open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dienvidāfrikas gazele

**Dienvidāfrikas gazele** jeb **ceļotājantilope** (*Antidorcas marsupialis*) ir vidēja izmēra antilope un vienīgā mūsdienās dzīvojošā suga **Dienvidāfrikas gazeļu ģintī** (*Antidorcas*). Tā sastopama galvenokārt Dienvidāfrikā sausajos un pussausajos reģionos, īpaši Namībijā, Botsvānā, Dienvidāfrikas Republikā, kā arī Angolas dienvidos un blakus teritorijās. Suga ir labi pielāgota atklātām savannām, krūmājiem un pustuksnešu ainavām, kurās dominē mainīgi un skarbi klimatiskie apstākļi. Starptautiskā Dabas aizsardzības savienība (IUCN) Dienvidāfrikas gazeli klasificē kā zema riska sugu, jo tā populācijas ir stabilas vai pat pieaugošas, un Dienvidāfrikas gazeles ir plaši sastopami gan aizsargājamās teritorijās, gan privātās zemēs.

Ekoloģiski Dienvidāfrikas gazele ir nozīmīgs ganītājs, kas ietekmē Dienvidāfrikas zālāju un krūmāju ekosistēmu struktūru, veģetācijas dinamiku un plēsēju barošanās stratēģijas. Vēsturiski suga veidojusi arī masveida migrācijas Kalahari un Karū reģionos, būtiski pārveidojot lielu ainavu ekoloģiju. Dienvidāfrikas gazelei raksturīga arī ikoniskā uzvedība ar ritmiskiem, augstiem, stīviem lēcieniem, kas kalpo komunikācijai, sociāliem signāliem un potenciālam aizsardzības mehānismam pret plēsējiem. Kultūras un simboliskā nozīme Dienvidāfrikas gazelei () ir īpaši izteikta, jo tā ir Dienvidāfrikas Republikas nacionālais dzīvnieks, sastopams heraldikā, sporta simbolikā (īpaši regbijā), literatūrā un citos kultūras kontekstos. Dienvidāfrikas gazele ir arī viens no atpazīstamākajiem Dienvidāfrikas savannas simboliem, kas reprezentē reģiona dabas daudzveidību, savvaļas faunas identitāti un cilvēku vēsturiskās attiecības ar ainavu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hamnets

**"Hamnets"** () ir 2025. gada vēsturiskā drāmas filma, kuras režisore ir Hloja Žao. Filma balstīta uz Megijas O'Farelas tāda paša nosaukuma romānu, un vēsta par Viljama Šekspīra un viņa sievas Agneses dzīves nezināmajiem posmiem — attiecībām un to, kā viņu dzīves ietekmē dēla Hamneta nāve 11 gadu vecumā.

Filmā galvenās lomas atveido Pols Meskals un Džesija Baklija. Otrā plāna lomās redzami Džo Alvins un Emīlija Votsone.

Filmu nominēja astoņām 98. Kinoakadēmijas balvām, saņemot to kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" (Baklija). Filmu nominēja arī 83. Zelta globusa balvai sešās kategorijās,, no kurām divas balvas saņēma — "Labākā drāmas filma" un balva "Labākā aktrise drāmas filmā" Džesijai Baklijai. Filma arī saņēma galveno balvu 2025. gada Toronto Starptautiskajā kinofestivālā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Krāču pilskalns

**Krāču pilskalns** atrodas Gulbenes novada Lejasciema pagasta dienvidos, Gaujas kreisajā krastā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis. Datējums — dzelzs laikmets. Pilskalnu 1961. gadā atklāja un aprakstīja Jānis Kučers.

Pilsklans garens, tā plakums orientēts ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā. Tā izmēri (izņemot dienvidu galu) ir 130 metrus garš un 25—30 metrus plats. Pret Gauju kalns ir apmēram 17 metrus augsts, bet pret otru pusi — 11 m augsts.

## Ārējās saites
* Krāču pilskalns
Bandiagaras reģions

**Bandiagaras reģions** () ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts centrālajā daļā Sāhelā. Robežojas austrumos un dienvidos ar Burkinafaso, ziemeļos — ar Duencu, bet rietumos — ar Mopti un Sanas reģioniem. Reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Bandiagara. Lēmums par reģiona dibināšanu pieņemts 2012. gadā, nodalot patstāvīgā reģionā Mopti reģiona Duencas, Koro un Bankasas apriņķus, bet ieilgušās karadarbības dēļ tas tika īstenots tikai 2023. gadā. Reģiona teritorijā atrodas Bandiagaras krauja, kas kopš 1989. gada iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Amerikas Komunistiskā partija

thumb|Partijas karogs
**ASV Komunistiskā partija** (angļu: *Communist Party USA*, CPUSA) ir viena no vecākajām kreisajām politiskajām organizācijām Amerikas Savienotajās Valstīs. Dibināta 1919. gadā pēc šķelšanās Amerikas sociālistu kustībā, partija kļuva par ASV komunistu un darba kustības galveno centru 20. gadsimta pirmajā pusē. Tās ideoloģija balstās marksismā-ļeņinismā, un tā tradicionāli darbojās ciešā saistībā ar arodbiedrībām, strādnieku kustību un progresīvajiem sociālajiem aktīvistiem.

ASV KP pirmie pastāvēšanas gadi bija iezīmēti ar frakciju cīņām un pagrīdes darbību. ASV valdība uzskatīja partiju par graujošiem draudiem, kas noveda pie masveida arestiem un deportācijām Palmera reidu laikā 1919.–1920. gadā. Neskatoties uz to, ASV KP paplašināja savu ietekmi, īpaši starp rūpniecības strādniekiem, imigrantiem un afroamerikāņiem. 1920. gados partija joprojām bija neliela. Partijas līdzdalība streikos palīdzēja tai kļūt par spēcīgu spēku amerikāņu darba kustībā, jo īpaši caur Rūpniecības organizāciju kongresu (CIO). 1930. gadu vidū ASV KP sekoja Kominternes “tautas frontes” līnijai, kas uzsvēra alianses ar progresīvistiem un liberāļiem. Partija mīkstināja savu revolucionāro retoriku un atbalstīja prezidenta Franklina Rūzvelta “Jaunā kursa” politiku. 

Šī pārmaiņa ļāva ASV KP iegūt plašāku atzinību, un tās biedru skaits strauji pieauga, 1930. gadu beigās sasniedzot aptuveni 70 000 cilvēku. 1939. gadā sākoties Otrajam pasaules karam, ASV Komunistiskā partija sākotnēji iebilda pret ASV iesaistīšanos tajā, bet mainīja savu nostāju pēc Vācijas iebrukuma Padomju Savienībā 1941. gadā.

## Ārējās saites
Kursīšu iela

**Kursīšu iela** var būt:

* Kursīšu iela — iela Rīgā;
* Kursīšu iela — iela Mārupē;
* Kursīšu iela — iela Saulkrastos;
* Kursīšu iela — iela Engures pagasta Engurē.
Peoniju iela

**Peoniju iela** var būt:

* Peoniju iela — iela Jūrmalā;
* Peoniju iela — iela Saulkrastos;
* Peoniju iela — iela Olaines pagasta Rājumos.
Korģene (ciems)

**Korģene** ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 13 km no pagasta centra Salacgrīvas, 35 km no novada centra Limbažiem un 115 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P12 (Limbaži—Salacgrīva), Korģenes krastā.

## Atsauces
Segu

**Segu** (, ) ir pilsēta Mali, Segu reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts vidusdaļā Nigēras upes labajā krastā  no valsts galvaspilsētas Bamako. Nozīmīgs transporta, tirdzniecības un kultūras centrs.

## Vēsture
Vēl 19. gadsimta vidū tagadējās pilsētas vietā 12 km garumā gar upes krastu bija četri ciemi — Segu-Koro (Vecā Segu), Sedu-Bugu, Segu-Kura (Jaunā Segu) un Segu-Sikoro (mūsdienu pilsētas centrs). 

Ap 1650. gadu bambaru vadonis Kaladjans Kulibali nodibināja vienu no pirmajām bambaru karalistēm ar galvaspilsētu Segu-Koro. Valsts beidza pastāvēt līdz ar vadoņa nāvi 1682. gadā, bet viņa mazdēls Bitons Kulibali pēc 50 gadiem to atjaunoja kā Bambaru impēriju, kas pastāvēja no 1712/ līdz 1861. gadam ar galvaspilsētu Segu. 1861. gadā pilsētu iekaroja Tukuloru impērija, bet 1890. gadā — Francija. Sākotnēji francūži pilsētu centās pārvaldīt netieši kā vasali, nemainot vietējo pašpārvaldes iekārtu, bet 1893. gadā iekļāva to kā apriņķa centru; pilsēta turpināja attīstīties kā reģionāls tirdzniecības un saimniecības centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Wake Up Dead Man

***Wake Up Dead Man*** ir 2025. gada ASV mistērijas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Raians Džonsons. Tā ir trešā filma "Uz nažiem" filmu sērijā. Filmā Denjels Kreigs atveido detektīvu Benuā Blānu, kurš izmeklē šķietami neiespējamu slepkavību nelielā lauku baznīcā. Citas lomas atveido Džošs O'Konors, Glenna Klouza, Džošs Brolins, Mila Kūnisa, Džeremijs Renners, Kerija Vašingtona, Endrū Skots, Keilija Speinija, Derils Makkormaks, Tomass Heidens Čērčs un Džefrijs Raits.

Filmas *Wake Up Dead Man* pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Kopš  filma pieejama straumēšanas platformā *[[Netflix]]*. Filma saņēma augstu kritiķu novērtējumu. Nacionālā kinofilmu pārraudzīšanas padome to nosauca par vienu no desmit labākajām 2025. gada filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zumas klints

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q229624"
}

**Zumas klints** () ir 1125 metrus augsts monolīts un inselbergs Nigērijas vidienē uz rietumiem no valsts galvaspilsētas Abudžas. Klints relatīvais augstums ir 300 metri. Klints ir viens no Nigērijas simboliem un attēlota uz 100 Nigērijas nairas banknotes. Eksistē vairākas leģendas un ticējumi par šo klinti.

## Ārējās saites
Grēcinieki

**"Grēcinieki"** () ir 2025. gada trillera filma, kura režisors, producents un scenārija autors ir Raiens Kūglers. Filmas darbība norisinās 1932. gadā Misisipi upes deltas apvidū; galvenajā lomā ir Maikls B. Džordans, kurš atveido noziedzniekus dvīņu brāļus, kuri atgriežas savā dzimtajā pilsētā, lai atvērtu naktsklubu. Vakara notikumu rezultātā vietējie iedzīvotāji saskaras ar pārdabisku ļaunumu. Filmā lomas atveido arī Heilija Steinfelda, Mailzs Keitons, Džeks O'Konels, Vunmi Mosaku, Džeims Losons, Omars Millers un Delrojs Lindo.

Kūglers sāka filmas veidošanu, izmantojot savu filmu studiju *Proximity Media*, un galvenajā lomā izvēlējās Džordanu. Projektu izziņoja 2024. gada janvārī, un *[[Warner Bros. Pictures]]* ieguva izplatīšanas tiesības. Filmēšana notika no 2024. gada aprīļa līdz jūlijam. Ilggadējais Kūglera sadarbības partneris Ludvigs Jēransons komponēja filmas mūziku un bija tās izpildproducents.

Filmas "Grēcinieki" pirmizrāde notika 2025. gada 3. aprīlī, kinoteātros Amerikas Savienotajās Valstīs un Latvijā filma nonāca 2025. gada 18. aprīlī. Tā saņēma pozitīvas atsauksmes no kritiķiem un skatītājiem. Gan Nacionālā kinofilmu pārraudzīšanas padome, gan Amerikas Kinoinstitūts to iekļāva 2025. gada desmit labāko filmu sarakstā. Tā saņēma rekordlielu skaitu nominācijas (16) 98. Kinoakadēmijas balvai, saņemot tās kategorijās "Labākais aktieris galvenajā lomā" (Džordans), "Labākais oriģinālscenārijs", "Labākais operatora darbs" un "Labākā oriģinālmūzika". Tāpat tā saņēma septiņas nominācijas 83. Zelta globusa balvai (tostarp kategorijā "Labākā drāma filma"), uzvarot divās kategorijās, un 17 nominācijas 31. Kritiķu izvēles balvai (tostarp kategorijā "Labākā filma"), uzvarot četrās kategorijās. Filma saņēma arī 13 nominācijas 79. BAFTA kino balvai, saņemot balvu trīs kategorijās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lejasciema luterāņu baznīca

**Lejasciema evaņģēliski luteriskā baznīca** bija Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atradās Gulbenes novada Lejasciema pagasta Lejasciemā. Nopostīta 1944. gadā, Otrā pasaules kara laikā.

Pirmā Lejasciema luterāņu baznīcas koka ēka uzcelta 1773. gadā. Otrā, neogostiskā stila baznīca uzcelta 1895. gadā pēc arhitekta Konstantīna Pēkšēna projekta. 

## Ārējās saites
Reusa

**Reusa** (spāņu un ) ir pilsēta un pašvaldība Spānijas ziemeļaustrumos, Katalonijas autonomajā reģionā, Tarragonas provincē. Tā atrodas Baškampas komarkā, aptuveni 10 km iekšzemē no Vidusjūras piekrastes un ap 100 km uz dienvidrietumiem no Barselonas. Pilsētas ģeogrāfiskais izvietojums — netālu no piekrastes, nozīmīgām transporta maģistrālēm un Tarragonas pilsētvides — vēsturiski ir veicinājis tās attīstību kā nozīmīgam reģionālam centram. Administratīvi Reusa ir Baškampas komarkas centrs un viena no lielākajām pilsētām Tarragonas provincē. Pašvaldības teritorija aizņem 52,8 km², un 2024. gadā pilsētā dzīvoja 110 tūkstoši iedzīvotāju, kas padara Reusu par vienu no nozīmīgākajām apdzīvotajām vietām Katalonijas dienvidos. Tai ir pilnvērtīgs pašvaldības statuss, un tā kalpo kā administratīvais, funkcionālais un pakalpojumu mezgls apkārtējām piepilsētu un lauku teritorijām.

Vēsturiski un mūsdienās Reusa ir viens no Tarragonas provinces saimniecības un kultūras balstiem. Pilsēta attīstījusies kā reģionāls tirdzniecības, rūpniecības un pakalpojumu centrs, kur koncentrējas loģistikas uzņēmumi, mazumtirdzniecība, izklaides infrastruktūra, izglītības iestādes un kultūras organizācijas. Reusa ir īpaši pazīstama ar katalāņu modernisma arhitektūras mantojumu un kā arhitekta Antonio Gaudi dzimtā vieta, kas tai piešķir nozīmīgu vietu Katalonijas kultūras identitātē. Pateicoties aktīvai kultūras dzīvei, festivāliem, augstākās izglītības un biznesa infrastruktūrai, Reusa papildina tuvējās Tarragonas piejūras tūrisma funkcijas un ieņem būtisku lomu Katalonijas dienvidu urbānajā, sociālekonomiskajā un reģionālās attīstības telpā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanas reģions

**Sanas reģions** () ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts dienvidaustrumu daļā Nigēras pietekas Bani baseinā, robežojas austrumos ar Bandiagaras reģionu un Burkinafaso, dienvidos — ar Kutialas reģionu, rietumos — ar Segu reģionu, bet ziemeļos — ar Mopti reģionu. Reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Sana. Lēmums par reģiona izveidi, nodalot no Segu reģiona Sanas un Tominianas apriņķus un Bla apriņķa piecas komūnas, pieņemts 2011. gadā, bet faktiski reģions izveidots 2023. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Almalvesa

**Almalvesa** () ir neliela pašvaldība Spānijā, Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, Sorijas provincē. Tā atrodas Sorijas lauku teritorijā Centrālās Mesetas ziemeļaustrumu daļā un ietilpst reģionā, kam raksturīgs zems apdzīvotības blīvums, izteikta demogrāfiskā novecošanās un tradicionāla saimnieciskā darbība. Administratīvi Almalvesa ir viena no mazākajām Sorijas provinces pašvaldībām pēc iedzīvotāju skaita. Pašvaldības teritorijas platība ir 159,11 km², bet iedzīvotāju skaits ir ļoti neliels. 2024. gadā tur dzīvoja 124 cilvēki. Apdzīvotā vieta atrodas aptuveni 823 metru augstumā virs jūras līmeņa kalnainā plakankalnē, un tās klimatu nosaka kontinentālas iezīmes ar aukstām ziemām un sausām, siltām vasarām.

Almalvesu raksturo izteikti lauku vide, tradicionāla zemkopība un ierobežota, galvenokārt vietējām vajadzībām orientēta saimnieciskā darbība. Vēsturiski un mūsdienās tās nozīme galvenokārt saistīta ar Kastīlijas un Leonas iekšzemes lauku kultūrvides saglabāšanu. Pašvaldība ilustrē reģionam raksturīgos sociālekonomiskos procesus, tostarp ilgstošu iedzīvotāju aizplūšanu uz pilsētām, lauku apdzīvotības sarukumu un tradicionālās ainavas uzturēšanu kā kultūrvēsturisku vērtību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rucavas pamatskola

thumb|Rucavas pamatskolas ēka (pirms 1940)
**Rucavas pamatskola** atrodas Rucavā, Dienvidkurzemes novadā.

## Vēsture
Pirmo skolu Paurupes (Rucavas) ciemā ap 1820. gadu dibināja kurpnieks Krēgers.
1852. gadā draudzes baznīcas ērģelnieks un skolotājs Kristaps Šēnbergs savā mājā iekārtoja draudzes skolu, kas no 1875. līdz 1889. gadam darbojās kā proģimnāzija. Vēlāk skolu līdz 1901. gadam vadīja viņa dēls Kārlis Šēnbergs.

1920. gadā izveidoja sešklasīgo Rucavas pamatskolu, ko 1930. gadā pārveidoja par sešklasīgo Paurupes pamatskolu. 1932. gadā Rucavas — Paurupes skolu savā pārziņā pārņēma Izglītības ministrija.
Tagadējā Rucavas pamatskolas ēka celta pēc arhitekta Blankenburga projekta, pabeigta un iesvētīta 1938. gada 13. novembrī. 1996. gadā septembrī skolas ēku atzina par Eiropas Kultūras mantojuma pieminekli.
No 1950. līdz 2003. gadam ēkā darbojās Rucavas vidusskola.

## Izglītības programmas
* vispārējā pamatizglītības vispārizglītojošā virziena programma (kods:21011111)
* pamatizglītības programma izglītojamiem ar mācīšanās traucējumiem (kods 21015611)
* Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem
Johans Madauss

**Johans Ludvigs Kārlis Madauss** (, dzimis , miris ) bija Hamburgā dzimis vācu gleznotājs, kas lielu daļu no mūža pavadīja Rīgā..

Dzimis gleznotāja ģimenē. 1840. gad;a ieradās Rīgā. 1842. gadā apprecējās ar rīdzinieci Ģertrūdi Cirkmani (1823 - 1908), ģimenē bija 8 bērni. Strādāja par mākslas skolotāju 2. apriņķa skolā (2. Kreisschule) un meiteņu skolā. Madausa gleznas atrodamas LNMM, Igaunijas mākslas muzeja un Jūrmalas muzeja kolekcijā. Veidojis altārgleznas vairākām baznīcām (piemēram, Paistu, Tirzas baznīcām). Apglabāts Lielajos kapos. 2022. gadā vēsturiskajā kapavietā gleznotāja pēctecis Čārlijs Madauss Lielajos kapos uzstādīja piemiņas stēlu Johanam Madausam.

## Ārējās saites
* Baltisches Biografisches Lexikon digital
* Digitālā bibliotēka
Sana (Mali)

**Sana** (, ) ir pilsēta Mali, Sanas reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts dienvidaustrumos Bani upes ielejā  no valsts galvaspilsētas Bamako. Nozīmīgs tirdzniecības un kultūras centrs, tradicionāls bogolanfini auduma un zirgkopības centrs.

## Vēsture
Pilsēta zināma kopš 15. gadsimta sākuma kā Daa karalistes tirdzniecības centrs pie krācēm Bani upē. 1690. gadā pilsētu iekaroja Bambaru impērija. 1739. gadā pilsētu nopostīja Konga impērija, bet 1830. gados iekaroja Masinas impērija. 1891. gadā Sana kļuva par Francijas protektorātu. 1955. gadā Sana ieguva komūnas statusu, bet 2023. gadā tā kļuva par jaunizveidotā Sanas reģiona centru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vakareiropas latviešu sociāldemokrātu savienība

**Vakareiropas latviešu sociāldemokrātu savienība** (**VLSS**), arī **Rietumeiropas latviešu sociāldemokrātu savienība**, bija nelegāla  latviešu revolucionāra emigrantu politiska organizācija Londonā.

Savienību dibināja 1899. gada septembrī emigrējošie jaunstrāvnieki Miķelis Valters, Fricis Roziņš, Ernests Rolavs, Emīls Skubiķis u.c. Savienības mērķis bija sekmēt revolucionāru kustību Latvijā un organizēt sociāldemokrātiskās un marksistiskās literatūras izdošanu latviešu valodā ārzemēs.

Savienība izdeva savu laikrakstu "Latviešu Strādnieks" un brošūru sēriju "Strādnieku bibliotēka", kas 1900. gadā pirmo reizi latviešu valodā izdeva "Komunistiskās partijas manifestu" F. Roziņa tulkojumā. Kārļa Marksa un Frīdriha Engelsa darbu un citas literatūras izdošanai tika nodibināts Vakareiropas latviešu sociāldemokrātu savienības apgāds, bet iespiešanai tika izveidota latviešu sociāldemokrātu spiestuve Londonā.

Ļoti īsā laikā savienībā sākās savstarpējas nesaskaņas starp "Latviešu Strādnieks" redaktoru F. Roziņu un redkolēģijas locekļiem E. Rolavu, M.Valteru u.c. sakarā ar latviešu nacionālo jautājumu, kas noveda līdz savienības sašķelšanās 1900. gada jūnijā. Laikrakstu izdošana tika pārtraukta, bet F. Roziņš u.c. savienību pameta. Savienība formāli izira 1900. gada 22. jūlijā.

Vēlāk VLSS atlikušie biedri, tai skaitā M. Valters, E. Rolavs, E. Skubiķis u.c., apvienojās ar ASV latviešu sociāldemokrātu savienību, kas 1903. gada 22. jūlijā izveidoja Latviešu sociāldemokrātu savienību, kamēr VLSS pametušie biedri F. Roziņš u.c. piedalījās LSDSP izveidošanā.

## Atsauces
Maskavas apvedceļš

**Maskavas apvedceļš** (krievu: *Московская кольцевая автомобильная дорога*, saīsināti **MKAD**) ir galvenais apvedceļš ap Maskavu un viens no nozīmīgākajiem autoceļiem Krievijā. Tas veido slēgtu apli ap pilsētu un kalpo kā galvenais tranzīta, sadales un pilsētas satiksmes ceļš.

Autoceļa kopgarums ir 108,9 km. MKAD ir daudzjoslu autoceļš ar 10 līdz 14 braukšanas joslām, bez līmeņa krustojumiem — visa satiksme notiek caur divlīmeņu mezgliem. Maksimālais atļautais braukšanas ātrums lielākajā daļā posmu ir 100 km/h.

MKAD savieno visas galvenās radiālās šosejas, kas ved no Maskavas uz citiem Krievijas reģioniem, tostarp:

* M1
* M2
* M3
* M4
* M5
* M7
* M8
* M9
* M10
* M11
* M12

## Vēsture
Maskavas apvedceļa būvniecība sākās 1956. gadā. Ceļš tika nodots ekspluatācijā 1961. gadā kā divjoslu autoceļš, kas atradās ārpus pilsētas robežām un bija paredzēts tranzīta satiksmes novirzīšanai no Maskavas centra.

Padomju laikā un pēc PSRS sabrukuma Maskava strauji paplašinājās, un MKAD pakāpeniski kļuva par pilsētas iekšējo maģistrāli. 1990. gados un 2000. gadu sākumā ceļš tika pilnībā pārbūvēts par daudzjoslu ātrgaitas autoceļu ar atdalītām brauktuvēm un bezluksoforu satiksmi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kijivas apvedceļš

**Kijivas apvedceļš** () ir galvenais apvedceļš ap Kijivu un viena no nozīmīgākajām transporta maģistrālēm Ukrainas galvaspilsētas reģionā. Tas nodrošina tranzīta satiksmes novirzīšanu ārpus pilsētas centra un savieno galvenos valsts autoceļus, kas ved uz dažādiem Ukrainas reģioniem.

Autoceļa kopgarums ir aptuveni . Lielākajā daļā posmu tas ir četru joslu vai sešu joslu autoceļš ar atdalītām brauktuvēm. Maksimālais atļautais braukšanas ātrums ir .

Kijivas apvedceļš daļēji ietilpst Eiropas autoceļu tīklā un savieno vairākus starptautiskos maršrutus.

## Ārējās saites
U.S. Route 66

**ASV 66. autoceļš** (), bieži dēvēts par ***Route'' 66''' vai '''Mātes ceļu''' (''The Mother Road''), bija viens no slavenākajiem un simboliskākajiem autoceļiem [[Amerikas Savienotās Valstis|Amerikas Savienotajās Valstīs]]. Tas savienoja [[Čikāga|Čikāgu]] ar [[Losandželosa|Losandželosu]], šķērsojot astoņus štatus un kalpojot kā galvenā transporta artērija valsts rietumu virzienā.

Autoceļš izveidots 1926. gadā, un tā kopgarums sasniedza aptuveni 3945 km. ''Route'' 66 būtiski veicināja ASV ekonomisko un kultūras attīstību, īpaši [[1930. gadi|1930]].—[[1950. gadi|1950. gados]], kad tas kļuva par galveno migrācijas, tirdzniecības un tūrisma maršrutu. Lielākajā daļā posmu US 66 bija divjoslu vai četrjoslu autoceļš, kas veda cauri mazpilsētām, tuksnešiem un kalnu apvidiem. Līdz ar starpštatu autoceļu sistēmas attīstību tā nozīme samazinājās, un 1985. gadā US 66 oficiāli tika izņemts no ASV autoceļu tīkla.

Mūsdienās liela daļa ''Route'' 66 ir saglabāta kā vēsturisks un tūrisma maršruts ar nosaukumu ***Historic Route* 66*', piesaistot ceļotājus no visas pasaules.

## Ārējās saites
Ziemeļu Ledus okeāna lielceļš

**Ziemeļu Ledus okeāna lielceļš** (somu: *Jäämerentie*, zviedru: *Ishavsvägen*, vācu: *Eismeerstraße*) bija 531 km garš autoceļš Lapzemē, Somijā, kas savienoja Rovaniemi pilsētu ar Līnahamari ostu Pečengas līcī pie Barenca jūras. Autoceļš tika atklāts 1931. gadā un kļuva par pirmo autoceļu pasaulē, kas sasniedza Ziemeļu Ledus okeānu.

Otrā pasaules kara laikā, 1940.—1941. gadā, Ziemeļu Ledus okeāna lielceļš un Līnahamari osta ieguva izšķirošu stratēģisku nozīmi, to kontrolēja nacistiskā Vācija, bet vēlāk, 1944. gadā to ieņēma PSRS.

Pēc kara Somija bija spiesta nodot bijušās Petsamo provinces teritoriju Padomju Savienībai, tādējādi zaudējot tiešu piekļuvi Ziemeļu Ledus okeānam. Līdz ar to Ziemeļu Ledus okeāna lielceļš tika pārvietots un reorganizēts, un mūsdienās tā maršruts lielā mērā ietilpst Somijas valsts autoceļā 4. ceļš, kas ved uz Norvēģiju.

## Ārējās saites
Santamarta

**Santamarta** (, ) ir ostas pilsēta Kolumbijas ziemeļos pie Karību jūras, Santamartas līča apkārtnē, netālu no Magdalenas upes grīvas un Sjerra Nevada de Santamartas kalnu masīva pakājes, kur ciešā telpiskā tuvumā satiekas piekraste, tropu zemienes un augstkalnu ekosistēmas. Administratīvi tā ir Magdalenas departamenta administratīvais centrs un viens no nozīmīgākajiem Kolumbijas Karību reģiona urbānajiem centriem, pildot reģionāla transporta, tirdzniecības, pakalpojumu un ostas mezgla funkcijas, kā arī kalpojot par piekļuves punktu piekrastes un kalnu tūrisma teritorijām.

Santamarta ir viena no vecākajām pastāvīgi apdzīvotajām eiropiešu izcelsmes pilsētām Dienvidamerikā un viena no senākajām spāņu dibinātajām pilsētām mūsdienu Kolumbijas teritorijā. Tā dibināta 1525. gadā, tradicionāli dibināšanu saistot ar spāņu konkistadoru Rodrigo de Bastidasu. Mūsdienās Santamartas pašvaldībā dzīvo ap 506 tūkstošiem iedzīvotāju, kas padara to par nozīmīgu demogrāfisko un saimniecības centru Kolumbijas ziemeļos. Pilsētai ir īpašs administratīvais statuss kā departamenta administratīvajam centram, un tā nodrošina svarīgas loģistikas, izglītības un veselības aprūpes funkcijas plašākam reģionam. Kolumbijas Karību reģiona kontekstā Santamarta ieņem būtisku vietu kā transporta, tirdzniecības un tūrisma centrs. Tās osta ir nozīmīga lauksaimniecības produktu (īpaši banānu) un derīgo izrakteņu eksportam, savukārt tuvumā esošie dabas un kultūrvēsturiskie objekti — Taironas nacionālais parks, koloniālais pilsētas centrs un Sjerra Nevada de Santamarta — veicina pilsētas lomu kā vienam no galvenajiem tūrisma galamērķiem Kolumbijas ziemeļos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zinātnes muzejs

[thumb|“Zinātnieku nakts” [AHHAA (Tartu, Igaunija)]]
**Zinātnes muzejs** ir muzeja veids, kura galvenais mērķis ir popularizēt zinātni, tehnoloģijas un to sasniegumus, izmantojot izglītojošas, bieži vien interaktīvas ekspozīcijas. Atšķirībā no tradicionālajiem muzejiem zinātnes muzeji lielu uzsvaru liek uz apmeklētāju līdzdalību, eksperimentēšanu un praktisku pieredzi.

Zinātnes muzeji ir nozīmīga neformālās izglītības daļa un īpaši iecienīti skolēnu, studentu un ģimeņu vidū. Tajos bieži tiek skaidroti sarežģīti dabaszinātņu un tehnoloģiju procesi vienkāršā un saprotamā veidā.

Mūsdienu zinātnes muzeju pirmsākumi meklējami 19. gadsimtā, kad Eiropā un Ziemeļamerikā tika dibinātas institūcijas, kas demonstrēja rūpniecības, tehnikas un dabaszinātņu sasniegumus. Par vienu no pirmajiem šāda veida muzejiem uzskata Londonas Zinātnes muzeju, kas dibināts 1857. gadā.

## Ārējās saites
Jekaterina Kotrikadze

**Jekaterina Kotrikadze** (gruzīnu: ეკატერინე კოტრიკაძე; dzimusi  Tbilisi) ir gruzīnu izcelsmes Krievijas žurnāliste un mediju vadītāja, plaši pazīstama kā *[[TV Rain]]* (*Doždj*) galvenā ziņu redaktore un vadītāja.

2022. gada martā, pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā, pametusi Krieviju kopā ar vīru. 2025. gada 5. septembrī Krievijas Federācijas Iekšlietu ministrija izsludināja Kotrikadzes meklēšanu.

Komentējot *Doždj* darbības pārtraukumu Latvijā, Jekaterina Kotrikadze norādīja, ka daļa Krievijas žurnālistu nav pietiekami izpratuši Latvijas vēsturisko pieredzi un sabiedrības jutīgumu pret padomju okupāciju un Krievijas karu Ukrainā, uzsverot, ka spriedzes pamatcēlonis ir Krievijas īstenotā politika Baltijas valstīs, tomēr arī norādīja, ka Latvija, viņasprāt, ir rīkojusies nepamatoti attiecībā pret *Doždj* kanālu.

## Personīgā dzīve
Pirmais vīrs — Jegors Kuroptjevs. Otrais vīrs — Aleksejs Zjunkins, mediju menedžeris. No šīs laulības ir dēls Davids.

Kotrikadze ir precējusies ar žurnālistu Tihonu Dzjadko kopš 2019. gada, pārim ir dēls.

## Atsauces
Tihons Dzjadko

**Tihons Dzjadko** (; dzimis  Maskavā) ir Krievijas žurnālists, redaktors un mediju vadītājs. Plaši pazīstams kā neatkarīgā televīzijas kanāla *[[TV Rain]]* (*Doždj*) galvenais redaktors.

Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gadā Dzjadko pameta Krieviju kopā ar ģimeni. Turpinājis vadot *Doždj* redakciju ārpus Krievijas.

## Personīgā dzīve
Dzjadko ir precējies ar žurnālisti un mediju vadītāju Jekaterinu Kotrikadzi kopš 2019. gada. Pārim ir dēls.

## Atsauces
Ūdens ipomeja

**Ūdens ipomeja** (*Ipomoea aquatica*) ir tropu un subtropu ūdens lakstaugs no tīteņu dzimtas (*Convolvulaceae*). Suga var būt viengadīga vai daudzgadīga atkarībā no augšanas apstākļiem. Augam raksturīgi garie, dobie, ložņājošie vai peldošie stublāji, kas viegli iesakņojas, šaura līdz lancetiska vai nedaudz bultveida lapas un piltuvveida ziedi, parasti balti vai gaiši violeti. Šīs morfoloģiskās īpašības nodrošina augstu pielāgošanās spēju augšanai lēni tekošos vai stāvošos ūdeņos, applūdušās vietās, rīsu laukos, kanālos, dīķos un mitrās augsnēs, bieži veidojot blīvus saaugumus uz ūdens virsmas vai seklā dūņainā substrātā. Ūdens ipomeja ir plaši izplatīta tropu un subtropu reģionos, īpaši Dienvidāzijā, Dienvidaustrumāzijā un Austrumāzijā, kā arī sastopama vai kultivēta Āfrikā un Okeānijā. Cilvēku saimnieciskā darbība, tostarp apzināta ieviešana dārzeņu audzēšanai, ir veicinājusi sugas izplatību ārpus dabiskā areāla. Vairākos reģionos tā tiek uzskatīta par potenciāli invazīvu, jo spēj aizsprostot ūdensteces, nomākt vietējos ūdensaugus un mainīt ekosistēmu struktūru.

Cilvēku uzturā ūdens ipomeja ir nozīmīgs lapu dārzenis, plaši lietots Āzijas virtuvēs (svaigs, apcepts, zupās un sautējumos). Tas ir bagāts ar C vitamīnu, karotinoīdiem (A provitamīnu), minerālvielām un šķiedrvielām. Augs pazīstams ar daudziem nosaukumiem, piemēram, ūdens spināts, kangkonga vai kangkunga, rau muona, ončoja, phakbunga un citi, kas atspoguļo tā kulināro nozīmi un saistību ar ūdens biotopiem. Ekosistēmās ūdens ipomeja darbojas kā ātraudzīgs primārais producents, piedalās barības vielu apritē un var nodrošināt barību un patvērumu ūdens bezmugurkaulniekiem, zivīm un putniem. Vienlaikus pārmērīga savairošanās var samazināt ūdens skābekļa saturu un nomākt citu makroveģetāciju. Praktiskā izmantošanā jāņem vērā arī riski, kas saistīti ar audzēšanu vai vākšanu piesārņotos ūdeņos, jo augs var uzkrāt smagos metālus vai kalpot par parazītu starpsaimnieku.

## Ārējās saites
Sikaso

**Sikaso** (, ) ir pilsēta Mali, Sikaso reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta, valsts otra lielākā pilsēta. Atrodas valsts dienvidaustrumos  no valsts galvaspilsētas Bamako. Nozīmīgs tirdzniecības centrs, Kenedugu karalistes galvaspilsēta no 1877. līdz 1898. gadam.

## Vēsture
Līdz 1870. gadam Sikaso bija neliels ciems, līdz Kenedugu karalistes *faama* Tjeba Traore, kura māte nāca no Sikaso, pārcēla uz šejieni valsts galvaspilsētu. Traore uzbūvēja karaļa pili un pilsētas nocietinājumus, kas padarīja Sikaso par Rietumāfrikas lielāko nocietināto pilsētu, kas spēja pretoties ne tikai malinku vadoņa Samori Tures uzbrukumiem, bet arī franču koloniālajam karaspēkam. 1898. gadā bijušie Kenedugu sabiedrotie franči paši uzbruka pilsētai un to iekaroja. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Kutialas reģions

**Kutialas reģions** () ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts dienvidaustrumu daļā, robežojas austrumos ar Burkinafaso, dienvidos — ar Sikaso reģionu, rietumos — ar Djoilas reģionu, bet ziemeļos — ar Segu un Sanas reģioniem. Reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Kutiala. Lēmums par reģiona izveidi, nodalot no Sikaso reģiona Kutialas un Joroso apriņķus, pieņemts 2011. gadā, bet faktiski reģions izveidots 2023. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Abulfazs Elčibejs

**Abulfazs Elčibejs** (; dzimis  Keleki, miris  Ankarā) bija Azerbaidžānas politiķis un 2. Azerbaidžānas prezidents (1992—1993), kā arī Azerbaidžānas Tautas frontes līderis.

Pēc neatkarības atjaunošanas Elčibejs kļuva par vienu no redzamākajiem demokrātiskās opozīcijas līderiem. 1992. gada 7. jūnijā notikušajās prezidenta vēlēšanās viņš uzvarēja un 16. jūnijā stājās prezidenta amatā.

Viņa prezidentūras laikā Azerbaidžāna orientējās uz demokratizāciju, ciešāku sadarbību ar Rietumiem un attālināšanos no Krievijas ietekmes. Valsts vienlaikus saskārās ar nopietniem izaicinājumiem — Kalnu Karabahas konflikta saasināšanos, iekšpolitisko nestabilitāti un militārām sacelšanās epizodēm.

1993. gada jūnijā politiskās krīzes rezultātā Elčibejs zaudēja varu; par prezidentu kļuva Heidars Alijevs.

## Ārējās saites
Rovšans Askerovs

**Rovšans Anvers ogli Askerovs** (; dzimis  Baku) ir azerbaidžāņu izcelsmes Krievijas žurnālists, televīzijas vadītājs un publicists, ilggadējs intelektuālās televīzijas spēles "Kas? Kur? Kad?'" (*Что? Где? Когда?*) eksperts un komandas kapteinis. Plašākai auditorijai pazīstams arī kā politisko un sabiedrisko komentāru autors.

Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gadā Askеrоvs asi kritizēja Krievijas varasiestādes un karu, pēc kā pameta Krieviju. Krievijā pret viņu ierosināja krimināllietu par izteikumiem sociālajos tīklos. Askеrоvs turpināja žurnālista un publisko darbību ārpus Krievijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Buguni reģions

**Buguni reģions** () ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts dienvidu daļā, robežojas dienvidos ar Kotdivuāru, rietumos — ar Gvineju, ziemeļos — ar Kulikoro un Djoilas reģioniem, bet austrumos — ar Sikaso reģionu. Reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Buguni. Lēmums par reģiona izveidi, nodalot no Sikaso reģiona Buguni, Janfolilas un Kolondjebas apriņķus, kā arī 7 komūnas no Kulikoro reģiona, pieņemts 2011. gadā, bet faktiski reģions izveidots 2019. gadā, kad iecelts pirmais gubernators.

## Atsauces

## Ārējās saites
Thelma (2024. gada filma)

***Thelma*** ir 2024. gada ASV komēdijdrāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Džošs Margolins. Filmā galvenās lomas atveido Džūna Skviba, Freds Hekindžers, Ričards Roundtrijs, Klārks Gregs, Pārkere Posija un Malkolms Makdauels. *Thelma* kļuva par Roundtrija pēdējo filmu.

Filma stāsta par 93 gadus veco Telmu (Skviba), no kuras pa telefonu tiek izkrāpti 10 tūkstoši dolāru. Kopā ar sava mazdēla (Hekindžers) un drauga (Roundtrijs) palīdzību Telma ir apņēmības pilna atrast krāpniekus un atgūt naudu.

Filmas *Thelma* pirmizrāde notika  Sandensas kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu, īpaši izceļot Skvibas aktierspēli. Nacionālā kinofilmu pārraudzīšanas padome to nosauca par vienu no desmit labākajām 2024. gada neatkarīgajām filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Telma

**Telma** (*Thelma*) var būt:
* "Telma" — 2017. gada Norvēģijas trillera filma;
* *[[Thelma (2024. gada filma)|Thelma]]* — 2024. gada ASV komēdijdrāma.

## Skatīt arī
* "Telma un Luīze"
Kutiala

**Kutiala** (, ) ir pilsēta Mali, Kutialas reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts dienvidaustrumos  no valsts galvaspilsētas Bamako. Nozīmīgs kokvilnas audzēšanas centrs, reizēm tiek dēvēta par «Baltā zelta galvaspilsētu».

## Vēsture
Pilsētu 16. gadsimtā dibināja bambaru ieceļotāji no Segu. Franču Sudānas laikā Kutialas apvidus attīstīts kā kokvilnas ražošanas centrs, bet kopš tirgus izmaiņām 1980. gados nozare pagrimusi. Kopš 2023. gada jaundibinātā Kutialas reģiona administratīvais centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džūna Skviba

**Džūna Luīze Skviba** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.

Savu karjeru sākusi kā teātra aktrise Brodvejā. Skvibas kino debija bija Vudija Allena romantiskajā komēdijā *[[Alice (filma)|Alice]]* (1990). Vēlāk atveidojusi otrā plāna lomas tādās filmās kā "Nevainības laikmets" (1993), "Šurpu turpu" (*In & Out*, 1997), "Iepazīstieties, Džo Bleks" (*Meet Joe Black*, 1998), "Par Šmitu" (2002) un "Tālu no debesīm" (2002). Par lomu Aleksandra Peina 2013. gada filmā "Nebraska", Skvibu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".

Skvibas karjerā pirmā galvenā loma bija 2024. gada filmā *[[Thelma (2024. gada filma)|Thelma]]*. 2025. gadā atveidojusi galveno lomu Skārletas Džohansones komēdijdrāmā *[[Eleanor the Great]]*.

## Ārējās saites
Klārks Gregs

**Roberts Klārks Gregs jaunākais** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, scenārists un režisors.

Atveidojis Fila Kolsona lomu tādās *[[Marvel Cinematic Universe]]* filmās kā "Dzelzs vīrs" (2008), "Tors" (2011), "Atriebēji" (2012) un "Kapteine Mārvela" (2019) un televīzijas seriālā "Drošības aģenti V.A.I.R.O.G.S" (2013—2020).

Bijis scenārists šausmu filmai "Kas slēpjas zem meliem" (*What Lies Beneath*, 2000), kā arī režisors filmām "Aizrīties" (*Choke*, 2008) un *[[Trust Me]]* (2013). Filmējies tādās filmās kā *[[The Adventures of Sebastian Cole]]* (1998), "Dzīve aiz kadra" (2002), "Bīstamā fotogrāfija" (2002), "Mēs bijām kareivji" (*We Were Soldiers*, 2002), "Lieliskā kompānija" (2004), "Kad zvana svešinieks" (*When a Stranger Calls*, 2006), "500 vasaras dienas" (2009), "Liela brēka, maza vilna" (*Much Ado About Nothing*, 2012), "Ar ko pārgulēt" (*The To Do List*, 2013), "Trauslās sirdis" (*Labor Day*, 2013), *[[Live by Night]]* (2016), *[[Being the Ricardos]]* (2021) un *[[Thelma (2024. gada filma)|Thelma]]* (2024).

## Ārējās saites
Kerija Vašingtona

**Kerija Marisa Vašingtona** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise. Saņēmusi ''Emmy'' balvu, kā arī nominācijas divām Zelta globusa balvām un divām ''Tony'' balvām.

Kļuvusi pazīstama ar galveno lomu kanāla *[[American Broadcasting Company|ABC]]* drāmas seriālā *[[Scandal (seriāls)|Scandal]]* (2012—2018), par ko divreiz nominēta *Emmy* balvai un vienreiz Zelta globusa balvai.

Piedalījusies arī filmās "Rejs" (*Ray*, 2004), "Smita kungs un kundze" (2005), "Fantastiskais četrinieks" (2005), "Pēdējais Skotijas karalis" (*The Last King of Scotland*, 2006), "Fantastiskais četrinieks un Sudraba sērfotājs" (2007), *[[I Think I Love My Wife]]* (2007), "Māte un bērns" (*Mother and Child*, 2009), "Tumšādainajām meitenēm" (*For Colored Girls*, 2010), "Atsvabinātais Džango" (2012) un *[[Wake Up Dead Man]]* (2025).

## Ārējās saites
Keilija Speinija

**Keilija Speinija** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.

Speinijas pirmās kino lomas bija 2018. gada filmās "Pacific Rim: Sacelšanās" (*Pacific Rim Uprising*) un "Grūtie laiki viesnīcā "El Royale"". Guvusi kritiķu atzinību par galveno lomu Sofijas Kopolas filmā "Priscilla" (*Priscilla*, 2023), par ko viņu nominēja Zelta globusa balvai kategorijā "Labākā aktrise drāmas filmā". Piedalījusies arī filmās "Pilsoņu karš" (2024), "Svešais: Romulus" (2024) un *[[Wake Up Dead Man]]* (2025).

## Ārējās saites
Buguni

**Buguni** () ir pilsēta Mali, Buguni reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts dienvidos Bani pietekas Baules krastā  no valsts galvaspilsētas Bamako.

## Vēsture
Pilsēta dibināta Bambaru impērijas laikā. 1893. gadā to ieņēma Francijas koloniālais karaspēks un gadu vēlāk izveidoja Buguni apriņķi. Pilsētā glabājās valsts otrs lielākais vēstures arhīvs, kas gāja bojā ugunsgrēkā 1991. gada marta nemieros pret prezidenta Musas Traores valdīšanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jaunais vilnis (filma)

**"Jaunais vilnis"** () ir 2025. gada Francijas un ASV komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Ričards Linkleters. Filmā Gijoms Marbeks atveido Žanu Liku Godāru, Zoja Doiča atveido Džīnu Sībergu, bet Obrī Dulēns — Žanu Polu Belmondo. Filma stāsta par vienu no franču jaunā viļņa pirmās filmas "Līdz pēdējam elpas vilcienam" (1960) uzņemšanu.

Filmas "Jaunais vilnis" pirmizrāde notika  78. Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu. Filma nominēta 83. Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais mūzikls vai kinokomēdija".

## Atsauces

## Ārējās saites
Kulikoro

**Kulikoro** (, ) ir pilsēta Mali, Kulikoro reģiona administratīvais centrs. Atrodas valsts dienvidrietumu daļā Nigēras kreisajā krastā  no valsts galvaspilsētas Bamako. Nozīmīgs transporta mezgls — upes osta Nigēras kuģojamā posma sākumā lejpus Sotubas krācēm.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 19. gadsimta sākumā Bambaru impērijas laikā. 1904. gadā Kulikoro uzbūvēja Dakāras—Nigēras dzelzceļa galastaciju, lai savienotu Nigēras kuģojamo posmu ar Dakāras ostu. Dzelzceļa posms no Bamako līdz Kulikoro nefunkcionē kopš 2010. gadiem. No 1979. gada Kulikoro ir reģiona centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Starptautiskais Žila Verna Rīgas Franču licejs

**Starptautiskais Žila Verna Rīgas Franču licejs** () ir Rīgas izglītības iestāde, kas pieder starptautiskajam franču skolu tīklam (AEFE). Tās izglītības programmām ir Latvijas un Francijas izglītības ministriju akreditācija. Liceju vada skolēnu vecāku biedrība APECEF (*Association des Parents d`Élèves des Classes d’Enseignement en Français*). Mācības notiek trīs ēkās: Patversmes ielā 30 K-3 (pirmsskola),  Patversmes ielā 20 (sākumsskola) un Skanstes ielā 43.

## Vēsture
 "Latviešu un franču tuvināšanās biedrība" ar Francijas valdības atbalstu dibināja Rīgas Franču liceju. Pēc Latvijas okupācijas  Rīgas Franču liceju pārdēvēja par Anrī Barbisa Rīgas 11. vidusskolu, bet pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas tas  atguva savu vēsturisko nosaukumu.

2007. gada septembrī ar Francijas vēstniecības Latvijā atbalstu izveidoja Žila Verna Rīgas Franču skolu, kas ieguva tiesības īstenot Francijas izglītības programmu. 2011. gadā skola pievienojās franču izglītības tīklam AEFE.
2014. gadā atklāja Žila Verna Rīgas franču skolas jaunās telpas arhitekta Šmēlinga projektētā ēkā Patversmes ielā 20 Sarkandaugavā. Jaunajās telpās mācības sāka 160 audzēkņi.

## Izglītības programmas
* Pirmsskola (*école maternelle*) bērniem no 2 līdz 5 gadu vecumam 
* Sākumskola (*école élémentaire*) skolēniem no 6 līdz 11 gadu vecumam divos ciklos un 5 klasēs
* Pamatskola (*collège*) skolēniem pēc sākumskolas beigšanas, kurā ir četras klases: *6ème* (Latvijas izglītības sistēmas 5. klase), *5ème* (6. klase), *4ème* (7. klase) un *3ème* (8. klase)
* Vidusskola (*lycée*), kuru veido trīs klases: *seconde* (aptuveni atbilst 10. klasei), *première* (11. klase) un *terminale* (12. klase), kuru absolvē, nokārtojot bakalaureāta (*baccalauréat*) eksāmenus.

## Atsauces
Kapokkoks

**Kapokkoks** (*Ceiba pentandra*), arī **kapoka koks**, ir liels, ilgmūžīgs tropu lapu koks no malvu dzimtas, kas tiek uzskatīts par vienu no iespaidīgākajiem tropu mežu augiem. Tas ir raksturīgs kā izteikts emergentais koks jeb koks, kas paceļas virs meža vainagu līmeņa. Parasti kapokkoks sasniedz 30–40 m augstumu, bet labvēlīgos apstākļos 50–60 m un atsevišķos gadījumos līdz ~70 m. Tam ir masīvs stumbrs, plati izplests vainags un raksturīgas platas saknes, kas nodrošina stabilitāti mīkstās, mitrās augsnēs. Jauniem kokiem uz stumbra un zariem bieži ir koniski dzelkšņi; lapas ir plaukstveida saliktas. Augļi ir lielas pākstis, kurās sēklas ietītas vieglā, elastīgā, ūdeni atgrūdošā šķiedrā — kapokā. Sugas dabiskā izplatība aptver tropu Ameriku (īpaši Centrālamerikas un Amazones baseina zemienes) un Rietumāfriku. Kopš koloniālā perioda kapokkoks ir plaši introducēts un naturalizējies arī Dienvidaustrumāzijā. Tas aug zemienes lietusmežos, sezonāli mitros vai sausos mežos, upju palienēs un sekundārajos mežos, kur bieži veido dominējošus, tālu saskatāmus ainavas orientierus.

Ekosistēmās kapokkoks pilda būtisku strukturālo un bioloģisko lomu. Tā vainagā un uz balstsaknēm bieži attīstās epifīti, sūnas un vīteņaugi, bet ziedu nektārs un augļi nodrošina barību putniem, sikspārņiem un bezmugurkaulniekiem. Koks piedalās oglekļa uzkrāšanā un vielu apritē, ilgstoši ietekmējot meža struktūru. Saimniecībā nozīmīgākā ir kapoka šķiedra, ko vēsturiski plaši izmantoja spilvenu, matraču, glābšanas vestu un izolācijas materiālu ražošanā (mūsdienās to daļēji aizstājušas sintētiskās šķiedras). Koksne, lai arī salīdzinoši mīksta, tiek lietota vieglām konstrukcijām un amatniecībā. No sēklām iegūst eļļu, bet dažādas koka daļas izmantotas tautas medicīnā.

Kultūras kontekstā kapokkoks daudzās Āfrikas, Centrālamerikas un Dienvidamerikas sabiedrībās tiek uzskatīts par svētu vai simboliski nozīmīgu koku, bieži saistītu ar kosmoloģiskiem priekšstatiem, senču gariem un kopienas identitāti. Gvatemalā tas ir valsts nacionālais koks un mitoloģijā nereti interpretēts kā “pasaules koks”, kas simboliski savieno zemes un debesu sfēras.

## Ārējās saites
Lotosi

**Lotosi** (*Nelumbo*) ir lotosu dzimtas vienīgā dzīvā ģints. Par spīti ģints nosaukumam, tā nav radniecīga ar līdzīgi nodēvēto ģinti "*Lotus*" (vanagnadziņiem).

Lotusi ir sena ģints, kurai ir atrastas fosilās paliekas desmitiem sugu — vecākās fosilijas tiek datētas apakškrīta periodā. Tomēr mūsdienās ir zināmas tikai divas dzīvas lotosa sugas. Viena ir riekstu lotoss (*Nelumbo nucifera*), kuras dabiskais izplatības areāls ir Austrumāzijā, Dienvidāzijā, Dienvidaustrumāzijā un, iespējams, Austrālijā, un to parasti kultivē izmantošanai uzturā un izmantošanai tradicionālajā ķīniešu medicīnā. Otras lotosa sugas — dzeltenā lotosa (*Nelumbo lutea*) dabiskais izplatības areāls ir Ziemeļamerikā un Karību jūras reģionā. No šīm divām alopatiskajām sugām ir attīstīti vairāki dārzkopībā imantoti hibrīdi.

## Atsauces
Stefans V

**Stefans V** (; dzimšanas datums nezināms, miris ) bija Romas bīskaps un Romas pāvests no 885. līdz 891. gadam — laikā, ko raksturoja dziļa politiskā nestabilitāte Romā un plašākā Rietumeiropā. Viņš nāca no romiešu aristokrātijas un pirms ievēlēšanas ieņēma vairākus amatus Romas Baznīcas administrācijā. Pontifikāta laikā darbojās gan kā pilsētas bīskaps, gan kā nominālais Pāvesta valsts valdnieks. Stefana V valdīšanas gadi iezīmē pārejas posmu starp Karolingu impērijas norietu un sadrumstalotu reģionālo varu nostiprināšanos, kad pāvesta institūcija bija spiesta lavierēt starp vietējās aristokrātijas spiedienu, ārējiem militāriem draudiem un konkurējošām valdnieku pretenzijām uz imperatora titulu. Vēsturiskais konteksts Stefana V darbībai bija īpaši sarežģīts. Karolingu politiskās sistēmas sabrukums un impērijas sašķelšanās vairākās karaļvalstīs, biežās varas maiņas Itālijā un strīdi starp dažādiem pretendentiem uz “Romas imperatora” titulu būtiski ierobežoja pāvesta politisko rīcības brīvību. Apenīnu pussalas dienvidos un Tirēnu jūras piekrastē pastāvīgus draudus radīja sarāceņu (musulmaņu) sirojumi, kas apdraudēja gan Romas drošību, gan pāvesta laicīgo autoritāti. Vienlaikus Romā un Pāvesta valstī arvien lielāku ietekmi ieguva vietējās aristokrātu dzimtas, kas centās kontrolēt pāvesta ievēlēšanu un baznīcas īpašumus, tādējādi nosakot arī politisko lēmumu virzienu. Šādos apstākļos pāvestam bija jāmeklē atbalsts mainīgās aliansēs ar franku, itāliešu un vācu valdniekiem, cenšoties saglabāt Romas Baznīcas institucionālo autonomiju.

Stefana V pontifikāta galvenās iezīmes bija pāvesta autoritātes aizstāvēšana nestabilos apstākļos, diplomātiska un politiska starpniecība starp sadrumstalotajām Karolingu pēcteču valstīm, kā arī centieni nodrošināt militāru aizsardzību Itālijai pret saracēņu uzbrukumiem. Iekšpolitiskajā līmenī viņš pievērsās Romas Baznīcas disciplīnas un īpašumu aizsardzībai, cenšoties saglabāt institucionālo nepārtrauktību laikā, kad pāvestu politiskā neatkarība bija ievērojami ierobežota. Stefans V iesaistījās arī strīdos par misionāru darbību un liturģijas valodu Centrāleiropā un Balkānu pussalā, kas bija saistīti ar slāvu kristianizāciju un Metodija skolnieku turpmāko likteni, mēģinot nostiprināt Romas jurisdikciju jaunajos kristīgajos reģionos. Tradicionālajā historiogrāfijā Stefanu V raksturo kā pāvestu, kura valdīšana spilgti atspoguļo vēlā 9. gadsimta pāvestības paradoksu, tas ir, Romas bīskapam joprojām piemita ievērojama simboliska un garīga autoritāte Rietumeiropā, taču viņa reālās politiskās iespējas bija cieši ierobežotas ar dinastiju krīzēm, vietējo spēka centru ietekmi un bieži vardarbīgo laicīgo politiku.

## Ārējās saites
Priekšvārds

**Priekšvārds** ir personvārda sastāvdaļa, ko indivīdam parasti piešķir piedzimstot, kristībās vai oficiāli reģistrējot personu, un kuras pamatfunkcija ir konkrētās personas individuāla identificēšana ģimenes, kopienas un sabiedrības ietvaros. Priekšvārdu parasti lieto kopā ar uzvārdu, veidojot pilnu personvārdu, un daudzās kultūrās tas ir galvenais vārds ikdienas saziņā. Valodniecībā priekšvārdi atspoguļo valodas sistēmu, kultūras tradīcijas, reliģiskos priekšstatus, estētiskos ideālus un vēsturiskās ietekmes, kas raksturīgas konkrētai sabiedrībai. Priekšvārdu visbiežāk izvēlas vecāki vai aizbildņi, ņemot vērā ģimenes, reliģiskās vai kultūras tradīcijas. Daudzās valstīs priekšvārdu formu un skaitu regulē civillikumu likumdošana. Vienai personai var būt viens vai vairāki priekšvārdi, no kuriem ikdienas lietojumā nereti nostiprinās tikai viens. Personvārdu sistēmā priekšvārds atšķiras no citām vārda sastāvdaļām gan pēc funkcijas, gan juridiskā statusa. Uzvārds parasti ir iedzimta personvārda daļa, kas apzīmē piederību dzimtai vai ģimenei un tiek mantota paaudzēs. Mūsdienu sabiedrībās oficiālajos dokumentos personas identifikācijā parasti lieto priekšvārda un uzvārda kopumu. Patronīms (retāk metronīms) ir no tēva vai mātes vārda atvasināta personvārda daļa ar nozīmi “X dēls/meita”. Dažās kultūrās tas ir neatņemama oficiālā vārda sastāvdaļa, piemēram, Krievijā, citviet tas aizstāj uzvārdu, piemēram, Islandē. Segvārds (iesauka) parasti nav juridiski noteikts personvārda elements, bet gan neformāls apzīmējums, kas veidojas sociālajā vidē un var raksturot personas īpašības, izcelsmi vai darbību. Atsevišķos gadījumos segvārds var kļūt par oficiālu vārda formu, ja tiek nostiprināts dokumentos. Atšķirībā no šiem elementiem priekšvārds visbiežāk tiek apzināti izvēlēts, un tam var būt simboliska, reliģiska vai estētiska nozīme.

Priekšvārdu lietojums un novietojums personvārdu struktūrā dažādās kultūrās ievērojami atšķiras. Eiropas un daļā citu valstu tradīcijās parasti sastopama secība “priekšvārds + uzvārds”, nereti ar vairākiem priekšvārdiem (spāņu un portugāļu vārdu sistēmā bieži ir arī divi uzvārdi. Slāvu kultūrās ikdienas formālajā saziņā plaši lieto trīsdaļīgu formulu “priekšvārds + patronīms + uzvārds”. Austrumāzijā (Ķīna, Japāna, Koreja) tradicionālā secība ir “uzvārds + priekšvārds”, un priekšvārdi bieži ir semantiski motivēti un divdaļīgi. Islandē centrālais identifikators ir priekšvārds, kam seko patronīmisks vai matronīmisks apzīmējums (*—son*, *—dóttir*), parasti bez stabila dzimtas uzvārda. Arābu un vairākās Dienvidāzijas tradīcijās sastopamas sarežģītas vairāku elementu vārdu ķēdes, kurās skaidri nodalītas priekšvārda, patronīma, dzimtas, cilts vai izcelsmes komponentu funkcijas. Kopumā priekšvārds ir universāls, taču ļoti daudzveidīgs personvārdu sistēmu elements, kas vienlaikus pilda identifikācijas, sociālās piederības, kultūras un simbolisko nozīmju funkcijas un atspoguļo sabiedrības vērtības un identitātes modeļus.

## Ārējās saites