open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Patmaļnīku ezers

**Patmaļnīku ezers** vai **Košiuns** (arī Lielais Košiuns, Kāšūns, Košena ezers, Patmalnieku ezers, ) ir ezers Krāslavas novada Ezernieku pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa V608 Rāznas nacionālā parka teritorijā. Krasti lēzeni, zemi, slīpi, dibens — granšains, smilšains, ziemeļos — dūņains. Ezerā 2 salas ar kopējo platību 0,2 ha. Ietek viens strauts, iztek strauts uz Košiuneitu. Ezerā mīt plicis, rauda, asaris, līdaka, plaudis, ālants. Ir peldvieta.

Ezera austrumu krastā Patmaļnīku ciems.

## Atsauces
Patmalnieku ezers

**Patmalnieku ezers** var būt:
* Patmalnieku ezers Prodes pagastā 
* Patmaļnīku ezera cits nosaukums
* Umaņu ezera cits nosaukums
Biešu iela

**Biešu iela** var būt:

* Biešu iela — iela Rīgā;
* Biešu iela — iela Jelgavā;
* Biešu iela — iela Inčukalna pagasta Kļavās.
Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs

**Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs** (VSRC) ir Ventspils Augstskolas zinātniskais institūts. Atrodas Inženieru ielā 101, Ventspilī, Latvijā, savukārt Ventspils rajona Ances pagasta Irbenē atrodas centra radioteleskopi.

## Vēsture
1996. gadā Latvijas radioastronomisko novērojumu “smaguma centrs” pārvietojās uz Irbeni Ventspils rajonā, kur atrodas Padomju armijas 32 un 16 metru diametra radioantenas—slepenais PSRS militārās izlūkošanas objekts "Zvaigznīte."

1994. g. 22. jūlijā tika oficiāli apstiprināta ziņa, ka pēdējais Krievijas armijas kareivis atstās bijušo karaspēka daļu 51420, kosmisko sakaru centru Ventspils rajona Irbenē. Informācija par to nonāca LZA rīcībā.   
	 
Latvijas valdība iestājās pret šāda objekta saglabāšanu un tam drīzāk bija paredzēts Skrundas radiolokatora liktenis, t.i. likvidēšana. Latvijas zinātnieki T. Millers, A. Balklavs un J. Ekmanis ar J. Stradiņa (kā toreizējā ministru prezidenta V. Birkava padomnieka zinātnes jautājumos) diplomātisko palīdzību saņēma atļauju Zinātņu akadēmijai pārņemt šo objektu. Tā tika izveidots Ventspils starptautiskais radioastronomijas centrs. 
	 
Centra speciālisti strādā pie radioantenu pārveidošanas par  radioteleskopiem. 32 m radioteleskops tagad ir viens no lielākajiem Eiropā, kuru iespējams izmantot kā radiointerferometra sastāvdaļu kopā ar pārējiem radioteleskopiem, kas veido radiointerferometru un atrodas citās valstīs. 1999. gadā šādā režīmā tika veikti pirmie ārpusgalaktikas objektu novērojumi. 
	 
Augsta līmeņa pētniecības centra un patiesībā modernas, Latvijā nebijušas nozares veidošana bija īstu zinātnieku veikums, bez finansējuma, ar entuziasmu vien. Izšķirīgs tam bija J. Ekmaņa inspirētais un viņa FEI darbinieku ieguldījums un Zviedrijas Karaliskās Zinātņu akadēmijas un LZA ārzemju locekļa, astronomijas profesora Daiņa Draviņa (Lundas observatorijas Zviedrijā) atbalsts. Sākumā tika piedāvāts piedalīties kopējā objekta apsaimniekošanā arī Krievijas zinātņu akadēmijai, bet Krievijas militārās iestādes to neļāva.

## Struktūra
Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs sākotnēji bija Latvijas Zinātņu akadēmijas struktūrvienība, 1996. gadā tika iegūts valsts bezpeļņas organizācijas SIA statuss, kopš 2004. gada tam ir pašreizējais statuss.

Struktūrkapitālu veido nekustamais īpašums (objekts "Zvaigznīte"). Īpašumā ietilpst divi radioteleskopi, ēkas un iekārtas, ar kurām tiek nodrošināta teleskopu darbība. Lielākajam no teleskopiem RT-32 antena ir 32 m liela (diametrā), mazākajam RT-16 — 16 m.

## Zinātniskā loma

Centrā tiek novēroti dabiskie un mākslīgie radioavoti, uzkrāti dati fundamentālām un praktiskām dažādu nozaru dienestu (ģeodēzija, kosmoloģija, koordinātas u. c.) izpētes programmām, veikti satelītnavigācijas mērījumi.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Ventspils Nikolaja luterāņu baznīca

**Ventspils Nikolaja Evaņģēliski luteriskā baznīca** ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Tirgus ielā 4, Ventspilī, Latvijā. Baznīcā darbojas Ventspils draudze. Baznīca nosaukta Nikolaja I vārdā, jo viņš ziedoja līdzekļus baznīcas celtniecībai.

Baznīca celta no 1834. līdz 1835. gadam arhitekta un inženierpulkveža Johana Eduarda de Vites vadībā. Celta no ķieģeļiem un laukakmeņiem, mūra trīsjomu garenbūve, galvenajā fasādē rietumu pusē ir kvadrāta plāna tornis. Galvenajā ieejā — no četrām joniskā ordera kolonnām un trīsstūrveidīga frontona sastāvošs portiks. Katrā torņa pusē esošajā antablementā ir iebūvēta pulksteņa, kura mehānismu 1840. gadā izgatavoja Vērmaņa fabrikā, ciparnīca. Baznīcai ir komplicēts un grezns interjers.

Baznīcas altāris ticis izgatavots 1834.—1835. gadā, 1865. gadā pārbūvētas ērģeles, baznīcai 1888. gadā uzdāvinātā A. fon Rennes altārglezna "Kristus debesbraukšana". Baznīcas zvanu (vairāk nekā 500 kg smags) izgatavojis pirmais latviešu tautības zvanu lējējs Jānis Ulrihs Kleinšmits. 1934. gadā notika baznīcas atjaunošana. Tā necieta ne Pirmajā, ne Otrajā pasaules karā. 21. gadsimta sākumā notikusi baznīcas restaurācija.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Ventspils Svētā Nikolaja baznīca

**Ventspils Svētā Nikolaja baznīca** var būt:
* Ventspils Svētā Nikolaja Evaņģēliski luteriskā baznīca;
* Ventspils Svētā Nikolaja pareizticīgo baznīca.
Dārtes dzirnavezers

**Dārtes dzirnavezers** (arī Dārtes ezers) ir mākslīga ūdenstilpe Talsu novada Vandzenes pagastā. Ezers uzstādināts uz Grīvas upes pagasta ziemeļrietumos Dārtes ciemā pie autoceļa V1414, kas šķērso dzirnavezera aizsprostu. Uzstādināts pie 1934. gadā būvētām ūdensdzirnavām, kas 2. pasaules kara laikā nopostītas. Krasti stāvi, vietām lēzeni. Ir peldvieta.

## Atsauces
Pedālis

**Pedālis** var būt:

* automašīnas pedālis;
* mūzikas instrumenta pedālis;
* velosipēda pedālis.
Mūrnieku iela (Rīga)

**Mūrnieku iela** ir Rīgas iela Latgales priekšpilsētas Avotu apkaimē. Mūrnieku iela sākas pie Matīsa ielas krustojuma un beidzas pie Lienes ielas. Ielas kopējais garums ir 211 metri.

## Vēsture
Nosaukums "Mūrnieku iela" piešķirts 1881. gada 31. decembrī, līdzīgi kā citām apkārtnes ielām, kuri doti pēc profesiju nosaukumiem. 

Ielā saglabājušās 19. gadsimtā celtās strādnieku koka mājas. Pārsvarā tās ir divstāvu ēkas. Saglabājies arī ielas bruģis un pagalmu izvietojums. Iela atrodas Valsts nozīmes kultūras pieminekļa "Rīgas vēsturiskais centrs" teritorijā, UNESCO Pasaules mantojuma aizsardzības buferzonā. Daļai ēku šobrīd ir veikti atjaunošanas darbi. 1920. un 1930. gados ielā darbojās piecas amatnieku darbnīcas (galdnieku, metālapstrādes, zemkopības rīku izgatavošanas) un uzņēmumi, kas nodarbojās ar svina cauruļu un emaljēto preču ražošanu.

2001. gadā tika uzsākta plaša programma vēsturiskās apbūves atjaunošanā, zaļās zonas un dzīves kvalitātes uzturēšanā Grīziņkalna un Mūrnieku ielas iedzīvotājiem. Iela tika vizuāli un tehniski atjaunota, Mūrnieku un Matīsa ielas krustojumā izveidoja skvēru.

Kopā ielā atrodas 11 ēkas, no kurām 8 ir koka.

## Ielu savienojumi
Mūrnieku iela ir savienota ar šādām ielām:
* Matīsa iela
* Lienes iela

## Objekti
Mūrnieku un Matīsa ielas stūrī atrodas 2007. gadā atklāta skulptūra "Skursteņslauķis un mūrnieks". Tās autori ir tēlnieki Kārlis Īle un Ģirts Burvis, bet par tēlu prototipiem izvēlēti apkaimes skursteņslauķis Varis Vilcāns un aktieris Kārlis Sebris. Piemineklis tika uzcelts par Rietumu bankas finansējumu.

## Atsauces
Bezmēles vardes

**Bezmēles vardes, bezmēles varžu dzimta**  jeb **piešvaržu dzimta** (*Pipidae*) ir samērā primitīva bezastaino abinieku (*Anura*) dzimta, kas apvieno 32 mūsdienās dzīvojošas varžu un krupju sugas un tiek iedalītas 5 ģintīs. Kā jau dzimtas nosaukums norāda, visām šīs dzimtas sugām nav mēles. Lielākā daļa šīs dzimtas sugu mājo Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras, bet pipu ģints (*Pipa*) sugas sastopamas Dienvidamerikas tropos. Bezmēles varžu tuvākie radinieki ir Meksikas smilšu krupju dzimtas (*Rhinophrynidae*) sugas.

## Kopīgās īpašības
[thumb|left|250px|[Āfrikas pundurvardes|Āfrikas pundurvardēm (*Hymenochirus*) pleznotas ir arī priekškāju pēdas, attēlā Kongo pundurvardes (*Hymenochirus boettgeri*)]]
Bezmēles varžu dzimtas sugas pamatā dzīvo ūdenī un ļoti reti izkāpj krastā. Tām ir vairākas morfoloģiskas īpašības, kas piemērotas šādam dzīves veidam. To pakaļkāju pēdas ir ļoti lielas un platas, pirkstus savieno peldplēve, ķermeņi ir saplacināti (īpaši pipas) un tām ir sānu līnijas sistēma, kas uztver ūdens kustību. Lielākajai daļai sugu priekškāju pirksti nav savienoti ar peldplēvi, izņemot Āfrikas pundurvardes (*Hymenochirus*). Šīm vardēm nav mēles, toties tām ir nagi vienam vai trim pirkstiem (izņemot pipas). Tās ir vienīgās vardes visā bezastaino abinieku kārtā, kurām ir nagi. Šīs dzimtas tēviņi nekurkst, tā kā tiem nav arī balss saišu. Toties tie zem ūdens spēj izdot klikšķus, izmantojot balsenes skrimšļus. Šīm vardēm ir īpaši piemērota dzirdes sistēma, lai saklausītu skaņas zem ūdens. Kurkuļi lielākajai daļai sugu atgādina nelielus samiņus, tā kā tiem ir divi taustekļi. Izņēmums ir Āfrikas pundurvardes, kuru kurkuļiem nav taustekļu.

Bezmēles vardes, atkarībā no sugas, ir mazas, vidējas vai lielas vardes. Mazākas sugas pieder Āfrikas pundurvaržu ģintij, kuru mazākie īpatņi ir apmēram 2—3 cm gari. Tās ir populāras akvāriju sugas. Lielākās bezmēles vardes ir pipu ģints sugas, kuras sasniedz 19 cm.

## Vairošanās
Bezmēles vardēm ir raksturīgi akrobātiski pāra riesta peldējumi. Pipām tēviņš no augšas satver mātīti, un pāris atkārtoti griežas augšpēdus un atpakaļ. Ikri tiek iznērsti, apaugļoti un noturēti spraugā starp mātītes muguru un tēviņa vēderu. Mātītes muguras āda uzpamst un ieskauj ikrus, kuri paliek iespiedušies mātītes mugurā. Katram ikram izveidojas neliela kabatiņa, kurā embrijs atkarībā no sugas attīstās līdz zināmai pakāpei, pēc tam pamet mātes muguru. Citu bezmēles varžu ģinšu sugām ikri tiek nērsti dīķos vai citos nekustīgos ūdeņos. Kurkuļi barojas ar dažādām augu daļām, filtrējot ūdeni. Izņēmums ir Āfrikas pundurvaržu kurkuļi, kuri ir plēsīgi.

## Sistemātika
[thumb|240px|[Āfrikas piešvarde (*Xenopus laevis*)]]
***Bezmēles varžu dzimta** (*Pipidae*)
**Āfrikas pundurvardes (*Hymenochirus*)
**Pipas (*Pipa*)
**Piešvardes (*Xenopus*)
**Tropu piešvardes (*Silurana*)
**Viltus piešvardes (*Pseudhymenochirus*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*All About Tongueless Frogs
*Pipidae - tongueless frogs
Pipas

**Pipas, pipu ģints**, arī **pipaskrupji** (*Pipa*) ir viena no bezmēles varžu dzimtas (*Pipidae*) ģintīm, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas varžu sugas. Kā visas bezmēles vardes arī pipas visu dzīvi pavada ūdenī, krastā iznākot ļoti reti. Tās galvenokārt izplatītas Dienvidamerikas ziemeļu daļā, bet Panamas pipa (*Pipa myersi*) sastopama Panamā, Centrālamerikas pašos dienvidos.  

## Kopīgās īpašības
[thumb|left|240px|[Surinamas pipai (*Pipa pipa*) mazuļi pamet mātes muguras ikru kabatiņas jau attīstījušies par mazām vardītēm]]
Pipām ir vairākas morfoloģiskas īpašības, kas piemerotas dzīvei zem ūdens. To ķermeņi ir ekstrēmi plakani, atgādinot zemē nokritušu lapu. Pakaļkāju pēdas ir ļoti lielas un platas, pirkstus savieno peldplēve,  toties priekškāju pirksti ir bez peldplēvēm un tie ir arī ļoti gari. Tādēļ angļu valodā šīs vardes mēdz saukt arī par zvaigžņu pirkstu krupjiem (*star-fingered toads*). Kā visām bezmēles vardēm tām nav mēles un balss saites, bet ir sānu līnijas sistēma, kas uztver ūdens kustību. Kurkuļi lielākajai daļai sugu atgādina nelielus samiņus, tā kā tiem ir divi taustekļi.

Pipu ģints sugas ir lielākās visā bezmēles varžu dzimtā, lielākajiem īpatņiem sasniedzot 19 cm.

## Vairošanās
Pipām ir ļoti īpatnējs vairošanās veids. Tēviņš no augšas satver mātīti, un pāris atkārtoti griežas augšpēdus un atpakaļ. Ikri tiek iznērsti, apaugļoti un noturēti spraugā starp mātītes muguru un tēviņa vēderu. Mātītes muguras āda uzpamst un ieskauj ikrus, kuri paliek iespiedušies mātītes mugurā. Katram ikram izveidojas neliela kabatiņa, kurā embrijs atkarībā no sugas attīstās līdz zināmai pakāpei. Dažām sugām no mātītes muguras kabatiņām izpeld kurkuļi, citām jau mazas vardītes.

Viens no pirmajiem zinātniskiem pipu aprakstiem latviski iznāca 1921. gadā: "*Kāds Amerikas krupis (Pipa americana) attīstošās oliņas nes sev uz muguras. Āda uz muguras šinī laikā viņiem piepamst un izveidojas ar valni ielenkti iedobumi. Kad mātīte iedēj oliņas, tēviņš saliek visas viņai uz muguras, pie tam katru oliņu atsevišķā kanniņā. Mazuļu pārvēršanās tur notiek pilnigā drošibā, jo katram ir atsevišķa kanniņa no kurienes iznāk pilnīgi attistijušies mazi krupiši.

== Sistemātika ==
**'Pipu ģints*' (*Pipa*)
**[[Albinas pipa]] (*Pipa aspera*)
**[[Brazīlijas pipa]] (*Pipa carvalhoi*)
**[[Gajānas pipa]] (*Pipa arrabali*)
**[[Panamas pipa]] (*Pipa myersi*)
**[[Savannas pipa]] (*Pipa parva*)
**[[Surinamas pipa]] (*Pipa pipa*)
**[[Utingas pipa]] (*Pipa snethlageae'')

## Atsauces

## Ārējās saites
*Surinamas pipa
Roberts Mandells

**Roberts Aleksandrs Mandells** (; dzimis , miris ) bija kanādiešu ekonomists. Mandells 1999. gadā ieguva Nobela prēmiju ekonomikā par monetārās un fiskālās politikas analīzi pie dažādām valūtas kursa izmaiņām, un par valūtas optimuma analīzi. Mandells ir pazīstams kā vienotas Eiropas valūtas idejas ieviesējs, kā arī Mandella-Fleminga modeļa un Mandella-Tobina efekta autors.

Mandells ir dzimis Kingstonā, Ontārio, Kanādā. Britu Kolumbijas Universitātē ieguvis bakalaura grādu ekonomikā, Vankūverā, Kanādā. Pēc studijām Britu Kolumbijas Universitātē un Londonas ekonomikas skolā 1956. gadā, mācījies Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā, kur ieguva bakalaura grādu. Maģistra grādu ieguvis Vašingtonas Universitātē, Sietlā. 2006. gadā Mandells ieguva tiesību doktora grādu. Viņš ir bijis redaktors politiskās ekonomikas žurnālā.

Kopš 1974. gada Mandells bijis profesors Ekonomikas departamenta Kolumbijas Universitātē, pasniedzis ekonomiku Stenforda Universitātē, pēc tam strādājis Starptautiskajā Valūtas fondā. 20. gadsimta 70. gados Mandells strādāja pie monetārās un fiskālās politikas analīzes, par ko 1999. gadā saņēma Nobela prēmiju ekonomikā. Strādājis arī kā ekonomikas padomnieks ANO, SVF, Pasaules Bankā, Eiropas Komisijā, Federālās rezervju sistēmas valdē un ASV Finanšu valdē. Kopš 2001. gada Mandells ir ekonomikas profesors Kolumbijas Universitātē. Viņš ir ekonomikas profesors arī Ķīniešu Universitātē Honkongā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Roberta Mandella biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā
Arvīds Kubbels

**Arvīds Kubbels** (;  Sanktpēterburga -  Ļeņingrada) bija vācbaltiešu un latviešu izcelsmes Krievijas un PSRS meistars šahā. 5. Baltijas Šaha savienības kongresa uzvarētājs (1911).

## Biogrāfija
Kubbela tēvs bija dzimis Latvijā, tādēļ savas šahista karjeras sākumā Arvīds Kubbels bieži pārstāvēja Rīgu. 1911. gadā kā Rīgas pārstāvis viņš uzvarēja 5. Baltijas Šaha savienības kongresā Liepājā. Pēc Pirmā pasaules kara Kubbels veiksmīgi piedalījies Padomju Krievijas turnīros. 1920. gadā Maskavā viņš dalīja 5.-7. vietu pirmajā Padomju Krievijas čempionātā, kurā uzvarēja nākamais Pasaules šaha čempions Aleksandrs Aļehins. Arī otrajā Padomju Savienības čempionātā, kas notika Petrogradā 1923. gadā Kubbels ieņēma augsto 6. vietu (turnīrā uzvarēja Pjotrs Romanovskis). 1924. gadā Kubbels ieņēma 5. vietu Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātā, bet 1925. gadā dalīja 11.-13. vietu ceturtajā Padomju Savienības čempionātā, kurā uzvarēja Jefims Bogoļubovs. 1928. gadā Kubbels dalīja 8.-9. vietu Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātā.
Kopš 1904. gada bijis pazīstams arī kā šaha problēmists. Publicējis vairāk nekā 500 kompozīcijas, pārsvarā čehu skolas uzdevumus. Bijis daudzu šaha kompozīciju konkursu laureāts. Strādājis par grāmatvedi sporta biedrībā "Spartaks". Lielā terora laikā 1937. gada 21. novembrī arestēts uz Krievijas PFSR kriminālkodeksa 58. panta pamata. Par aresta patieso iemeslu bijušas šaha kompozīcijas, kuras Kubbels regulāri sūtījis uz starptautiskajiem konkursiem. 1938. gada 11. janvārī viņam izpildīts nāvessods nošaujot.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server
Bernards Kublinskis

**Bernards Augustīns Kublinskis** ( — ) bija Latvijas katoļu mācītājs un politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, 1. un 2. Saeimas deputāts.

## Biogrāfija
Bernards Kublinskis piedzima  Skaistkalnē. Mācījies skolā Radvilišķos un Pēterburgas Sv. Katrīnas ģimnāzijā. Pēc tam apmeklējis garīgo semināru Kauņā. No 1912. līdz 1916. gadam studējis Pēterburgas Garīgajā akadēmijā.

Pēc ordinēšanas vispirms strādāja Maskavā, kur iesaistījās bēgļu komitejas darbā. 1918. gadā atgriezās Latvijā, vācu okupācijas laikā bija prāvests Ilūkstē. Vēlāk Latvijas SPR varas iestādes viņam piesprieda nāvessodu, taču pirms tā izpildīšanas aizbēga uz Rīgu, kur iesaistījās Latvijas Republikas veidošanā. Kļuva par pagaidu parlamenta — Tautas padomes — locekli.

Vairākkārt ievēlēts Latvijas parlamentā. No 1922. līdz 1925. gadam strādāja 1. Saeimā. Ievēlēts no Zemgales Katoļu saraksta. No 1925. gada novembra līdz 1927. gada janvārim strādāja 2. Saeimā, no mandāta atteicās, lai pievērstos garīgajai dzīvei. Kublinskis pārcēlās uz Lietuvu un kļuva par mūku. Viņu Saeimā nomainīja Lukass Ozoliņš.

Bernards Kublinskis nomira no gripas Marijampolē . Apbedīts  Rīgas Sv. Miķeļa kapos.

## Atsauces
Kublinskis

**Kublinskis** (; sieviešu dzimtē **Kublinska** *(Kublińska)*) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Aleksandrs Kublinskis — Latvijas komponists (1936—2018)
* Bernards Kublinskis — latviešu mācītājs un politiķis (1890—1928)
* Mihails Kublinskis — Latvijas teātra režisors (1939—2020)
Maurīcijas bulbuls

**Maurīcijas bulbuls** (*Hypsipetes olivaceus*) ir zvirbuļveidīgo kārtas bulbulu dzimtas putns, kas endēms Maurīcijai.

Sākotnēji bija sistematizēta kā Reinjonas bulbula (*Hypsipetes borbonicus*) pasuga *H. borbonicus olivaceus*. Kā atsevišķu sugu izdalīja 1993. gadā.  

## Izskats
thumb|left|Maurīcijas bulbuls; 1876—1878. gada zīmējums
Ķermeņa garums ap 24 cm. Tēviņi un mātītes ārēji līdzīgi, bet tēviņi ir nedaudz lielāki. 

Apspalvojums variē dažādās olīvzaļās un pelēkās nokrāsās, vēderam tonis dzeltenīgs. Galva olīvi pelēcīga; to rotā neliels, gandrīz pilnīgi melns cekuls. Knābis oranžs vai dzeltens, kājas iesārtas. Jaunuļu apspalvojums gaiši brūns, knābis — melngans.

## Dzīvesveids
Sastopams gandrīz visa veida mežos, kaut arī dod priekšroku mūžzaļiem platlapju mežiem. Meklē barību arī gar meža nomalēm, krūmainās vietās un plantācijās. Dzīvo pāros vai nelielos bariņos. 

Ligzdošanas laikā pāris aizstāv savu nelielo teritoriju. Mātīte veido paviršu ligzdu kokā vai nelielā krūmā divu līdz deviņu metru augstumam. Perējumā parasti trīs olas, inkubācijas periods 15—16 dienas. Putnēnus baro abi vecāki.

## Barība
Kā citi dzimtas pārstāvji, pārtiek galvenokārt no dažādiem augiem. Ēdienkarti papildina kokos dzīvojoši circeņi, tauriņi, kāpuri, zarkukaiņi, kā arī gekoni.

## Apdraudējums
Galveno apdraudējumu rada mežu izciršana, lai ierīkotu tējas plantācijas, kā arī savulaik salā introducētie krabjēdājmakaki (*Macaca fascicularis*), kas izposta ligzdas.

1970. gados bija atlikuši 200 Maurīcijas bulbulu pāru. 1993. gadā populāciju veidoja ap 280 pāru. Mūsdienās suga joprojām ir reta, tomēr populācija - stabila.

## Atsauces
Kalniešu ASPR

thumb|330px|Kalniešu APSR karte ar nacionālajiem apvidiem (1921)
**Kalniešu ASPR** () bija viena no Krievijas SFPR autonomajām republikām Ziemeļkaukāzā. Tā robežojās ar Gruzijas PSR dienvidos, Krievijas SFPR Terekas novadu ziemeļos, Dagestānas APSR austrumos un Kubaņas-Melnās jūras apgabalu rietumos.

## Vēsture
Pēc Krievu—persiešu kara (1722–1723) un Krievu—turku kara (1768—1774) Ziemeļkaukāzu inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā, tomēr kalniešu pretestība turpinājās līdz pat Kaukāza kara beigām.
Pēc 1860. gada teritoriālās reformas Ziemeļkaukāza teritorija ietilpa Kubaņas un Terekas apgabalos. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku ().

Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.

1920. gada 17. novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu APSR dibināšanu, kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi (Balkāru, Čečenu, Kabardiešu, Karačaju, Nazraņas (ingušu) un Vladikaukāzas (osetīnu), kā arī Sunžas kazaku apvidus).

1921.-1922. gadā no Kalniešu APSR izdalīja autonomos apvidus, kurus pēc tam pārveidoja par autonomajiem apgabaliem:
# Kabardiešu AA (*Кабардинский AO*, 1921. gada 1. septembrī);
# Karačajiešu AA (*Карачаевский AO*, 1922. gada 12. janvārī);
# Balkāru AA  (*Балкарский AO*, 1922. gada 16. janvārī);
# Čečenu AA (*Чеченский AO*, 1922. gada  30. novembrī).
 
1924. gada 7. jūlijā Kalniešu APSR tika likvidēta un tās sastāvā izveidoja Ziemeļosetijas, Čečenu un Ingušu autonomos apgabalus, kā arī Vladikaukāza pilsētu un Sunžas kazaku apgabalu.
Boriss Rezņiks

**Boriss Rezņiks** (dzimis  Rīgā, miris ) bija Latvijas komponists. No 1966. gada ar pārtraukumiem darbojies mūzikas grupā Eolika, no 1972. gada bijis tās vadītājs, taustiņinstrumentālists un dziesmu autors.

Kopā ar komponistu Ivaru Vīgneru 1993. gadā izveidoja skaņu ierakstu studiju *Studio 55*, bija tās līdzīpašnieks.

Rezņiks ir daudzu Latvijā pazīstamu dziesmu autors. Populārākās dziesmas "Mikrofona" aptaujā: "Tu smējies sapnī" (14. vieta 1981. gadā), "Tava atnākšana" (6. vieta 1984. gadā), "Pasaule, pasaulīt" (2. vieta 1985. gadā), "Daugava" (8. vieta 1987. gadā), "Atmostas Baltija" (3. vieta 1989. gadā). Citas pazīstamas dziesmas: "Labrīt, Rīga!", "Rīgas sapņi", "Es neesmu Džeina Fonda", "Karavāna". Sacerējis rokoperu "Robinsons Krūzo", kas 1987. gadā ierakstīta skaņuplatē.

2017. gadā notika B. Rezņika jubilejas koncerts, kurā piedalījās grupa "Eolika" un citi mūziķi.

Miris pēc ilgas slimības 2025. gada 31. decembrī.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Īsa autobiogrāfija
Latvijas Vides zinātnes studentu apvienība

**Latvijas Vides zinātnes studentu apvienība (LVZSA)** () ir 2010. gada 26. februārī dibināta nevalstiska organizācija. Apvienības dibināšanas pamatakmens tika likts jau 2008. gada 28. novembrī, kad tika organizēts 1. Latvijas Vides zinātņu studentu saiets.. Šobrīd apvienības ietilpība ir 30 biedri.

Kā svarīgākie apvienības mērķi ir pārstāvēt vides zinātņu studentu intereses un attīstīt vides zinātni kā zinātņu nozari Latvijā. 2013. gadā vides zinātnes studiju programma tika piedāvāta 6 Latvijas augstākās izglītības iestādēs un 1 koledžā, bet studējošo skaits 2011./2012. mācību gadā bija 967.

LVZSA organizējusi vairākus projektus. Visplašākais no tiem, 2012. gadā organizētais projekts skolēniem "Vienoti vidē". Apvienības pēdejais organizētais projekts "Atbildīga saimniekošana", kas apvienoja aktīvākos Latvijas vides zinātņu studentus. Apvienība piedalījusies 2 ārzemju projektos, kas saistīti ar vides problēmu risinājumiem, *Let's do something for better Europe* un ilgstpējīgu attīstību *Self efficient village*.

Kā viens no atpazīstamākajiem LVZSA atbalstītajiem pasākumiem ir Latvijas Vides zinātnes un izglītības padomes ikgadēji organizētā "Vides zinātnes balva".

## Atsauces
Tots

thumb|Tots ar ibisa galvu

**Tots**, **Džehuti** (, **, ) bija rakstības, skaitīšanas un gudrības dievs ēģiptiešu mitoloģijā. Parasti tiek attēlots kā cilvēks ar ibisa vai paviāna galvu, rokās viņš turēja zizli un anku. Gan paviāns, gan ibiss ir Tota svētie dzīvnieki. Tiek uzskatīts par vienu no populārākajiem dieviem.

Sākotnēji viņa kulta centrs atradies Hermopolē, 3. gadu tūkstotī p. m. ē. Tota kults izplatījies un bija populārs visā Ēģiptē. Daudzfunkcionāls dievs. Bijis astrāls mēness dievs, Ra kreisā Acs. Ticis dēvēts par "sudraboto disku". Tots sadalīja laiku mēnešos un gados. Totam bija veltītas piecas dienas gada beigās senēģiptiešu kalendārā. Kultūrvaronis — izgudrojis un cilvēkiem iemācījis rakstību, vēl iemācījis skaitīšanu. Pierakstījis cilvēku dzimšanas un miršanas dienu, mirušo tiesā bijis enneādes rakstvedis, mirušā sirds svēršanas rezultātu pierakstītājs, devis rīkojumu par mirušā mumificēšanu. Ozīrisa mītu ciklā Tots bija Ozīrisa labvēlis un aizstāvis, Izīdai palīdzējis atdzīvināt Horu, kuru bija sadzēlusi čūska. Kādā tekstā ir pieminēts, ka Tots bijis Ēģiptes valdnieks pirms 7726 gadiem.

Sengrieķu mitoloģijā Totam atbilst Hermejs, romiešu — Merkurs.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Pāvila 2. vēstule Timotejam

**Pāvila 2. vēstule Timotejam** (), saīsinājums: **2Tim**, ir viena no Jaunās Derības vēstulēm, par kuras autoru tradicionāli uzskata Svēto Pāvilu, taču pastāv autori, kas uzskata, ka šīs vēstules nav sarakstījis Pāvils, to pamatojot ar stila, teoloģijas un vārdu krājuma atšķirībām. To viņš esot adresējis Efesas bīskapam Timotejam.

Viena no trim (ar 1. vēstuli Timotejam un vēstuli Titam) pastorālajām (ganu) vēstulēm, jo rakstītas konkrētām personām par draudzes vadīšanu (ganīšanu). Galvenā tēma vēstulē ir izturība.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* 
* 
* Vēstules teksts
Geraints Tomass

**Geraints Hauels Tomass** (; dzimis ) ir profesionāls Velsas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv *[[UCI ProTeam]]* komandu **' un [[Apvienotā Karaliste|Lielbritāniju]].

Tomass ir trīskārtējs pasaules čempions [[treka riteņbraukšana|treka riteņbraukšanā]] un divkārtējs Olimpiskās zelta medaļas ieguvējs [[komandu iedzīšana|komandu iedzīšanā]], kā arī [[2018. gada Tour de France]] uzvarētājs.

== Karjera ==
Pēc treka karjeras pievērsies šosejas riteņbraukšanai, uzvarot 2004. gada junioru Parīze—Rubē sacensībās, 2010. gada Lielbritānijas čempionātā grupas braucienā, 2011. un 2014. gada ''[[Bayern-Rundfahrt]]'' sacensībās, kā arī 2015. gada ''[[E3 Harelbeke]]''.

2016. gada sezonā Tomass guva savu līdz tam lielāko panākumu daudzdienu sacensībās, uzvarot [[Parīze—Nica]] velobraucienā.

2018. gadā uzvarēja ''[[2018. gada Critérium du Dauphiné|Critérium du Dauphiné]]'' sacensībās.

Tomass uzvarēja [[2018. gada Tour de France]] kopvērtējumā, uzvarot arī sacensību 11. un 12. posmā. Septembrī izstrādes laikā tika nozagta Tomasa iegūtā tūres uzvarētāja trofeja.

[[2019. gada Tour de France|2019. gada ''Tour de France'']] Tomass startēja kā **' līderis kopā ar komandas biedru Eganu Bernalu. Bernals uzvarēja tūres kopvērtējumā, bet Tomass ieņēma otro vietu.

## Sasniegumi lielajās tūrēs

Piezīme: IZST — izstājās

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Geraints Tomass *Team Sky* vietnē
* Geraints Tomass *British Cycling* vietnē
*
Francis Bēme

**Francis Frīdrihs Bēme** (; dzimis , miris ) bija austriešu, bet Otrā pasaules kara laikā vācu ģenerālis.

Pirmā pasaules kara laikā cīnījies Austrumu frontē — Galīcijā un Kurzemē, tai skaitā pie Jēkabpils un Daugavpils. Starp pasaules kariem dienēja Austrijas armijā. Pēc anšlusa iekļāvās Trešā reiha bruņotajos spēkos. Kā divīzijas komandieris piedalījās Polijas kampaņā, bet kā korpusa komandieris — iebrukumā Francijā. 1941. gadā no 16. septembra līdz 2. decembrim bija bruņoto spēku komandieris (*Kommandierender General*) Serbijā. Šeit realizēja nežēlīgu militāru politiku — par katru nogalinātu vācu karavīru kā ķīlnieki tika nogalināti 100 serbu civiliedzīvotāji. Piemēram, 20.-21. oktobrī Kragujevacas pilsētā tika nogalināti vairāki tūkstoši civiliedzīvotāju. No 1945. gada 8. janvāra bija okupētās Norvēģijas bruņoto spēku komandieris, kur kara noslēgumā arestēts.

Par kara noziegumiem tiesāts t.s. Ķīlnieku prāvas laikā. Cietumā izdarīja pašnāvību, kad procesa gaitā kļuva skaidrs, ka Bēme tiks izdots Dienvidslāvijai.

## Ārējās saites

*Kragujevacas memoriāls
Mijo viadukts

**Mijo viadukts** () ir vanšu tilts pār Tarnas upes ieleju netālu no Mijo Francijas dienvidos.

Viadukta projekta autors ir franču inženieris Mišels Virložo un angļu arhitekts Normans Fosters. Tā garākā balsta augstums ir 343 m, kas ir augstākais tilta balsts pasaulē. Mijo viadukts ir arī augstākais tilts Eiropā un viens no 15 augstākajiem tiltiem pasaulē (270 m). Satiksmei atvērts . Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem inženierijas sasniegumiem. 2006. gadā tika saņemta Starptautiskās tiltu un struktūru inženierijas asociācijas balva par izcilāko struktūru.

## Panorāma

## Ārējās saites

*
Edgars Oliņš

**Edgars Jānis Oliņš** ( — ) bija Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, kas 1927. gadā naktī no 20. uz 21. janvāri dzērumā sarīkoja tā saucamo "Oliņa jeb Valmieras puču".

## Dzīvesgājums
Dzimis 1901. gadā Valmierā. Mācījās Valmieras pilsētas komercskolā, pēc mācību pabeigšanas 1922. gadā Oliņš iestājās Latvijas Kara skolas Kājnieku nodaļā (1922 — kadets, 1923 — armijas kaprālis, 1924 — kadets kaprālis). Kara skolu beidza 1924. gada 1. septembrī, paaugstināts par leitnantu, skaitot no 1923. gada 1. septembra. Dienestu Oliņš turpināja Daugavpils kājnieku pulkā kā rotas jaunākais virsnieks.

1927. gada 20. janvāra naktī Oliņš pēc alkohola lietošanas ieradās kazarmās, kur piecēla divas rotas kareivju, liekot viņiem apbruņoties un doties līdzi uz Valmieru. Viņa vadībā pilsētā tika ieņemtas vairākas pilsētas pašvaldības ēkas, kā arī dzelzceļa stacija un telegrāfs. Mazāk kā pēc pusstundas Oliņu arestēja viņa komandieris, savukārt kareivji tika nosūtīti atpakaļ uz kazarmām.

Lai arī tika sarīkota Kara tiesa, lai iztiesātu Oliņa lietu, viņu tā arī nenotiesāja — ar Valsts prezidenta pavēli 1927. gada 24. aprīlī Oliņš tika atvaļināts no dienesta slimības dēļ.

Pēc tiesas sprieduma Edgaru Oliņu turpmākās ārstēšanas nolūkos ievietoja Aleksandra Augstuma slimnīcā. 1928. gada 24. janvārī Rīgas apgabaltiesa atzina, ka Oliņš ir izārstējies un sabiedrībai vairs nav bīstams. Miris 1940. gada 1. janvārī, apbedīts Pļavnieku kapsētā Rīgā.
## Atsauces
Hatlona

**Hatlona** vai **Hatlonas vilojats** () ir viena no Tadžikistānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts dienvidrietumos, aizņemot Hisora Alaja dienvidu atzarus, Pamira rietumu priekškalnes un Tadžikijas depresiju ar Pandžas un Vahšas upju ielejām. Ziemeļos robežojas ar Tadžikistānas republikas pakļautības rajoniem, austrumos — ar Kalnu Badahšānu, dienvidos — ar Afganistānu, rietumos — ar Uzbekistānu. Izveidots 1988. gada septembrī kā **Hatlonas apgabals**, apvienojot likvidētos Kelobas un Kurgontepas apgabalus un Norakas pilsētu. Pēc Tadžikistānas neatkarības pasludināšanas, Hatlonas vilojats likvidēts, sadalot to atkal Kelobas un Kurgontepas vilojatos, bet jau 1992. gada decembrī tie atkal apvienoti, atjaunojot Hatlonas vilojatu.

PSRS laikā Hatlona bija viens no galvenajiem Tadžikistānas lauksaimniecības reģioniem, kurā dominējošā kultūra bija kokvilna. Lai nodrošinātos ar darbaspēku, kampaņveidīgi no kalnu rajoniem uz līdzenumu tika pārvietoti turienes iedzīvotāji. Tas vēlāk radīja klanu nesaskaņas starp šīm iedzīvotāju grupām, kas 1990. gados noveda pie pilsoņu kara starp valdību atbalstošajiem kelobiešiem no vienas puses un garmiešiem un pamiriešiem no otras puses. Hatlonas reģions bija viens no karadarbības visvairāk skartajiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fošbergs

**Fošbergs** (; sieviešu dzimtē Fošberga) ir zviedru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Ēmils Fošbergs (*Emil Forsberg*; 1991) — zviedru futbolists,
* Filips Fošbergs (*Filip Forsberg*; 1994) — zviedru hokejists, malējais uzbrucējs;
* Henrijs Fošbergs (*Henry Forsberg*; 1914—1981) — zviedru šaha problēmists;
* Pēters Fošbergs (*Peter Forsberg*; 1973) — bijušais zviedru hokejists, centra uzbrucējs.
Jānis Laukroze

**Jānis Laukroze** ( — ) bija tiesnesis, Rīgas apgabaltiesas Krimināllietu kolēģijas priekšsēdētājs, kuru 2001. gada 15. oktobra vakarā nošāva nezināms noziedznieks. Laukroze bija pirmais tiesnesis Latvijā, kurš gājis bojā no noziedznieka rokas. Slepkavība joprojām nav atklāta.

## Atsauces
Jāzeps Roskošs

**Jāzeps Roskošs** ( — ) bija Latvijas politiķis. Bijis 1. Saeimas deputāts, Rēzeknes un Ludzas apriņķa priekšsēdētājs.

## Biogrāfija
Jāzeps Roskošs piedzima  Bērzpils pagastā. Mācījies Domopoles pamatskolā, Rēzeknes tirdzniecības skolā un komercskolā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā iesaukts Krievijas armijā.

1918. gada sākumā no Rumānijas atgriezās Latgalē. Strādāja par skolotāju Latgales skolotāju sagatavošanas kursos. 1919. gada vasarā, Neatkarības kara laikā šķērsoja fronti un Rīgā brīvprātīgi iestājās Latvijas Bruņotajos spēkos. 1920. gada sākumā no dienesta atbrīvots.

Pēc kara kļuva par sevišķu uzdevumu ierēdni Valsts informācijas birojā. No biroja likvidēšanas līdz 1922. gada rudenim bija iekšlietu ministra biedra sekretārs Latgales lietās. No 1922. līdz 1925. gadam strādāja 1. Saeimā. Ievēlēts no Latgales Kristīgo zemnieku savienības, bet kopā ar Antonu Dzeni un Franci Trasunu 1924. gada aprīlī atšķēlās no partijas, izveidojot Latgales Demokrātu frakciju.

Pēc darba parlamentā ieņēma amatus Zemes bankas padomē, Latvijas Bankas diskonta komisijā, Ministru kabineta likvidācijas komisijā un Valsts zemju fonda paplašināšanas komisijā. No 1924. līdz 1940. gadam bija laikraksta "Zemnieka Balss" redaktors. No 1927. līdz 1932. gadam Roskošs bija LR Iekšlietu ministrijas Latgales lietu nodaļas vadītājs. No 1932. līdz 1934. gadam — Rēzeknes apriņķa priekšsēdētājs, no 1934. līdz 1936. gadam — Ludzas apriņķa priekšsēdētājs. Otrā pasaules kara laikā devies trimdā.

Miris Bredfordā . Apbedīts .

## Atsauces
Mazačo

**Mazačo** (; dzimis , miris 1428. gada rudenī), īstajā vārdā **Tommazo di Sers Džovanni di Simone** (*Tommaso di Ser Giovanni di Simone*), bija itāļu gleznotājs. Aizsācis agrās renesanses glezniecību. Džordžo Vazāri viņu nosaucis par savas paaudzes labāko gleznotāju. Viens no sava laikmeta revolucionārākajiem gleznotājiem.

1422. gadā iestājies Florences Ārstu un aptiekāru ģildē, 1424. gadā — Lūkas ģildē. Parasti gleznojis altārgleznas, freskas. Strādājis Florencē, Romā, Pizā. Bieži strādājis kopā ar Panikāles Mazolīno. Mazačo savos darbos pirmoreiz renesanses monumentālajā glezniecībā izmantoja reālās telpas optiski iluzorisku paplašināšanu. Vairāki darbi pēc nāves palikuši nepabeigti. Viņa darbi ietekmējuši turpmākās renesanses attīstību.

Ievērojamākie darbi: "Krustā sišana" (1425\1426), "Sv. Trīsvienība" (ap 1426), "Izdzīšana no Paradīzes" (ap 1425), "Naudas nodeva" (ap 1427/1428), "Teofila dēla atdzīvināšana un Pēteris bīskapa krēslā" (ap 1425).

## Atsauces

## Ārējās saites
Bohtara

**Bohtara** (), agrāk — **Kurgontepa**, ir pilsēta Tadžikistānā, Hatlonas vilojata administratīvais centrs. Izvietojusies valsts dienvidrietumos Vahšas krastos 100 kilometrus uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Dušanbes. Iedzīvotāji galvenokārt tadžiki, uzbeki, krievi.

## Vēsture
Pilsēta pastāvējusi jau Ahmenīdu dinastijas laikā, kad tā bijusi ievērojama pilsēta ar savu naudu. 7. gadsimtā nokļuvusi arābu varā. Kurgontepu kopā ar apkārtējo oāzi 13. gadsimtā nopostīja Čingishana karaspēks un pilsētas izaugsme atsākās tikai 16. gadsimtā. Pēc nonākšanas Krievijas valdījumā pilsēta kļuva par provinces un vēlāk — apgabala centru. Pilsoņu kara laikā 1992.—1997. gadā stipri izpostīta. 2018. gadā pilsēta pārdēvēta tagadējā vārdā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Viola (nozīmju atdalīšana)

**Viola** var būt:

* Vijolīšu nosaukums latīniski
* Viola da gamba, vijolei līdzīgs stīgu instruments
* Viola (personvārds)
* FK/JFC "Viola" – Jelgavas futbola akadēmija, agrāk klubs, viens no FK Jelgava un FS Jelgava veidotājklubiem
Kokvardes

**Kokvardes, kokvaržu ģints** (*Hyla*) ir viena no kokvaržu dzimtas (*Hylidae*) ģintīm, kas apvieno 35 mūsdienās dzīvojošas varžu sugas. Tās sastopamas ļoti plašā areālā: Eiropā, Āzijā, Ziemeļāfrikā un Amerikā. Nesenā pagātnē šajā ģintī tika klasificētas vairāk kā 300 sugas, tomēr līdz ar ģenētisko pētījumu jaunākajiem atklājumiem,  2005. gadā ģints sistemātikai ir veikta revīzija, un lielākā daļa sugu izdalītas jaunās ģintīs. 

Zinātniskais nosaukums *Hyla* atvasināts no sengrieķu mitoloģiskā tēla — stiprinieka Hīla, kurš bija Herkulesa draugs. Bieži uzskata, ka vārds atvasināts no grieķu vārda ὕλη (hūlē, "mežs"), tomēr Laurents 1768. gadā izmantoja tieši mitoloģisko tēlu ģints apzīmējumam, tadējādi akcentējot kokvaržu atlētiskumu un spēju tālu lēkt.

## Latvijā
Latvijā sastopama viena kokvaržu ģints suga — austrumu kokvarde (*Hyla orientalis*), kuru agrāk uzskatīja par Eiropas kokvardi (*Hyla arborea*). 2008. gadā *[[Eiropas kokvarde|Hyla arborea]]* tika sadalīta vairākās sugās. Atbilstoši šim dalījumam Austrumeiropā un tai skaitā arī Latvijā sastopamā kokvarde atbilst austrumu kokvardei.  Austrumu kokvarde kādu laiku tika uzskatīta par zudušu Latvijas faunai. Tomēr 20. gadsimta 90. gados tika uzsākta sekmīga kokvaržu aklimatizācija, tās mākslīgi inkubējot un pēc paaudzēšanas izlaižot piemērotos biotopos. 

## Sistemātika
***Kokvaržu ģints** (*Hyla*)
**Amami kokvarde (*Hyla hallowellii*)
**Amerikas zaļā kokvarde (*Hyla cinerea*)
**Arābijas kokvarde (*Hyla felixarabica*)
**Arizonas kokvarde (*Hyla wrightorum*)
**Austrumu kokvarde (*Hyla orientalis*)
**Centrālmeksikas kalnu kokvarde (*Hyla plicata*)
**Dienvidķīnas kokvarde (*Hyla simplex*)
**Dienvidu kalnu kokvarde (*Hyla euphorbiacea*)
**Dienvidu pelēkā kokvarde (*Hyla chrysoscelis*)
**Dienvidu Sjerramadres kokvarde (*Hyla arboricola*)
**Dziedātājkokvarde (*Hyla avivoca*)
**Džaopinas kokvarde (*Hyla zhaopingensis*)
**Eiropas kokvarde (*Hyla arborea*)
**Gludādas kokvarde (*Hyla immaculata*)
**Gvatemalas kokvarde (*Hyla bocourti*)
**Ibērijas kokvarde (*Hyla molleri*)
**Indijas kokvarde (*Hyla annectans*)
**Itālijas kokvarde (*Hyla intermedia*)
**Japānas kokvarde (*Hyla japonica*)
**Jeruzalemes kokvarde (*Hyla heinzsteinitzi*)
**Kanjona kokvarde (*Hyla arenicolor*)
**Ķīnas kokvarde (*Hyla chinensis*)
**Meksikas kalnu kokvarde (*Hyla eximia*)
**Painbarensas kokvarde (*Hyla andersonii*)
**Pelēkā kokvarde (*Hyla versicolor*)
**Priežu kokvarde (*Hyla femoralis*)
**Rejošā kokvarde (*Hyla gratiosa*)
**Sančiangas kokvarde (*Hyla sanchiangensis*)
**Sardīnijas kokvarde (*Hyla sarda*)
**Suvonas kokvarde (*Hyla suweonensis*)
**Šeņsi kokvarde (*Hyla tsinlingensis*)
**Vāvervarde (*Hyla squirella*)
**Vidējo Austrumu kokvarde (*Hyla savignyi*)
**Vidusjūras kokvarde (*Hyla meridionalis*)
**Vokera kokvarde (*Hyla walkeri*)

## Atsauces
Ūdensvardes

**Ūdensvardes, ūdensvaržu ģints** (*Pseudis*) ir viena no kokvaržu dzimtas (*Hylidae*) ģintīm, kas apvieno 7 mūsdienās dzīvojošas varžu sugas. Tās ir izplatītas Dienvidamerikas tropu un subtropu joslā.  Sastopamas Gajānā, Gviānā, Surinamā, Kolumbijā, Venecuēlā, Trinidādā, Brazīlijā, Paragvajā, Peru, Bolīvijā, Argentīnā un Urugvajā. Lielākā daļa sugu izplatītas uz austrumiem no Andu kalniem. Tikai paradoksālā varde (*Pseudis paradoxa*) dzīvo uz rietumiem no Andiem. 

Šīs vardes sastopamas zemienēs un nedzīvo augstkalnos, kā arī pašos Dienvidamerikas dienvidos. Visas ūdensvaržu sugas apdzīvo mierīgas, stāvošu ūdeņu ūdenstilpes. Lielākā sugu dažādība mīt Brazīlijā, no kurām četras (Minasžeraisas ūdensvarde, Tokantinsas ūdensvarde, Riugrandi ūdensvarde un Brazīlijas ūdensvarde) ir endēmas Brazīlijas varžu sugas.

## Kopīgās īpašības
Lai arī ūdensvardes pieder pie "īstajām kokvardēm" (kokvaržu apakšdzimtai (*Hylinae*)), tās lielāko daļu dzīves pavada ūdenī un krastā izkāpj ļoti reti. Ģints pazīstama, pateicoties lielajiem kurkuļiem, īpaši lieli tie ir paradoksālajai vardei. To ķermeņa garums var sasniegt 25 cm. Kurkuļiem attīstoties, tie kļūst mazāki un pieaugušas vardes ir apmēram 8 cm lielas. Ūdensvaržu tuvākās radiniekces ir arlekīnvardes (*Lysapsus*), ar kurām tās kādreiz tika iedalītas kopīgā ģintī. 

## Sistemātika
***Ūdensvaržu ģints** (*Pseudis*)
**Brazīlijas ūdensvarde (*Pseudis bolbodactyla*)
**Dienvidamerikas ūdensvarde (*Pseudis platensis*)
**Mazā ūdensvarde (*Pseudis minuta*)
**Minasžeraisas ūdensvarde (*Pseudis fusca*)
**Paradoksālā varde (*Pseudis paradoxa*)
**Riugrandi ūdensvarde (*Pseudis cardosoi*)
**Tokantinsas ūdensvarde (*Pseudis tocantins*)

## Atsauces
Lauva (zodiaka zīme)

thumbnail|200px|Lauvas zodiaka zīmes simbols
**Lauva** () ir piektā zodiaka zīme, kas reprezentē Lauvas zvaigznāju. Cilvēki, kas pēc horoskopa ir lauvas, dzimuši laika posmā no 23. jūlija līdz 22. augustam, lai gan Saule šķērso Lauvas zvaigznāju aptuveni no 11. augusta līdz 17. septembrim. Lauvas simbols ir šāds: ♌. Pēc astrologu uzskatiem tā ir viena no trim uguns zīmēm. Lauvas zīmes pārvaldniece ir Saule.

## Atsauces
109. gads

**109. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.

## Notikumi
* Romas konsuli bija Auls Kornēlijs Palma Frontoniāns un Publijs Kalvisijs Tulls Rusons.
* Orozs I kļuva par Partas valdnieku.
* Tika pabeigta Trajāna piršu celtniecība, kas tajā laikā bija lielākās Romā.
Vijolītes

**Vijolītes** (*Viola*) ir vijolīšu dzimtas ģints. Sugu skaits ģintī svārstās no 525 līdz 600. Lielākā daļa no sugām sastopamas Ziemeļu puslodes mērenajā joslā. Izplatīti krāšņumaugi. Vijolītes var būt gan daudzgadīgi augi, gan viengadīgi augi. Vairums no sugām ir lakstaugi, dažas ir arī krūmi.

Latvijā ir sastopamas 17 vijolīšu sugas:
* augstā vijolīte (*V. elatior*),
* brīnumainā vijolīte (*V. mirabilis*),
* dūkstu vijolīte (*V. uliginosa*),
* dumbrāja vijolīte (*V. persicifolia*),
* jūrmalas vijolīte (*V. littoralis*),
* kalnu vijolīte (*V. montana*),
* meža vijolīte (*V. reichenbachiana*),
* pakalnu vijolīte (*V. collina*),
* pūkainā vijolīte (*V. hirta*),
* purva vijolīte (*V. palustris*),
* Rivina vijolīte (*V. riviniana*),
* smaržīgā vijolīte (*V. odorata*),
* smiltāja vijolīte (*V. rupestris*),
* sūnāja vijolīte (*V. epipsila*),
* suņu vijolīte (*V. canina*),
* tīruma vijolīte (*V. arvensis*),
* trejkrāsu vijolīte (*V. tricolor*).

## Ārējās saites
Kokvaržu apakšdzimta

**Kokvaržu apakšdzimta** (*Hylinae*) ir kokvaržu dzimtas (*Hylidae*) apakšdzimta, kas apvieno gandrīz 700 sugas. Tās tiek iedalītas 41 ģintī un 4 ciltīs. Šīs apakšdzimtas sugas sastopamas Eiropā, Āzijā, Ziemeļāfrikā, Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Līdz ar ģenētisko pētījumu rezultātiem apakšdzimtā ik pa laikam tiek veikta sistemātikas revīzija. Dažas sugas tiek izdalītas jaunās ģintīs.

## Latvijā
Latvijā sastopama viena kokvaržu apakšdzimtas suga — Eiropas kokvarde (*Hyla arborea*), kura kādu laiku tika uzskatīta par zudušu Latvijas faunai. Tomēr 20. gadsimtā 90. gados tika uzsākta sekmīga kokvaržu aklimatizācija, tās mākslīgi inkubējot un pēc paaudzēšanas izlaižot piemērotos biotopos. 

## Sistemātika
**Kokvaržu apakšdzimta** (*Hylinae*)
*cilts *Cophomantini*
**Brazīlijas kokvardes (*Bokermannohyla*)
**Gladiatorvardes (*Hypsiboas*)
**Kalnu kokvardes (*Hyloscirtus*)
**Niedru kokvardes (*Aplastodiscus*)
**Tepui kokvardes (*Myersiohyla*)
*cilts *Dendropsophini*
**Arlekīnvardes (*Lysapsus*)
**Baijas kokvardes (*Xenohyla*)
**Dzeltenās kokvardes (*Dendropsophus*)
**Garpurna kokvardes (*Scinax*)
**Laimkoku vardes (*Sphaenorhynchus*)
**Madre de Djosas kokvardes (*Scarthyla*)
**Ūdensvardes (*Pseudis*)
*cilts *Hylini*
**Bārkstpēdu kokvardes (*Ecnomiohyla*)
**Bromēliju kokvardes (*Bromeliohyla*)
**Circeņvardes (*Acris*) 
**Dzeloņgalvas kokvardes (*Anotheca*)
**Kalnu strautu vardes (*Duellmanohyla*)
**Kāšīkšķu vardes (*Plectrohyla*)
**Kokvardes (*Hyla*)
**Kostarikas kokvardes (*Isthmohyla*)
**Lāpstgalvas kokvardes (*Triprion*)
**Mazās kokvardes (*Tlalocohyla*)
**Meksikas kokvardes (*Exerodonta*)
**Meksikas lāpstgalvas kokvardes (*Diaglena*)
**Miglas meža kokvardes (*Megastomatohyla*)
**Smailpurna kokvardes (*Charadrahyla*)
**Strautu vardes (*Ptychohyla*)
**Svītrainās kokvardes (*Smilisca*)
**Viltus circeņvardes (*Pseudacris*)
*cilts *Lophiohylini*
**Amazones kokvardes (*Tepuihyla*)
**Amazones slaidkāju kokvardes (*Dryaderces*)
**Antiļu kokvardes (*Osteopilus*)
**Argentīnas kokvardes (*Argenteohyla*)
**Brazīlijas kaskgalvas kokvardes (*Corythomantis*)
**Brūnacu kokvardes (*Nyctimantis*) 
**Kaskgalvas kokvardes (*Trachycephalus*)
**Kaskgalvas vardes (*Aparasphenodon*)
**Plankumainās kokvardes (*Itapotihyla*)
**Sirdsmēles vardes (*Phyllodytes*)
**Slaidkāju kokvardes (*Osteocephalus*)
**Trinidādas kokvardes (*Phytotriades*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*A new species of casque-headed tree frog
*Systematic review of the frog family Hylidae, with special reference to Hylinae : phylogenetic analysis and taxonomic revision. Bulletin of the AMNH ; no. 294 
*Tolweb: Hylinae
Sojuz TMA-16M

***Sojuz TMA-16M*** () bija Krievijas kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas palaists orbītā 2015. gada martā. Uz zemes atgriezās 2015. gada septembrī.

## Apkalpes
Kuģa *Sojuz TMA-16M* apkalpe augšupceļā un lejupceļā:

Genādijam Padalkam plānots atgriezties uz zemes kosmosa kuģī *Sojuz TMA-16M* pēc 168 diennaktīm. Savukārt Mihailam Korņijenko un Skotam Kellijam paredzēts stacijā uzturēties gandrīz gadu (342 diennaktis) un uz zemes atgriezties kosmosa kuģī *[[Sojuz TMA-18M]]*

Sākotnēji komandiera vieta bija paredzēta Jurijam Lončakovam, bet 2013. gada septembrī viņš atstāja kosmonautu vienību, saņemot darba piedāvājumu *[[Gazprom]]*.

Sākotnēji lidojuma dalībnieka vieta atpakaļceļam bija paredzēta angļu dziedātājai Sārai Braitmenai. 2015. gada pavasarī viņa sāka kosmonautu apmācības kursu Krievijā. 13. maijā Braitmena paziņoja, ka ģimenes apstākļu dēļ atliek lidojumu kosmosā.

Dublējošā apkalpe:
* Aleksejs Ovčiņins, komandieris, Roskosmos 
* Sergejs Volkovs, lidojuma inženieris, Roskosmos 
* Džefrijs Viljamss, lidojuma inženieris, NASA, 

## Lidojuma gaita
*Sojuz TMA-16M* tika palaists  19:42:57  UTC ar nesējraķeti *[[Sojuz-FG]]* no Baikonuras kosmodroma 31. starta laukuma 6. palaišanas iekārtas. Kosmosa kuģis no pēdējās pakāpes atdalījās 19:51:45 UTC.

Saslēgšanās ar staciju notika 28. martā 01:34 UTC (nepilnas 6 stundas pēc starta) pie *[[Poisk (SKS)|Poisk]]* moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā.
03:31 UTC tika atvērtas lūkas, un apkalpe iegāja stacijā.

28. augustā *Sojuz TMA-16M* tika pārvietots no *Poisk* moduļa uz *[[Zvezda (SKS)|Zvezda]]* moduļa pieslēgvietu. Pārvietošanas laikā kosmosa kuģī atradās Padalka, Korņijenko un Kellijs. Atvienošanās notika 06:12 UTC, saslēgšanās pie *Zvezda* — 10:30 UTC. Šī operācija veikta, lai atbrīvotu vietu kosmosa kuģim *[[Sojuz TMA-18M]]*.

No stacijas *Sojuz TMA-16M* atvienojās  21:29 UTC. Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 12. septembrī 00:51:36 UTC, 146 km uz dienvidaustrumiem no Žezkazghanas Kazahstānā. Lidojuma ilgums — 168 dienas 5 stundas 9 minūtes.

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''Sojuz TMA-16M'' lapa SKS Lidojumu vadības centrā
Novodevičjes kapsēta

**Novodevičjes kapsēta** () ir kapsēta Maskavā, Krievijā. Atrodas blakus vienam no populārākajiem tūrisma objektiem — Novodevičjes konventam. Viena no ievērojamākajām cilvēku apbedījumu vietām Maskavā.

Izveidojusies 1898. gadā, kapsētas projekta autors ir Ivans Maškovs. Nozīmīgums pieauga 20. gadsimta 30. gados, kad tika pasūtīta vairāku viduslaiku klosteru kapsētu nojaukšana. PSRS laikā šī bija otra prestižākā kapsēta pēc apbedīšanas kremļa sienas nekropolē. No padomju līderiem Novodevičjes kapsētā ticis apglabāts vienīgi Ņikita Hruščovs. Pēc PSRS sabrukuma kremļa siena netiek izmantota cilvēku apbedīšanai, tāpēc Novodevičjes kapsētā tiek apbedītas vienīgi ievērojamākās personas. Starp vairāk nekā 26 000 apbedītajiem ir krievu rakstnieki, mūziķi, dzejnieki, aktieri, politiķi, zinātnieki.

## Kapsētā apglabātie

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Oranjestade

**Oranjestade** () ir Arubas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Pilsēta atrodas Arubas dienvidu krastā netālu no galējā rietumu punkta. 2010. gadā Oranjestadē dzīvoja gandrīz 30 tūkstoši cilvēku.

Pilsētu sāka būvēt 1796. gadā ap Zautmana fortu (*Fort Zoutman*). Sākotnēji tai nebija oficiāla nosaukuma. 1820. gados tika piešķirts pašreizējais nosaukums.

## Ārējās saites
Īpašo uzdevumu vienība Hawaii 5-0

**"Īpašo uzdevumu vienība Hawaii 5-0"** () ir ASV noziegumu izmeklēšanas seriāls, kas ir 1968.—1980. gada oriģinālseriāla *[[Hawaii Five-O]]* atkārtots ekranizējums. To no  līdz 2020. gada 3. aprīlim pārraidīja CBS televīzijas kanālā. Seriālam kopā izdotas desmit sezonas (240 sērijas).

Tāpat kā oriģinālais seriāls, arī šis ir par Havaju gubernatora izveidotu īpašo uzdevumu vienību, kuru vada Stīvs Makgerets. Vienība izmeklē dažādus noziegumus, kas pastrādāti kādā no Havaju salām. Atšķirībā no oriģinālā seriāla, šajā seriāla nosaukumā burta "O" vietā ir izmantota nulle. Seriāla pilotsēriju pārraidīja tieši 42 gadus pēc oriģinālā seriāla pirmās sērijas. *Hawaii 5-O* pirmās četras sezonas bija starp 35 skatītākajām ASV.

Seriālam bija pozitīva ietekme uz štata saimniecību. *Hawaii News Now* reportieris Stīvs Ujehara to nosaucis par "*Hawaii 5—0* efektu". Vairāki Havajās esošie uzņēmumi piedzīvojuši savas produkcijas pārdošanas apjomu palielināšanos pēc parādīšanās seriālā. 2020. gada 3. aprīlī pārraidīja seriāla pēdējo sēriju.

Latvijā to rādīja TV3, TV6 un *[[Duo 3]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

*