open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Inita Kresa-Katkovska

**Inita Kresa-Katkovska** (dzimusi **Rītiņa**  Rīgā), bijusi arī **Inita Kresa**, ir latviešu sporta žurnāliste, bijusī basketboliste un basketbola trenere. Patlaban strādā Latvijas Radio Ziņu dienestā, vadīja arī sporta raidījumu "Piespēle". Basketbolistes karjeru aizvadījusi Rīgas TTT klubā, kuras sastāvā divreiz ieguvusi Eiropas kausu, kā arī piecreiz PSRS čempiones titulu. 2019. gadā atzīta par Latvijas labāko sporta žurnālisti.

## Karjera

### Sportistes karjera
Ar sportu sāka nodarboties septiņu gadu vecumā, kad sāka trenēties vieglatlētikā. Divus gadus vēlāk nonāca basketbolā (pirmais treneris Andris Purkalns). Trenējās sporta skolā, no tās nonāca Rīgas TTT meistarkomandā. Komandā spēlēja piecus gadus, trenera Raimonda Karnīša vadībā, kad kluba spēle balstījās uz Uļas Semjonovas spēli. Bijusi izcila trīspunktu metienu izpildītāja un piespēlētāja.

### Treneres un žurnālistes karjera
Pēc sporta gaitu beigām no 1987. gada līdz 1991. gadam bija trenere sporta skolā "Lokomotīve". Bijusi pirmā trenere vēlākajai Latvijas izlases kaptenei Guntai Baško. No 1991. gada strādā Latvijas Radio par sporta žurnālisti. Lai tiktu ziņu dienestā, izturējusi lielu konkursu. 1996. gadā kopā ar galveno varoni sarakstījusi grāmatu par Uļjanu Semjonovu "Kad es biju laimīga". Sākot no 1998. gada Nagano olimpiskajām spēlēm kā akreditēta sporta žurnāliste pabijusi sešās olimpiskajās spēlēs. 2019. gadā Latvijas gada balvā sportā saņēmusi Artura Vaidera balvu kā Latvijas labākā sporta žurnāliste.

## Privātā dzīve
Dzimusi Rīgā sportistu ģimenē. Tēvs bija vidējo distanču skrējējs un basketbolists Juris Rītiņš, māte — mākslas vingrotāja, LVU Sporta katedras pasniedzēja Dzidra Rītiņa (dzimusi Rozenberga). Māsa Agita Rītiņa-Birka ir bijusī mākslas vingrotāja (trīskārtēja PSRS čempione). Tēvs savu sportisko panākumu dēļ vācu okupācijas laikā tika arestēts un izsūtīts. Lai izvairītos no mantas zaudēšanas, vecāki oficiāli izšķīrušies (pēc atgriešanās brīvībā salaulājās vēlreiz). Inita vispirms mācījusies Rīgas 6. vidusskolā, tad absolvējusi 75. vidusskolu. Papildu mācījusies Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas skolā. Absolvējusi Latvijas Valsts universitātes Finanšu un tirdzniecības fakultāti.

Apprecējās ar advokātu Ivaru Kresu, kurš strādāja arī par basketbola tiesnesi — tā abi iepazinās. Laulībā piedzima divi bērni — dēls Eduards un meita Edīte (pašlaik ir arī divi mazbērni). Pēc 12 gadiem laulībā vīrs pāragri mira. Vēlāk Inita salaulājās ar bijušo slēpotāju Jāni Katkovski.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kresas-Katkovskas radītais saturs portālā LSM.LV
Gitega

**Gitega** (, agrāk **Kitega**) ir Burundijas galvaspilsēta un otrā lielākā pilsēta pēc agrākās galvaspilsētas Bužumburas. Atrodas valsts centrā Burundijas centrālajā plato. Pilsētu no trim pusēm dažu kilometru attālumā apliec Ruvironzas upe pirms tās ietekas Ruvubu upē. No pagātnes statusa Gitegā saglabājusies Gitegas katoliskā arhidiecēze (izveidota 1959. gadā) un Burundijas Nacionālais muzejs, Karaliskā tiesa un citas karaļvalsts centrālās ēkas. Pilsēta tradicionāli kalpojusi kā izglītības un reliģisks centrs. 2014. gadā Gitegā dibināta Politehniskā universitāte. Tūristiem pazīstama ar māla trauku un pinumu tirgu.

## Vēsture

Kopš 15.—16. gadsimta līdz 19. gadsimta beigām Gitega atradās Burundijas Karalistes teritorijā, par kuru ir maz vēsturisku datu. 1912. gadā Vācijas kolonizatori šeit nodibināja pilsētu, sākotnēji sauktu par Kitegu, kā kolonijas galvaspilsētu, jo tā atradās praktiski kolonijas ģeogrāfiskajā centrā. Kad Pirmā pasaules kara rezultātā Burundija nonāca Beļģijas rokās, tā saglabāja šo statusu. Vienlaikus daļu valdības pilnvaru saglabāja arī Bužumbura (Usumbura, Uzambāra) kā osta pie Tangaņikas ezera un lielākā pilsēta.

Pēc neatkarības atjaunošanas 1962. gadā bija galvaspilsēta tutsi aristokrātu Burundijas Karalistei līdz tās likvidēšanai 1966. gada apvērsumā, kad galvaspilsētas statuss pilnībā pārgāja Bužumburai. 2018. gada decembra beigās Burundijas prezidents Pjērs Nkurunziza paziņoja, ka viņš izpildīs 2007. gadā doto solījumu atgriezt Gitegai bijušo politiskās galvaspilsētas statusu, Bužumburai paliekot kā ekonomiskajai galvaspilsētai. Parlamenta lēmumā izmaiņas tika oficiāli noteiktas 2019. gada 16. janvārī, un tika paredzēts, ka visas valdības iestādes pārvietosies trīs gadu laikā.

## Transports

Pilsētas ziemeļrietumu daļā atrodas vairs nefunkcionējoša lidosta. Ar Bužumburas starptautisko lidostu un ezera ostu rietumos Gitegu saista šoseja RN2, ir arī ceļi uz Ruandu ziemeļos (RN15), Tanzāniju ziemeļaustrumos (RN12) un dienvidos (RN16).

## Attēlu galerija

Gitega Church.JPG|Baznīca Gitegā
Improved traditional pit latrine with handwashing facility (6908553053).jpg|Uzlabota sanitārijas telpa ar roku mazgājamo ierīci
Bus and taxi station in Gitega (6908586229).jpg|Autobusu un taksometru stacija
Gitega - Flickr - Dave Proffer.jpg|Pilsētas ielas
Kibimba School Memorial - Flickr - Dave Proffer (1).jpg|Piemineklis skolai, kur 1993. gadā tika sadedzināti tutsi skolnieki un skolotāji
Slaughterhouse - Abattoir (6346822191).jpg|Lopkautuve
BU Gitega (4).jpg|Aptieka
Burundi National Museum at Gitega - Flickr - Dave Proffer.jpg|Nacionālais muzejs


## Atsauces

## Ārējās saites
Milna Zeme

**Milna Zeme** () jeb **Ilimanannipa** () ir pēc platības trešā lielākā sala Grenlandes arhipelāgā pēc pašas Grenlandes un Disko salas. Atrodas Skorsbija līcī Grenlandes austrumos. Tā ir neapdzīvota sala 100 kilometru garumā un 40 kilometru platumā ar augstāko virsotni 2110 metru augstumā. Sala nosaukta britu admirāļa Deivida Milna vārdā.

## Ārējās saites
Džordžs Šulcs

**Džordžs Prets Šulcs**  (; dzimis ; miris ) bija amerikāņu ekonomists, diplomāts un uzņēmējs. Ričarda Nikona administrācijā Šulcs bija ASV valsts kases sekretārs, bet Ronalda Reigana administrācijā Šulcs bija ASV valsts sekretārs.

Dzimis Ņujorkā, viņš absolvējis Prinstonas Universitāti. Otrā pasaules kara laikā dienējis ASV Jūras spēku korpusā. Pēc kara Šulcs saņēma grādu industriālajā ekonomikā Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā. 1970. gadā viņš kļuva par pirmo Pārvaldības un budžeta pārvaldes direktoru, un šajā amatā viņš strādāja līdz brīdim, kad 1972. gadā tika iecelts par ASV Valsts kases sekretāru. 1982. gadā Ronalds Reigans iecēla Šulcu par 60. ASV valsts sekretāru. 
## Atsauces

## Ārējās saites
ASV valsts kases sekretārs

**ASV valsts kases sekretārs** () ir ASV Valsts kases departamenta — par valsts finansēm atbildīgās iestādes — vadītājs, šis amats ir salīdzināms ar finanšu ministra amatu citās valstīs. Valsts kases sekretārs ir kabineta loceklis. Valsts kases sekretāru ieceļ prezidents, bet apstiprina Senāts.

Pašreizējā ASV valsts kases sekretāre ir Skots Besents, 79. valsts kases sekretārs (pārstāv Republikāņu partiju).

## Alga
Valsts kases sekretārs ir I līmeņa amats amatpersonu sarakstā, tādējādi saņem šim līmenim noteikto algu (250 600 USD no 2024. gada janvāra).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mājaslapa
Spiro Agņū

**Spiro Teodors Agņū** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu politiķis, 39. ASV viceprezidents prezidenta Ričarda Niksona laikā no 1969. līdz 1973. gadam. Viņš ir otrais ASV viceprezidents, kurš ir atkāpies no amata, pirmajam esot Džonam Kelhūnam.

Agņū dzimis Baltimorā ameikāņu mātei un grieķu tēvam. Agņū studēja Džonsa Hopkinsa Universitātē un mācījās Baltimoras Juridiskajā fakultātē. 1962. gadā viņš tika ievēlēts par Baltimoras apgabala izpilddirektoru. 1966. gadā Agņū tika ievēlēts par Mērilendas gubernatoru, uzvarot pār demokrātu partijas pretinieku Džordžu P. Mahonu un neatkarīgo kandidātu Haimanu A. Presmanu. 1968. gada republikāņu partijas konventā Ričards Niksons lūdza Agņū kļūt par viņa viceprezidenta amata kandidātu. Niksons un Agņū 1968. gada ASV prezidenta vēlēšanas. 1973. gadā Agņū atkāpās no amata, pēc korupcijas skandāla.

## Atsauces

## Ārējās saites
Barbara Buša

**Barbara Buša** (; dzimusi **Pīrsa**, dzimusi , mirusi ) bija ASV pirmā lēdija no 1989. gada līdz 1993. gadam. Viņa bija 41. ASV prezidenta Džordža H. V. Buša sieva un 43. ASV prezidenta Džordža V. Buša māte.

Barbara Buša piedzima  Manhatanā Ņujorkas štatā. Viņas tēvs Mārvins Pīrss bija attāls ASV 14. prezidenta Frenklina Pīrsa radinieks. 16. gadu vecumā viņa iepazinās ar vēlāko ASV prezidentu Džordžu Herbertu Volkeru Bušu. 18 mēnešus pēc iepazīšanā, tieši pirms Džordžs H. V. Bušs devās uz Otro pasaules karu, viņi saderinājās. Pēc atgriešanās no kara  viņi apprecējās. Vairākus mēnešus pēc laulībām, kad Džordžs H. V. Bušs atsāka mācības Jeila Universitātē, Barbara strādāja universitātes pilsētiņā. Jaunlaulātie apmetās nelielā dzīvoklī Trentonā, Mičiganas štatā. Viņiem bija seši bērni: Džordžs V. Bušs (dzimis 1946. gadā, bija ASV prezidents), Paulīne Robinsona Buša (1949—1953, nomira no leikēmijas), Džebs Bušs (1953, bija Floridas gubernators), Nīls Malons Bušs (1955), Mārvins Pīrss Bušs (1956) un Dorotija Buša (1959). Viņu laulības 73 gadi ir ilgākais laiks, ko kāds no ASV prezidentiem ir nodzīvojis laulībā. Barbara Buša, pildot pirmās lēdijas pienākumus no 1989. līdz 1993. gadam un otrās lēdijas pienākumus no 1981. līdz 1989. gadam, cīnījās par vispārējas rakstpratības panākšanu un nodibināja ģimeņu rakstpratības fondu. Barbara Buša nomira .

## Atsauces

## Ārējās saites
Hanters Baidens

**Roberts Hanters Baidens**  (; dzimis ) ir amerikāņu jurists, kurš ir 46. ASV prezidenta Džo Baidena dēls. Hanters Baidens ir jurists un investīciju konsultants. Dibinājis ieguldījumu un kosultāciju firmu "Rosemont Seneca Partners".

## Atsauces

## Ārējās saites
Pjasina

**Pjasina** () ir Sibīrijas upe Krievijas Federācijas ziemeļos, plūst pa Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonu. Nosaukums cēlies no ņencu valodas un nozīmē ‘bezmeža līdzenums’ (tundra) vai ‘melnā koka upe’.

Upe sākas no Pjasinas ezera ziemeļiem Putoranas plato. Plūst dienvidu—ziemeļu virzienā, līdz Dudiptas pietekai plūst pa šauru ieleju, zemāk — pa Ziemeļsibīrijas zemieni. Lejpus Puras pietekas izlaužas caur Birrangas kalniem pa šauru ieleju un tālāk atkal plūst kā līdzenumu upe. Upes garums ir 818 km. Pie ietekas Karas jūras Pjasinas līcī veido plašu estuāru. Lielākās pietekas ir Dudipta, Jangoda, Tareja (labās) un Agapa, Pura (kreisās). Aizsalst septembra beigās, ledus iziet jūnijā. Kuģojama līdz bijušajam Krestu ciemam, mazākiem kuģiem — visā garumā.

Upes lejteci pomori zinājuši jau 1605. gadā, bet vēlāk informācija zudusi. No jauna atklāja 1740. gadā Dmitrijs Sterļegovs un aprakstīja 1741. gadā Semjons Čeļuskins.

Krasti mazapdzīvoti, pastāvīgu apdzīvoto vietu nav. Ustjtarejas, Krestu un citi ciemi apdzīvoti tikai sezonāli. Lejtecē slēgtā Pjasinas polārstacija. Upi regulāri piesārņo Noriļskas metalurģiskā kombināta notekūdeņi.

## Ārējās saites

## Atsauces
Kekertarsuaka

**Kekertarsuaka** () jeb  **Disko sala** () ir pēc platības otrā lielākā sala Grenlandes arhipelāgā aiz pašas Grenlandes salas.

Atrodas Grenlandes rietumos Bafina jūrā. Disko salas diametrs ir apmēram 160 kilometru ar augstāko virsotni 1919 metru augstumā. Uz ziemeļiem no salas atrodas Nūsuakas pussala, bet uz dienvidiem — Disko līcis. Lielākā salas apdzīvotā vieta — Kekertarsuaka atrodas salas dienvidu piekrastē. Salā atrodamas pasaulē ļoti retas dzelzs tīrradņu atradnes. Salā sastopami termālie avoti, kuros 1994. gadā atrada endēmu, virpotājiem radniecīgu mikroorganismu *[[Limnognathia maerski]]* ar pagaidām neskaidru klasifikāciju. Tiek lēsts, ka sala pieminēta jau sāgās par Ērika Rudā dzīvi.

View the hiking trail from Ilulisaat to Oqaatsut Rodebay with Disko Island in the background, Greenland (54067721395).jpg|2024. gada 21. jūlijā
Coast along the Kuannit Hike, Disko Island, Greenland (54067598549).jpg|Salas krasts 2024. gada 22. jūlijā
Sarfaq Ittuk ferry in Qeqertarsuaq, Disko Island, Greenland (54067535723).jpg|Prāmis

## Atsauces

## Ārējās saites
Ūnartokekertaka

**Ūnartokekertaka** (), tulkojumā **Brīdinājuma sala**, ir sala Grenlandes austrumos, uz ziemeļiem no Skorsbija līča. Par salu tā tika atzīta 2005. gada septembrī, jo pirms tam tā ar ledāju bija savienota ar Liverpūles Zemi. Salas izveidošanos zinātnieki saista globālās sasilšanas parādību.

## Ārējās saites
Džordžs Klintons

**Džordžs Klintons** (, dzimis , miris ) bija Amerikas Savienoto Valstu 4. ASV viceprezidents no 1805. līdz 1812. gadam, pārstāvēja Demokrātisko-republikāņu partiju. No 1777. līdz 1795. gadam un no 1801. līdz 1804. gadam bija pirmais Ņujorkas štata gubernators. Viņš bija arī karavīrs un valstsvīrs, kas tiek uzskatīts par vienu no Amerikas Savienoto Valstu dibinātājiem.

## Ārējās saites
Dzelzceļa līnija Inčukalns—Allaži

thumb|upright=1.3|Latvijas dzelzceļu shēma 1938. gadā
**Dzelzceļa līnija Inčukalns—Allaži** bija šaursliežu (600 mm)  mežu dzelzceļa līnija. To sāka būvēt 1932. gada 20. oktobrī un līdz 1933. gada 1. martam uzbūvēja 19,8 km galvenā ceļa un 6,35 km atzarojumu. Vēlāk sliežu ceļi pēc vajadzības tika pagarināti. Līnija sākās Inčukalna stacijā, sliežu ceļa garums bija 22,9 km, bet kopā ar apbraucamajiem un staciju ceļiem —  33,7 km. Līnijā bija 38 koka tilti.

Otrā pasaules kara laikā  dzelzceļa līnijas Inčukalns—Allaži un Ogre—Laubere  gar Annasmuižu (Juglu) tika savienotas Augšciema stacijā (kartē fiksēta situācija 1938. gadā, kad šāda savienojuma nebija). Tādējādi tika izveidota jauna kokmateriālu pārkraušanas vieta platsliežu dzelzceļa vagonos, kuru ierīkoja maznoslogotās Rīgas—Ērgļu dzelzceļa līnijas Augšciema stacijā. Ir nostāsti, ka pa šo šaursliežu dzelzceļu tikuši pārvadāti arī karavīri. Kara beigās visa 600 mm dzelzceļu sistēma no Ogres līdz Inčukalnam tika iznīcināta.

## Atsauces
Heksamilions

**Heksamilions** ( — 'sešjūdžu siena') ir aizsargmūris, kas tika uzcelts šķērsām pāri visam Korintas zemesšaurumam, lai aizsargātu vienīgo sauszemes ceļu, kas savieno Peloponēsu ar kontinentālo Grieķiju.

Ir uzskats, ka mēģinājumi uzcelt šajā vietā nocietinājumu līniju tika veikti vairākkārtīgi sākot no mikēnu perioda. Par to varētu liecināt ciklopiskie krāvumi pie Istmijas. Kā ziņo Hērodots, 480. gadā pr.Kr. persiešu uzbrukuma laikā ieteiktais priekšlikums atkāpties uz Peloponēsu un nocietināt Korintas zemesšaurumu bija noraidīts. Tā rezultātā kaujas vieta ar persiešiem tika izraudzīta Termopilu aizā. Vēlreiz ideja nocietinājumu celtniecībai radās pirms Salamīnas kaujas, taču labuma no tās realizācijas bez kontroles jūrā nebija.

Aizsargmūris tika uzcelts Teodosija II (408—450) valdīšanas laikā, kad notika barbaru iebrukums Romas impērijā. Konkrēts celtniecības iemesls varētu būt Alariha karagājiens uz Grieķiju 396. gadā vai arī vestgotu izlaupītā Roma 410. gadā. Celtni kopā ar aizsargmūri veidoja sargtorņi, jūras bastioni un vismaz viens cietoksnis. Sienu biezums sasniedza 3 metrus, bet augstums 8 metrus. Par vienīgo zināmo cietoksni ir teikts, ka no diviem tā vārtiem vieni kalpoja kā formālā ieeja Peloponēsā. Siena tika veidota no bruģakmeņiem un apkaltiem akmens blokiem, kas tika samūrēti ar kaļķa javu. Nav zināms, cik ilgi notika aizsargmūra celtniecība, taču par tā nozīmību var spriest pēc celtnes mēroga, kas ir pats lielākais arheoloģiskais objekts Grieķijā. Praktiski katra nozīmīga celtne šajā reģionā cieta vai bija iznīcināta, lai iegūtu akmens materiālus, kā tas bija ar Istmijas Poseidona templi, vai arī izmantota kaļķa iegūšanai, kā piemēram Hēras templis Perahorā vai Korintas pilsētas senās būves.
[left|thumb|280px|Heksamiliona un cietokšņa plāns pie [Istmijas]]

Justiniāna I laikā aizsargmūris tika papildus nostiprināts, un tā torņu skaits sasniedza 153. Savu militāro nozīmi mūris zaudēja 7. gadsimtā, bet 11. gadsimtā tur parādījās civilās būves.

1397. gadā 50 līdz 60 tūkstošus lielā turku armija Evrenosa un Jakuba-pašā vadībā iznīcināja līdz tam laikam saglabājušos nocietinājumus. 1415. gadā imperators Manuils II 25 dienu laikā personīgi kontrolēja atjaunošanas darbu gaitu, kuru izmaksas radīja nekārtības vietējās aristokrātijas aprindās. Taču, kad Manuils atjaunoja kontroli pār reģionu, atbalsta trūkums šai aizsardzības iniciatīvai no vietējo iedzīvotāju puses noveda pie tā, ka 1423. gadā 25 tūkstošus lielā osmaņu armija Turahanbeja vadībā, nonākot pie aizsargmūra, konstatēja, ka neviens to nesargā. Ātri noārdot sienu, Turahanbejs izlaupīja Moreju. Par aizsargmūra saglabāšanu interesi izrādīja filozofs Plifons, kurš aicināja imperatoru atrast līdzekļus pienācīga aizstāvju skaita rekrutēšanai, Taču šie aicinājumi netika uzklausīti, un mūris tika grauts gan 1423., gan 1431. gadā.

Despots Konstantīns Paleologs atjaunoja mūri 1444. gadā, taču turki atkal to izārdīja 1446. gadā un 1452. gada oktobrī. Pēc tam, kad osmāņi iekaroja Peloponēsu 1460. gadā, aizsargmūris tika pamests.

## Atsauces

## Ārējās saites
Benneta sala

**Benneta sala** (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā, tā lielākā sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

## Vēsture
Salu 1881. gadā, dreifējot ar ledū iesalušo kuģi *Jeannette*, atklāja amerikāņa Džordža Delonga ekspedīcija. Nosaukta par godu ekspedīcijas sponsoram, avīzes *New York Herald* izdevējam Džeimsam Bennetam (*James Gordon Bennett*). Kādu laiku pēc atklāšanas tika uzskatīta par hipotētisko Saņņikova Zemi. 1902. gadā uz dienvidiem no Benneta salas pazuda Eduarda Tolla ekspedīcija. 1903. gadā glābšanas ekspedīcija Aleksandra Kolčaka vadībā salā atrada pazudušās ekspedīcijas mantas — dokumentāciju, instrumentus un dienasgrāmatu.

Map of Bennett Island 1902.jpg|Benneta salas karte (zīmējis Frīdrihs Zēbergs, 1902)


## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Delonga salu rietumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 102 km attālā Žohova sala dienvidaustrumos. Salas reljefs kalnains, trešdaļu tās teritorijas klāj četri ledāji. Krasti klinšaini un lielākoties stāvi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Полярная Почта. Валерий Купецкий. Загадки острова Беннета
* Baron Eduard von Toll’s Last Expedition: The Russian Polar Expedition, 1900-1903
Progress MS-16

***Progress MS-16*** (***Прогресс МС-16***; SKS apzīmējums ***ISS-77P***) bija Krievijas automātisks *[[Progress-MS]]* sērijas kravas kosmosa kuģis, kas paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas orbītā tika palaists 2021. gada 15. februārī. *Progress MS-16* darbību beidza 2021. gada 26. jūlijā, novadot no orbītas arī stacijas moduli *[[Pirs (SKS)|Pirs]]*.

## Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2460,5 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (), saspiestas gāzes (), ūdens (). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces. Kravā bija arī remonta komplekts, kas paredzēts gaisa sūces aizdarīšanai *[[Zvezda (SKS)|Zvezda]]* modulī.

[thumb|left|280px|''Progress MS-16'' ar ''[Pirs (SKS)|Pirs* atstāj staciju]]
== Lidojuma gaita ==
*Progress MS-16* tika palaists  04:45:06 *UTC* ar nesējraķeti *Sojuz-2.1a* no [[Baikonuras kosmodroms|Baikonuras kosmodroma]].

Saslēgšanās ar staciju bija paredzētas automātiskā režīmā 17. februārī. Pietuvošanās laikā kosmosa kuģis no trajektorijas ass par 30 grādiem, tāpēc kosmonauts [[Sergejs Rižikovs]] pārņēma rokas vadību. Saslēgšanās notika 06:27:47 *UTC* pie *Pirs* moduļa.

10. aprīlī tika paziņots, ka kļūmi 17. februāra saslēgšanās operācijā izraisīja problēmas ar nesējraķetes gaisa plūsmvirzi, kas sabojāja automātiskās tuvošanās sistēmas *Kurs* antenu. 16. aprīlī tika publicēta sīkāka informācija, ka plūsmvirža iekšpuses aplīmēšanai tikuši izmantoti ārēja piegādātāja nekvalitatīvi [[sveķi]]. 

Ar *Progress MS-16* bija plānots no stacijas atvienot moduli *Pirs* un to novadīt no orbītas, lai tā vietā pie *Zvezda* pievienotu jauno Krievijas moduli *Nauka*.
26. jūlijā 10:55 *UTC* *Pirs* tika atvienots no SKS, *Progress MS-16* paliekot savienotam ar *Pirs*. Abi aparāti iegāja Zemes atmosfērā un sadega. Nesadegušās daļas aptuveni 14:51 *UTC'' iekrita Klusā okeāna dienvidu daļā.

## Stacijas orbītas paaugstināšanas manevri

## Atsauces

## Ārējās saites

* Progress MS-16 lifts off on a special mission Anatoly Zak
* Progress-MS 01 — 19 Gunter Dirk Krebs
Nipisata

**Nipisata** () ir neliela neapdzīvota sala Grenlandes rietumos uz dienvidiem no Sisimiutas, Deivisa šauruma krastā. 1723. gadā Hanss Egede šeit nodibināja pirmo dāņu koloniju apkaimē, kura gan 1730. gadā tika pamesta. Salā ir labi saglabājušies pirmo Grenlandes iedzīvotāju Sakakas kultūras (2500.- 800. gadi p.m.ē.) arheoloģijas pieminekļi. 2018. gadā Nipisatas sala kā sastāvdaļa tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma saraksta objektā Āsivisuita - Nipisata: Inuītu medību vietas starp ledu un jūru.

## Ārējās saites
Akilija

**Akilija** () ir neliela sala Grenlandes dienvidrietumos, apmēram 22 kilometrus uz dienvidiem no Nūkas. Salas ieži ir, iespējams, senākie atklātie Zemes nogulumieži. Tie ir apmēram 3,85 miljardus gadu veci un iežu sastāvā ir, iespējams, senākās liecības par dzīvību uz Zemes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mīkstblakšu virsdzimta

**Mīkstblakšu virsdzimta** (*Miroidea*) ir blakšu kārtas virsdzimta. Tajā ietilpst astoņas dzimtas, četras no kurām ir izmirušo blakšu dzimtas.

## Klasifikācija
Tīklblakšu dzimta (*Tingidae*) ir tuvu radnieciska grupa mīkstblakšu dzimtai (*Miridae*), tādēļ daļa autoru tīklblakšu dzimtu ievieto mīkstblakšu virsdzimtā, bet citi autori iedala to atsevišķajā, bet tāpat radnieciskajā virsdzimtā *Tingoidea*.

## Atsauces
Tv3.lv

**tv3.lv** (agrāk *skaties.lv*) ir *[[TV3 Group]]* veidots interneta portāls. 2022. gada 18. janvārī SIA *[[All Media Latvia]]* uzsāka tv3.lv portāla darbību, aizvietojot portālu **skaties.lv**, kas darbojas kopš 2014. gada.

2023. gada jūlijā *tv3.lv* bija Latvijas ceturtais apmeklētākais ziņu portāls (632 000 unikālie apmeklētāji pēc *Gemius* datiem.).

## Atsauces

## Ārējās saites
Liedes iela

**Liedes iela** ir iela Rīgā, Pārdaugavā, Zolitūdē. Kopējais ielas garums ir 480 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu un ved cauri dzīvojamo ēku rajonam. Liedes iela sākas krustojumā ar Jāņa Endzelīna ielu un beidzas krustojumā ar Apuzes ielu. Liedes ielā ir dažāda veida dzīvojamo ēku apbūve, kas izveidota samērā nesen.

Iela nosaukta Liedes — upes un apdzīvotas vietas (Liedeskrogs) Madonas novadā — vārdā.

## Ielu savienojumi
Liedes iela ir savienota ar šādām ielām:
* Jāņa Endzelīna iela (T veida krustojums)
* Apuzes iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Zolitūde

## Atsauces
Upernivika

**Upernivika** (, ) ir neapdzīvota, kalnaina sala Grenlandes rietumos Ūmmannakas fjordā. Salas augstākā virsotne Palupkakā paceļas 1903 metru augstumā.

## Ārējās saites
Nīls Kinoks

**Nīls Gordons Kinoks** (, dzimis ) ir britu politiķis no leiboristu partijas. Kopš 1983. gada 2. oktobra līdz 1992. gada 18 jūlijam Kinoks bija leiboristu partijas vadītājs un oficiālais opozīcijas līderis. No 1999. līdz 2004. gadam bija Eiropas Komisijas viceprezidents.

Dzimis un audzis Dienvidvelsā, Kinoks pirmo reizi tika ievēlēts Apvienotās Karalistes parlamentā 1970. gada vēlēšanās. Viņš kļuva par leiboristu partijas tā saucamo ēnu izglītības ministru pēc tam, kad 1979. gada vēlēšanās pie varas tika konservatīvie. Pēc tam, kad leiboristi cieta smagu sakāvi 1983. gada vēlēšanās, Kinoks tika ievēlēts par leiboristu partijas līderi un oficiālo opozīcijas līderi. 1995. gadā viņš pameta Apvienotās Karalistes parlamentu, lai kļūtu par Eiropas komisāru. Viņš kļuva par Eiropas Komisijas viceprezidentu Romāno Prodi komisijā no 1999. līdz 2004. gadam.

## Skatīt arī
* Leiboristu partija

## Ārējās saites
Šenonas sala

**Šenonas sala** () ir neapdzīvota Grenlandes jūras sala Grenlandes austrumu piekrastē Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Nosaukta 1823. gada britu ekspedīcijas kuģa *HMS Shannon* vārdā. No 1869. līdz 1870. gadam apkārtni izpētīja vācu ekspedīcija Kārļa Koldveja vadībā. Otrā pasaules kara laikā no 1943. gada oktobra līdz 1944. gada jūnijam salā darbojās slepena vācu meteostacija. Salā bagātīga dzīvnieku valsts. 

## Ārējās saites
Pāce (Gailīšu pagasts)

**Pāce** (agrāk arī **Lielpāce**) ir ciems Bauskas novada Gailīšu pagastā. Izvietojies Īslīces upes labajā krastā  no novada centra Bauskas un  no Rīgas. 

Apdzīvotā vieta veidojusies ap Pāces (*Gut Pahzen*) muižu. Ciemā no 1920. gada līdz 1989. gadam atradās Pāces skola. 

Pācē atrodas bibliotēka.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Papile

**Papile** (, žemaišu: *Papėlė*) ir miests Lietuvas ziemeļdāļā.  Šauļu apriņķa Akmenes rajonā, seņūnijas centrs. Tā atrodas Ventas reģionālajā parkā pie Ventas upes ap 25 kilometrus uz dienvidiem no Latvijas robežas, 9 km uz dienvidaustrumiem no Ventas pilsētas un 25 km uz dienvidrietumiem no rajona centra Naujoji Akmenes. Miestā ir Sv. Jāzepa katoļu baznīca (uzcelta 1887. gadā), ģimnāzija, bērnudārzs, bibliotēka, pasts, kultūras centrs, kā arī vēsturnieka un rakstnieka Simona Daukanta muzejs un bronzas piemineklis.

## Vēsture

Papile pirmo reizi pieminēta 1339. gadā, kad to un apkaimi izpostīja Livonijas ordenis. Ir arī uzskats, ka tā tikusi pieminēta 1253. gadā, taču tālaika kuršu Cekļa zemē minētās Pilenes saistība ar Papili ir apšaubāma. Pēc žemaišu kristīšanas tā piederēja Medininku (Varņu) bīskapiem. 1493. gadā Papilē tikusi uzcelta pirmā baznīca.

No 1600. gada Papile tiek minēta kā miests. 1637. gadā tur uzcelta draudzes skola. 1702. gadā miests saņēma tirdzniecības tiesību privilēģiju. Par aktīvu dalību 1863. gada sacelšanās laikā, kurā netālu no pilsētas Dluska vadītie partizāni sakāva Krievijas armijas daļu, daži pilsētnieki tika represēti. 1871.—1873. gadā tika uzbūvēts Liepājas—Romnu dzelzceļš, mazpilsēta sāka straujāk augt, lai gan no 1988. līdz 1903. pārdzīvoja trīs ugunsgrēkus un vēlāk dega arī abu pasaules karu laikā. 1880. gadā Papilē tika izveidota pasta nodaļa.

1941. gada jūlijā lietuviešu policijas provāciskie kolaboracionisti gestapo vadībā noslepkavoja 55 pilsētas iedzīvotājus — propadomiskos kolaboracionistus un ebrejus. Savukārt, padomju vara 1940. gados izsūtīja vai arestēja 41 miesta iedzīvotāju.

Padomju laikā Papilē bija putnu ferma (no 1966. gada) un S. Daukanta vārdā nosaukta kolhoza centrs.

## Iedzīvotāji

### Ievērojami cilvēki
* Simons Daukants (1793–1864) — vēsturnieks un rakstnieks, pēdējos dzīves gadus nodzīvojis un apglabāts Papilē.
* Emma Goldmane (1869–1940) — anarhisma ideoloģe, bērnībā dzīvojusi Papilē.
* Ārons Dovids Buraks (1892–1960) — rabīns un rakstnieks

## Ģeogrāfija

Papilē ir divi pilskalni, pirmais — Papiles pilskalns upes kreisajā krastā, pie kura aug aizsargājams koks — daudzstumbru liepa, otrs, ko sauc par Pašalpas kalnu — pilsētas dienvidaustrumos. Venta tek gar miesta dienvidu malu, izveidojot cilpu, pilsēta atrodas upes labajā krastā (otrā krastā — Daubišķu ciemats). Caur Papili iet Liepājas—Romnu dzelzceļš un autoceļš KK155 Kuršēni—Mažeiķi.

Papilē ir ģeoloģiskais rezervāts — Papiles atsegums, kur 2 km garā Ventas ielejas posmā paveras vairāki juras perioda veidojumi ar bagātīgām tā laika faunas atliekām. Šo atsegumu pētījuši daudzi zinātnieki, tostarp Česlovas Hmeļevskis, Ādolfs Damušis, Eduards Eihvalds (pirmais, kurš šo atsegumu pētīja 1830. gadā), Alfrēds Karls Jenčs un rakstnieks Dionizs Poška ap 1863. gadu. Pie tā uzsliets skatu tornis.

## Galerija

PapilėVenta1.JPG|Tilts pār Ventu
Simonas Daukantas memorial museum 2013-08-11.jpg|Daukanta muzejs
Daukantokapas.JPG|Daukanta kaps
Papilėspiliakalnis1.JPG|Papiles pilskalns
Papiles Sv Juozapo baznycia 2013-08-11 Panorama.jpg|Baznīca


## Atsauces

## Ārējās saites

* Akmenes rajona oficiālā vietne
Jānis Dripe

**Jānis Dripe** (dzimis  Rīgā) ir latviešu arhitekts, pasniedzējs, politiķis un diplomāts.
Latvijas Republikas Kultūras ministrs (1993—1995), Latvijas vēstnieks Zviedrijā (1996—2001), vēlāk vēstnieks Apvienotajā Karalistē (2002—2005). No 2006. līdz 2011. gadam J. Dripe bija Rīgas pilsētas galvenais arhitekts.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1953. gadā Rīgā skolotāju Andreja Dripes un viņa sievas Zigrīdas ģimenē.
Bērnībā dzīvoja Palsmanē, no 1960. gada dzīvoja pie tēva vecākiem Rīgā, sāka mācīties Rīgas 44. vidusskolā, tad pārcēlās uz Cēsīm, kur viņa tēvs līdz 1969. gadā strādāja Cēsu darba kolonijā nepilngadīgajiem.

Studēja Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras fakultātē, bija Latvijas Radošo savienību Kultūras padomes priekšsēdētāja vietnieks, vēlāk priekšsēdētājs (1991—1993) un Latvijas Arhitektu Savienības priekšsēdētājs (1993—1996).
1993. gadā J. Dripe kļuva par kultūras ministru Valda Birkava valdībā. 1994. gadā saglabāja amatu arī sekojošajā Māra Gaiļa valdībā. Bija partijas "Latvijas Ceļš" biedrs.

1996. gadā viņš kļuva par Latvijas vēstnieku Zviedrijā. 2001. gadā J. Dripe atgriezās Latvijā un kļuva par Ārlietu ministrijas Valsts protokola vadītāju, vēlreiz atgriežoties šajā amatā 2004. gadā. 2002. gadā viņš tika norīkots par Latvijas vēstnieku Lielbritānijā un Ziemeļīrijā.

2006. gadā J. Dripe kļuva par Rīgas pilsētas galveno arhitektu, būdams amatā līdz 2011. gadam, kad Rīgas domes priekšsēdētājs Nils Ušakovs viņu atbrīvoja no amata. Drīz pēc tam J. Dripe kļuva par kultūras ministres Žanetas Jaunzemes-Grendes padomnieku.

## Apbalvojumi
* Latvijas PSR Valsts prēmija arhitektūrā par Valkas Brāļu kapu izveidi
* Akadēmiskās vienības "Austrums" goda biedrs (1999)
* Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks (2001) un Zviedrijas Polārās Zvaigznes ordeņa kavalieris.

## Darbi
J. Dripe ir publicējis vairāk nekā 300 rakstu par arhitektūru un kultūru Latvijas un ārvalstu presē. Viens no žurnāla "Latvijas Architektūra" dibinātājiem.

* “Latvijas arhitektūra no senatnes līdz mūsdienām” (līdzautors kopā ar Jāni Krastiņu un Ivaru Strautmani)
* Latvijas arhitektūra, 1991-2011; Rīga: Jumava, 2013. — 316 lpp.

## Ārējās saites
* Pašlustrācija. Arhitekts Jānis Dripe lsm.lv 2019. gada 31. janvārī

## Atsauces
Patrisha

***Patrisha*** jeb **Patriša**, īstajā vārdā **Patrīcija Ksenija Cuprijanoviča**, (dzimusi  Rīgā) ir Latvijas dziedātāja, dziesmu autore un radio personība.

## Biogrāfija
Dziedātāja dzimusi Rīgā. Līdz 13 gadiem ar ģimeni dzīvojusi Vecmīlgrāvī, bet pēc tam ģimene pārcēlusies uz Kalngali. 18 gadu vecumā atgriezusies Rīgā. 

Patrīcija dziedājusi jau no bērnības. Dziedātājas dotības īpaši pamanītas skolā, dziedot ansamblī. Meitene apmeklēja radošo bērnu un jauniešu studiju "Zvaigžņu sala" un kopš 11 gadu vecuma piedalījusies vairāk nekā 60 dziedātāju konkursos, gan Latvijā ("Aprīļa pilieni" un "Balss pavēlnieks"), gan ārvalstīs (Polijā, Ukrainā, Maltā un citur). Pirmo lielo atzinību guva Ukrainas konkursā "Молода Галичина", kur 15 gadu vecumā izcīnīja otro vietu. Piedalījusies arī Krievijas televīzijas šova "Golos" ("Balss" — latviešu val.) Latvijas atlasē. 

16 gadu vecumā Patrīcija izpelnījās pirmo plašāko atpazīstamību Latvijā, piedaloties šova "X Faktors" Latvijas versijā 2017. gadā, neraugoties uz to, ka panākumus šovā neguva. 2019. gada sākumā kļuva par pirmo mūziķi no Latvijas, kas noslēgusi līgumu ar vienu no pasaulē lielākajām mūzikas izdevniecībām *[[Universal Music Group]],* kuras paspārnē izdeva trīs singlus “Es varu būt tā”, “Visu un vēl vairāk” un “Lai tev sāp”. Jau tobrīd tika uzskatīta par vienu no pieprasītākajām un aktuālākajām Latvijas jaunajām mūziķēm. Gada nogalē, 27. novembrī, izdeva debijas minialbumu ar sešām dziesmām "*Patrisha* bija šeit". 2020. gadā ieguva Zelta mikrofona balvu kategorijā "Labākā debija", bet albums tika nominēts kategorijā “Popmūzikas albums”. 

No 2020. gada 21. maija vada Radio EHR raidījumu "Latviešu mūzikas skatuve". 

## Diskogrāfija

### Albumi

### Singli

## Ārējās saites

* 

## Atsauces
Žohova sala

**Žohova sala** (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā, tā otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

## Vēsture
Salu 1914. gadā atklāja krievu ekspedīcija Borisa Viļkicka vadībā ar kuģiem *Taimir* un *Vaigač*. Sākotnēji nosaukta par **Novopašennija salu** par godu *Vaigač* komandierim Pjotram Novopašennijam. Pēc tam, kad 1919. gadā Novopašennijs pievienojās Nikolaja Judeņiča Ziemeļrietumu armijai, salu 1926. gadā pārdēvēja par godu kuģa virsniekam Aleksejam Žohovam, kurš pirmais ieraudzīja jaunatklāto Viļkicka salu un vēlāk ekspedīcijas laikā mira.

1955. gadā salas ziemeļrietumos tika izveidota Ostrovžohovas polārstacija, kas darbojās līdz 1993. gadam.

1990. gados salas dienvidrietumos tika atklāta ap 8000 gadu sena mednieku apmetne. Arheoloģiskie izpētes darbi turpinās līdz mūsdienām. Apmetne bija apdzīvota laikā, kad tā bja daļa no kontinentālā līdzenuma. Tajā pastāvīgi mituši ap 25—50 cilvēku. 2015. gadā izrakumos atrastas suņu fosilijas, kas atbilst pajūgu suņu — Sibīrijas laikas standartam, kā arī suņu kamanas.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Delonga salu rietumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 43 km attālā Viļkicka sala dienvidos. Sala veidota galvenokārt no bazalta ar kaļķakmens piejaukumu. Reljefs paugurains, dominē divi vulkāniski masīvi, augstākais no kuriem 123 m vjl. Krasti līdzeni, austrumos un dienvidos — lēzeni, rietumos un ziemeļrietumos ar 6—18 m augstām kraujām. Ziemeļos un dienvidos 3 lagūnas tipa ezeri, ko no jūras atdala šauras oļu strēles. Dominē tundras augājs. Klinšainajos krastos putnu tirgi (kairas, alki, kaijas, lielās polārkaijas). Sastopami no kontinenta vai lielajām salām ienākušas polārlapsas un baltie lāči.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Остров Жохова
* Остров Жохова: достопримечательности и фото
Nemejas spēles

right|thumb|330px|Nemejas senais stadions.
**Nemejas spēles** (sengr. *Νεμέων Αγώνων*) ir sacensības senajā Grieķijā, kas tika rīkotas Nemejas ielejā, Peloponēsā pie Zeva tempļa, un bija veltītas Zevam, līdzīgi kā Olimpiskās spēles. Šīs spēles tika uzskatītas par vienām no četrām panhellēniskajām spēlēm, un tika rīkotas gadu pirms vai gadu pēc Olimpiskajām spēlēm.

Saskaņā ar sengrieķu mitoloģiju Nemejas spēles dibināja Adrasts, kurš vadīja septiņu pret Tēbām karagājienu, vai arī Hērakls. Saskaņā ar vienu no mītiem spēles sāka rīkot pēc Herakla uzvaras pār Nemejas lauvu. Pēc cita mīta tās tika iedibinātas atmiņai par Nemejas valdnieka bojā gājušo mazo dēlu Ofeltu.

Pirmās vēsturiskajos avotos minētās Nemejas spēles attiecas uz 573. gadu pr.Kr. Tās tika rīkotas ik pēc diviem gadiem jūnija pilnmēness dienā. Spēļu programmā ietilpa vingrošana, jāšana un muzikālās sacensības. Sporta disciplīnas bija: skriešana stadionā (180 m), loka šaušana, cīņa, diska mešana, šķēpmešana un sacensības ar divričiem. Viens no uzvarētājiem sacensībās ar divričiem bija Atēnu orators un karavadonis Alkviads.

Spēļu organizēšanu vadīja Kleonu pilsēta, taču pēc tās iekarošanas 450. gadā pr.Kr. Nemejas spēļu vadību pārņēma Argosas pilsēta, kuras vārdā ar seleriju vainagiem tika apbalvoti spēļu uzvarētāji. Viņu godam slavas dziesmas sacerēja pazīstamais liriskais dzejnieks Pindars.

Nemejas spēļu rīkošana tika pārtraukta 4. gadsimta beigās pēc kristietības apstiprināšanas par valsts reliģiju.

Nemejas stadiona drupas ir saglabājušās līdz mūsdienām, kur vēl joprojām ik pēc četriem gadiem tiek rīkotas sporta sacensības (tajā pat gadā, kad notiek Olimpiskās spēles). Pašreiz Grieķijā atjaunojas Nemejas spēļu tradīcija. 1996. gadā spēlēs piedalījās 500 sportistu no 29 valstīm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ornamentblakšu virsdzimta

**Ornamentblakšu virsdzimta** (*Coreoidea*) ir blakšu kārtas virsdzimta. Tajā ietilpst septiņas dzimtas, divas no kurām ir izmirušo blakšu dzimtas.

## Literatūra
* Carl W. Schaefer. *The Morphology and Higher Classification of the Coreoidea (Hemiptera-Heteroptera) : Parts I and II*. Annals of the Entomological Society of America, Volume 57, Issue 6, 1 November 1964, Pages 670–684, https://doi.org/10.1093/aesa/57.6.670
Kleonas

**Kleonas** (sengr. *Κλεωναί*) bija pilsēta senajā Peloponēsā, kuru Romas perioda autori aprakstīja kā pilsētu Argolīdā, kaut arī tā senās Grieķijas vēstures periodā nekad nebija iekļauta Argejas jeb Argosas teritorijā. Kleonas atradās uz ceļa starp Argosu un Korintu, 120 stadijas no Argosas un 80 stadijas no Korintas. Tur bija šaura pāreja. Kleonas bija sengrieķu pilsēta 13 km uz dienvidrietumiem no Korintas un, domājams, bija apdzīvota no vēlā Hellādas perioda. Tā atrodas apmēram 1,6 km uz austrumiem no mūsdienu Arheakleones ciema. Pilsētā 4. gadsimta pr.Kr. sākumā dzīvoja ap 8000 iedzīvotāju, un līdz neatkarības zaudēšanai 4. gadsimtā pr.Kr. tā kontrolēja ceļu no Korintas zemesšauruma uz Peloponēsas iekšējiem rajoniem. Kleonas bija Nemejas spēļu dibinātājas un organizētājas, līdz to iekaroja Argosa. Līdz mūsdienām ir saglabājušās akmeņlauztuves, no kurām tika ņemts materiāls Kleonu un Nemejas svētnīcas celtniecībai. Ir saglabājušās arī tempļa drupas pašās Kleonās, kas varētu būt bijušais Diodora pieminētais Hērakla templis.

## Pausānija apraksts
Antīkais ģeogrāfs Pausānijs apmeklēja Kleonas un tās aprakstīja šādi:
Ilknis

[thumb|200px|[Kaķis|Kaķa ilkņi]]
**Ilknis** ir konusveidīgs zobs, kas parasti kalpo barības noturēšanai un sadalīšanai gabalos, kā arī aizsardzībai. Ilkņi ir visiem zīdītājiem, bet izteiktāki tie ir plēsīgajiem zvēriem. Plēsoņu ilkņi ir asi un spēcīgi, var viegli salauzt kaulus. Ilkņi mutē atrodas starp priekšzobiem un dzerokļiem. 

Arī cilvēkam ir 4 ilkņi, ko parasti sauc par **acu zobiem**, jo tie atrodas apmēram zem acīm. Acu zobi ir trešie zobi, skaitot no viduslīnijas.

Indīgajām čūskām ilkņi ir ar cauru vidu un kalpo indes ievadīšanai.

Ziloņu ilkņi anatomiski ir pārveidoti priekšzobi.

Viena no  populārākajām medību trofejām ir meža kuiļa ilkņi. Tradicionāli tos noformē uz medaljona apļveidīgi, ārmalā piestiprinot apakšējos ilkņus un iekšpusē augšējos.

## Ārējās saites
Somu pirts

[thumb|200px|Dūmu pirts ([somu valoda|somu: savusauna) Enonkoski, Dienvidsavonijā]]
**Somu [[pirts]]** jeb **Somu sauna** (somu: Suomalainen sauna) ir nozīmīga somu tradīcija. Kopš 2019. gada ir iekļautas UNESCO Reprezentatīvajā cilvēces nemateriālā kultūras mantojuma sarakstā.
thumb|200px|Dūmu pirts krāsns Utsjoki, Somijā
Somijā sastopamas dažādu veidu pirtis. Tās var klasificēt vai nu pēc pašas pirts ēkas, vai pēc tā, kāda veida krāsnis tā izmanto. Galvenais iedalījums ir starp vienreiz uzsildāmām un nepārtraukti sildāmām krāsnīm. Vienreiz uzsildāmās krāsnīs izmanto daudz akmeņu, kas tiek uzsildīti pirms pirts lietošanas. Akmeņus sakarsē, dedzinot malku (pirtī ar skursteni vai bez tā), eļļu, kokskaidu granulām vai dabasgāzi. Nepārtraukti apsildāmām krāsnīm vajadzīgs mazāks akmeņu daudzums, un tie tiek uzkarsēti pirts lietošanas laikā, dedzinot malku, eļļu vai dabasgāzi, vai arī apsildot ar elektrību. Somu pirts temperatūra ir no 80 līdz 110 °C, parasti 80—90 °C, un tā tiek uzturēta virs rasas punkta, lai nebūtu tvaika kondensācijas, kā tas ir turku pirtī.

## Atsauces

## Ārējās saites

* The Finnish Sauna — facts by Finland Travel Club
* Finnish Sauna  a-sauna.com
Nemejas stadions

right|thumb|330px|Nemejas stadions.
**Nemejas stadions** (sengr. *Νεμέα στάδιον*) ir panhellēnisko Nemejas spēļu sacensību vieta Nemejā, mūsdienu Korintijas nomē, Grieķijā.

## Vēsture
Nemejas stadions tika izveidots klasiskā un hellēniskā perioda mijā ap 330. gadu pr.Kr. un tika izmantots Nemejas spēlēs, kas bija vienas no panhellēniskajām spēlēm. Celtniecības laiks sakrīt ar brīdi, kad spēles atgriezās Nemejā pēc to pagaidu rīkošanas Argosā. Šeit spēles tika rīkotas līdz 271. gadam pr.Kr., kad tās atkal tika pārceltas uz Argosu, kur tās tika rīkotas līdz romieši iekaroja Grieķiju. 145. gadā pr.Kr. Mummijs pārcēla spēles atkal uz Nemeju, kur tās turpinājās vēl pusgadsimtu. Vēlāk svētnīca tika pamesta un Romas impērijas laikā un viduslaikos stadiona teritorija tika izmantota lauksaimniecībai, pārsvarā kā ganības. 

Arheoloģiskie izrakumi stadiona teritorijā tika veikti no 1974. līdz 1981. gadam. Tos veica Klasisko pētījumu Amerikas skola Atēnās Stīvena Millera vadībā. Mūsdienās šajā stadionā tiek organizētas sporta spēles seno Nemejas spēļu piemiņai.

## Apraksts
Stadions tika izveidots dabiskā padziļinājumā 400 metrus uz dienvidaustrumiem no Zeva tempļa. Tam bija pakavveida formas tribīnes, daļēji izkaltas klintī. Tās ietilpināja 30000 skatītāju. Skrejceļa garums bija 600 pēdas. Skrejceļa izveidei tās ziemeļu daļā tika uzbērta zeme. Stadiona rietumu nogāzē tika novietotas trīs rindas ar sēdvietām priekš izredzētām personām, bet parastie skatītāji sēdēja nelielās tribīnēs, kas bija izkaltas klintī. Skrejceļam, kura perimetru apjoza vaļējs notekūdeņu novadgrāvis, bija 13 joslas skrējējiem un akmens starta laukums ar atlētu starta kontroles mehānismu. Bija izveidots sfendons dienvidu pusē un speciāla vieta garajai distancei. Austrumu pusē atradās podiums sacensību tiesnešiem. Atlētu ieeja stadionā gāja caur iespaidīgu, arkveidīgu, 36,35 metrus garu tuneli rietumu pusē. Ārpus stadiona rietumu pusē atradās atlētu ģērbtuves.

## Atsauces

## Ārējās saites
Garoze (upe)

**Garoze** (arī: **Garoza**, **Garozis**, **Garozīte**) ir Lielupes labā krasta pieteka Jelgavas novadā. Sākas kā novadgrāvis, attekot no Īkstruma ziemeļos no Codes. Tek uz austrumiem, pēc tam paralēli Lielupei uz ziemeļiem pa Zemgales līdzenumu. Lejtecē Velna grāvis savieno to ar ziemeļos tekošo Iecavu, pavasaros to aizver ar slūžu aizvaru pie bijušajām ūdensdzirnavām. Krastos aizsargdambji, baseins stipri meliorēts. Lielākās pietekas ir no kreisā krasta Mazais Ragvēzis (3 km), no labā krasta Dziļstrauts (9 km), Reņģelis (9 km), Sidrabenīte (9 km), Sodzeris (5 km), Velna grāvis (1,7 km), Zaķstrauts (2 km). Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Garoza (Mežotnes pagasts) un Garoza (Salgales pagasts). Pie Garozes 1287. gadā notika Garozas kauja.

## Atsauces
Ornamentblakšu dzimta

**Ornamentblakšu dzimta** (*Coreidae*) ir blakšu kārtas dzimta, kurā ietilpst aptuveni 2000 sugu, kas iedalītas 270 ģintīs. Tās ir plaši izplatītas pa visu pasauli, ar lielāku sugu koncentrāciju dienvidu un dienvidrietumu reģionos.

## Apraksts
Ornamentblakšu ūsas ir ar četriem segmentiem un snuķis ar četriem segmentiem. Tām ir divas actiņas, pēdas ar trim segmentiem. Ūsu ievietnes ir galvas augšpusē. Galva šaura un bieži īsāka nekā pronotums. Juga nenosedz tilusu no priekšas. Dažām sugām aizmugurējo kāju stilbi ir paplašināti, vizuāli atgādinot auga lapiņas. Ornamentblakts trauksmes laikā bieži izdala sekrētu ar nepatīkamu smaku no dziedzeriem, kas atrodas uz krūtīm.

## Ekoloģija
Visas sugas ir obligāti zālēdāji. Parasti barojas uz augu dzīslām, atrodoties virs zemes. Taču ir zināmi arī koprofāgijas gadījumi. Dažas sugas ir kultūraugu kaitēkļi, kas dažreiz spēj ļoti kaitēt stādiem līdz pilnai stādu iznīcināšanai. Pēc kaitīgo ornamentblakšu barošanās augiem rodas tādas sekas kā malformācija, trupēšana, krāsas zudums, augļu agrīna nokrišana un sēklu slikta attīstība.

## Dzīves cikls
Olas brūnas, ovālas un parasti novietotas lapas apakšējā virsmā.

## Izplatība Latvijā
Latvijā sastopamas 13 sugas. Visbiežāk sastopama ir skābeņu-vīgriežu ornamentblakts, tā sastopama uz atklātām aveņu lapām, starp skābeņu un vīgriežu sēklām un citur.

Sugu saraksts:
* apakšdzimta: *Coreinae*
:* suga: skābeņu-vīgriežu ornamentblakts (*Coreus marginatus*)
:* suga: *[[Enoplops scapha]]* (Fabricius, 1794)
:* suga: *[[Gonocerus acuteangulatus]]* (Goeze, 1778)
:* suga: *[[Leptoglossus occidentalis]]* (Heidemann, 1910)
:* suga: *[[Spathocera dalmanii]]* (Schilling, 1829)
:* suga: *[[Spathocera laticornis]]* (Schilling, 1829)
:* suga: *[[Syromastus rhombeus]]* (Linnaeus, 1767)
* apakšdzimta: *Pseudophloeinae*
:* suga: *[[Arenocoris fallenii]]* (Schilling, 1829)
:* suga: *[[Bathysolen nubilus]]* (Fallén, 1807)
:* suga: *[[Ceraleptus lividus]]* (Stein, 1858)
:* suga: *[[Coriomeris denticulatus]]* (Scopoli, 1763)
:* suga: *[[Coriomeris scabricornis]]* (Panzer, 1805)
:* suga: *[[Ulmicola spinipes]]* (Fallén, 1807)

## Atsauces

## Ārējās saites
Paskāls Siakams

**Paskāls Siakams** (; dzimis  Dualā) ir Kamerūnas basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Indiānas "Pacers", taču visu līdzšinējo karjeru spēlējis Toronto "Raptors", 2019. gadā kļūstot par NBA čempionu.

Dzimis Kamerūnā, četru bērnu ģimenē. Visi trīs P. Siakama brāļi arī spēlējuši basketbolu, aizceļojot no Āfrikas uz NCAA komandām ASV. Viņa talants tika pamanīts Kamerūnā dzimušā NBA spēlētāja Lukas Mbā a Mute rīkotajā jauno spēlētāju nometnē.

## Karjera
Vidusskolā mācījies un spēlējis basketbolu Teksasā, pēc tam spēlējis NCAA, kur pārstāvēja Ņūmeksikas štata Universitātes basketbola komandu.

Pēc divām sezonām NCAA 2016. gada NBA draftā P. Siakamu Toronto "Raptors" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 27. kārtas numuru. Pirmajās divās sezonās biežāk devās laukumā kā rezervists, pēc tam nostiprinoties starta pieciniekā. 2019. gada novembrī uzstādīja karjeras rezultativitātes rekordu, gūstot 44 punktus uzvarā pār Ņūorleānas "Pelicans" (122—104). 2019. gadā kļuva par NBA čempionu, spēlējot nozīmīgu lomu komandā aiz līderiem Kavai Leonarda un Kaila Laurija.

2019.—2020. gada sezonā kļuva par komandas rezutatīvāko spēlētāju un līderi laukumā aizvadītājās minūtēs.

2022. gada 21. decembrī P. Siakams uzlaboja savu karjeras rezultativitātes rekordu vienā spēlē, gūstot 52 punktus uzvarētā spēlē (113—106) pret Ņujorkas "Knicks", kas bija otrā augstākā rezultativitāte kluba vēsturē.

2024. gada janvārī viņš tika aizmainīts uz Indiānas "Pacers" trīs komandu maiņas darījumā, kura rezultātā "Raptors" ieguva Brūsu Braunu, Džordanu Nvoru, Kira Lūisu, kā arī trīs nākotnes pirmās kārtas drafta izvēles.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ostrovžohova

**Polārā stacija «Ostrovžohova»** () ir slēgta Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Jaunsibīrijas salu arhipelāga Delonga salu grupā, Žohova sala ziemeļrietumos pie Ziemeļu lagūnas. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

## Vēsture
Stacija izveidota 1955. gadā, slēgta 1993. gadā. Pie stacijas uz lagūnas ledus ierīkots sezonāls lidlauks, kas varējis uzņemt arī An-12 lidmašīnas. Stacijā tās regulārās aktivitātes laikā strādājuši līdz 28 cilvēki.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Остров Жохова
* Заброшенная полярная станция на острове Жохова.
* Полярная станция на о.Жохова