Krasnodaras novads

**Krasnodaras novads** (), neoficiāli arī Kubaņa (*Кубань*), ir viens no Krievijas Federācijas novadiem Dienvidu federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Rostovas apgabalu ziemeļaustrumos, Stavropoles novadu austrumos, Karačaju-Čerkesiju dienvidaustrumos, kā arī ar Gruzijas Abhāziju dienvidos un Melno un Azovas jūru rietumos un ziemeļrietumos. Krasnodaras novads arī pilnībā aptver Adigejas Republiku.

## Vēsture

631. gadā Kubaņas upes labajā krastā izveidojās Senā Lielā Bulgārija ar Fanagoriju kā galvaspilsētu, tad no apmēram 650. līdz 965. gadam šeit pastāvēja Hazārijas kaganāts. 965. gadā to sagrāva Kijivas kagans Svjatoslavs Igorevičs, desmit gadus vēlāk hazāru zemēs iebruka pečeņegi.  Pie Kerčas šauruma izveidojās slāvu Tmutarkaņas kņazistes, kuru 12. gadsimta sākumā sagrāva polovcieši un līdz 1204. gadam tā atradās Austrumromas imperatoru pakļautībā. No 1243. līdz 1438. gadam Kubaņas baseina teritorija bija Zelta Ordas pakļautībā.

Šajā laikā novada teritorijā dzīvoja adigu jeb čerkesu ciltis: Melnās jūras piekrastē šapsugi ( — Tuapses apkārtnē), natuhi pie Gelendžikas, hegaji un hetuki (*Хьэтыкъуай*) pie Anapas, ubihi pie Sočiem. Savukārt stepi un kalnus apdzīvoja abadzehi (*абэдзэх*), bžedugi (*бжъэдыгъу*), kemirgoji (*кӏэмгуй*) un mamhegi, egerukaji. 13. gadsimtā adigu valdnieks Inals apvienoja 12 čerkesu ciltis vienā Čerkesijas valstī, kas pastāvēja līdz 19. gadsimta vidum.

Pēc uzvaras Krievu—turku karā (1768—1774) un Kičikkainardžas līguma nosacījumiem Krievijas Impērija ieguva Kubaņas upes labo krastu, uz kurieni pārcēla Ukrainas kazakus. 1792. gadā tur izveidoja Melnās jūras kazaku pulka teritoriju (*Черноморское казачье войско*). Kaukāza kara laikā Krievijas Impērija iekaroja Čerkesiju un lielāko daļu tās pirmiedzīvotāju (aptuveni 2-2,8 miljonus) izklīdināja stepē vai deportēja uz dažādām Osmaņu impērijas daļām. 1860. gadā izveidoja Kubaņas apgabalu ar Jekaterinodaru kā galvaspilsētu. 1896. gadā no Kubaņas apgabala atdalīja Melnās jūras guberņu, kuras centrs bija Novorosijska.

Pēc Pirmā pasaules kara uz Kubaņas teritoriju pretendēja Ukrainas Tautas Republika, bet pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1920. gadā tajā nodibināja Kubaņas-Melnās jūras apgabalu (*Кубано-Черноморская область*), 1924. gadā īslaicīgajā Dienvidaustrumu apgabalā (*Юго-Восточная область*) un līdz 1934. gadam Ziemeļkaukāza novadā (*Северо-Кавказский край*).
Pēc 1926. gada PSRS tautas skaitīšanas datiem Kubaņas apgabalā dzīvoja 62,2% ukraiņu un 33,8% krievu.

1934. gadā izveidoja Azovas-Melnās jūras novadu (*Азово-Черноморский край*), kuru 1937. gadā sadalīja Krasnodaras un Rostovas apgabalos. Krasnodaras apgabalā ietilpa Adigejas autonomais apgabals.

Attēls:KOZAKS of the BLACK SEA on the MAP of 1806.JPG|Čerkesijas un Melnās jūras kazaku teritorijas (pēc Kičikkainardžas līguma 1806. gada kartē)
Attēls:Caucasus map 1835.jpg|Čerkesijas un Kabardijas zemes Kaukāza kara laikā 1835. gada kartē 
Attēls:Кубанская область.png|Kubaņas apgabals pēc Melnās jūras guberņas atdalīšanas 1913. gada kartē


## Tūrisms
[thumb|[Soči — vislielākā Krievijas Federācijas kūrortpilsēta]]
Svarīga Krasnodaras novada ekonomikas nozare ir tūrisms, kas aktīvi attīstās Melnās un Azovas jūras piekrastē, kā arī kalnu un stepju rajonos.

Novadā atrodas federālie kūrorti Soči, Gelendžika un Anapa, kā arī reģionālie kūrorti Jeiska, Gorjačijkļuča un Tuapse.[thumb|250px|[Melnā jūra]]

## Pilsētas
### Karte

## Ārējās saites