10. (starptautiskā) komandosu vienība

**10. (starptautiskā) komandosu vienība** () bija Otrā pasaules kara laika Lielbritānijas armijas komandosu vienība, kas galvenokārt tika vervēta no nebritu izcelsmes karavīriem Vācijas okupētajā Eiropā. Šī vienība tika izmantota, lai palīdzētu koordinēt uzbrukumus ar citiem sabiedroto spēkiem.

Vienības pirmsākumi meklējami 1940. gada augustā ierosinātajā britu brīvprātīgo vienībā, kas vervēja karavīrus no Ziemeļu pavēlniecības. Tomēr nelielais rekrūšu skaits nozīmēja, ka vienība tika izformēta un brīvprātīgie atgriezās savās vienībās. 1942. gada jūlijā vienība atkal tika izveidota kā daudznacionāls spēks, vervējot brīvprātīgos no Vācijas okupētās Eiropas un Ienaidnieka valstu pilsoņiem. Tajā bija brīvprātīgie no Francijas, Beļģijas, Nīderlandes, Norvēģijas, Dānijas, Polijas un Dienvidslāvijas, kas tika organizēti neatkarīgās apakšvienībās, kas pazīstamas kā "karaspēks".

Nr. 10 (starptautiskās) komandosu vienības dienēja Ziemeļrietumeiropā, Vidusjūras reģionā, Skandināvijā un Birmā, galvenokārt nelielā skaitā, piesaistītas citiem militārajiem formējumiem. Līdz kara beigām 10. komandosu vienība bija kļuvusi par lielāko komandosu formējumu Lielbritānijas armijā.
## Priekšvēsture
Britu komandosi tika izveidoti 1940. gadā pēc Lielbritānijas premjerministra Vinstona Čērčila personīga lūguma, kurš vēlējās izveidot vienību, kas spētu izsēsties kontinentālās Eiropas piekrastē un terorizēt tur esošos vāciešus. Sākotnēji tā bija neliela brīvprātīgo vienība, kas veica nelielas sabotāžas operācijas vācu okupētajā teritorijā. Taču no 1943. gada komandosi uzņēmās vieglo triecienkājnieku lomu, specializējoties desanta operācijās, kam sekoja ātri uzbrukumi.

Admirālis Rodžers Kīss, Dardaneļu ofensīvas un Zēbriges reida (Pirmā pasaules kara) veterāns, tika iecelts par augstāko komandieri un štāba priekšnieku. Līdz 1941. gada martam jau bija izveidotas 11 komandosu vienības ar vidēji aptuveni 390 karavīriem, kas bija strukturētas līdzīgi bataljoniem. Katrai vienībai bija štābs, un tā sastāvēja no sešām mazākām vienībām, katrā ar vidēji trīs virsniekiem un 62 karavīriem.

Ideju par starptautisku komandosu vienību ierosināja Francijas jūras spēku virsnieks Filips Kīfers, iedvesmojoties no britu panākumiem pēc reida Lofotu salās. Apvienoto spēku operāciju štābs saņēma Kīfera priekšlikumu par jauno vienību un atbalstīja ideju, taču lords admirālis Luijs Mauntbatens pieprasīja, lai vienība sastāvētu no brīvprātīgajiem no visām vāciešu okupētajām valstīm.
## Formēšana

1942. gada 2. jūlijā tika izveidota 10. komandosu vienība, kuru komandēja pulkvežleitnants Dadlijs Listers. Vienības štābs bija britu izcelsmes militārpersonas, bet karavīri tika vervēti no ārvalstu brīvprātīgajiem. Štābā bija britu komandieris, viņa vietnieks, izlūkošanas virsnieks, jaunākais virsnieks, medicīnas virsnieks, sakaru virsnieks, apmācību virsnieks, intendants, administrācijas virsnieks un šoferi. Līdz kara beigām vienība bija kļuvusi par lielāko komandosu vienību visā Lielbritānijas armijā. Tās karavīri piedalījās tradicionālajā sešu nedēļu apmācības kursā Ahnakeri kalnos Ziemeļskotijas augstienēs, kurā liels uzsvars tika likts uz fizisko sagatavotību, militārajiem pārgājieniem, ieroču apmācību, karšu lasīšanu, klinšu kāpšanu, laivošanu un sprāgstvielu pielietošanu. Mācības notika gan dienā, gan naktī. 1943. gada maijā komandas pārcēlās uz Īstbornu no Saseksas piekrastes, kur sāka specializētas apmācības, tostarp izpletņlēkšanu RAF 1. izpletņlēcēju skolā (*Airborne Delivery Wing*) (kur tika apmācīti līdz pat 80 % Polijas desantnieku), kā arī klinšu kāpšanu un polāro karadarbību. 1943. gada 15. maijā Pīters Leikoks tika iecelts par 10. vienības komandieri tūlīt pēc vienības pārdislokācijas uz Īstbornu.
### 1. Francijas vienība
1. Francijas vienība () tika izveidota 1942. gada jūlijā pēc Filipa Kīfera pavēles, kurš to arī komandēja. Tajā bija 40 vīri, kuri visi iepriekš bija dienējuši Francijas Jūras kara flotes 1. Jūras kājnieku fuzilieru rotā. Viņu atšķirības zīmes bija Francijas Jūras kara flotes formas tērps un atbilstošās emblēmas.
### 2. Nīderlandes vienība
2. Nīderlandes vienība () sastāvēja no 62 vīriem kapteiņa Maldersa vadībā. Vienība tika izveidota 1942. gada jūnijā, taču tā nebija pilnvērtīga neatkarīga vienība. Tās karavīri bija atbildīgi par sakariem, maršrutu plānošanu un izlūkošanu operāciju "Market Garden" un "Infathwaite" laikā.[7] Šīs vienības veidoja pamatu Nīderlandes komandosu korpusa izveidošanai pēc kara.
### 3. (X) vienība
3. (X) vienība () bija viena no mīklainākajām vienībām Lielbritānijas armijā, kas tika savervēta no bēgļiem, kas bēga no nacistu vajāšanām. 1942. gada jūlijā kapteiņa Hiltona-Džounsa vadībā tika savervēti astoņi vīri no Čehoslovākijas. Vienību sauca par "angļu", "ebreju" un "britu", bet no 1944. gada tā kļuva pazīstama kā "Jauktā vienība". Lielu daļu vienības veidoja ebreji no Vācijas, Austrijas un Austrumeiropas, kā arī politiskie un reliģiskie bēgļi, kas bēga no nacistu vajāšanām. Starp viņiem bija vismaz viens ieslodzītais no Dahavas un Būhenvaldes koncentrācijas nometnēm. Katram no brīvprātīgajiem Nr. 3 vienībā tika izsniegtas pases ar britu vārdiem un viltotas identitātes. Vienībā bija 130 cilvēku, kas galvenokārt darbojās kā tulki un pratinātāji. Vienība zaudēja 21 nogalināto un 22 ievainoto cilvēku.
### 4. Beļģijas vienība

4. Beļģijas vienība () tika izveidots 1942. gada 7. augustā no septiņiem virsniekiem un 100 karavīriem no 1. neatkarīgās Beļģijas brigādes, kuru komandēja kapteinis Danlojs. Beļģi bieži veica īpaši riskantas misijas, tostarp savā okupētajā dzimtenē. Beļģijas marionešu valdība izvirzīja prēmijas par visu beļģu galvām, kuri pārgāja pie britiem, taču šie kriminālvajāšanas rīkojumi *de iure* tika atcelti tikai 1948. gadā. Pēc kara no 4. Beļģijas komandosu pulka tika izveidots 1. komandosu pulks.
### 5. Norvēģijas vienība
5. Norvēģijas vienība () tika izveidots 1942. gada augustā no bēgļiem un bijušajiem Norvēģijas jūrniekiem, kuri aizbēga no valsts pēc tam, kad to sagrāba vācieši. Vienību komandēja kapteinis Rolfs Hauge.
### 6. Polijas vienība

6. Polijas vienība () tika izveidots 1942. gada augustā kā 1. neatkarīgā komandosu rota un 1942. gada oktobrī kļuva par 10. komandosu vienības daļu. Tajā bija 84 karavīri un 7 virsnieki, un to komandēja kapteinis Smrokovskis.
### 7. Vidusjūras vienība
7. Vidusjūras vienība () tika izveidots 1943. gada maijā pēc tam, kad britiem bija nepieciešami itāļu valodā runājoši karavīri. Komandieris bija kapteinis Koutss, taču viņš nevarēja atrast nevienu britu armijā, kas brīvi runātu itāļu valodā. Situāciju glāba slovēņu karavīri no Karaliskās Dienvidslāvijas armijas, kuri brīvi runāja itāļu valodā un kurus Lielbritānijas komandosiem laipni nodrošināja Speciālo operāciju pārvalde. Vienības sastāvā bija divi virsnieki un 20 vīri, un drīz vien tā kļuva pazīstama kā 7. Dienvidslāvijas vienība.
### 8. Francijas vienība
8. Francijas vienība () tika izveidots 1943. gadā no 45 vīriem no bijušā 2. jūras kājnieku bataljona, kas atradās Libānā. Tā karavīri tika internēti Spānijā un tur atbrīvoti. Kapteinim Kīferam, 1. Francijas vienības komandierim, izdevās apvienot 1. un 8. vienību jaunā bataljonā — 1. Jūras strēlnieku komandosu bataljonā ().
## Piemiņa

Pēc Otrā pasaules kara beigām Nr. 10 komandosu vienība tika izformēta ar 1945. gada 4. septembra pavēli, bet 3. vienības karavīri turpināja dienēt okupācijas zonā, tulkojot sagūstītos dokumentus, meklējot kara noziedzniekus un sakaujot nacistu vienības, kas atteicās padoties. Pēc britu komandosu izformēšanas to loma tika nodota Karaliskajam jūras kājniekam. Pašlaik par britu komandosu pēctečiem sevi uzskata arī Izpletņlēcēju pulks, Speciālais gaisa dienests un Speciālais laivu dienests.

Izņemot Norvēģiju, visas valstis, kuru brīvprātīgie dienēja 10. komandosu vienībā, izveidoja savas komandosu vienības. Tās parādījās Francijā, Nīderlandē, un Beļģijā.
## Atsauces

## Literatūra
*
*
**
*
*
*
*
*
## Ārējās saites

*No.2 Dutch Troop
*No. 3 (Jewish) Troop
*No. 5 Norwegian Troop
*Commando veterans association
*List of decorations awarded to members of No.10 (Inter-Allied) Commando