open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Olīvija Kolmane

**Sāra Karolīna Sinklēra** (, dzimusi ), plašāk pazīstama kā **Olīvija Kolmane** (*Olivia Colman*), ir angļu aktrise.

Savu karjeru Kolmane sāka britu seriālā *[[Peep Show]]* (2003—2015). Bijušas arī vairākas citas lomas seriālos, kā *[[Green Wing]]* (2004—2006), *[[That Mitchell and Webb Look]]* (2006—2008), *[[Beautiful People]]* (2008—2009), *[[Rev.]]* (2010—2014), *[[Flowers (seriāls)|Flowers]]* (2016—2018) un "Asprātīgā sieviete" (*Fleabag*, 2016—2019). 2013. gadā saņēmusi divas BAFTA televīzijas balvas par lomām seriālos *[[Twenty Twelve]]* (2011—2012) un *[[Accused]]* (2012).

Kolmane sev kritiķu uzmanību pievērsa par sniegumu seriālā *[[Broadchurch]]* (2013—2017), par ko viņa 2014. gadā ieguva BAFTA televīzijas balvu kā labākā aktrise. 2016. gadā piedalījusies seriālā "Nakts menedžeris" (*The Night Manager*, 2016), par ko viņa ieguva Zelta globusa balvu. 2019. un 2020. gadā viņa attēloja Karalieni Elizabeti II *[[Netflix]]* seriālā "Kronis", par ko viņa ieguva ''Emmy'' balvu un Zelta globusa balvu kā labākā aktrise drāmas televīzijas seriālā. Seriālā *[[Heartstopper (seriāls)|Heartstopper]]* (2022—) tēlo Nika Nelsona mammu, Sāru.

Piedalījusies arī vairākās filmās, kā "Krutie kruķi" (2007), "Tiranozaurs" (*Tyrannosaur*, 2011), "Dzelzs lēdija" (2011), "Karaļa vizīte" (*Hyde Park on Hudson*, 2012), "Omārs" (2015), "Slepkavība Austrumu ekspresī" (2017) un "Favorīte" (2018). Ierunājusi tēlu animācijas filmā "Nelabojamais Rons" (2021). Par Annas Stjuartes atveidojumu filmā "Favorīte" 2019. gadā saņēmusi BAFTA kino balvu un ASV Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā. Vēl divreiz nominēta ASV Kinoakadēmijas balvai — par lomām filmās "Tēvs" (2020) un *[[The Lost Daughter]]* (2021).

## Filmogrāfija

## Atsauces

## Ārējās saites
Lalita Muižniece

**Lalita Muižniece** (dzimusi **Lalita Lāce** 1935. gada 11. augustā Rīgā) ir latviešu rakstniece un valodniece.

## Biogrāfija
L. Muižniece dzimusi Rīgā, rakstnieku Rūtas Skujiņas un Jūlija Lāča ģimenē. 1944. gadā kopā ar māti un māsu devušās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1950. gadā izceļojusi uz ASV. 1958. gadā apprecējusies ar sabiedrisko darbinieku un kiropraktiķi Valdi Muižnieku, L. Muižnieces meita ir dzejniece un māksliniece Sarma Muižniece.

Beigusi ģimnāziju Betlehemā, Pensilvānijā (1953). Studējusi Rietummičiganas Universitātē vācu un angļu literatūru. 1981. gadā ieguvusi doktora grādu valodniecībā par disertāciju "Linguistic analysis of Latvian death and burial songs" ("Latviešu miršanas un bēru dziesmu lingvistiskā analīze"). No 1970. gada bijusi Rietummičiganas Universitātes profesore, latviešu valodas kursu lektore (1970—1993), latviešu studiju programmas vadītāja (1981—1993). 1974. gadā pirmoreiz atkal viesojusies Latvijā. No 1993. līdz 2004. gadam lasījusi lekcijas par latviešu folkloru un trimdas dzeju Latvijas Universitātē un Latvijas Kultūras akadēmijā. Kopš 2014. gada regulāri uzturas Latvijā.

Literāras publikācijas kopš 1955. gada. Bijusi redakcijas locekle žurnālā "Jaunā Gaita" (1956—1958), žurnālā "Mazputniņš" (1960—1961) un žurnālā "Mēs" (1961—1966), apgāda "Ceļinieks" redaktore (1971—1981).

Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju locekle (1993). Ērika Raistera piemiņas fonda balva par ieguldījumu latviešu trimdas izglītībā (2014). Literatūras gada balva par mūža ieguldījumu (2020).

## Bibliogrāfija
* *Cūka cilpo* [pasaka bērniem]. Morton Grove: Ceļinieks, 1967.
* *Latvija: zeme, ūdeņi, kalni*. Morton Grove: Mazputniņš, 1968.
* *Latvija: daba, ļaudis, darbi*. Morton Grove: Mazputniņš, 1970.
* *Žuburu rota* [dzeja]. Shippenville: Upeskalns, 1970.
* *Rikšiem ziloni es palaidu* [dzejlapa]. Madisona: Latviešu rakstnieku apvienība, 1975.
* *Pēdas* [proza]. Annarbora: Ceļinieks, 1975.
* *Turi pa rokai, iemet aci*. Kalamazū: LSC apgāds, 1990.
* *Vingrinājumi ar I konjugācijas verbiem* [kopā ar Antru Šmidchenu-Brammani un Dainu Ūli]. Kalamazoo, MI: LSC apgāds, 1992.
* *Latviešu literatūras vēsture. 3. sējums*. Rīga: Zvaigzne ABC, 2001 (līdzautore).
* *Latviešu valodas praktiskā fonoloģija*. Rīga: Rasa ABC, 2002.
* *Pēdas. Melita Rīgā* [proza]. Rīga: Mansards, 2020.

## Atsauces
Gunārs Bībers

**Gunārs Bībers** (dzimis  Alsviķu pagastā) ir latviešu literatūrzinātnieks, teātra kritiķis un pedagogs.

G. Bībers beidzis Strautiņu septiņgadīgo skolu (1947), Alūksnes vidusskolu (1951), Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu (1956). No 1956. līdz 1961. gadam Jūrmalas 4. vidusskolas skolotājs. No 1968. līdz 1985. gadam  docētājs Latvijas Valsts Universitātes Filoloģijas fakultātē, no 1985. līdz 1991. gadam LVU Pedagoģijas fakultātē, no 1991. līdz 2011. gadam Latvijas Kultūras akadēmijā.

Publikācijas kopš 1959. gada. Trīs monogrāfiju autors. Publicējis rakstus par drāmas teorijas jautājumiem, recenzijas par Gunāra Priedes, Paula Putniņa, Harija Gulbja, Jāņa Jurkāna, Leldes Stumbres lugām, pārskatus par latviešu dramaturģiju. Sastādījis vairāku rakstnieku darbu izlases un kopkrājumus. 

Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (1995). Jēkaba Dubura balva (2021). Literatūras gada balva par mūža ieguldījumu (2020).

## Bibliogrāfija
* *Latviešu padomju dramaturģija* [mācību līdzeklis]. Rīga: Zvaigzne, 1976.
* *Gunāra Priedes dramaturģija*. Rīga: Liesma, 1978.
* *Drāmas teorijas jautājumi* [mācību līdzeklis]. Rīga: LVU, 1986.

## Atsauces
Fēru Salu Mākslas muzejs

**Fēru Salu Mākslas muzejs** () ir 1989. gadā dibināts mākslas muzejs Fēru salu  galvaspilsētā Touršhavnā. Muzejs atrodas Touršhavnas parka ziemeļos. Muzejs sastāv no divām daļām - vēsturiskās kolekcijas un mākslas galerijas. Eksponātu vidū ir Fēru Salu mākslinieku darbi.

## Ārējās saites

*
Ferdinands Vrangelis

**Ferdinands Frīdrihs Georgs Ludvigs fon Vrangelis** (, ; dzimis , miris ) bija vācbaltu izcelsmes Krievijas flotes virsnieks, polārpētnieks, ģeogrāfs un valstsvīrs, admirālis, viens no Krievijas Ģeogrāfijas biedrības dibinātājiem, Jūras lietu ministrijas vadītājs, Krievijas Amerikas 6. gubernators.

## Dzīvesgājums
Dzimis Pleskavā, vecākiem viesojoties tēvoča ģimenē. 1807. gadā iestājies Sanktpēterburgas Jūras kadetu korpusā, ko absolvējis 1815. gadā mičmaņa pakāpē. 1816.—1817. gadā dienējis Somu līcī uz fregates *Avtroil*. 1817.—1819. gadā piedalījies Vasīlija Golovina ekspedīcijā apkārt pasaulei ar šalupi *Kamčatka*, par ko apbalvots ar 3. pakāpes Svētās Annas ordeni.

1820. gadā Vrangelim piešķirta leitnanta pakāpe. No 1820. līdz 1824. gadam vadījis Krievijas ziemeļaustrumu piekrastes izpētes ekspedīciju, kuras laikā aprakstīta Sibīrijas piekraste no Indigirkas grīvas līdz Koļučinas līcim, nokartēja Medvežju salas. Pēc atgriešanās no ekspedīcijas piešķirta kapteiņleitnanta pakāpe un vairāki apbalvojumi.

No 1825. līdz 1827. gadam vadījis ekspedīciju apkārt pasaulei ar militāro transportkuģi *Krotkij*. 1827. gadā piešķirta 2. pakāpes kapteiņa pakāpe un ievēlēts par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli.

1829. gadā iecelts par Krievijas Amerikas gubernatoru. Amata laikā personīgi apsekojis visu piekrasti no Beringa šauruma līdz Kalifornijai, Novoarhangeļskā nodibinājis magnetometeoroloģisko observatoriju.

1836. gadā caur Meksiku atgriezies Krievijā, veicot savu trešo ceļojumu apkārt pasaulei. Tajā pašā gadā viņam piešķirta kontradmirāļa pakāpe un viņš sācis strādāt Jūras lietu ministrijā. No 1837. gada pieņemts par Londonas Karaliskās ģeogrāfiskās biedrības korespondētājlocekli. No 1840. līdz 1847. gadam bija Krievijas—Amerikas kompānijas direktors. 1845. gadā bija viens no Krievijas ģeogrāfijas biedrības dibinātājiem. 1949. gadā atvaļinājās viceadmirāļa dienesta pakāpē.

Sakarā ar Krimas kara sākšanos atgriezās dienestā un 1854. gadā tika nozīmēts par Hidrogrāfijas departamenta direktoru. No 1855. līdz 1857. gadam bija Jūras lietu ministrijas ministrs. 1856. gada 15. aprīlī iecelts ģenerāladjutanta pakāpē, bet tā paša gada 26. augustā — admirāļa pakāpē. 1857. gadā veselības stāvokļa dēļ atcelts no ministra amata un iecelts par Valsts padomes locekli. Atkārtoti atvaļinājies 1864. gadā un apmeties savā muižā Ruilā tagadējā Igaunijā. Miris 1870. gadā Tērbatā, viesojoties pie radiem.

## Pagodinājumi
Ferdinanda Vrangeļa vārdā nosaukti:
* Vrangeļa sala Ziemeļu ledus okeānā,
* Vrangeļa sala Barenca jūrā,
* Vrangeļa sala Aleksandra arhipelāgā Aļaskā, kā arī pilsēta un lidosta,
* Vrangeļa līcis Japāņu jūrā,
* Vrangeļa kalni un nacionālais parks Aļaskā,
* Roelas pamatskola Igaunijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Skansins

**Skansins** () ir vēsturisks cietoksnis pie Fēru salu galvaspilsētas Touršahavnas ostas.

Cietoksni 1580. gadā izbūvēja korsārs Magnuss Heinasons (1548 – 1589). Tas tika ievērojami paplašināts 1780. gadā un arī vēlākos laikos. Otrā pasaules kara laikā cietoksnī atradās britu garnizons. Cietokšņa teritorijā uzcelta bāka. Saglabāti gan senie dāņu, gan britu lielgabali. No cietokšņa paveras lielisks skats uz Touršhavnu un Nelsojas salu.

## Ārējās saites
Fēru Salu Ziemeļu māja

**Fēru Salu Ziemeļu māja** () ir 1983. gadā uzcelts kultūras centrs Fēru Salu galvaspilsētā Touršhavnā. Kultūras centrs uzcelts ar Ziemeļu Ministru padomes atbalstu.

## Ārējās saites
TRISAT

***TRISAT*** ir Slovēnijas viens no diviem pirmajiem pavadoņiem; otrs ir *[[NEMO-HD]]*. Abi orbītā tika palaisti . Zemes tālizpētes Nanopavadoņa projektu vada Mariboras Universitāte.

Kosmiskais aparāts tika veidots *[[Cubesat]]* *3U* formā uz Slovēnijas uzņēmuma *SkyLabs* platformas *NANOsky I* bāzes. Galvenais instruments bija miniaturizēta īsviļņu infrasarkanā hiperspektrālā kamera, ko izgatavoja *SkyLabs*. Starta konfigurācijā pavadoņa izmēri bija 11 × 12 × 34 cm, masa — 3,79 kg.  Tam bija izvēršamas saules baterijas.

## Lidojuma gaita
*TRISAT* tika palaists  01:51:10 *[[UTC]]* ar nesējraķeti *[[Vega (nesējraķete)|Vega]]* (lidojums *VV16*) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar citiem 52 pavadoņiem. Pavadonis tika ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 530 km.

## Ārējās saites
* TRISAT  *Univerza v Mariboru*
* TRISAT *Gunter Dirk Kreb*
Fēru Salu Nacionālais muzejs

**Fēru Salu Nacionālais muzejs** () ir 1898. gadā dibināts nacionālais muzejs Fēru salu galvaspilsētas Touršhavnas ziemeļu pievārtē, Hoivikā. Muzejs veltīts Fēru Salu dabas un kultūras vēstures atspoguļošanai. Kopš 1996. gada muzejs atrodas jaunā ēkā. Netālu no muzejam galvenās ēkas eksponēta arī Fēru Salas saimniecība, kas celta 1812. gadā, bet iekštelpas iekārtotas 20. gadsimta sākuma stilā.

## Ārējās saites

*
Fēru Salu Nacionālā bibliotēka

**Fēru Salu Nacionālā bibliotēka** () ir nacionālā bibliotēka Fēru Salu galvaspilsētā Touršhavnā. Tā ir lielākā bibliotēka Fēru Salās un pasaulē lielākā fēru valodas literatūras krātuve.

Bibliotēku 1828. gadā nodibināja Fēru Salu gubernators Kristians Ludvigs Tillišs ar Dānijas karaļa ikgada subsīdiju. 1830. gadā bibliotēka ieguva atsevišķas telpas. Strauja bibliotēkas attīstība sākās pēc Pirmā pasaules kara, kad par bibliotēkas vadītāju kļuva profesionāls bibliotekārs Madss Jakobsens. Fēru valodas konflikta laikā (1908—1938) bibliotēkā pulcējās nacionāli noskaņoti literāti un politiķi. 1931. gadā bibliotēka pārcēlās uz jaunu ēku. Kad 1948. gadā nodibinājās Fēru Salu autonomija, bibliotēkas finansējums tika palielināts. 1952. gadā Fēru Salu Nacionālā bibliotēka kļuva par obligātā eksemplāra bibliotēku, bet 1980. gadā tā pārcēlās uz speciāli bibliotēkai projektētu ēku.

## Ārējās saites

*
Ķemeru iela (Rīga)

**Ķemeru iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Šampēterī. Ķemeru iela sākas krustojumā ar Volguntes ielu un beidzas ar strupceļu pie Kalnciema tilta satiksmes pārvada (gājējiem iespējams savienojums ar Baseina ielu). Kopējais ielas garums ir 230 metri, tā ir klāta ar bruģa segumu. Ielā ir savrupmāju apbūve.

Iela ir nosaukta Ķemeru — agrāk pilsētas, mūsdienās Jūrmalas pilsētas daļas — vārdā.

Ķemeru iela ir savienota ar Volguntes ielu (T veida krustojums).

## Skatīt arī
* Šampēteris

## Atsauces
Ziemeļu salu tunelis

**Ziemeļu salu tunelis** () ir 2006. gadā atklāts 6,2 kilometrus garš divu joslu zemūdens autotranporta tunelis Fēru Salās. 

Tas izmaksāja vairāk nekā 53 miljonus eiro un savieno Eisturojas un Borojas salas. Šķērsojot Leirvikfjorda šaurumu, tas sasniedz 150 metru zem jūras līmeņa atzīmi. Tuneli 2019. gadā izmantoja 3585 automašīnas dienā.

## Ārējās saites

*Ziemeļu salu tuneļa structurae.net
Eisturojas tunelis

**Eisturojas tunelis** () ir 2020. gadā atklāts 11,238 kilometrus garš divu joslu zemūdens autotransporta tunelis Fēru Salās.

Tas savieno Streimojas un Eisturojas salas. Šķērsojot Tangafjorda šaurumu un Skolfjordu, tas sasniedz 189 metru zem jūras līmeņa atzīmi. Zem Skolfjorda 72,6 metrus zem jūras līmeņa tunelis sadalās vairākos virzienos, un tas ir pasaulē pirmais izbūvētais zemūdens apļveida krustojums. Tuneļa izmaksas — apmēram 175 miljoni eiro.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Eisturojas tunelis structurae.net
Voaras tunelis

**Voaras tunelis** () ir 2002. gadā atklāts 4,940 kilometrus garš divu joslu zemūdens autotransporta tunelis Fēru Salās. 

Tas savieno Voaras salu, kur atrodas Voaras lidosta, un Streimojas salu, kur atrodas galvaspilsēta Touršhavna. Šķērsojot Vestmannasunda šaurumu, tas sasniedz 105 metru zem jūras līmeņa atzīmi. Ieguldītās investīcijas 32,2 miljonu eiro apmērā atmaksājās 2016. gadā.

## Ārējās saites

*Voaras tunelis structurae.net
Suecas kanāla sastrēgums

**Suecas kanāla sastrēgums** var būt:

* "Dzeltenās flotes" iestrēgšana Suecas kanālā 1967.—1975. gadā
* Sastrēgums 1990. gadā kuģa *Robert Lee* avārijas dēļ
* Sastrēgums 2004. gadā kuģa *Tropic Brilliance* avārijas dēļ
* Sastrēgums 2021. gadā kuģa ''Ever Given'' avārijas dēļ
Artašata

**Artašata** () ir pilsēta Armēnijā, Ararata marzē administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Araksas upes krastos, aptuveni 30 km uz dienvidaustrumiem no Armēnijas galvaspilsētas Erevānas. 2015. gadā pilsētā dzīvoja 21,3 tūkstoši iedzīvotāju.

Aptuveni 5 km uz dienvidaustrumiem atrodas senā Artaksatas pilsēta, kas savulaik bija Armēnijas Karalistes galvaspilsēta.

## Ārējās saites
Sona Ahmadli

**Sona Ahmadli** (; dzimusi  Baku) ir bijusī azerbaidžāņu brīvā stila cīkstone, Eiropas čempione, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

## Biogrāfija
Sona Ahmadli uzauga Baku un tur sāka nodarboties ar  džudo. Kā juniore viņa guva vairākus panākumus šajā sporta veidā — 2004. gadā Roterdamā kļuva par Eiropas vicečempioni U 17 vecuma grupā un 2005. gada junioru Eiropas čempionātā Zagrebā finišēja 5. vietā.

2006. gadā viņa pārgāja uz brīvo cīņu. Turklāt viņa kļuva par sporta biedrības Baku "Dinamo" dalībnieci. Kopš tā laika viņas treneri ir bijuši Rafiks Hadžijevs, Nazims Alihanovs un Ari Farmanovs.

Sona Ahmadli debitēja uz starptautiskā cīņas paklāja 2007. gada Eiropas junioru čempionātā Belgradā, kur svara kategorijā līdz 59 kg finišēja 5. vietā. 2007. gadā Pekinā notikušajā junioru pasaules čempionātā viņai neveicās tik labi un 10. vieta. Tajā pašā gadā viņa piedalījās sieviešu pasaules čempionātā Baku. Viņa zaudēja Stefānijai Grosai no Vācijas un Britani Laverdurei no Kanādas un ierindojās 18. vietā.

2008. gadā Sona Ahmadli ieguva savu pirmo medaļu starptautiskā čempionātā. Eiropas junioru čempionātā Košicē viņa finišēja otrā aiz polietes Agatas Petšikas. Togad Stambulā notiekošajā junioru pasaules čempionātā viņa zaudēja otrajā cīņā pret ukrainieti Allu Čerkasovu un ierindojās 8. vietā.

2009. gada Eiropas cīņas čempionātā Viļņā Sona Ahmadli jau pirmajā kārtā zaudēja Latvijas cīkstonei Anastasijai Grigorjevai un  finišēja 16. vietā.

Līdz šim lielākie panākumi viņas karjerā bija 2010. gada Eiropas čempionātā Baku. Viņa tur kļuva par Eiropas čempioni ar uzvarām pār Gudrunu Anneti Heije no Norvēģijas, Merjemu Selumu no Francijas un Taibi Juseinu no Bulgārijas. Tā gada Pasaules čempionātā Maskavā viņai cīnijās neveiksmīgi un pēc pirmās kārtas tika izslēgta pēc sakāves pret japānieti Ajako Sjodu un finišēja tikai 13. vietā.

2011. gadā viņa piedalījās tikai pasaules čempionātā Stambulā, kur viņa bija svara kategorijā līdz 59 kg pēc uzvarām pār Kazahstānas cīkstoni Olgu Kaļiņinu, Krievijas pārstāvi Valēriju Šolobovu un baltkrievieti Nadeždu Mihalkovu, zaudēja ukrainietei Hannai Vasilenko, bet cīņā par trešo vietu pieveica Kanādas sportisti Amandu Gerhartu un ieguva bronzas medaļu.

2012. gada Eiropas čempionātā Belgradā viņa spēja izcīnīt vēl vienu bronzas medaļu aiz Hannas Vasilenko un Anastasijas Grigorjevas kopā ar moldāvu sportisti Ludmilu Kristea.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Medaļa "Progress" (*“Tərəqqi” medalı*, 2010)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Attēli no sacensībām saitā "gettyimages"
Volga Hiļko

**Volga Hiļko** (; dzimusi ) ir bijusī baltkrievu brīvā stila cīkstone, 2004. un 2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

## Biogrāfija
Hiļko beigusi Bobruiskas 3. Bērnu un jaunatnes specializēto olimpisko rezervju skolu. Ar brīvo cīņu viņa sāka nodarboties 1999. gadā. Pirms tam viņa praktizēja džudo un sambo. Viņas starts starptautiskās sacensībās notika 1999.gadā, kad viņa piedalījās Pasaules un Eiropas junioru čempionātos. 

No 2001. līdz 2010. gadam Hiļko piedalījās astoņos Pasaules čempionātos. Tajos vienīgo medaļu viņa izcīnīja 2005. gada pasaules čempionātā Budapeštā, kura ceturtdaļfinālā viņa zaudēja ķīnietei Dzjinai Žuisjue, bet pēc tam uzvarēja gandarījuma cīņā kanādieti Taru Hedikanu un cīņā par bronzu arī poļu izcelsmes Itālijas cīkstoni Katažinu Juščaku.  
Tajos pašos gados viņa piedalījās arī deviņos Eiropas čempionātos, divos no tiem izcīnīdama medaļas. 2005. gada Eiropas čempionātā Varnā viņa  finālcīņā zaudēja polietei Monikai Mihalikai un ieguva sudraba medaļu. Šo panākumu viņa atkārtoja 2008. gada Eiropas čempionātā Tamperē, šoreiz finālā zaudējot krievietei Aļonai Kartašovai.

Hiļko piedalījās arī divās olimpiskajās spēlēs. 2004. gadā vasaras olimpiskajās spēles viņa ieguva 6. vietu, bet 2008. gadā zaudēja jau pirmajā cīņā un palika 12. vietā.   

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Starptautiskās klases sporta meistare 

## Atsauces

## Ārējās saites
Liberlenda

thumbnail|upright=1.2|Serbijas un Horvātijas robeža. Teritorija, uz kuru pretendē Liberlenda, iekrāsota zaļā krāsā. Horvātija apgalvo, ka šī teritorija ir Serbijas daļa, savukārt Serbija par to neizrāda interesi. Serbija pretendē uz dzeltenajā krāsā iekrāsotajām teritorijām, kuras arī Horvātija uzskata par savas valsts daļu
**Liberlendas Brīvā Republika** ir mikronācija, kura pretendē uz neapdzīvotām zemēm Donavas labajā krastā pie Serbijas un Horvātijas robežas.  čehu labēji liberālais politiķis un aktīvists Vīts Jedlička pasludināja Liberlendas izveidi. Liberlendas platība ir aptuveni 7 km². Liberlendas teritorija ir izveidota teritorijā, kuru Horvātija atzīst par Serbijas daļu, bet Serbija to nav savā teritorijā iekļāvusi.

## Ārējās saites
Atlantic Airways

***Atlantic Airways*** ir 1987. gadā dibināta Fēru Salu nacionālā lidsabiedrība. Tās galvenā mītne atrodas Voaras lidostā, kas ir arī lidsabiedrības bāzes lidosta.

## Ārējās saites
* 
*
Kringvarp Føroya

***Kringvarp Føroya*** ir Fēru Salu sabiedriskais medijs. Tā galvenā mītne atrodas Fēru salu galvaspilsētā Touršhavnā, blakus Fēru Salu Ziemeļu mājai.

Sabiedriskais medijs izveidots 2005. gadā, apvienojot 1957. gadā dibināto Fēru Salu radio (*Útvarp Føroya*) un 1984. gadā dibināto Fēru Salu televīziju (*Sjónvarp Føroya*). Pēc likuma 1/3 no TV un radio programmām jābūt fēriešu valodā. *Kringvarp Føroya* raida vienu TV kanālu.

## Ārējās saites

*
Svangaskars

**Svangaskars** () ir daudzfunkcionāls stadions Fēru Salu Eisturojas salā, kuru parasti izmanto futbola spēlēm. Komplekss sastāv no diviem futbola laukumiem un sporta halles. Līdz 1999. gadam, kad tika uzbūvēts Touršvotla stadions, šajā stadionā bāzējās Fēru Salu futbola izlase. 6000 skatītāju lielais stadions atklāts 1980. gadā un šeit bāzējās Fēru Salu futbolkomanda *[[B68 Toftir]]*.

## Ārējās saites

* Stadiona profils ''stadiumdb.com''
Föroya Bjór

***Föroya Bjór*** ir alus darītava Fēru Salu Borojas salas Klaksvikas pilsētā. Bez alus *Föroya Bjór* ražo arī bezalkoholiskos dzērienus un minerālūdeni.

Tā ir vienīgā alus darītava Fēru Salās kopš 2007. gada, kad uzņēmējdarbību pārtrauca 1847. gadā dibinātā darītava *Restorffs Bryggjarí*. Alus darītava dibināta 1888. gadā, pēc tam, kad Simuns Hansens 1883. gadā devās uz Dāniju, kur apguva alus darīšanas amatu un atgriezās Fēru salās. Kopš 2009. gada *Föroya Bjór* eksportē alu uz Islandi.

## Ārējās saites

*
Ermistu ezers

**Ermistu ezers** () ir ezers Igaunijas dienvidrietumos, Pērnavas apriņķī uz ziemeļiem no Testamā. Ezeram lēzeni krasti, sapropeļa nogulsnes. Bagāts ar zivīm un ūdensputniem. Notece uz Pērnavas līci.

## Ārējās saites
Notamā

**Notamā** () ir 0,059 km2 liela neapdzīvota saliņa Igaunijas Monzunda arhipelāgā uz rietumiem no Sāremā salas Vilsandi nacionālā parka teritorijā. Saliņa ir tālākais Igaunijas rietumu punkts.

## Ārējās saites
Vīrelaida

**Vīrelaida** () ir 0,87 km2 liela neapdzīvota sala Igaunijas Monzunda arhipelāgā uz austrumiem no Muhu salas. Uz salas atrodas Vīrelaidas bāka. Salas augstākā vieta ir 4,5 metri virs jūras līmeņa.

## Ārējās saites
Kazaņa (stacija)

**Kazaņa** ir Gorkijas dzelzceļa Kazaņas reģiona stacija, kas atrodas Tatarstānas galvaspilsētā Kazaņā, Krievijā.

## Galvenā informācija
Kazaņas dzelzceļa stacijas komplekss atrodas Privokzaļnajas laukumā (*на Привокзальной площади*) Kazaņas centrālajā daļā. Tajā ietilpst galvenā ēka (1896. gada arhitektūras piemineklis un pilsētas orientieris, arhitekts Heinrihs Rušs (*Генрих Руш*)), piepilsētas galastacija (celta 1967. gadā, rekonstruēta 2005. gadā), ēka ar tālsatiksmes biļešu kasēm un virkne administratīvo ēku (visas celtas 20. gadsimta beigās vai 21. gadsimta sākumā). Dzelzceļa stacija apkalpo 36 tālsatiksmes vilcienu pārus (tostarp 13 vietējos sastāvus), kā arī piepilsētas elektrovilcienus un dīzeļvilcienus. Gadā stacija apkalpo vairāk nekā 8 miljonus pasažieru. Tajā ir 15 sliežu ceļi, vairākas zemas platformas un slēgta virszemes pāreja virs sliedēm.

Stacijas teritorija ir nožogota, ieeja tajā ir kontrolēta un pieejama tikai tiem, kam ir biļetes uz izbraukšanu, tiem, kas ierodas un pasažierus pavadošajām personām. Pārejai uz piepilsētas vilcieniem tiek izmantoti turniketu kompleksi piepilsētas terminālī un divi atsevišķi paviljoni rietumu un austrumu platformās. Caur Privokzaļnajas laukumu kursē visu veidu sabiedriskais transports, izņemot metro.

## Vēsture
Stacija tika atvērta neilgi pēc Maskavas — Kazaņas dzelzceļa uzbūvēšanas 1893. gadā. Padomju laikos staciju vadīja Gorkijas dzelzceļa Kazaņas filiāle. 1992. gadā galvenā ēka cieta spēcīgā ugunsgrēkā un līdz 1997. gadam tika atjaunota. Līdz Kazaņas tūkstošgadei 2005. gadā piepilsētas terminālis un laukums pie galvenās ēkas tika rekonstruēti.

No stacijas atiet 21 kilometru gara radiāla dzelzceļa līnija, pa kuru kursē elektrovilcieni līdz lidostai, iepriekš tā bija *Aeroexpress* līnija, kas tika būvēta 2013. gada Universiādei. Citā pilsētas daļā Universiādei tika uzbūvēts arī multimodāls transporta pārsēšanās centrs “Kazan-2”.

## Satiksme
No Kazaņas dzelzcela stacijas vilcieni kursē uz Maskavu, Jekaterinburgu, Ņižņijnovgorodu, Sanktpēterburgu, Novosibirsku, Brestu, Gomeļu, Minsku, Anapu, Astrahaņu, Biškeku, Novorosijsku, Almati, Samaru, Taškentu, Barnaulu, Iževsku, Kirovu, Ulanudi, Vladivostoku un citām pilsētām.

## Galerija

Attēls:Kazan Railway station 08-2016 img2.jpg|Jaunās ēkas fasāde
Attēls:Kazan-railstation-suburban.jpg|Piepilsētas stacijas ēka
Attēls:Kazan-railstation-service.jpg|Apkalpojošā ēka ar biļešu kasēm
Attēls:Kazan-railstation-adm.jpg|Administratīvā ēka


## Atsauces

## Ārējās saites

* Схема Арского (Восточного) направления на Яндекс. Расписания
* Схема Зеленодольского (Западного) направления на Яндекс. Расписания
Vikipēdija albāņu valodā

**Vikipēdija albāņu valodā** () ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija albāņu valodā. Pirmais ieraksts Vikipēdijas albāņu valodas versijā izveidots .

2014. gadā tika izveidota Vikimedijas albāņu valodas dalībnieku grupa (; , saīsinājumā — WoALUG), kuras mērķis ir atbalstīt Vikipēdiju albāņu valodā un citus ar albāņu valodu saistītos projektus, veicinot informācijas brīvību un Vikipēdijas kultūru. Šajā dalībnieku grupā ir iesaistījušies cilvēki no Albānijas, Kosovas, kā arī no Ziemeļmaķedonijā dzīvojošo albāņu kopienas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rodžers Dīkinss

**Sers Rodžers Aleksandrs Dīkinss** (; dzimis  Torkī, Apvienotajā Karalistē) ir angļu kinooperators. Ieguvis divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas par labāko operatora darbu filmās "Pa asmeni skrejošais 2049" (2017) un "1917" (2019).

Dīkinsa citi plašāk pazīstamie operatora darbi ir filmās "Bēgšana no Šoušenkas" (1994), "Fārgo" (1996), "Brīnišķais prāts" (2001), "Operācija "Skyfall"" (2012), "" (2015).

2021. gadā R. Dīkinss tika iecelts bruņinieku kārtā un ieguva titulu "sers" (*Sir*).

## Ārējās saites
Lovejoy

***Lovejoy*** ir BBC komēdijdrāmas televīzijas seriāls. Raidījuma pirmā sērija iznāca  un kopš tā laika ir iznākušas 6 sezonas ar 71 epizodēm.

## Ārējās saites
Toross

thumbnail|upright=1.2|Cilvēks torosā
**Toross** (no  — ‘ledus kaudze’) ir ledus krāvumi jūrās, upēs un ezeros, kas veidojas vēja un viļņu darbības rezultātā saraujoties ledus segai. Tas ir sastopams atklātajā Ziemeļu Ledus okeānā, Austrumsibīrijas un Čukču jūrā, kā arī Boforta un Baltijas jūrā. Toross aizņem līdz 30-40 % no kopējās jūras ledus platības un aptuveni pusi no kopējā jūras ledus apjoma.

Torosi, kas ir lieli ledus veidojumi, ir ar ievērojamu masu, atrodoties pastāvīgā kustībā, var sabojāt jūras inženiertehnisko infrastruktūru: zemūdens sakaru līnijas, cauruļvadus, termināļus un citus. Pārvarēt ledus vaļņus ir viens no sarežģītākajiem navigācijas uzdevumiem ledus ūdeņos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Logaras ieleja

**Logaras ieleja** () ir ieleja Kamnikas-Saviņas Alpos, Solčavas pašvaldībā, Slovēnijā. Tās ainavu parks ir 24,75 kvadrātkilometru platībā. Ielejas slovēņu nosaukums ir samērā jauns un cēlies no *Logar Farm*, kas savukārt radies no *log* (burtiski - “purvaina pļava”). 1987. gadā ielejai tika piešķirts aizsargājamo ainavu parka statuss.

## Ģeogrāfija un klimats
Logaras ieleja ir tipiska U veida trogieleja. Tā sadalīta trijās daļās. Apakšējās daļas nosaukums ir Loga (*Log*), vidējā daļa saucas Plesta (*Plest* vai *Plestje),* (galvenokārt tā ir mežaina teritorija) un augšējā daļa Kota (*Kot*) vai Ogradeca (*Ogradec*), (tā ir mežaina teritorija ar nogāzēm). Ielejā izkaisītajās viensētās kopumā dzīvo 35 cilvēki. No visām pusēm ieleju ietver kalnu virsotnes.

Pa ieleju ved pastaigu taka garām vairākiem apskates objektiem: Melnās strauta (*Črna*) iztekai, mežizstrādes kanāliem, ar piepjveida izaugumiem klātiem ošiem, ogļdeģa namiņam un citiem apskates objektiem.

Lai arī Logaras ieleja nav īpaši šaura (apmēram 500 m visšaurākajā vietā), ziemeļu anticiklona ietekmes dēļ ļoti izplatītas ir inversijas. Temperatūras sadalījumu nogāzēs ļoti ietekmē atšķirības starp saulainajiem un ēnainajiem apgabaliem, kas ziemā novērojami dažādos sniega un ledus apstākļos.

## Galerija

Attēls:Logarska dolina (Logar valley) 02.jpg|Logaras ieleja rudenī
Attēls:Burger LogarskaDolina.jpg|Skats uz ieleju no augšas
Attēls:Logar Valley Slovenia video (Logarska dolina).ogv|360° video skats


## Atsauces

## Ārējās saites

* Upper Savinja Valley: tourism in the Logar Valley and surroundings
Konija Nīlsena

**Konija Nīlsena** (, dzimusi  Frederikshavnā, Dānijā) ir dāņu aktrise. Filmējusies tādās filmās kā "Gladiators" (2000), "Bīstamā fotogrāfija" (2002), *[[The Hunted]]* (2003), "Ledus raža" (2005), "Neviens" (2021), "Neviens 2" (2025), kā arī pievienojusies *[[DC Extended Universe]]*, attēlojot Hipolitu filmās "Brīnumsieviete" (2017), "Taisnības līga" (2017) un "Brīnumsieviete 1984" (2020).

No 2004. līdz 2012. gadam Nīlsena bija kopā ar grupas *[[Metallica]]* bundzinieku Larsu Ulriku. Pārim ir kopīgs bērns.

## Ārējās saites
Tartu Jāņa baznīca

**Tartu Jāņa baznīca** () ir 14. gadsimta luterāņu baznīca Igaunijā, Tartu vecpilsētā. 

Celta 14. gadsimtā vecākas baznīcas vietā un veltīta Jānim Kristītājam. Atjaunota gan pēc Ziemeļu kara, gan Otrā pasaules kara postījumiem.

## Galerija

Tartu asv2022-04 img32 View from Emajõe Tower.jpg
Terrakotakuju_jaani_kirikul.JPG
6916_Tartu_Jaani_kirik.jpg
Tartu_Jaani_Church_2007_5.jpg


## Ārējās saites
Ķiršu iela (Rīga)

**Ķiršu iela** ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Dzirciema apkaimē. Ielas garums ir 290 metri un tā visā garumā ir klāta ar asfalta segumu. Tā sākas krustojumā ar Dārza ielu un beidzas krustojumā ar Eiženijas ielu. Ķiršu ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

## Vēsture
Ķiršu iela ir izveidota 1977. gadā ar tagadējo nosaukumu.

## Ielu savienojumi
Ķiršu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Dārza iela (T veida krustojums)
* Bumbieru iela (T veida krustojums)
* Eiženijas iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Dzirciems

## Atsauces
Alatskivi pils

**Alatskivi pils** (, ) ir 19. gadsimta neogotiska muižas pils, kas atrodas Igaunijas austrumos, Tartu apriņķī, netālu no Peipusa. Pils atvērta apskatei.

Rakstos muiža pirmoreiz minēta 1601. gadā, kad Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs to piešķīra savam sekretāram Johanam Adleram Salvijam. 1642. gadā muiža nonāca Daugavgrīvas cietokšņa komendanta Joahima Kronmana īpašumā. 1753. gadā tā nonāca Stakelbergu, bet 1870. gadā Nolkenu īpašumā. No 1876. līdz 1885. gadam muižas kungu māja tika pārbūvēta un ieguva pašreizējo izskatu, par paraugu ņemot Balmoralas pili Skotijā. 1919. gadā pils tika nacionalizēta. Pēc tam tajā dažādos laikos darbojās skola, kavalērijas barakas, kolhoza kantoris, kino, bibliotēka. No 2005. līdz 2011. gadam pilī notika restaurācija, atjaunojot vēsturisko izskatu. Ap pili iekārtots parks ar dīķiem.

## Galerija

Alatskivi_mõisa_peahoone.jpg
Alatskivi castle inside 05.jpg
Alatskivi_mõisa_peahoone_õhust_edela_nurk.JPG
Alatskivi castle inside 04.jpg


## Ārējās saites

*
Kalēti (stacija)

**Kalēti** ir dzelzceļa stacija līnijā Priekule—Kalēti starp pieturas punktu Apule un Lietuvas robežu. Tā atrodas Dienvidkurzemes novada Kalētu pagastā. Pie stacijas apdzīvotā vieta ir Ozoli.

## Vēsture
Stacija ar nosaukumu ***Reinshagen*** atvērta 1915. gadā. No 1919. gada līdz 1920. gadam tās nosaukums bija **Ozolmuiža**.

## Attēlu galerija

Attēls:SC Priekules virziens.jpg|Sliežu ceļš Priekules virzienā.
Attēls:SC Lietuvas virziens.jpg|Sliežu ceļš Lietuvas virzienā.


## Atsauces
TTÜ100

***TTÜ100***  jeb ***Hämarik*** ir Igaunijas tehnoloģiju demonstrācijas un Zemes tālizpētes nanopavadonis. Tas orbītā tika palaists . Pavadonis ir daļēji darbspējīgs. Projektu vada Tallinas Tehniskā universitāte (*Tallinna Tehnikaülikool, TTÜ*).

2014. gadā Tallinas Tehniskās universitātē tika sākta *Mektory nanosatellite* programma, lai izgatavotu divus pavadoņus: *TTÜ100* jeb *Hämarik* ("krēsla") un *[[TTÜ101]]* jeb *Koit* ("ausma"). Galvenais pavadoņu uzdevums bija demonstrēt Zemes novērošanas tehnoloģijas. 
Projektā piedalījās universitātes darbinieki un studenti. Kosmosā pirmais tika palaists *TTÜ101* 2019. gada 5. jūlijā.

Kosmiskais aparāts tika veidots *[[Cubesat]]* *1U* formā. Galvenais instruments bija attēlveidošanas kamera ar *RGB* sensoru redzamās gaismas attēlu iegūšanai un *NIR* sensoru tuvi infrasarkanā diapazona attēlu iegūšanai. Pavadonim bija paredzēti arī zinātniski eksperimenti: skaitļošanas defektu tolerances un optisko sakaru eksperiments.

## Lidojuma gaita
*TTÜ100* tika palaists  01:51:10 *[[UTC]]* ar nesējraķeti *[[Vega (nesējraķete)|Vega]]* (lidojums *VV16*) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar citiem 52 pavadoņiem. Pavadonis tika ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 530 km.

Pavadonis sāka reaģēt uz komandām tikai 15. novembrī, bet bija ļoti vājš signāls, tādēļ sakariem bija nepieciešama ļoti jaudīga zemes stacija. Primārais radio kanāls nedarbojās. Nedarbojās kameras, orientācijas un X joslas operatīvā programmatūra.

## Ārējās saites
* Mektory satellite program  *TalTech Mektory Space Center*
* TTÜ100 Satellite  *TalTech Mektory Space Center*
* TTU100 nanosats.eu
* TTÜ100, 101 (TTÜSat, MektorySAT 1, Hämarik, Koit) *Gunter Dirk Kreb*
Lucky-7

***Lucky-7*** ir Čehijas tehnoloģiju demonstrācijas nanopavadonis. Tas orbītā tika palaists  . Pavadonis ir daļēji darbspējīgs. Projektu vada uzņēmums *SkyFox Labs*.

Pavadonis tika izveidots, lai pārbaudītu kosmosa vides ietekmi uz komerciāli pieejamās elektronikas uzticamību, pamatojoties uz vismodernākajiem pusvadītājiem. Tajā ir arī radiācijas sensori ar iespēju fiksēt gamma uzliesmojumus un kamera, lai novērotu ziemeļblāzmu.

## Uzbūve
Kosmiskais aparāts tika veidots *[[Cubesat]]* *1U* formā. Tā izmēri ir 112,0 × 112,0 × 113,5 mm un masa ir mazāka par 1,5 kg. Piecas pavadoņa puses sedz saules baterijas, kuru katra jauda ir 1,5 W, un ko izmanto četru LiFePO4 akumulatoru uzlādēšanai. *Lucky-7* sistēmas vada divi neatkarīgi borta datori, un arī sakaru līnija ir dubultota. Raidītāja jauda ir 1 W, un maksimālais pārraides ātrums ir 4800 bps. Sakari notiek radioamatieru joslā 437,525 MHz frekvencē. Pozīcijas un orientācijas sistēmā tiek izmantots eksperimentāls *[[GPS]]* modulis, trīs asu žiroskops un trīs asu magnētiskās spoles sistēma. Pavadonis ir izgatavots no vispārpieejamām elektriskām sastāvdaļām.

Eksperimentālās iekārtas sastāv no:
* divi kosmisko staru sensori ar enerģiju 0,3 — 3,0 MeV un 0,3 — 10,0 MeV;
* krāsu kamera ar *[[VGA]]* izšķirtspēju.

## Priekšvēsture
Čehijas Tehniskās universitātes Prāgā (*ČVUT*) kopš 2011. gada strādāja pie *CzechTechSat-1* pavadoņa izveides. 2014. gadā, pēc studentu komandas izformēšanas un stipendijas beigām, projektu pārņēma mazs Čehijas uzņēmums *SkyFox Labs*. Izstrādātā aparatūra tomēr palika *ČVUT*, un *SkyFox Labs* jau no paša sākuma sāka izstrādāt daudzus komponentus.

## Lidojuma gaita
*Lucky-7* tika palaists  05:41 *UTC* ar nesējraķeti *[[Sojuz-2.1b / Fregat-M]]* no Vostočnija kosmodroma starta laukuma 1S. Tas bija sekundārā krava Krievijas meteoroloģiskais pavadonim *[[Meteor-M № 2-2]]*. Pavadonis tika ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 530 km.

## Ārējās saites
* Lucky-7 *SkyFox Labs*
* Lucky-7 nanosats.eu
* Lucky-7 *Gunter Dirk Kreb*
* LUCKY-7 Orbītas parametri
Johans Lihtenšteins

**Johans Nikolauss Lihtenšteins** (*Johann Nikolaus Heinrich Lichtenstein*, 1787–1848) bija Jelgavas pilsētas ārsts.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1787. gada 3. aprīlī Hamburgā luterāņu teologa Antona Augusta Heinriha Lihtenšteina un viņa sievas Henrietes Luizes, dzimušas Berkhanes, ģimenē, viņa vectēvs Johans Joahims Dītrihs Lihtenšteins bija Helmštetes (*Helmstedt*) birģermeistars. Viņa dzimta bija cēlusies no 17. gadsimtā kristītiem Vācijas ebrejiem.

Mācījās Hamburgas *Johanneum* skolā, no 1804. gada Braunšveigas *Collegium Carolinum*, no 1806. gada studēja medicīnu Helmštetes universitātē (*Academia Julia*). 1809. gadā ieguva *Dr. med.* grādu un pārcēlās uz dzīvi Kurzemes guberņā, kur strādāja par Jaunpils draudzes novada ārstu (1809-1814).  1815. gadā viņš piedalījās 100 dienu karā pret Napoleona armiju, tad atgriezās Kurzemē un strādāja par Jelgavas pilsētas ārstu. 
 
1817. gadā salaulājās ar Lauru fon Heikingu, darbojās Kurzemes literatūras un mākslas biedrībā un bija Kurzemes Provinces muzeja dabaszinātnisko kolekciju konservators. 
Maskavas dabaszinātnieku biedrības loceklis.

Miris 1848. gada 8. oktobrī Jelgavā.

## Darbi
* *Uebersicht der Vögel Kurlands*, žurnāls „Die Quatember“ 1 (1829), H. 3, 13-28; H. 4, 1-23

## Literatūra
* M. H. C. Lichtenstein. *Die Stammtafel der bürgerlichen Familie*. Berlin, 1835; 
* Brennsohn, Isidor. *[http://personen.digitale-sammlungen.de/baltlex/Band_bsb00000353.html Die Ärzte Kurlands vom Beginn der herzoglichen Zeit bis zur Gegenwart ein biographisches Lexikon; nebst einer historischen Einleitung über das Medizinalwesen Kurlands]*. (2 Ausg). Riga, 1929 
* *Arbeiten der Kurländischen Gesellschaft für Literatur und Kunst*. 6 (1849), 1-21 (C. Bursy); Das Inland 1849, 748

## Atsauces
Magdala

**Magdala** (‎, , arī **Migdala**) bija sena Galilejas pilsēta mūsdienu Izraēlas teritorijā, Bībelē minēta kā Marijas Magdalēnas dzimtā pilsēta.

Vārds Magdala aramiešu valodā nozīmē ‘skaists’, ‘varens’ vai ‘tornis’, ivritā *migdal* — ‘tornis’. Talmūdā šī pilsēta tiek saukta "Magdal Nunaja", kas nozīmē "zivju tornis", bet Marka evaņģēlijā — "Dalmanuta". Ar vārdu Magdala Jaunajā Derībā pilsēta tiek minēta Mateja evaņģēlijā: "Un Viņš tos ļaudis atlaidis, kāpa laivā un nāca uz Madaļas robežām." (jaunajā tulkojumā "Magadanas robežās").

Pilsēta atradās Kinnereta ezera (zināma arī kā Galilejas jūra un Tiberija ezers) krastā, auglīgā Kinnereta līdzenuma dienvidu galā, bijušās Naftaļa cilts apgabalā, netālu no Kapernaumas.

Mūsdienās blakus vēsturiskajai Magdalai atrodas arābu ciems Almadždala un ebreju apmetne Migdala.

## Vēsture
### Romas periods
Gustavs Dalmans raksta par Magdalu, ka "šī bija pati nozīmīgākā pilsēta ezera rietumu krastā, kura maksāja lielu nodokļu daļu [...], līdz kamēr Hērods Antipa neuzcēla blakus pilsētu Tiberiju." 2009. gadā tika atrastas Romas perioda Magdalas sinagogas paliekas, kas datējamas ar 50. gadu pr.Kr. un 100. gadu. Galvenās zāles sienas (120 m²) bija izrotātas ar košām freskām, bet iekšpusē bija uzstādīts akmens bloks ar izkaltu septiņžuburu menoras attēlu.

### Bizantijas periods
Magdalas atzīšana kā Marijas Magdalēnas dzimšanas vietu parādījās tekstos, kas datēti ar 6. gadsimtu.

### Agrais musulmaņu periods
8. un 10. gadsimtā kristiešu avoti piemin baznīcu ciematā, kas vienlaicīgi bija Marijas Magdalēnas nams, kur Jēzus izdzina no viņas dēmonus. Anonīmi uzrakstītā "Konstantīna dzīve" stāsta, kā imperatore Helēna 4. gadsimtā atrada Marijas Magdalēnas namu un tā vietā uzcēla baznīcu.

### Krustnešu periods
Kristiešu svētceļnieki, kas 12. gadsimtā devās uz Palestīnu, piemin Magdalu, taču nemin, ka tur būtu kāda baznīca.

### Mamļuku periods
Mamļuku valdīšanas laikā 13. gadsimtā avoti norāda, ka baznīca nebija nojaukta, bet pārveidota par zirgu stalli. 1283. gadā Sionas Kalna Burhars (angl. — "Burchard of Mount Sion") ziņoja par to, ka iegāja Marijas Magdalēnas namā ciemā, bet pēc 10 gadiem Rikoldo da Montekroče ar prieku paziņoja, ka baznīca un nams vēl joprojām atrodas vietā.

### Mūsdienas
Mūsdienās senās Magdalas vietā notiek arheoloģiskie izrakumi. Ezera krastā ir uzcelta mūsdienīga katoļu garīgā centra ēka, kur altāra daļā ir uzstādīta senas laivas rekonstrukcija ar  krustveida buru. Pa zāles perimetru izvietoti apustuļu attēli, ieskaitot Jūdu Iskariotu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Igaunijas Aviācijas akadēmija

**Igaunijas Aviācijas akadēmija** () ir 1993. gadā dibināta valsts augstākā mācību iestāde, kas sagatavo aviācijas speciālistus.

Akadēmija atrodas Igaunijas otrās lielākās pilsētas Tartu dienvidu pievārtē pie Tartu lidostas. Līdz 2008. gadam mācību iestādes nosaukums bija Tartu Aviācijas koledža (*Tartu Lennukolledž*). Kopš 2011. gada akadēmija atrodas jaunā ēkā.

## Ārējās norādes

*
Šerods Brauns

**Šerods Kempbels Brauns** (*Sherrod Campbell Brown*, dzimis ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv ASV Demokrātisko partiju. Kopš 2007. gada ir ASV senators, pārstāvot Ohaio štatu. Pirms kļūšanas par ASV senatoru Brauns bija ASV pārstāvju palātas deputāts, no 1993. līdz 2007. gadam pārstāvot Ohaio 13. kongresa apgabalu. Vēl pirms tam no 1983. līdz 1991. gadam bija Ohaio štata sekretārs.

Brauns piedzima Mensfīldā, Ohaio štatā, Emīlijas un Čārlza Braunu ģimenē. 1974. gadā Brauns ieguva bakalaura grādu Jeila Universitātē. Koledžas laikā Brauns 1972. gada ASV prezidenta vēlēšanās atbalstīja un aģitēja par Džordžu Makgovernu. Pēc Jeila Universitātes absolvēšanas Brauns studēja Ohaio štata Universitātē.

1982. gadā Brauns tika ievēlēts par Ohaio štata sekretāru. Kā štata sekretārs Brauns koncentrējās uz vēlētāju reģistrācijas piejamību štatā. 1992. gadā Brauns tika ievēlēts par ASV Pārstāvju palātas pārstāvi no Ohaio 13. kongresa apgabala. 2006. gadā viņš tika ievēlēts ASV Senātā.

Pēc tam, kad Brauns tika pārvēlēts uz savu trešo pilnvaru termiņu Senātā, 2018. gadā, viņš tika uzskatīts par potenciālo Demokrātu partijas kandidātu uz 2020. gada ASV prezidenta vēlēšanām, taču  viņš paziņoja, ka tomēr nekandidēs uz prezidenta amatu.

Šerods Brauns ir viens no sešiem ASV senatoriem, kurš sevi reliģiski pozicionē kā luterāni.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Senator Sherod Brown  oficiālā ASV Senāta mājaslapa
Tartu rātsnams

**Tartu rātsnams** () ir 18. gadsimta baroka stila rātsnams Igaunijas dienvidaustrumos, Tartu pilsētā. Atrodas vecpilsētas centrā, Rātsnama laukuma rietumos ar fasādi uz Emajegi upi.

Esošā celtne ir jau trešā ēka, kas uzcelta šajā vietā. Tartu rātsnams tika celts pēc 1775. gada Lielā Tartu ugunsgrēka, kas iznīcināja pilsētas centru. Tās autors ir Rostokā dzimušais arhitekts Johans Heinrihs Bartolomejs Valters (1734 – 1802). Ēkā bija paredzēta arī telpas arī svaru iestādei un cietumam. Tartu rātsnams stilistiski atgādina Narvas rātsnamu. Tās stilā ir klasicisma, baroka un rokoko iezīmes.

## Ārējās saites
Tartu Universitātes Vecā observatorija

**Tartu Universitātes Vecā observatorija** () ir 1810. gadā atklāta observatorija, kas atrodas Tartu pilsētas centrā, Domkalnā. Mūsdienās observatorijā iekārtots muzejs, 1964. gadā astronomiskie pētījumi tika pārcelti uz Tartu observatorijas jauno ēku Teraverē uz dienvidrietumiem no Tartu.

Observatorijas ēkas arhitekts ir Tartu Universitātes galvenās ēkas autors Johans Vilhelms Krauze. 1820. gadā par observatorijas direktoru kļuva Frīdrihs Georgs Vilhelms Strūve. Strūve ir Strūves ģeodēziskā loka autors un Tartu Universitātes Vecā observatorija ir šīs triangulācijas uzmērīšanas ķēdes pirmais punkts. 2005. gadā Strūves ģeodēziskais loks tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

1824. gadā observatorijā uzstādīja Fraunhofera refraktoru, kas tolaik bija lielākais pasaulē. 1840. gadā Strūve pārcēlās uz jaundibināto Pulkovas observatoriju, bet par observatorijas direktoru kļuva Mēness atlanta autors Johans Heinrihs fon Medlers (1794—1874). No 1866. līdz 1872. gadam observatorijas direktors bija dāņu matemātiķis un astronoms Tomass Klauzens (1801—1885), bet no 1872. līdz 1891. gadam — Ludvigs Švarcs (1822—1894). Starp pasaules kariem Tartu Vecajā observatorijā strādāja Ernsts Epiks.

1946. gadā observatoriju iekļāva Igaunijas Zinātņu akadēmijas sastāvā. Pēc tam, kad 1964. gadā uzcēla jauno Tartu observatoriju, vecā observatorijas ēka kļuva par administratīvo ēku. 1996. gadā ēku atkal piešķīra Tartu Universitātei. No 2009. līdz 2010. gadam to rekonstruēja un tagad tajā ierīkots muzejs.

## Galerija

Tartu_observatory_21-11-2008.JPG
Teadusfoto_2015_-_04.jpg
Teadusfoto_2015_-_08.jpg


## Ārējās saites

*
Ilisu rezervāts

**Ilisu rezervāts**, oficiāli **Ilisu valsts dabas rezervāts** (), ir Azerbaidžānas dabas aizsargājamā teritorija, kas izvietota Lielā Kaukāza dienvidu nogāzēs valsts ziemeļdaļā. Rezervāta vadība atrodas Ilisu ciemā Gahas rajonā.

## Vēsture

Ilisu valsts dabas rezervāts tika izveidots 93 km² platībā 1987. gadā Ilisu un Kumas mežniecību teritorijā. Tā izveides mērķis bija aizsargāt Lielā Kaukāza dienvidu nogāžu dabas kompleksu, saglabāt retu un apdraudētu floru un faunu, atjaunot mežus un novērst nokrišņu un dubļu plūdu radīto augsnes eroziju. 93% jaunā rezervāta teritorijas aizņēma meži.

2003. gada martā Ilisu valsts rezervāta teritorija tika paplašināta līdz 174 km².

## Ģeogrāfija

Rezervāta reljefu veido kalnu grēdu un dziļu upju ieleju apvienojums. Upītes (Kurmuhčaja, Gahčaja, Agčaja, Ļapitčaja, Zornočaja u.c.) tek dziļās ielejās, kuras pavasara stipro lietavu un kūstošo sniegu ietekmē pārplūst un spēcīgās straumes iznes ne tikai smiltis, bet arī no kalniem sanestos akmeņus.

## Klimats

Klimatu nosaka teritorijas ģeogrāfiskais novietojums, kuru no ziemeļiem aizsargā Lielā Kaukāza kalnu grēda, un lielā augstuma amplitūda no 700 līdz 2100 metriem vjl. Labvēlīgie klimatiskie apstākļi (maiga ziema, maiga vasara, silts pavasaris un rudens, daudz nokrišņu veģetācijas periodā, ilgstoša sausuma un stipra sala iztrūkums) veicinājuši bagātīga augāja, īpaši mežu, veidošanos. Gada vidējā temperatūra ir 5—12°C, janvāra -3—+1°C, jūlija 14—24°C. Nokrišņu visvairāk aprīlī—jūnijā, vismazāk decembrī—februārī, kopā 920—1400 mm gadā.

### Flora
Rezervātā uzskaitītas 500 augu sugas, tai skaitā gandrīz 60 šim reģionam endēmisku sugu. 

Rezervāta teritorijā ir aptuveni 300 vaskulāro augu sugu, ieskaitot vairāk nekā 90 koku un krūmu sugu. Apmēram 50 augu sugu tiek uzskatītas par ārstnieciskām. Parastā īve (*Taxus baccata*) un Rades bērzs (*Betula raddeana*) ir iekļauti Sarkanajā grāmatā. 93% rezervāta aizņem platlapju meži, kur dominē ozoli, dižskābarži un skābarži (Kaukāza dižskābardis — ap 50% visas mežu platības, īpaši 1000—1800 metru augstumos). Ir arī liepas, lazdas, kastaņas, oši, kļavas utt. 

### Fauna
Rezervāta teritorijā dzīvo vairāk nekā 150 mugurkaulnieku sugu, un tā fauna ir tāda pati kā citās Lielā Kaukāza grēdu dienvidu nogāzēs. Starp lielajiem dzīvniekiem ir Dagestānas kalnu kazas, brieži, stirnas, mežacūkas, ģemzes, lāči, caunas un citi. Straujupēs dzīvo galvenokārt foreles un barbes. Abiniekus pārstāv koku varde, zaļais un parastais krupis, reģionālās varžu sugas. Rāpuļus pārstāv 12 sugas. Rezervāta teritorijā dzīvo vairāk nekā 90 putnu sugas, kas pieder 11 kārtām. No plēsējputniem atzīmēti melnais klijāns, vistu vanags, melnā klija, klinšu ērglis, bārdainais grifs, melnais grifs, lielais piekūns, ūpis, ausainā pūce, mazā ausainā pūcīte u.c. Vairāk nekā 60 migrējošo putnu sugu.

## Atsauces
Aheru ezers

**Aheru ezers** () ir ezers Igaunijas dienvidaustrumos, Latvijas pierobežā. Notece pa Lānemetsas strautu uz Gauju.

## Ārējās saites
Johans Gotlībs Fleišers

**Johans Gotlībs Fleišers** (; 1797-1838) bija vācbaltiešu ārsts un botāniķis.  Pētīja Baltijas provinču floras sistematizāciju, grāmatas *Flora von Esth-, Liv- und Kurland* autors.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1797. gada 15. oktobrī Jelgavā amatnieku meistara Gotlība Fleišera ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā (1814-1816), pēc tam studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1817-1821).

No 1822. gada strādāja par ārstu Jelgavā un vadīja 1824. gadā atklāto Sabiedriskās aizgādības kolēģijas slimnīcu, kas atradās Upes ielā (tagad Jāņa Čakstes bulvāris) pie Driksas. 
1832. gadā viņu paaugstināja par kolēģijas asesoru. 
Izveidoja Latvijā sastopamo vaboļu katalogu (1829; 640 sugas), kopā ar E. Lindemani izdeva Igaunijas, Vidzemes un Kurzemes floras aprakstu (1839).

Miris 1838. gada 22. aprīlī Jelgavā.

## Sabiedriskā darbība
[thumb|200px|left|J. G. Fleišera botānikas grāmata (2. izdevums [Bunges redakcijā).]]
Johans Gotlībs Fleišers darbojās Kurzemes literatūras un mākslas biedrībā un bija Maskavas dabaszinātnieku biedrības loceklis.
Viņa savāktais herbārijs ar 7500 augiem un kukaiņu kolekcija glabājās Kurzemes Provinces muzejā.

## Darbi
* *Systematisches Verzeichnis der in den Ostseeprovinzen bis jetzt bekanntgewordenen Phanerogamen, mit Angabe der gebräuchlichsten Dt., Lett. u. Esthn. Benennungen (1830); 
* *Flora der Deutschen Ostseeprovinzen Esth-, Liv- und Kurlands*, hrsg. v. Em. Lindemann (1839); 
* *Flora von Esth-, Liv- und Kurland'', hrsg. v. Alex. v. Bunge (1853)

## Atsauces
Vigala

**Vigala** () ir Kazari upes kreisā krasta pieteka Igaunijas rietumos, Raplas un, neliela daļa lejtecē, Lēnes apriņķī.

Upe ir gandrīz tikpat gara kā Kazari upe, kurā tā ietek. Izteka no Keavas purva. Augštecē tek ziemeļrietumu virzienā. Sasniedzot Raplu, pagriežas uz dienvidrietumiem. Ietek Kazari pie Jēēres ciema. Lielākās pietekas ir Velize, Reue (kreisās) un Kodila (labā). Vidustecē pie Konuveres Vigalu šķērso valsts autoceļš A4 (Tallina—Pērnava—Ikla). 1861. gadā uzceltais akmens tilts pār Vigalu pie Konuveres ir arhitektūras piemineklis.

## Ārējās saites
Dutka

**Dutka** ir ciems Valmieras novada Trikātas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V196, Lisas upes krastā.

Ciems izveidojusies ap bijušās Dutkas muižas (*Dutkenhof*) centru.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces