från Duvemåla* (1995).
Viktors Peļevins

**Viktors Peļevins** (*Ви́ктор Оле́гович Пеле́вин*, * 1962. gada 22. novembrī Maskavā) ir nozīmīgs krievu rakstnieks - prozaiķis.

Peļevins ir beidzis Maskavas enerģētikas institūtu (specialitāte - elektromehāniķis), dienējis padomju armijā, beidzis kursus Literatūras institūtā. Vairākus gadus bijis līdzstrādnieks žurnālam *Hаука и религия*, kur gatavoja publikācijas par austrumu misticismu. Viņa pirmā publikācija bija pasaka *Колдун Игнат и люди* (1989). Slavenākais Peļevina romāns ir *Generation «П»* (1999). Peļevina darbi tulkoti daudzās pasaules valodās, to skaitā arī latviešu (*Generation-P, Šausmu ķivere*). 

## Ārējās saites

* Viktors Peļevins "Generation-P"  
* Stāsts Akiko K. Vecgrāvja tulkojumā
* Peļevina daiļrades mājaslapa, krieviski
* Mājaslapa par rakstnieku , krieviski
* Viktors Peļevins "Šausmu ķivere" - romāna fragments
Duresi

**Duresi** (arī **Duresa**, *Durrës, Durrësi*) ir pilsēta Albānijā, Adrijas jūras krastā. Albānijas otrā lielākā pilsēta, galvenā jūras osta un tūrisma centrs.

## Vēsture
Pilsētu, vārdā **Epidamna** (*Epidamnos*) 627. gadā pirms mūsu ēras dibināja Korintas un Korkīras kolonisti. Pieminēta Strabona un Aristoteļa rakstos.

229. gadā p.m.ē. pilsētu ieņēma romieši, un pārsauca par **Dirrahiju** (*Dyrrhachium*), domājams latīņu valodā nelabskanīgās izskaņas *-damnos* dēļ. Romiešu laikā Dirrahija bija svarīga jūras osta, jo šeit sākās romiešu *Via Egnatia* - galvenais ceļš no Itālijas uz Mazāziju. Dirrahija bija arī Romas provinces *Epirus nova* galvaspilsēta. 48. gadā p.m.ē. pie Dirrahijas notika kauja starp Cēzara un Pompeja karaspēku. Kopš apmēram 58. gada Dirrahijā ir bīskapija.

Bizantijas laikos Dirrahija bija valsts galvenā osta tirdzniecībai ar rietumiem.

X līdz XII gs. Dirrahija bija cīņu objekts starp Bizantiju un Sicīlijas Karalisti. 1392. gadā Dirrahiju ieņēma Venēcija, nosaucot par **Duraco** (*Durazzo*).

1501. gadā Osmaņu imperators Mehmeds II pievienoja Duraco savai impērijai. Osmaņu valdīšanas laikā pilsētas nosaukums bija Dirača (Dıraç). Tā pamazām panīka, līdz XIX gs. vidū tajā bija vairs tikai 1000 iedzīvotāju.

1913. gada 17. martā Duresi kļuva par Albānijas valsts galvaspilsētu. Pirmā pasaules kara laikā pilsētu okupēja Itālija (1915) un Austroungārija (1916-1918). Starp 1918. gada oktobri un 1920. gada martu Duresi bija Albānijas pagaidu galvaspilsēta.

1926. gada zemestrīce nopostīja daļu pilsētas. 1927. gadā tika izbūvēta jauna jūras osta.

1939. gada 7. aprīlī Itālijas karaspēks no Duresi ostas sāka Albānijas okupāciju. Otrā pasaules kara laikā tā atradās Itālijas (1939-1943) un Vācijas (1944) okupācijā. Osta smagi tika izpostīta Sabiedroto gaisa uzbrukumos, bet atkāpjoties to uzspridzināja vācu karaspēks.

Beidzoties komunistu režīmam Albānijā, Duresi kļuva par galveno albāņu nelegālo migrantu uz Itāliju centru. Itālija atbildēja ar ostas teritorijas militāru okupāciju, kā arī pilsēta kļuva par ES humanitārās programmas *operācija "Pelikāns"* centru.

Kosovas kara laikā pilsētā patvērumu atrada ap 110 000 albāņu bēgļu.

## Cilvēki
Durresā dzimuši:
* Anastasijs I (*Anastasius I*, līdz 430-518) - Bizantijas imperators (491-518)
* Aleksandrs Moisiu (*Aleksander Moisiu*, 1879-1935) - teātra aktieris

## Ārējās saites
Galapagu salas

**Galapagu salas** ( jeb *Archipiélago de Colón*) ir Klusā okeāna salu arhipelāgs, kas sastāv no 13 vulkāniskas izcelsmes salām, 6 mazākām salām un ap 100 klintīm un nelielām saliņām. Pirmā sala varētu būt izveidojusies pirms aptuveni 5—10 miljoniem gadu. Lielākā sala ir Isabela, to ziemeļu pusē šķērso ekvators. Daudzas salas vulkāniskās aktivitātes dēļ joprojām veidojas. Galapagu salu platība ir . 2020. gadā Galapagu salās dzīvoja 33,0 tūkstoši iedzīvotāju. Administratīvi Galapagu salas pieder Ekvadorai — salas atrodas apmēram 960 kilometrus uz rietumiem no Dienvidamerikas krastiem un veido Galapagu Salu provinci. 1978. gadā Galapagu salas tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

1535. gadā Panamas bīskaps Tomass de Berlanga bija pirmais eiropietis, kas atklāja Galapagu salas. Pēc tam ilgu laiku Galapagu salas bija pirātu un vaļu mednieku bāze. 1832. gadā Galapagu salas tika iekļautas Ekvadoras sastāvā. Galapagu salas ir mājvieta daudziem dzīvniekiem un augiem, kas nav sastopami nekur citur pasaulē. 1835. gadā salu apmeklējuma laikā redzētais ietekmēja angļu dabas pētnieku Čārlzu Darvinu un evolūcijas teorijas attīstību.

## Ģeogrāfija
thumbnail|left|Galapagu salu topogrāfiskā karte
Galapagu salās ietilpst 13 salas, kuru platība pārsniedz 10 kvadrātkilometrus, un 19 salas, kuru platība pārsniedz vienu kvadrātkilometru, kā arī daudzas mazākas saliņas un rifi. Pavisam ir 234 salas. Lielākā no salām ir Isabela, tās platība ir 4588 kvadrātkilometri. Piecas lielākās salas ir Isabela, Santakrusa, Fernandina, Santjago un Sankristobala, kuras kopā aizņem 93,2% no visa arhipelāga platības. Isabelas salā atrodas salu augstākais punkts — Vulfa vulkāns (1707 m vjl.)

Galapagu salas atrodas tālu no kontinenta. No Dienvidamerikas krastiem šķir 960 km. Tāpēc Galapagu salas tiek sauktas arī par “pasaules malu”.

Galapagu salas atrodas ekvatoriālajā klimata joslā. Tomēr gar salām plūst aukstā Humbolta straume, kas klimatu salās dzesē.

## Dzīvā daba
[thumb|left|175px|[Galapagu bruņurupucis (*Chelonoidis nigra*)]]
Galapagu salām raksturīgs augsts endēmisma līmenis, aptuveni 30–40% no sugām ir endēmiskas. Viens no Galapagu salu zināmākajiem dzīvniekiem ir Galapagu bruņurupucis. Spāņu konkistadori, ierodoties šajās salās un sastopoties ar šiem milzīgajiem bruņurupučiem, nosauca tās par “Bruņurupuču salām” ( — ‘bruņurupucis’).

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* 
*
Ritenis

thumb|200px|Sens ritenis. Irānas nacionālais muzejs
**Ritenis** jeb **rats** ir apļveida konstrukcija, kas rotē ap savu asi. Ritenis ir neatņemama vairuma virszemes transporta līdzekļu sastāvdaļa. Riteņveida vai diskveida detaļas ir sastopamas arī daudzās citās mehāniskās konstrukcijās — pulksteņos, dzinējos, trīšos, vinčās utml.

## Vēsture
Uzskata, ka riteni pirms apmēram pieciem tūkstošiem gadu varētu būt izgudrojuši šumeri Senajā Divupē, tomēr 2008. gadā tika atrasts 5150 gadus vecs koka Ļubļanas purva ritenis Slovēnijā. Iespējams, sākotnēji ritenis lietots podnieka ripas veidā un tikai pēc tam kā ratu vai citu transporta līdzekļu sastāvdaļa. Sākumā ratu riteņi bija monolīta koka konstrukcija ar atveri ass vidū. Tikai vēlāk tos sāka veidot kā trīsdaļīgu konstrukciju, ko veidoja rumba (iekšējais rats), apliece (ārējais rats) un radiāli spieķi, kas savienoja abus ratus.

## Skatīt arī
* Velosipēds

## Ārējās saites
LTF ekonomiskā platforma

**Latvijas Tautas frontes ekonomiskā platforma** sāka veidoties, apkopojot 1987-1988. gadā vairāku Latvijas ekonomistu priekšlikumus. Sākotnēji tie tika diskutēti LPSR Valsts plānošanas komitejas saimnieciskā mehānisma pilnveidošanas daļas ietvaros, kuras vadītājs bija Uldis Ziemelis. Šīs daļas pārraudzībā tika izveidota darba grupa, kuras uzdevums bija izstrādāt Latvijas PSR valdībai priekšlikumus par republikas ekonomisko patstāvību. Darba grupas līderis un ideologs bija akadēmiķis Arnis Kalniņš. Nedaudz vēlāk tās darbu atbalstīja un koordinēja Valsts plāna komitejas priekšsēdētāja vietnieks Jānis Āboltiņš. Darba grupas locekļi bija Aina Bataraga, Andris Burtnieks, Inesis Feiferis, Andris Liepiņš, Uldis Osis, Uldis Vītoliņš un citi.

Tā kā dažādi tautsaimnieciska rakstura priekšlikumi nāca arī no daudziem citiem cilvēkiem, Tautas fronte 1989. gada rudenī organizēja konkursu par labāko Latvijas ekonomiskās attīstības modeli. Pirmo vietu ieguva akadēmiķa A.Kalniņa vadītā grupa. Tās priekšlikumi paredzēja visu pamatlīdzekļu, tai skaitā zemes un tās dzīļu, nodošanu republikas īpašumā, savas nodokļu sistēmas ieviešanu, tiesības noteikt darba algas un cenas, ekvivalentu apmaiņu (tirdzniecību) ar citām republikām ar izejvielām, materiāliem, gatavo produkciju un pakalpojumiem u.c. PSRS varas orgāniem bija paredzēts saglabāt vissavienības pārvaldes funkcijas, galvenokārt aizsardzību un ārpolitiku. Šo funkciju nodrošināšanai no republikas budžeta būtu veicami atskaitījumi PSRS budžetā. Ekonomiskā patstāvība nozīmēja arī savas valūtas ieviešanu, kārtības un kursa noteikšanu šīs valūtas apmaiņai pret citām valūtām, tai skaitā apmaiņai pret rubļiem kā PSRS kopējo valūtu. Minētie pasākumi bija paredzēti kā līdzeklis naudas apgrozības bilances nodrošināšanai un republikas iedzīvotāju interešu aizsardzībai pret inflāciju. Republikai būtu patstāvīgi jārisina arī savas ārējās ekonomiskās darbības jautājumi un jāveic šī ekonomiskā darbība.

Bija paredzēts, ka visiem republikas uzņēmumiem, tai skaitā arī tiem, kuriem pamatā bija starprepublikānisko un starptautisko akciju sabiedrību īpašums, kā arī citu republiku un valstu (vai to uzņēmumu) jaunizveidotajām filiālēm un meitas uzņēmumiem, jāpakļaujas republikas likumdošanai, un tie tiktu aplikti ar nodokļiem. Kārtību, kādā uzņēmumi tiek aplikti ar nodokli, kā arī nodokļu un budžetā izdarāmo maksājumu apmērus noteiktu republikas valsts vara patstāvīgi.

Latvijas ekonomiskās attīstības modeļa galvenās pamatnostādnes tika iekļautas likumā *Par Latvijas PSR ekonomisko patstāvību*, kuru 1989. gada 27. jūlijā savā pirmajā sēdē pieņēma Latvijas PSR vienpadsmitā sasaukuma Augstākās Padome. Tas bija pirmais oficiālais Latvijas solis ne tikai uz ekonomisko patstāvību, bet arī uz neatkarības atjaunošanu. Lai gan LTF atbalstītais Latvijas ekonomiskās attīstības sākotnējais modelis to vēl pilnībā neparedzēja, tas daudzos aspektos veicināja Latvijas ekonomiskās attīstības programmu un plānu izstrādāšanu pēc neatkarības atgūšanas 1990. gadā un vēlāk.

## Skatīt arī
Latvijas Tautas fronte
Rīgas HES

**Rīgas HES** ir jaunākā Daugavas hidroelektrostacija un otrā lielākā elektrostacija Latvijā. Tā tika celta no 1966. līdz 1974. gadam un atrodas 35 km no upes grīvas. Maksimālais HES kritums ir . Hidroelektrostacija ir aprīkota ar sešiem hidroagregātiem ar "Kaplan" turbīnām. Elektrostacijas hidroagregātu kopējā uzstādītā jauda ir 402 megavati, bet tās saražotās elektroenerģijas apjomi 2009. gadā veidoja 792,5 gigavatstundas. Neskaitot elektroenerģijas ražošanu, Rīgas HES kalpo arī kā sinhronais kompensators sprieguma un frekvences regulēšanai energosistēmai.

## Vēsture
Ideja par vairāku HES būvi uz Daugavas un arī par Rīgas HES celtniecību radās jau 1910. gadā, bet nodomu izjauca Pirmais pasaules karš.

 ar Daugavas aizbēršanu pie Mārtiņsalas tika uzsākta Rīgas HES un Rīgas ūdenskrātuves celtniecība. Dambja celtniecība tika uzsākta .  uzsāka Rīgas HES būvbedres appludināšanu un pēc septiņām dienām aizsprostojot Sauso Daugavu, Daugava sāka plūst pa jauno gultni. Tā paša gada  sākās ūdens krāšana Rīgas ūdenskrātuvē. Darboties Rīgas HES sāka jau 1975. gada septembrī, bet pilnībā Rīgas HES būve tika pabeigta .

Rīgas hidroelektrostacija kalpoja kā viena no rezerves jaudām, kas avārijas gadījumā dažu minūšu laikā spēja uzsākt ražošanu, lai kompensētu Baltijas reģiona lielākās ģenerējošās vienības — Ignalinas atomelektrostacijas (AES) — darbības daļēju vai pilnīgu apstāšanos. Atslēdzoties vienam no Ignalinas AES energobloka turboģeneratoriem, bija paredzēta automātiska triju Rīgas HES hidroagregātu iedarbināšana, savukārt atslēdzoties diviem Ignalinas AES turboģeneratoriem, paredzēta visu Rīgas HES turboagregātu iedarbināšana.

## Skatīt arī
* Rīgas ūdenskrātuve

## Atsauces

## Ārējās saites
Kelvins

**Kelvins** (*simbols: K*) ir temperatūras mērvienība, tā ir viena no septiņām SI pamatmērvienībām. Temperatūra, kas ir vienāda ar 0 kelviniem, tiek saukta par absolūtās nulles temperatūru, savukārt Kelvina temperatūras skala — par absolūto temperatūras skalu. Kelvins pēc vērtības ir vienāds ar Celsija grādu, bet  = . Kelvina un Celsija temperatūras skalas ir nobīdītas par , jo ūdens trīskāršā punkta temperatūra atbilst .

Kelvins nosaukts britu fiziķa Viljama Tomsona, vēlākā lorda Kelvina vārdā.

Līdz 1968. gadam kelvinu oficiāli sauca par Kelvina grādu.

## Ārējās saites
Kelvins (nozīmju atdalīšana)

**Kelvins** var būt
* britu fiziķis un izgudrotājs Viljams Tomsons (pirmais barons Kelvins),
* viņa vārdā nosauktā temperatūras mērvienība kelvins.
Pļaviņu HES

**Pļaviņu HES** ir viena no Daugavas hidroelektrostacijām pie Aizkraukles pilsētas. Tā jaudas ziņā ir lielākā hidroelektrostacija Baltijā un otra lielākā Eiropas Savienībā. Pirmais Pļaviņu HES hidroagregāts tika iedarbināts 1965. gada decembrī, savukārt pilnīgā ekspluatācijā to nodeva 1968. gadā.
Pļaviņu HES ūdenskrātuves izveidošana radīja neatgriezeniskus dabas un kultūrvēsturisko vērtību zaudējumus.

## Vēsture
thumb|Pļaviņu HES ar atvērtām slūžām|250px

Pēc Otrā pasaules kara beigām 1947. gadā PSRS projektēšanas institūts „Hidroenergoprojekts” izstrādāja Daugavas izmantošanas komplekso programmu, kas paredzēja trīs nelielu Daugavas hidroelektrostaciju būvi pie Aizkraukles ar 8,4 m kritumu, pie Kokneses ar 21,4 m kritumu un pie Pļaviņām ar 16,7 m kritumu. Vēlāk projektēja divu spēkstaciju celšanu — Miemēnu HES ar 16 metru kritumu un Pļaviņu HES ar 24 metru kritumu. 1955. gadā mazo HES projektus apvienoja un pieņēma lēmumu Daugavas kanjonā ar kritumu 40 m uzbūvēt vienu lielu HES, uzstādot 10 hidroagregātus ar kopējo jaudu 825 MW.

Pļaviņu HES celtniecības direkcijas galvenais inženieris un bijušais Daugavas HES kaskādes direktors Harijs Jaunzems pauda viedokli, ka latviešu inteliģences protesti pret Staburaga appludināšanu 1964. gadā nākuši pārāk vēlu, jo “Ja šis protests būtu izteikts piecdesmito gadu vidū vai beigās, varbūt būtu projektētas divas HES: Miemēnu un Pļaviņu, kaut arī izmaksas būtu par 50&nbsp;— 70% lielākas.”

Speciāli spēkstacijas būvei tās tuvumā uzbūvēja dzelzsbetona rūpnīcu, kura vēlāk tika pamesta, atstājot ievērojamu naftas produktu piesārņojumu.

No 1991. līdz 1996. gadam tika veikta Pļaviņu HES četru hidroagregātu rekonstrukcija, un no 1999. līdz 2001. gadam vēl divu, kas ļāva paaugstināt stacijas jaudu un efektivitāti. 35 gadu laikā kopš nodošanas ekspluatācijā Pļaviņu HES kopumā izstrādājusi vairāk nekā 50 teravatstundu elektroenerģijas.

## Raksturojums
Pļaviņu HES tika konstruēta kā maksimumslodžu elektrostacija, kas tiek iedarbināta tikai diennakts stundās, kad elektroenerģijas patēriņš ir vislielākais. Savukārt pavasara palu periodā aptuveni 4—6 nedēļas ūdens pieplūdums Daugavā ir pietiekami liels, lai nodrošinātu Pļaviņu HES un pārējo Daugavas hidroelektrostaciju darbību bāzes režīmā. Palu sezonā Daugavas hidroelektrostaciju izstrādes apjomi ir pietiekami, lai Latvijai ļautu elektroenerģiju arī eksportēt. 

Elektrostacija ir būtiski atšķirīga no lielākās daļas līdzīgas jaudas elektrostaciju ar to, ka tās ēka, ņemot vērā elektrostacijas lielo jaudu, ir ļoti kompakta un tās ūdens pārgāznes un ražošanas telpas apvienotas vienotā blokā, kurā ir ierīkots arī autotransportam paredzēts tunelis. Elektrostacija izstrādāto elektroenerģiju nodod 330 kilovoltu tīklā.
 
### Pļaviņu HES tehniskie dati
* Jauda: 908 MW (2011. gadā uzstādītā jauda ir 883,5MW)
* Kopējais hidroagregātu skaits: 10
* Hidroagregātu tips: "Francis" turbīnas
* Maksimālais kritums: 40 metri
* Ražošanas apjoms (2004.gads): 1,733 TWh
* Ūdenskrātuves tilpums: 500 miljoni kubikmetru.

## Skatīt arī
* Pļaviņu ūdenskrātuve
* Staburags
* Aizkraukle
* Daugava

## Atsauces

## Ārējās saites
* Latvenergo mājas lapa
Arturs Rembo

thumb|Rembo 17 gadu vecumā
**Žans Nikolā Arturs Rembo** (, dzimis 1854. gada 20. oktobrī Šarlevijā, miris 1891. gada 10. novembrī Marseļā) bija franču dzejnieks.

## Dzīvesgājums
Rembo tēvs bija kājnieku kapteinis Francijas armijā, māte dzimusi zemnieku ģimenē. Tēvs pametis ģimeni, kad Rembo bijis sešus gadus vecs. Rembo bijis viens brālis un divas māsas, māte bērnus audzinājusi stingrā reliģiozā gaisotnē. Rakstīt dzeju Rembo sācis, vēl mācoties skolā, skolotāja Žorža Izambāra ietekmē.

Sākoties Francijas—Vācijas karam (1870—71), Rembo iestājās Nacionālajā gvardē. Pēc kara viņš devās uz Parīzi. 17 gadu vecumā viņš iepazinās ar Polu Verlēnu, kas viņu bija ielūdzis uz Parīzi pēc tam, kad Rembo viņam bija nosūtījis savu darbu paraugus. Parīzē Rembo piedalījās arī Parīzes Komūnā (1871). 1872. gadā Rembo kopā ar Verlēnu (ar kuru viņam bija homoseksuālas attiecības) apmeklēja Londonu, pēc tam ilgi uzturējās Beļģijā. Rembo daudz eksperimentēja ar psihotropām vielām un absintu.
1873. gadā, kad viņi uzturējās Briselē, Rembo bija stingri nolēmis atgriezties Parīzē, Verlēns, piedzēries un saniknots, strīda laikā mēģināja Rembo nošaut (pēc šī notikuma Verlēns divus gadus pavadīja ieslodzījumā). Rembo atgriezās Šarlevijā.

1874. gadā Rembo kopā ar dzejnieku Žermēnu Nuvo devās uz Londonu. 1875. gadā, pārtraucis rakstīšanu, Rembo ceļoja pa Eiropu — galvenokārt kājām. 1876. gada vasarā viņš brīvprātīgi iestājās Nīderlandes armijā, lai par brīvu nokļūtu Javas salā Indonēzijā, taču pēc neilga laika dezertēja un ar kuģi atgriezās Francijā.
1880. gadā Rembo apmetās Adenā (mūsdienu Jemenā), bet 1884. gadā kļuva par tirgoni Hararā (mūsdienu Etiopijā).

Slimības dēļ viņš 1891. gada maijā atgriezās Francijā, 27. maijā viņam tika amputēta kāja. Rembo nomira 37 gadu vecumā 1891. gada 10. jūnijā Marseļā.

## Ārējās saites

* Artūrs Rembo: Iluminācijas  
* Arturs Rembo Strādnieki. Metropolitēns. Demokrātija  
* THE QUIET LIFE A collection of photos and drawings of Arthur RİMBAUD Edited by Beyaz Arif AKBAS Yalnizgoz BOOKS/Edirne 2011 USA