Gustavs Mālers

**Gustavs Mālers** (, ; dzimis , miris ) bija austriešu klasiskās mūzikas komponists un diriģents, viens no nozīmīgākajiem vēlīnā romantisma laikmeta mūzikas pārstāvjiem un būtiska pārejas figūra uz 20. gadsimta agrīno modernismu. Viņš bija ebreju izcelsmes un savas dzīves laikā plaši pazīstams kā izcils operas un simfoniskās mūzikas diriģents. Mālers strādāja vairākos nozīmīgos Eiropas operteātros un no 1897. līdz 1907. gadam bija Vīnes galma operas mākslinieciskais vadītājs, kur guva starptautisku atzinību kā diriģents. Lai gan viņa komponista darbība dzīves laikā ne vienmēr tika pilnībā novērtēta, vēlāk viņa mūzika kļuva par vienu no nozīmīgākajām simfoniskās mūzikas tradīcijas sastāvdaļām.

Mālera radošajā mantojumā dominē simfonijas un vokāli instrumentālie darbi. Viņš komponēja desmit simfonijas (no kurām desmitā palika nepabeigta). Mālers radīja arī dziesmu ciklus un dziesmu kopumus, tajā skaitā *[[Lieder eines fahrenden Gesellen]]* un *[[Kindertotenlieder]]*, kā arī dziesmas pēc krājuma *[[Des Knaben Wunderhorn]]* tekstiem un vēlīnajā periodā *[[Das Lied von der Erde]]*. Šajos darbos Mālers apvienoja simfonisko formu ar vokālo mūziku, izmantojot plašu orķestra skanējumu, filozofisku tematiku un intensīvu emocionālo izteiksmi, kas būtiski ietekmēja 20. gadsimta simfoniskās mūzikas attīstību.

## Agrīnā dzīve un izglītība
Gustavs Mālers dzimis  Kalištē, Bohēmijā (toreiz Austrijas Impērijā), ebreju ģimenē. Viņa tēvs Bernhards Mālers bija spirta brūža īpašnieks un kroga turētājs. Drīz pēc Mālera dzimšanas ģimene pārcēlās uz netālo Jihlavu, kur viņš pavadīja bērnību un jaunības gadus. Jihlavas daudzveidīgajā kultūras vidē Mālers agrīni saskārās ar dažādām muzikālām tradīcijām, tostarp militāro orķestru repertuāru, tautas un deju mūziku, kā arī teātra muzikālajām formām. Šī vide būtiski ietekmēja viņa muzikālo uztveri un vēlāk atspoguļojās arī viņa kompozīcijās. Mālers jau bērnībā izrādīja izteiktas muzikālās spējas, īpaši klavierspēlē, un sāka publiski uzstāties agrā vecumā.

1875. gadā viņš devās uz Vīni un iestājās Vīnes konservatorijā (*Konservatorium der Gesellschaft der Musikfreunde*), kur studēja klavieres pie Juliusa Epšteina, kompozīciju pie Franca Krenna un harmoniju pie Roberta Fuksa. Studiju laikā viņš ieguva vairākas balvas un atzinību par muzikālajiem sasniegumiem. Šajā periodā viņu spēcīgi ietekmēja vācu romantisma tradīcija, īpaši Riharda Vāgnera un Antona Bruknera mūzika. 1877. gadā Mālers paralēli konservatorijas studijām apmeklēja arī lekcijas Vīnes Universitātē, interesējoties par literatūru un filozofiju. Šī intelektuālā un kultūras vide būtiski veicināja viņa estētisko uzskatu un muzikālās domāšanas veidošanos, kā arī nostiprināja interesi gan par kompozīciju, gan diriģēšanu, kas vēlāk kļuva par divām galvenajām viņa profesionālās darbības jomām.

## Diriģenta karjera
### Agrīnie gadi
Pēc studiju pabeigšanas Vīnē Gustavs Mālers izvēlējās diriģenta karjeru un 1880.-tajos gados sāka profesionālo darbību dažādos operteātros Austroungārijas un Vācijas Impērijas teritorijā. Šāds karjeras sākums bija raksturīgs daudziem 19. gadsimta diriģentiem, kuri praktisko pieredzi uzkrāja provinču teātros, pakāpeniski virzoties uz nozīmīgākām muzikālajām institūcijām. Par Mālera pirmo patstāvīgo amatu parasti uzskata darbu Bādhalles kūrortpilsētas vasaras teātrī Austroungārijā (1880), kur viņš darbojās kā kapelmeistars un diriģēja galvenokārt operetes. Drīz pēc tam viņš strādāja *Landestheater* Laibahā (mūsdienu Ļubļanā; 1881–1882), bet vēlāk arī Morāvijā, tostarp Olomoucā (1883). Šajos amatos Mālers guva pieredzi operas iestudēšanā, orķestra vadībā un teātra darba organizācijā.

Turpmākajos gados viņš turpināja karjeru vairākos nozīmīgos Eiropas teātros, strādājot Kaseļā (1883–1885), Prāgā (1885–1886) un Leipcigā (1886–1888). Šī biežā pārvietošanās starp dažādām pilsētām ļāva Māleram īsā laikā uzkrāt plašu praktisko pieredzi operas repertuāra interpretācijā un izveidot reputāciju kā prasīgam un augstus profesionālos standartus izvirzošam diriģentam, kas sagatavoja pamatu viņa turpmākajai starptautiskajai karjerai.

### Vīnes periods
thumbnail|left|upright=0.8|Mālers 1907. gadā Vīnes galma operas vadītāja amatā
1897. gadā Gustavs Mālers sāka darbu Vīnes galma operā (*Wiener Hofoper*; mūsdienās Vīnes Valsts opera). Tā paša gada 11. maijā viņš debitēja kā kapelmeistars ar Riharda Vāgnera operas *[[Lohengrin]]* iestudējumu, bet 8. oktobrī tika iecelts par operteātra direktoru un galveno diriģentu. Šo amatu viņš ieņēma līdz 1907. gadam, un šis periods kļuva par vienu no nozīmīgākajiem viņa diriģenta karjerā. Mālera vadības laikā teātris piedzīvoja plašas mākslinieciskas un organizatoriskas reformas. Viņš ieviesa stingrāku mēģinājumu sistēmu, paaugstināja orķestra un kora profesionālās prasības un pievērsa īpašu uzmanību operas izrāžu dramaturģiskajai vienotībai. Viņa mērķtiecīgā darbība ievērojami paaugstināja izpildījuma kvalitāti un nostiprināja operas ansambļa profesionālo līmeni.

Nozīmīga bija arī sadarbība ar scenogrāfu un Vīnes secesijas kustības pārstāvi Alfredu Rolleru, ar kuru Mālers modernizēja skatuves vizuālo estētiku. Sākot ar *[[Tristan und Isolde]]* iestudējumu 1903. gadā, viņi ieviesa stilizētākus scenogrāfiskos risinājumus un lielāku uzsvaru uz simbolisku skatuves telpas veidošanu. Mālera vadībā tika paplašināts un atjaunots operteātra repertuārs, īpašu vietu piešķirot Riharda Vāgnera operām un vācu klasiskajai operas tradīcijai. Vienlaikus tika veidoti jauni iestudējumi un piesaistīta jauna solistu paaudze. Šajā laikā Vīnes galma opera nostiprināja savu reputāciju kā viens no nozīmīgākajiem un mākslinieciski augstvērtīgākajiem operteātriem Eiropā.

### Starptautiskā darbība
Pēc aiziešanas no Vīnes galma operas amata 1907. gadā Gustavs Mālers pievērsās starptautiskai darbībai, īpaši Amerikas Savienotajās Valstīs. Tajā pašā gadā viņš noslēdza līgumu ar Ņujorkas Metropolitēna operu, vienu no prestižākajiem operteātriem pasaulē.  notika viņa debija šajā teātrī, kad viņš diriģēja Riharda Vāgnera operu *Tristan und Isolde*. Metropolitēna operā Mālers darbojās 1907.–1909. gada sezonās, diriģējot dažādus repertuāra iestudējumus, tostarp Vāgnera un Mocarta operas, kā arī veicinot repertuāra paplašināšanu un izrāžu mākslinieciskās kvalitātes celšanu. Viņa darbības laikā teātrī strādāja arī citi ievērojami diriģenti, piemēram, Arturo Toskanīni, un šis periods bieži tiek raksturots kā viens no Metropolitēna operas muzikālās vadības nozīmīgākajiem posmiem.

1909. gadā Mālers kļuva par Ņujorkas filharmonijas mūzikas direktoru, amatā darbojoties līdz 1911. gadam. Šajā laikā viņš ieviesa prasīgāku mēģinājumu sistēmu, paaugstināja orķestra profesionālos standartus un būtiski paplašināja koncertprogrammas, pievēršot lielāku uzmanību vācu–austriešu simfoniskajai tradīcijai. Mālers palielināja arī koncertu skaitu un veicināja orķestra koncertdarbību ārpus Ņujorkas, nostiprinot tā reputāciju kā vienam no vadošajiem simfoniskajiem kolektīviem Amerikas Savienotajās Valstīs. Lai gan Mālera darbība ASV bija salīdzinoši īsa, tā būtiski nostiprināja viņa starptautisko reputāciju kā vienam no izcilākajiem sava laika diriģentiem un palīdzēja popularizēt Eiropas simfonisko tradīciju un viņa paša mūziku ārpus Eiropas.

## Komponista karjera

## Atsauces

## Ārējās saites