open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Indigirskaja

**Jūras hidrometeoroloģiskā stacija «Indigirskaja»** () ir slēgta PSRS polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Taboras apmetnē Indigirkas upes grīvā pie Sredņajas attekas 30 km no tās ietekas Austrumsibīrijas jūrā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Allajiahas ulusā.

## Vēsture
Stacija izveidota kā 1955. gadā **Taboras** (*Табор*) hidroloģiskais postenis. 1966. gadā reorganizēta par hidrometeoroloģisko staciju un pārdēvēta tagadējā vārdā. Stacija nodega 2002. gada 2. maijā, personāls pārcēlās uz līdzās esošo hidroloģiskā dienesta bāzi. Hidroloģiskā dienesta bāzē kopš 2008. gada darbojas GLONASS bāzes stacija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Полярная станция. Предыстория и расконсервация. (Часть I)
* Полярная станция. Быт и погодные условия. (Часть II)
* ЛЮДИ У ХОЛОДНОГО ОКЕАНА
Jakobshavnas šļūdonis

**Jakobshavnas šļūdonis** () arī **Sermekujaleks** () ir ledājs Grenlandes rietumos. Kustoties rietumu virzienā tas ieplūst Ilulisatas ledus fjordā.

Ledāja baseins aptver 6,5% no Grenlandes ledus vairoga teritorijas un caur Ilulisatas ledus fjordu tas rada apmēram 10% no visiem Grenlandes aisbergiem. Ledāja kustība ir relatīvi strauja — apmēram 20 metrus dienā. Šļūdoņa pētniecība 250 gadu garumā, devusi ieguldījumu glacioloģijas izpētē un globālās sasilšanas novērojumos.

## Ārējās saites
Inču iela

**Inču iela** var būt:
* Inču iela — iela Ķekavas pagasta Katlakalnā;
* Inču iela — iela Ādažu pagasta Stapriņos.
Džastins Terū

**Džastins Pols Terū** (, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, scenārists un kinorežisors. Savu atpazīstamību Terū ieguva par savu darbu Deivida Linča filmās "Malholanda ceļš" (2001) un "Iekšzemes impērija" (2006). Terū vēl ir piedalījies tādās filmās kā "Romijas un Mišelas skolas salidojums" (1997), "Amerikāņu psihopāts" (2000), "Čārlija eņģeļi: Pilna jauda" (2003), "Klejotkāre" (2012), "Meitene vilcienā" (2016), "Spiegs, kurš mani pameta" (*The Spy Who Dumped Me*, 2018) un "Bītldžūss Bītldžūss" (2024).

Scenārija autors tādām filmām kā "Tropu negaiss" (2008), "Dzelzs vīrs 2" (2010), kā arī muzikālajai komēdijai "Mūžīgi roks" (2012).

Tēlojis galveno lomu HBO seriālā *[[The Leftovers]]* (2014—2017).

2015. gadā aprecējies ar aktrisi Dženiferu Anistoni, tomēr 2018. gadā abi izšķīrās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alazeja

**Alazeja** () vai **Alahiaja** () ir upe Krievijas Federācijas ziemeļos, plūst pa Sahas Republikas teritoriju. Nosaukums cēlies no jukagiru alaju (*алайи*) dzimtas vārda.

Sākas Alazejas plakankalnē, satekot Neļkanas un Kadilčanas upītēm. Ap 100 km augštecē plūst kā kalnu upe pa šauru ieleju. Zemāk plūst ziemeļu virzienā pa Kolimas zemieni, izteikti meandrē, bieži sadalās attekās. Ieplūst Austrumsibīrijas jūrā pa vairākām attekām. Upe aizsalst oktobra vidū, ledus segas biezums sasniedz 1,5—2 m; ledus iziet jūnija vidū. Lielākās pietekas ir Rosoha (790 km gara, kreisā), Sloboda (168) un Buorjurjaha (244, labās). 

Krasti mazapdzīvoti, vienīgās pastāvīgi apdzīvotās vietas ir Andrjuškina, Svataja un Argahtaha, pie ietekas jūrā Alazejas polārstacija.

## Atsauces

## Ārējās saites

* СХЕМА КОМПЛЕКСНОГО ИСПОЛЬЗОВАНИЯ И ОХРАНЫ ВОДНЫХ ОБЪЕКТОВ БАССЕЙНА РЕКИ АЛАЗЕЯ
Harijs Dīns Stentons

**Harijs Dīns Stentons** (, dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, mūziķis un dziedātājs. Piedalījies filmās "Vēsais Lūks" (*Cool Hand Luke*, 1967), "Krusttēvs 2" (1974), "Svešais" (1979), *[[Wise Blood]]* (1979), "Izbēgt no Ņujorkas" (*Escape from New York*, 1981), "Kristus pēdējais kārdinājums" (1988), "Streita stāsts" (1999), "Zaļā jūdze" (1999), *[[Alpha Dog]]* (2006) un ''Lucky'' (2017). Atveidojis galveno lomu Vima Vendersa filmā "Parīze, Teksasa" (1994), kas saņēma Zelta palmas zaru Kannu kinofestivālā. Piedalījies arī Deivida Linča filmās "Mežonīgie sirdīs" (1990), "Tvinpīka: Caur uguni" (1992) un "Iekšzemes impērija" (2006). 2017. gadā piedalījies Deivida Linča seriāla "Tvinpīka" trešajā sezonā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Adams Marušičs

**Adams Marušičs** (, dzimis ) ir Serbijā dzimis Melnkalnes futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Melnkalnes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada Marušičs pārstāv Itālijas A sērijas komandu Romas "Lazio".

## Sasniegumi
**Lazio**

* Coppa Italia: 2018—19
* Supercoppa Italiana: 2017, 2019

## Ārējās saites
Alazeja (polārstacija)

**Polārā stacija «Alazeja»** () ir slēgta PSRS polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Alazejas upes grīvā, upes labajā krastā 7 km no tās ietekas Austrumsibīrijas jūrā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā.

## Vēsture
Stacija izveidota 1944. gadā augustā, pirmais stacijas vadītājs V. Golodrans. Organizācija notikusi lielā steigā, tādēļ aprīkojums un tehniskais nodrošinājums bijis nepilnvērtīgs un pirmie meteoroloģiskie novērojumi veikti tikai 1945. gada 1. janvārī. 1947. gadā stacija nodegusi un darbība uz laiku pārtraukta. Pēc atjaunošanas stacija ir tikusi pārcelta uz citu lokāciju; tās tuvumā ierīkots hidroplānu lidlauks. Stacija slēgta pēc 1990. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites
* R3CA/0 - ЭКСПЕДИЦИЯ "ПОЛЯРНОЕ КОЛЬЦО". ЧЕТВЕРТАЯ СЕРИЯ
Davide Ballerīni

**Davide Ballerīni** (; dzimis  Kantu) ir Itālijas šosejas riteņbraucējs, pārstāv UCI ''WorldTeam'' komandu **.

## Karjera
2018. gada maijā viņš pirmoreiz tika iekļauts komandas sastāvā startam kādā lielajā tūrē — 2018. gada ''Giro d'Italia''. 2019. gadā viņš uzvarēja Minskā notiekošo Eiropas spēļu riteņbraukšanas grupas brauciena sacensībās. 2021. gada 27. februārī Ballerīni uzvarēja ''Omloop Het Nieuwsblad'' sacensībās.

## Personīgā dzīve
Davide Ballerīni nav radniecisku saišu ar divkārtējo Parīze—Rubē uzvarētāju Franko Ballerīni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gardara

**Gardara** () bija Grenlandes vikingu bīskapa rezidence salas galējos dienvidos. Mūsdienās arheoloģiskais piemineklis atrodas Igaliku apdzīvotajā vietā.

Ideju par atsevišķu Grenlandes bīskapiju 12. gadsimta sākumā atbalstīja Norvēģijas karalis Sigurds I Krustnesis. 1124. gadā Lundas arhibīskaps ordinēja pirmo Grenlandes bīskapu Arnalduru. 1126. gadā viņš ieradās Grenlandē un uzsāka Sv. Nikolaja katedrāles celtniecību. Iesākumā bīskaps bija pakļauts Brēmenes, vēlāk Lundas, bet no 1152. gada — Nidarosas arhibīskapijai. Parasti Grenlandē bīskapi ieradās no Norvēģijas un uzturējās šeit kādu laiku. Līdz 1377. gadam bīskapi reāli rezidēja Grenlandē, bet līdz 1537. gadam tie tika iecelti formāli. 15. gadsimta vidū neskaidru iemeslu dēļ vikingu apmetnes Grenlandē iznīka. Mūsdienās redzamas apmetnes drupas, to skaitā arī Gardaras katedrāles atliekas.

2017. gadā Kujatā lauksaimniecības ainava, kas sastāv no 7 atsevišķām sastāvdaļām (to starpā arī Gardara) iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma objektā "Kujatā Grenlande: skandināvu un inuītu lauksaimniecība ledus vairoga malā".

## Ārējās saites
Valseja

**Valseja** () ir Grenlandes vikingu apmetnes drupas salas dienvidos uz ziemeļaustrumiem no mūsdienu Kakortokas. Valseja ir vienas no vislabāk saglabātajām vikingu apmetņu atliekām Grenlandē, sevišķi atzīmējamas Valsejas baznīcas drupas. Pēc sāgu ziņām, apmetni nodibinājis Ērika Rudā tēvocis. 14. gadsimtā tā piederēja Norvēģijas karalim. Valsejas baznīcā 1408. gadā notika kāzas, kas ir pēdējais dokumentētais notikums Grenlandes vikingu vēsturē. 15. gadsimta vidū neskaidru iemeslu dēļ vikingu apmetnes Grenlandē iznīka.

2017. gadā Kujatā lauksaimniecības ainava, kas sastāv no 7 atsevišķām sastāvdaļām (to starpā arī Valseja) iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma objektā "Kujatā Grenlande: skandināvu un inuītu lauksaimniecība ledus vairoga malā".

## Ārējās saites
Valsejas baznīca

**Valsejas baznīca** () ir vikingu 14. gadsimta baznīcas drupas Grenlandes dienvidos uz ziemeļaustrumiem no mūsdienu Kakortokas. Baznīcas drupas uzskata par vislabāk saglabājušos vikingu celtni Grenlandē.

To sāka celt 14. gadsimta sākumā un tā bija viena no 10 — 14 baznīcām Grenlandes galējos dienvidos jeb tā saucamajās Austrumu apmetnēs. Valsejas baznīcā 1408. gadā notika kāzas, kas ir pēdējais dokumentētais notikums Grenlandes vikingu vēsturē. 15. gadsimta vidū neskaidru iemeslu dēļ vikingu apmetnes Grenlandē iznīka.

Baznīca ir apmēram 16 metrus gara un 8 metrus plata. Sienu biezums — 1,5 metri. Baznīcas tuvumā atrodas vēl vairāku celtņu drupas. 2017. gadā Kujatā lauksaimniecības ainava, kas sastāv no 7 atsevišķām sastāvdaļām (to starpā arī Valseja) iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma objektā "Kujatā Grenlande: skandināvu un inuītu lauksaimniecība ledus vairoga malā".

## Ārējās saites
Galifreja

**Galifreja** ir izdomāta planēta Apvienotās Karalistes televīzijas seriālā *[[Doctor Who]]*. Tā ir Laika pavēlnieku dzimtā planēta, šūpulis civilizācijai, kurai pieder galvenais varonis Doktors. Tā atrodas binārā zvaigžņu sistēmā 250 miljonu gaismas gadu attālumā no Zemes.

Pirmo reizi tā tika parādīta epizodē *The War Games* (1969), lai gan tās nosaukums tika pieminēts tikai epizodē *The Time Warrior* (1973—1974).

Atjaunotajā seriālā, kas tiek demonstrēts kopš 2005. gada, Galifreju sākotnēji pieminēja kā iznīcinātu Laika karā, kas norisinājās starp Laika pavēlniekiem un dalekiem. Taču epizodes *The Day of the Doctor* (2013) noslēgumā tiek atklāts, ka Galifreja ir faktiski pārdzīvojusi Laika karu, lai gan tā "sasalusi laikā" un pārvietota alternatīvā dimensijā,

## Ģeogrāfija un izskats
left|thumb| Galifrejai tuvojas kosmosa kuģis
No kosmosa Galifreja redzama kā dzelteni oranža planēta. Planētu no kosmiskiem uzbrukumiem pasargāja barjera, saukta par kvantu spēka lauku, bet no teleportācijas uzbrukumiem — īpašas *transdukcijas* barjeras.

Galifrejas galvenā pilsēta sastāv no spožiem torņiem, kurus aizsargā varens stikla kupols. Ārpus tās ir tuksnesis ar sarkanas zāles līdzenumiem. Planētas tā saucamā "otrā pilsēta" ir Arkādija (Arcadia).

Uz Galifrejas mīt Laika pavēlnieki, sena un ļoti inteliģenta rase. Epizodē *The* *Sound of Drums* desmitais Doktors nodēvē Laika Pavēlniekus par "visvecāko un varenāko rasi Visumā".

## Vēsture
Oriģinālajā seriālā, kas ilga no 1963. līdz 1989. gadam, ir maz detaļu par pašas planētas vēsturi. Epizodē *The End of the Word* (2005) devītais Doktors paziņo, ka viņa dzimtā planēta un Laika pavēlnieki ir iznīcināti karā. Pēc tam epizodē *Dalek* (2005) atklājas, ka pēdējais lielais Laika karš bija karš starp Laika pavēlniekiem un dalekiem, tas beidzās ar abu pušu iznīcināšanu un, šķiet, tikai ar diviem izdzīvojušajiem: Doktoru un vientuļu daleku, kas kaut kādā veidā bija ceļojuši laikā un avarējuši uz Zemes. Šīs epizodes beigās izdzīvojušais daleks pašiznīcinās, un devītais Doktors domā, ka tagad viņš ir vienīgais Laika karā izdzīvojušais. Tomēr daleki atgriežas epizodē *Bad Wolf/The Parting of the Ways* (2005) un pēc tam vairākās citās epizodēs.

## Atsauces
Karika un Vaļas neparastie piedzīvojumi

**"Karika un Vaļas neparastie piedzīvojumi"** ir bērniem domāta divsēriju padomju fantastikas filma, kuru 1987. gadā studijā *Lenfilm* iestudēja režisors Valērijs Rodčenko, pamatojoties uz Jāņa Larri 1937. gadā sarakstīto tāda paša nosaukuma stāstu.

## Sižets
Brālis un māsa Kariks un Vaļa nejauši samazinās līdz kukaiņu izmēram, iedzerot neparastu eliksīru, ko atrod kaimiņa, profesora Jenotova dzīvoklī.

Kamēr izmisušie vecāki un milicija viņus meklē, profesors saprot, kas noticis ar bērniem, izdzēris eliksīru, samazinās un dodas viņu meklējumos. Pēc satikšanās zinātnieks palīdz bērniem izglābties, to darot, arī pastāsta par kukaiņu un citu dzīvnieku dzīvi, izskaidrojot bērniem ekoloģijas pamatus.

Starp filmu un grāmatu ir dažas atšķirības, piemēram, grāmatā nav pieminēts Karika un Vaļas tēvs, savukārt filmā nenotiek bērnu satikšanās ar skudrām, lapseni, jātnieciņiem, skudru lauvu un dievgosniņu.

Tā ir viena no pirmajām padomju filmām, kurā pilnībā tiek izmantoti vizuālie specefekti un pirmā padomju filma, kurā mūzikas pavadījums tika rediģēts ar datorprogrammas palīdzību.

## Lomās

* Vasilijs Ļivanovs - *profesors Ivans Hermogenovičs Jenotovs*
* Aņa Dikul -*Vaļa*
* Aljoša Čercovs - *Kariks*
* Jeļena Popova - *Ļena, Karika un Vaļas māte*
* Viktors Mihailovs - *Viktors, Karika un Vaļas tēvs*
* un citi aktieri.

## Filmēšanas grupa (nepilns saraksts)

* Scenārija autors - Aleksandra Aleksandrova
* Operatori - Oļegs Kuhovarenko, Igors Plaksins
* Scenogrāfe - Vera Zelinskaja
* Komponists - Viktors Babuškins
* Skaņu operators - Jeļena Demidova
* Režisore - Natālija Čaļikova

## Ārējās saites

* 
*
Nūkas stadions

**Nūkas stadions** () ir stadions Grenlandes galvaspilsētā Nūkā. Tajā ir 2000 skatītāju vietas un tas ir Grenlandes futbola izlases mājvieta. 2016. gadā stadionā tika uzklāts mākslīgais zāliens. Dažkārt šeit notiek koncerti.

## Ārējās saites

* Stadiona profils ''stadiumdb.com''
Āsivisuita — Nipisata

**Āsivisuita — Nipisata: inuītu medību vietas starp ledājiem un jūru** () jeb **Rietumgrenlandes medību apgabali** () ir apvidus Grenlandes rietumos, no Sisimiutas uz rietumiem līdz Grenlandes ledus vairogam. Apvidus gadu tūkstošiem ir bijis medību reģions.

Apvidū cilvēku darbības pēdas novērojamas vismaz 4200 gadu ilgā periodā. Šeit sastopami paleoinuītu un inuītu kultūras arheoloģiskie pieminekļi. Kultūrainavā ietilpst medību, zvejas un migrācijas liecības, tostarp ziemošanas mītnes.

2018. gadā Rietumgrenlandes medību apgabalu ainava, kas sastāv no 7 galvenajiem objektiem (to starpā Nipisatas sala) iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma objektā "Āsivisuita — Nipisata: inuītu medību vietas starp ledājiem un jūru".

## Ārējās saites
Bruno Šteinbriks

**Bruno Šteinbriks** (dzimis  Talsos, miris ) bija kādreizējais VDK un Latvijas Komunistiskās partijas nomenklatūras darbinieks. Latvijas PSR iekšlietu ministrs Pārbūves un Atmodas kustības laikā (1986—1990).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1932. gada 21. septembrī Talsos Valsts spirta un degvīna Stendes noliktavas darbinieka Jēkaba Šteinbrika un viņa sievas Martas ģimenē. Mācījās Stendes sākumskolā, pēc 1942. gada Bauskas septiņgadīgajā skolā. Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā pēc tēva nāves kopā ar māti pārcēlās uz Sloku. Pēc Slokas vidusskolas absolvēšanas 1950. gadā vienu gadu mācījās Rīgas kooperatīvajā tirdzniecības skolā Blaumaņa ielā 22/24 Rīgā, tad PSRS Valsts drošības ministrijas 303. skolā Viļņā (1951—1953).

Darbojās kā LPSR VDK operatīvais pilnvarotais Rīgā (1953—1956). Studēja Feliksa Dzeržinska PSRS VDK Augstākajā skolā Maskavā (1956—1960), ieguva jurista kvalifikāciju.

Turpināja darboties kā LPSR VDK 2. daļas 1. nodaļas (pretizlūkošanas) vecākais operatīvais pilnvarotais, tad 1962. gadā viņu paaugstināja par šīs nodaļas vadītāja vietnieku, 1963. gadā par šīs nodaļas priekšnieku. No 1966. līdz 1969. gadam Šteinbriks bija LPSR VDK Liepājas pilsētas un ostas pilnvarotā vietnieks, tad priekšnieka vietnieks, līdztekus arī LKP Liepājas rajona komitejas loceklis. Pēc atgriešanās Rīgā Bruno Šteinbriks atkal bija LPSR VDK 2. daļas 1. nodaļas priekšnieks (1969—1970), LPSR VDK 2. daļas priekšnieka vietnieks, tad priekšnieks (1970—1983) un LPSR VDK partijas komitejas sekretārs. 1975. gadā viņam piešķīra pulkveža dienesta pakāpi un 1982. gadā apbalvoja ar Darba Sarkanā Karoga ordeni.

1983. gadā Šteinbriku iecēla par Latvijas PSR iekšlietu ministra pirmo vietnieku un piešķīra ģenerālmajora dienesta pakāpi. No 1984. gada viņš Maskavā bija PSRS Iekšlietu ministrijas Galvenās kriminālizmeklēšanas pārvaldes priekšnieka pirmais vietnieks, tad pārvaldes priekšnieks. 1986. gadā viņu iecēla par Latvijas PSR iekšlietu ministru. Kopš 1987. gada bija LPSR Augstākās Padomes (XI sasaukuma) deputāts, bet kopš 1990. gada aprīļa LKP CK loceklis.

Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gada 4. jūnijā Rīgas OMON apsargātais Šteinbriks paziņoja, ka neaizies, iekams viņu neatcels PSRS iekšlietu ministrs Vadims Bakatins.
Tomēr 1990. gada 4. septembrī Latvijas Republikas iekšlietu ministrs Aloizs Vaznis pārņēma viņa funkcijas un Šteinbriks bija spiests atkāpties no amata. 1990. gada decembrī, kad Boriss Pugo kļuva par PSRS iekšlietu ministru, viņš esot saņēmis piedāvājumu braukt uz Maskavu, taču atteicies.

1991. gadā viņu iecēla par Baltijas kara apgabala Īpašās daļas (militārās pretizlūkošanas) priekšnieku. 1993. gada maijā Boriss Jeļcins ģenerālleitnantu Šteinbriku atbrīvoja no darbošanās VDK.

Miris 2021. gada 23. oktobrī, apglabāts Slokas Vecajos pareizticīgo un luterāņu kapos.

## Atsauces
Nūkas katedrāle

**Nūkas katedrāle** (, ) ir luterāņu katedrāle Grenlandes galvaspilsētā Nūkā. Katedrāle atrodas pilsētas vecajā daļā, netālu no Hansa Egedes statujas.

Tā celta 19. gadsimta vidū. 1993. gadā Nūkas baznīca ieguva katedrāles statusu. 1994. gadā Grenlandē pēc 616 gadu pārtraukuma tika iecelts bīskaps (līdz 1378. gadam Grenlandes bīskapi rezidēja Gardarā). 1995. gadā par Grenlandes bīskapu kļuva inuītu sieviete Sofija Petersena.

## Ārējās saites
Kilakitsoka

**Kilakitsoka** () ir arheoloģiskais piemineklis Grenlandes rietumos, Nūsuakas pussalā, Ūmannakas fjorda krastā. Pazīstams ar to, ka šeit 1972. gadā tika atklāti astoņi aukstumā mumificējušies cilvēku ķermeņi, četri no kuriem tagad izstādīti Grenlandes nacionālajā muzejā. Mūmijas datētas ar 1475. gadu.

## Ārējās saites

* Greenland National Museum and Archives. Greenland National Museum in Nuuk, accessed on February&nbsp;24, 2018
* Northwest Passage – The Adventure Continues – Part 3 (archived), accessed on February&nbsp;24, 2018 (pictures from the discovery site)
* M. Thomas, P. Gilbert, Durita Djurhuus, Linea Melchior, Niels Lynnerup, Michael Worobey, Andrew S. Wilson, Claus Andreasen, Jørgen Dissing: mtDNA Analysis of Qilakitsoq Mummies (gif), accessed on March&nbsp;15, 2008 (graphical representation of the familial relationships between the mummies).
Grenlandes Publiskā un Nacionālā bibliotēka

**Grenlandes Publiskā un Nacionālā bibliotēka** () ir publiskā un nacionālā bibliotēka Grenlandes galvaspilsētā Nūkā. Tā ir lielākā bibliotēka Grenlandē un tās katalogā ir vairāk nekā 100 000 nosaukumu. Bibliotēkas publiskā daļa atrodas Nūkas centrā, bet *Groenlandica* kolekcija ar vēsturiskajiem izdevumiem - pie Grenlandes Universitātes.

## Ārējās saites
Katuaq

***Katuaq*** ir 1997. gadā uzcelts kultūras centrs Grenlandes galvaspilsētā Nūkā. 

Arhitektu biroja *[[Schmidt Hammer Lassen]]* celtā ēka tiek lietota kā konferenču, izstāžu un kinoseansu vieta. *Katuaq* ietilpst divas auditorijas - lielā ar 1008 vietām un mazā ar 508 vietām. Ēkā atrodas arī Ziemeļu Ministru padomes Grenlandes Ziemeļu institūts (*Nunani Avannarlerni Piorsarsimassutsikkut Attaveqaat*).

## Ārējās saites

*Katuaq portālā emporis
Air Inuit

***Air Inuit*** ir 1974. gadā dibināta Kanādas lidsabiedrība. Tās galvenā mītne atrodas Monreālas Pjēra Trudo starptautiskās lidostas teritorijā. Nodrošina lidojumus Kanādas Kvebekas, Nunavuta un Ņūfaundlendas un Labradoras teritorijās. Lidsabiedrība ir *Makivik Corporation* meitasuzņēmums, kas savukārt pieder Nunavikas inuītu kopienai.

## Ārējās saites

*
Arctic Umiaq Line

***Arctic Umiaq Line*** ir 2006. gadā dibināta kuģniecība, kas nodarbojas ar kravas un pasažieru pārvadājumiem Grenlandes dienvidrietumu piekrastē. Uzņemums ir Grenlandes valdībai piederošā *[[Royal Arctic Line]]* meitasuzņēmums. 2020. gadā uzņēmuma flotē bija viens kuģis - *M/S Sarfaq Ittuk*.

## Vēsture
*Arctic Umiaq Line* tika dibināta 2006. gadā. Tāpat kā daudzi Grenlandes uzņēmumi, tā darbības pirmsākumi meklējami bijušajās Grenlandes Karaliskā tirdzniecības departamenta nodaļās pirms 1986. gada nodošanas Grenlandes pašpārvaldei.

Kopš 2007. gada *Arctic Umiaq Line* ir strādājis ar deficītu, un pret uzņēmuma vadītāju Sērenu Grenheju Andersenu tika ierosināta lieta par sliktu pārvaldību. 2009. gada pirmajos deviņos mēnešos uzņēmums pārvadāja mazāk pasažieru nekā salīdzināmā periodā iepriekšējā gadā.

Grenlandes pašpārvaldes valdība turpināja sniegt zaudējumu garantijas kopīpašniekiem. Finanšu 2011. gadā tās bija 8,1 miljons DKK, un *Royal Arctic Line* paziņoja, ka zaudējumu garantijas ir nodrošinātas līdz 2016. gadam.

Līdz 2016. gadam īpašumtiesības uz *The Arctic Umiaq Line* bija vienlīdzīgi sadalītas starp *Air Greenland* un *Royal Arctic Line*. 2016. gadā *Air Greenland* pārdeva savas 50 % uzņēmuma akciju *Royal Arctic Line*, un kopš 2016. gada 1. jūlija *Arctic Umiaq Line* darbojas kā *Royal Arctic Line* pilnībā piederošs meitasuzņēmums.

## Atsauces


## Ārējās saites

*
2021. gada Omloop Het Nieuwsblad

**2021. gada ''Omloop Het Nieuwsblad*** bija [[šosejas riteņbraukšana]]s viendienas sacensības, kas notika 27. februārī [[Beļģija|Beļģijā]], ar startu [[Gente|Gentē]] un finišu [[Ninove|Ninovē]]. Tā bija 76. reize, kad notikušas *Omloop Het Nieuwsblad* sacensības un tās bija otrās sacensības [[2021. gada UCI Pasaules tūre]]s kalendārā.

*Omloop Het Nieuwsblad* tradicionāli uzvar braucējs vienatnē vai sprintā no nelielas grupas. Šajā gadā labos laikapstākļos finišā ieradās vairāk nekā 50 braucēju liela grupa. ** ievadīja sprintu, tempu nodrošinot arī esošajam Pasaules čempionam [[Žiljēns Alafilips|Žiljēnam Alafilipam]], lai labā pozīcijā nogādāt komandas sprinteri [[Davide Ballerīni|Davidi Ballerīni]]. Sekojošajā sprintā Ballerīni uzvarēja pārliecinoši. Otro vietu ieņēma šajā gadā profesionāļos debitējušais [[Džeiks Stjuarts]], kurš gar barjerām apsteidza 2012. gada uzvarētāju [[Seps Vanmarke|Sepu Vanmarki]], kurš trešais bija arī [[2017. gada Omloop Het Nieuwsblad|2017]]. un [[2018. gada Omloop Het Nieuwsblad|2018]]. gadā.

== Komandas ==
Tā kā šīs bija [[2021. gada UCI Pasaules tūre|UCI Pasaules tūres]] sacensības, visas 19 UCI *WorldTeam* komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicināta iepriekšējās sezonas spēcīgākā UCI profesionālā komanda — *'' un vēl piecas UCI profesionālās komandas, veidojot 25 komandu pelotonu. Katrā komandā startēja septiņi braucēji; kopā 175 braucēji, no kuriem finišēja 140.

## Rezultāti

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Hansa Egedes statuja

**Hansa Egedes statuja** () ir bronzas skulptūra, kas paceļas pār Grenlandes galvaspilsētu Nūku. Statuja atrodas Nūkas vecajā daļā, netālu no Nūkas katedrāles. Skulptūrā attēlots Nūkas dibinatājs 1728. gadā, luterāņu misionārs Hanss Egede (1686 – 1758). Statuja ir tēlnieka Augusta Sābjes (*August Saabye*, 1823 – 1916) statujas kopija, kas atrodas pie Marmora baznīcas Kopenhāgenā. 

2020. gada 21. jūnijā, Grenlandes nacionālajos svētkos, statuja tika aplieta ar sarkanu krāsu un aprakstīta ar uzrakstu *Decolonize*.

## Ārējās saites
Kalaallit Nunaata Radioa

***Kalaallit Nunaata Radioa*** ir 1958. gadā dibināts Grenlandes sabiedriskais medijs. Tā galvenā mītne atrodas Grenlandes galvaspilsētā Nūkā.

*Kalaallit Nunaata Radioa* (tulkojumā no grenlandiešu valodas - *Grenlandes radio*), uztur divus telekanālus - KNR1 un KNR2, kā arī radiostaciju KNR. Programmas galvenokārt ir grenlandiešu valodā. Gan TV, gan radio programmas tiek raidītas arī internetā. 2013. gadā sabiedrība pārcēlās uz jaunu mītni.

## Atsauces


## Ārējās saites

*
Medvežju salas

**Medvežju salas** vai **Lāču salas** (, ) ir neapdzīvotu salu grupa Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Austrumsibīrijas jūrā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā.

## Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Austrumsibīrijas jūras dienvidos, 35 km platais Kolimas šaurums tās šķir no kontinenta krasta. Stiepjas 80 km garumā rietumu—austrumu virzienā. Salu grupā ietilpst sešas salas — Krestovska (70 km²), Ļeontjeva sala (32 km²), Četirjohstolbovoja (16 km²), Puškarjova sala (12 km²), Lisova sala (3 km²) un Andrejeva sala (0,4 km²). Salas veidotas galvenokārt no granīta un māla slānekļa. Krasti galvenokārt klinšaini, vietām zemi un pārpurvoti. Augstākais punkts ir Šapkas kalns (273 m vjl) Krestovskas salā. Salās valda arktiskais klimats, dominē akmeņainas tundras ainava. 2014. gadā salās izveidots dabas liegums, kurš 2020. gadā reorganizēts par 815 568,35 ha lielu Medvežju salu valsts dabas rezervātu, kurš ietver arhipelāga salas un teritoriju kontinenta piekrastē. Cita starpā rezervāts paredzēts polārlāču vairošanās vietu aizsardzībai. Salas ir to ievērojamākā vairošanās vieta starp Vrangeļa salu un Taimiru.

## Vēsture
Salas pirmais no eiropiešiem apmeklēja kazaks Jakovs Permjakovs, kurš 1710. gadā kuģoja no Ļenas uz Kolimu. 1740. gadā salas sasniedza Dmitrija Lapteva ekspedīcija. Pirmo detālo salu karti 1769. gadā sastādīja ģeodēzisti Ivans Ļeontjevs, Ivans Lisovs un Aleksejs Puškarjovs, kuru vārdos nosauktas 3 no 6 arhipelāga salām.

Četirjohstolbovojas salā kopš 1933. gada darbojas Četirjohstolbovojas polārstacija, vēlāk turpat ierīkotas arī aviācijas un kuģniecības radionavigācijas stacijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Водно-болотные угодия России. Медвежьи острова
Ernests Ošenieks

**Ernests Ošenieks** (dzimis ) ir latviešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2025.) spēlē BS Polonia Bytom(Polijā).

## Spēlētāja karjera
Hokejista gaitas uzsāka Tukumā. 2017.—18. gada sezonu Ošenieks aizvadīja HK Lido sastāvā Latvijas 1. līgā, taču nākamajā sezonā pievienojās HS Rīga, būdams tās kapteinis Latvijas čempionātā.

2019.—20. gada sezonas lielāko daļu aizvadīja Krievijas Jaunatnes līgā HK Rīga sastāvā, taču sezonas gaitā aizvadīja vienu spēli arī KHL vienībā Rīgas "Dinamo". 2020.—21. gada sezonā nostiprinājās "Dinamo", tās sastāvā aizvadot 50 spēles.

Latvijas hokeja izlases sastāvā debitēja 2021. gada 21. aprīļa pārbaudes spēlē pret Slovākiju.

## Ārējās saites
Rigoverta Menču

**Rigoverta Menču** (, , dzimusi ) ir Gvatemalas cilvēktiesību aktīviste. 1992. gadā viņa ieguva Nobela miera prēmiju “par viņas darbu sociālajā taisnīgumā un etnokultūras izlīgumā, kas balstās uz pamatiedzīvotāju tiesībām”. Rigoverta Menču ir arī UNESCO Labās gribas vēstniece.

## Ārējās saites
Londonas Pilsētas universitāte

thumb|300px|Universitātes galvenā ēka Northemptonas laukumā (''Northampton Square'', 2005).
**Londonas Pilsētas Universitāte**, saukta arī par **Sitiju** (), ir publiska izpētes universitāte, kas atrodas Londonā, Apvienotajā Karalistē. Dibināta 1894. gadā kā Nortemptonas institūts, ko 1957. gadā pārdēvēja par Northamptonas Advancēto tehnoloģiju koledžu, bet 1966. gadā par Sitijas Universitāti (*The City University*). Kopš 2016. gada tā ir viena no Londonas Universitātes sastāvdaļām.

## Fakultātes
* Juridiskā skola (*The City Law School*),
* Veselības zinātņu skola (*School of Health Sciences*),
* Mākslas un sociālo zinātņu skola (*School of Arts and Social Science*),
* Matemātikas, datorzinātņu un inženierzinātņu skola (*School of Mathematics, Computer Science and Engineering*),
* Kasa Biznesa skola (*Cass Business School*).

## Ievērojami absolventi
* Mohandāss Karamčands Gandijs (1869–1948), cilvēktiesību aktīvists, Indijas neatkarības kustības līderis
* Mohameds Ali Džinna (1876–1948), Pakistānas dibinātājs
* Mārgarita Tečere (1925–2013), bijusī AK premjerministre
* Tonijs Blērs (1953), bijušais AK premjerministrs

## Ārējās saites
* Londonas Pilsētas Universitātes oficiālā mājaslapa
Bertas Rūmnieces balva

**Bertas Rūmnieces balva** tika piešķirta par izcilu raksturlomas vai mātes lomas atveidojumu teātrī. Balva nosaukta latviešu aktrises Bertas Rūmnieces vārdā.
Balvas laureātus noteica Latvijas Teātra darbinieku savienība. Balvu pirmo reizi pasniedza 1965. gadā. Pēc tam balva pasniegta 1966., 1967., 1969., 1971., 1975., 1985., 1988., 1990., 1993. un 1996. gadā. To pasniedza Starptautiskajā Teātra dienā 27. martā.

## Balvas laureātes
* Anta Klints (1965),
* Lilija Žvīgule (1966),
* Austra Baldone (1967),
* Lūcija Baumane (1969),
* Elza Barūne (1971),
* Lilija Ērika (1975),
* Lilita Bērziņa (1975),
* Velta Līne (1985),
* Irma Laiva (1988),
* Lidija Freimane (1990),
* Ņina Leimane (1990),
* Dina Kuple (1993),
* Vija Artmane (1996).
Kunda (upe)

**Kunda** () ir 69 kilometrus gara Somu līča pieteka Igaunijas ziemeļaustrumu daļā.

Izteka pie Roelas ciema, Pandiveres augstienes austrumu nogāzē. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Baltijas jūrā pie Kundas pilsētas.

## Ārējās saites
Lobu

**Lobu** () ir 62 kilometrus gara Somu līča pieteka Igaunijas ziemeļu daļā.

Izteka pie Jeeperes ciema, Pandiveres augstienes nogāzē. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Somu līča Eru līcī pie Vihaso Lahemā nacionālā parka teritorijā. Upes krastos atrodas Kadrina. Lobu šķērsojot Baltijas klinti, izveidojies Joaveski ūdenskritums.

## Ārējās saites
Valgejegi

**Valgejegi** () ir 85 kilometrus gara upe Igaunijas ziemeļu daļā, Somu līča pieteka.

Sākas no Porkuni ezera Pandiveres augstienē, tek ziemeļrietumu, lejtecē – ziemeļu virzienā. Ietek Somu līča Haras līcī Loksas Lahemā nacionālā parka teritorijā. Bez Loksas upes krastos atrodas Tapa. Valgejegi šķērsojot Baltijas klinti, izveidojies Nemmeveski ūdenskritums.

## Ārējās saites
Laidzes iela (Rīga)

**Laidzes iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, kas, izbūvējot Kārļa Ulmaņa gatvi, sadalīta divās savstarpēji nesavienotās daļās. Posms uz dienvidiem no K. Ulmaņa gatves ir savienots ar Līdaku ielu un Ugāles ielu, bet otra daļa — ar Lībagu ielu, atduroties pret dzelzceļa līniju Rīga—Tukums. Savienojumi ar K. Ulmaņa gatvi pieejami tikai gājējiem. Ielas kopējais garums ir 300 metri, tā klāta ar grants segumu. Laidzes ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Iela nosaukta Laidzes — ciema Talsu novadā — vārdā.

## Ielu savienojumi
Laidzes iela ir savienota ar šādām ielām:
* Ugāles iela (T veida krustojums)
* Līdaku iela
* Lībagu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
Krestovska

**Krestovska** (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Austrumsibīrijas jūrā, Medvežju salu grupā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā. Visa salas teritorija kopš 2020. gada ietilpst Medvežju salu valsts dabas rezervātā. Cita starpā rezervāts paredzēts polārlāču vairošanās vietu aizsardzībai.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Medvežju salu rietumos, to lielākā sala. Rietumos Kolimas šaurums to atdala no Āzijas krasta, bet Meļehova šaurums austrumos — no Puškarjova un Ļeontjeva salām. Sala veidota galvenokārt no granīta un māla slānekļa. Reljefs paugurains, augstākais punkts ir Šapkas kalns salas dienviddaļā (273 m vjl). Krasti ziemeļos un austrumos klinšaini, stāvi ar līdz pat 40 m augstām kraujām. rietumu un dienvidu krasti lēzeni vai zemi. Salā valda arktiskais klimats, dominē akmeņainas tundras ainava. Mīt polārlāči; salas ir to ievērojamākā vairošanās vieta starp Vrangeļa salu un Taimiru.

## Vēsture
Pirmais salu 1740. gadā apmeklēja Dmitrijs Laptevs un nodēvēja to par **Svētā Antonija salu** (*остров Святого Антония*), bet šis nosaukums neieviesās. Tagadējo nosaukumu salai piešķīra Ferdinands Vrangelis 1823. gadā pēc salai tuvākā Krestovija zemesraga kontinenta piekrastē.

## Atsauces
Amme

**Amme** () ir 59 kilometrus gara Emajegi kreisā krasta pieteka Igaunijas austrumu daļā.

Izteka no Kuremā ezera dienvidu gala, netālu no Palamuzes ciema. Augštecē tek dienvidaustrumu virzienā caur drumlinu apvidu, caurtekot Kajaveres un Elistveres ezeriem. Sasniedzot Vēgveres ciemu, pagriežas uz rietumiem. Ietek Emajegi upē augšpus Tartu, pie Falkenas klostera drupām.

## Ārējās saites
Ālupi ezers

**Ālupi ezers** () ir ezers Igaunijas dienvidaustrumos, Kanepi pagastā. Izteka pa Alopi strautu uz Korastes ezeru un tālāk uz Vehandu upi. Krasti klāti jauktajiem mežiem. Ezera ūdens dzidrība apmēram 2 metri.

## Ārējās saites
Jeksi ezers

**Jeksi ezers** () ir 0,649 km2 ezers Igaunijas dienvidaustrumos, Kanepi pagastā uz ziemeļiem no Kanepi pilsētciemata. Stiepjas austrumu - rietumu virzienā. Ziemeļu - dienvidu virzienā ezeram caurtek Vehandu upe.

## Ārējās saites
Vairogblakšu virsdzimta

**Vairogblakšu virsdzimta** (*Pentatomoidea*) ir blakšu kārtas virsdzimta. Tajā ietilpst 17 dzimtas, no kurām viena ir izmirušo blakšu dzimta. 

## Literatūra
* Jocelia Grazia, Randall T. Schuh & Ward C. Wheeler.*Phylogenetic relationships of family groups in Pentatomoidea based on morphology and DNA sequences (Insecta: Heteroptera)*. Cladistics 24 (2008) 1–45 doi:10.1111/j.1096-0031.2008.00224.x
Matsalu līcis

**Matsalu līcis** () ir sekls Baltijas jūras līcis Igaunijas rietumos ar aptuveni 21 kilometru garu krasta līniju. Līča krasti lēzeni, tajā ietek Kazari upe. Upes lejtece kanalizēta cauri Matsalu līcim piegulošajiem plašajiem niedrājiem, taču pats savienojums ar līci aizaudzis un ūdens transportam nav pārvarams. Tā kā līcis ir ievērojama migrējošo putnu uzturēšanās vieta, ap līci izveidots Matsalu nacionālais parks.

Matsalu līcis ir Eiropas nozīmes putniem nozīmīga vieta, kur migrācijas laikā koncentrējas liels daudzums ūdensputnu. Līcis atrodas uz viena no aktīvākajiem putnu migrācijas ceļiem. Nacionālais parks izveidots 1957. gadā uz ornitoloģiskā lieguma bāzes kā Matsalu dabas rezervāts. 2004. gadā dabas rezervāts pārveidots par nacionālo parku.

## Ārējās saites
Tapas lidlauks

**Tapas lidlauks** () bija padomju militārais lidlauks Igaunijas pilsētas Tapas dienvidu pievārtē. 

Tika sākts būvēt pēc Padomju okupācijas 1940. gadā. 1952. gadā lidlauks tika modernizēts. 20. gadsimta sešdesmitajos un septiņdesmitajos gados šeit bāzējās iznīcinātāji Su-9, bet vēlāk MiG-23. 1987. gadā no Tapas lidlauka pacēlās lidmašīna, lai pārtvertu Matiasa Rusta lidojumu uz Maskavu. Tā kā komanda iznīcināt lidmašīnu netika dota, lidmašīna atgriezās bāzē. Pēc PSRS armijas aiziešanas no Igaunijas lidlauka ekspluatācija turpināta netika.

## Ārējās saites
Labākā aktrise otrā plāna lomā (Lielais Kristaps)

**Labākā aktrise otrā plāna lomā** ir balva, kas tiek piešķirta Latvijas Nacionālajā filmu festivālā "Lielais Kristaps". Balva tiek pasniegta kopš 1986. gada, kad to saņēma aktrise Gunta Grīva par lomu filmā "Saulessvece".

## Balvas saņēmējas

## Ārējās saites
* 
* Latvian National Film Festival IMDB profils
Jans Kučborskis

**Jans Kučborskis** (, ap 1572—1624) bija poļu teologs, Kulmas bīskaps, karaļa Sigismunda III Vāsas sekretārs, kroņa kancelejas notārs. 1617. gada Kurzemes un Zemgales hercogistes satversmes autors.

## Dzīvesgājums
Dzimis ap 1572. gadu, viņa dzimta bija cēlusies no Kučborkas (*Kucbork*) netālu no Mlavas Mazovijā. 
Izglītojās Braņevo jezuītu skolā un Viļņas akadēmijā, tad Padujas un Romas universitātēs, kur viņš ieguva doktora grādu teoloģijā un, iespējams, arī tieslietās. Pēc atgriešanās Polijā viņš pildīja dažādus amatus, no 1610. gada bija Krakovas prāvests, 
1614 gadā viņu iecēla par Kulmas bīskapu.

Karalis Sigismunds III Vāsa Varšavas seimā 1616. gada jūlijā atstādināja Kurzemes un Zemgales hercogus no varas un nozīmēja Kulmas bīskapu Kučborski par izmeklēšanas komisijas vadītāju. 1617. gada 6. februārī komisija sāka darbu Jelgavas rātsnamā un jau 18. martā pabeidza rakstīt Kurzemes hercogistes satversmi (''Formula regiminis'' un Kurzemes statūtus).

Bīskaps Kučborskis vadīja Karaļa Prūsijas ģenerālās asamblejas, atbalstīja karu pret Krievijas caristi, prasīja reformēt parlamentāro sistēmu un tiesu varu un regulāri apmaksāt armiju.

1624. gadā viņu iecēla par Plockas bīskapu, bet drīz pēc tam viņš nomira. 
Apglabāts Toruņas Sv. Jāņa baznīcā.
Jānis Larri

**Jānis Larri** (dzimis  Rīgā, Vidzemes guberņā, miris 1977. gada 18. martā Ļeņingradā) bija latviešu izcelsmes padomju bērnu rakstnieks, galvenokārt rakstot zinātniskās fantastikas darbus.

## Biogrāfija
Jānis Larri dzimis Rīgā 1900. gada 15. februārī, 9 gadu vecumā kļuvis par bāreni, pēc tam klaiņojis, strādājis krogā, par pulksteņmeistara mācekli. Pirmā pasaules kara laikā tika iesaukts cara armijā, pēc Oktobra revolūcijas pārgāja padomju varas pusē, pilsoņu karā cīnījās Sarkanajā armijā.

Pēc demobilizācijas strādāja laikrakstos Harkivā, Ļeņingradā, Novgorodā. Beidzis Ļeņingradas Valsts universitātes Bioloģijas fakultāti, pēcdiploma studijas Vissavienības Zivsaimniecības pētniecības institūtā. Bijis zivju fabrikas direktors.

Pirmie Jāņa Larri darbi sāka parādīties 20. gadsimta 20. gados, bet zinātniskā fantastika — 30. gadu sākumā. Debija šajā jomā bija neveiksmīgais stāsts "Окно в будущее" (1930). Tomēr vēlāk panākumus guva viņa utopiskais romāns "Страна счастливых" (1931), kurā autors atspoguļoja savu viedokli par komunisma tuvāko nākotni. Romāna pasaulē totalitārismam un meliem nav vietas, sākas kosmosa apgūšana, bet utopiju apdraud globāla enerģētikas krīze. Darbs pirmoreiz tika izdots vairākas desmitgades pēc sarakstīšanas.

Jānis Larri ir pazīstams ar grāmatu bērniem "Karika un Vaļas neparastie piedzīvojumi" (1937), kuru sarakstīt pasūtīja Samuels Maršaks, lai jaunākās paaudzes vidū izplatītu zināšanas par entomoloģiju un rosinātu interesi par šo zinātni. Šajā fantastiskajā stāstā, kas guva milzīgus panākumus un tika vairākkārt izdots, brālis un māsa Kariks un Vaļa, iedzerot profesora — entomologa Ivana Jenotova izgudroto "pamazināšanas eliksīru", kļūst mazmazītiņi. Nonākuši "zāles džungļos", viņi profesora pavadībā ceļo pa kukaiņu pasauli, iepazīstot šīs pasaules apbrīnojamos noslēpumus. 1987. gadā, balstoties uz šo stāstu, tika uzņemta bērnu filma ar tādu pašu nosaukumu. Larri ir arī sarakstījis grāmatu bērniem "Загадка простой воды" (1939).

1940. gadā Larri sāka rakstīt satīrisku romānu "Небесный гость", kurā viņš attēloja Zemes iedzīvotāju pasaules kārtību no citplanētiešu viedokļa, un rakstītās nodaļas nosūtīja Staļinam. 1941. gada aprīlī pēc septītās  nodaļas nosūtīšanas viņš tika arestēts. 1941. gada 5. jūlijā Ļeņingradas pilsētas tiesas Krimināllietu kolēģija notiesāja Jāni Larri ar brīvības atņemšanu uz desmit gadiem.

Reabilitēts 1956. gadā. Pēc soda izciešanas J. Larri sarakstījis vēl vairākus stāstus gan pieaugušajiem, gan bērniem.

Miris 1977. gadā.

## Ārējās saites

* Небесный гость (с биографическими сведениями)
* Статья из «Экстелопедии фантастики»
* Е.Харитонов. Приключения писателя-фантаста в «Стране счастливых»
* Ян Ларри в библиотеке Максима Мошкова
Vēdera spuras

thumb|''Barbonymus gonionotus'' vēdera spura
thumb|Vēdera spuras skelets
**Vēdera spuras** ihtioloģijā ir zivju spuru pāris, kas morfoloģiski atbilst citu mugurkaulnieku aizmugurējām ekstremitātēm, tāpat kā krūšu spuras vai priekšējais spuru pāris atbilst priekšējām ekstremitātēm. Vēdera spuras parasti atrodas vairāk aizmugurē, taču dažreiz tās pārvietojas uz krūšu kurvi un pat izvirzās priekšā krūšu spurām, taču tajā pašā laikā tās organisma struktūrā un anatomiskās attiecībās joprojām paliek aizmugurējās ekstremitātes. Vēdera spuras, kas atrodas uz krūtīm, spēlē papildu dziļuma stūres lomu, veicinot ātru zivs virzīšanos lejup.

## Atsauces
Anālā spura

thumb|Anālā spura
thumb|''Xiphophorus hellerii'' tēviņiem anālā spura ir pārveidojusies vairošanās orgānā — gonopodijā
**Anālā spura** jeb **zemastes spura** ir zivīm parasta spura, kura atrodas zivs aizmugurē lejasdaļā aiz anālās atveres. Spura tiek izmantota peldējuma stabilizēšanai, darbojoties kā kuģa ķīlis. Parasti šī spura ir viena, tomēr mencai tās ir divas, bet dažām sugām tās vispār nav. Arī tās garums un izvietojums ievērojami atšķiras, tā, asariem un butēm tā ir izvirzīta uz priekšu.

Tās garums ihtioloģijā tiek skaitīts no pirmā stara pamatnes priekšējās malas līdz pēdējās stara pamatnes aizmugurējai malai. Dažām sugām (vēdzelei, samam, zutim u.c.) spura ir pagarinājusies tiktāl, ka kalpo par vienu no pārvietošanās spurām.

## Atsauces
Berats Džimsiti

**Berats Džimsiti** (, dzimis ) ir Šveicē dzimis Albānijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Albānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2016. gada Džimšiti pārstāv Itālijas A sērijas komandu Bergamo "Atalanta".

Pārstāvējis izlasi 2024. gada Eiropas čempionātā.
## Sasniegumi

**Atalanta**
* UEFA Eiropas līga: 2023—24

## Atsauces

## Ārējās saites
Sānu līnija

[thumb|[Raudas sānu līnijas zvīņas.]]
thumb|Sānu līnijas darbības shēma
**Sānu līnija** ihtioloģijā ir visām zivīm raksturīgs maņu orgāns, kas uztver ūdens svārstību stiprumu un virzienu. Tādējādi tā palīdz orientēties vidē un pamanīt ienaidnieku tuvumu.

Sānu līnijas jutība tiek iegūta, izmantojot modificētas epitēlija šūnas, kuras reaģē uz kustības izraisītu pārvietošanos un pārraida šos signālus kā elektriskus impulsus. Sānu līnijām ir svarīga loma orientācijā. Zivis var izmantot sānu līniju sistēmu, piemēram, lai sekotu virpuļiem, kas radušies, citai zivij bēgot no plēsoņas. Sānu līnijas parasti ir redzamas kā vājas poru līnijas, kas iet gareniski pa katru pusi no žaunu vāku tuvuma līdz astes pamatnei. Lielākajai daļai abinieku kāpuru un dažiem pilnīgi pieaugušiem ūdens abiniekiem piemīt mehāniski jutīgas sistēmas, kas pēc darbības pielīdzināmas sānu līnijai.

## Atsauces
Coreinae

***Coreinae*** ir ornamentblakšu ddzimtas apakšdzimta. Tajā ietilpst lielākais sugu skaits no visām ornamentblaktīm.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Coreinae Leach, 1815. Coreoidea Species File (Version 5.0/5.0)
Andrea Poli

**Andrea Poli** (, dzimis ) ir Itāļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, aizvadījis piecas spēles Itālijas futbola izlasē un guvis vienus vārtus. Kopš 2024. gada Poli spēlē Itālijas D sērijas komandu *[[Pro Sesto 1913|Pro Sesto]]*.

## Sasniegumi
**Milan**

* Supercoppa Italiana: 2016

## Ārējās saites
Modern Times

***Modern Times*** bija Luksemburgas mūzikas grupa, kurā ietilpa *Simone Weis* un *Jimmy Martin*. Grupa pārstāvēja Luksemburgu 1993. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Īrijas ciematā Milstrītā. Ar dziesmu "*Donne-moi une chance*" tā ierindojās 20. vietā, gūstot 11 punktus. Luksemburga kopš 1994. gada konkursā vairs nepiedalījās slikto rezultātu dēļ, un tie līdz šim ir pēdējie Luksemburgas pārstāvji Eirovīzijas dziesmu konkursā.

## Diskogrāfija
* 1993 : *Donne-moi une chance / Heaven Only Knows*

## Ārējās saites
* Informācija par dziesmu
Halti

**Halti** (, ) jeb **Hāldičohka** () ir fjelds, kas atrodas uz Norvēģijas un Somijas robežas. Kaut arī kalna virsotne atrodas kādu kilometru uz ziemeļiem no Somijas robežas, Halti kalnā atrodas Somijas teritorijas augstākais punkts. Somijas augstākā kalnu virsotne ir netālu esošā Ridničohka. 

2015. gadā Norvēģijā iesākās kampaņa, lai, atzīmējot Somijas neatkarības simts gadus, Norvēģija uzdāvinātu kalnu virsotni Somijai, tomēr Norvēģijas konstititūcijas dēļ tas nebija iespējams. 

## Ārējās saites

* Halti summitpost.org
Korvatunturi

**Korvatunturi** (, ) ir fjelds Somijas ziemeļaustrumos, uz Somijas - Krievijas robežas. Kalna Somijas daļa ietilpst Urho Kekonena nacionālā parka teritorijā. Somu leģendās kalns ir Ziemassvētku vecīša (somiski *Joulupukki*) darbnīcas vieta. 

## Ārējās saites

* Korvatunturi summitpost.org
Ridničohka

**Ridničohka** (, ) ir fjelds, kas atrodas Somijas galējos ziemeļrietumos. Tas ir augstākais Somijas kalns, kura virsotne atrodas Somijas teritorijā. Netālu esošajā Halti kalnā atrodas Somijas teritorijas augstākais punkts, tomēr kalna virsotne atrodas Norvēģijā.

## Ārējās saites
Silvestri

**Silvestri** ir itāļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šādu uzvārdu:

* Alans Silvestri (*Alan Silvestri*; 1950) — amerikāņu komponists un diriģents;
* Lorenco De Silvestri (*Lorenzo De Silvestri*; 1988) — itāļu futbolists.

## Skatīt arī
* Silvestrs
Sāna

**Sāna** (, ) ir fjelds Somijas galējos ziemeļrietumos, netālu no vietas, kur satiekas Norvēģijas, Zviedrijas un Somijas robežas, uz austrumiem no Kilpisjervi ezera. Sāna ir svētais kalns sāmu kultūrā. Kalns ir populāra pārgājienu vieta. 2017. gadā decembrī, par godu Somijas simtgadei, tas tika izgaismots zilā krāsā 2,5 miljonu kvadrātmetru platībā. 

## Ārējās saites
Ākenustunturi

**Ākenustunturi** () ir fjelds Somijas ziemeļrietumos, netālu no Illesa kalna. Ākenustunturi ir populāra pārgājienu vieta. 2004. gadā Ākenustunturi tika iekļauts Pallas-Illestunturi nacionālā parka teritorijā.

## Ārējās saites
Līves iela

**Līves iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, pilsētas daļā Mārupē. Līves iela sastāv no divām savstarpēji nesavienotām daļām, no kurām garākā sākas krustojumā ar Lutriņu ielu un beidzas krustojumā ar Liepājas ielu, bet otra sākas no Liepājas ielas un beidzas ar strupceļu dzīvojamajā apbūvē. Ielas kopējais garums ir 570 metri, tā klāta ar asfalta un grants segumu. Līves ielā ir pārsvarā savrupmāju apbūve.

Iela nosaukta Līvju — ciema Virešu pagastā — vārdā.

## Ielu savienojumi
Līves iela ir savienota ar šādām ielām:
* Lutriņu iela (T veida krustojums)
* Dikļu iela (T veida krustojums)
* Liepājas iela

## Skatīt arī
* Bieriņi
* Līvas iela

## Atsauces
Četirjohstolbovoja

**Četirjohstolbovoja** (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Austrumsibīrijas jūrā, Medvežju salu grupā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā. Visa salas teritorija kopš 2020. gada ietilpst Medvežju salu valsts dabas rezervātā. Cita starpā rezervāts paredzēts polārlāču vairošanās vietu aizsardzībai.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Medvežju salu austrumos, to trešā lielākā sala. Austrumos 20 km plats šaurums to atdala no Puškarjova un Ļeontjeva salām. Sala veidota galvenokārt no granīta un māla slānekļa. Reljefs paugurains, augstākais punkts ir 94 m vjl salas vidusdaļā. Ziemeļu krasts klinšains, stāvs, dienvidu krasts — lēzens. Salas rietumu galā Gribokas pussala, ko ar salas pamatdaļu savieno 0,4 km gara augstos viļņos pārplūstoša oļu strēle. Salā valda arktiskais klimats, dominē akmeņainas tundras ainava.

## Vēsture
Salu pirmais atklāja kazaks Jakovs Permjakovs 1710. gadā. Tagadējo nosaukumu salai piešķīra Ferdinands Vrangelis 1823. gadā pēc salā tajā laikā bijušajiem četriem akmens stabiem — kigiļahiem, no kuriem mūsdienās palikuši divi. No 1933. līdz 1995. gadam salas austrumu galā darbojās Četirjohstolbovojas polārā meteostacija. Vairāku ekspedīciju laikā salas rietumos un austrumos atklātas vairākas neolīta laikmeta eskimosu kultūras cilvēku apmetņu paliekas.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Портрет моря: Восточно-Сибирское
Āvasaksa

**Āvasaksa** () ir paugurs Somijas ziemeļrietumos, netālu no robežas ar Zviedriju un Tornelvenas upi. Slavens ar gleznainajām ainavām gan uz Somijas, gan Zviedrijas nogāzes pusi. Kalna virsotnē atrodas Imperatora nams (*Keisarinmaja*). Tas tika uzcelts Krievijas cara Aleksandra II vajadzībām, tomēr viņš to tā arī nekad neapmeklēja. Kalns ir UNESCO Pasaules mantojuma objekta Strūves ģeodēziskā loka sastāvdaļa. Āvasaksa tiek uzskatīta par vietu, kur vistālāk uz dienvidiem novērojama polārā diena.

## Ārējās saites
Mārtiņa kapi

**Mārtiņa kapi** ir kapsēta, kas atrodas Rīgā, Kurzemes rajona Āgenskalna apkaimē, starp Slokas, Hāmaņa, Krēslas un Daugavgrīvas ielām Hāmaņa ielā 4 (daži avoti nosauc kā adresi arī Krēslas ielu 1 vai baznīcas adresi Slokas ielā 34). Kopējā platība — 2,82 hektāri.

Dažos avotos par Mārtiņa kapiem nosaukti Pleskodāles kapi. Analoģiskais nosaukums radies tādēļ, ka tos 1881. gadā izveidojusi Mārtiņa baznīcas draudze, tādējādi radot konfliktu ar Jāņa draudzi, tomēr pareizais to nosaukums ir Pleskodāles kapi.

## Vēsture
Mārtiņa kapi tika ierīkoti 1773. gadā un sākotnēji tika saukti par Āgenskalna kapiem (arī Āgenskalna brīvkapsētu) vai Jāņa kapiem, jo atradās Vecrīgas Jāņa draudzes pārziņā. Tie ir vieni no vecākajiem kapiem Rīgā. 1852. gadā pēc iedzīvotāju lūgumiem, kuriem bija grūti un bez visu gadu esošiem tiltiem reizēm bīstami izbraukāt uz Jāņa baznīcu, tuvu kapiem tika uzcelta Rīgas Mārtiņa luterāņu baznīca un kapi pārgāja tās īpašumā, attiecīgi mainoties arī nosaukumam.

19. gadsimtā kapsēta tika paplašināta, bet 1951. gadā jauniem apbedījumiem slēgta. Gan Latvijas PSR, gan pēcpadomju laikā tika blakus esošo organizāciju neoficiāli izmantota dažādiem mērķiem, no Rīgas Lauksaimniecības mašīnu rūpnīcas, kas kapsētas teritorijā uz laiku novietoja pusgatavo produkciju, līdz bērnudārzam, kura darbinieki tur aprakuši mājdzīvniekus. 1980. gados notika kapu sakopšanas talkas, kuras vandalisma dēļ nebija efektīvas un pat radās priekšlikums visu atlikušo vērtīgo aprakt zem zemes, taču tas netika īstenots. Kopš 1998. gada iekļauta arhitektūras pieminekļu sarakstā. Ap 2000. gadu kapsēta bija aizaugusi, piedrazota un atstāja pamestu iespaidu. Arī 2010. gados kapsēta tika vērtēta kā nepietiekami uzturēta, tomēr 2010. gadu sakopšanas talkas ievērojami uzlaboja tās stāvokli.

## Kultūras vērtības

Kapos apbedīti tādi ievērojami cilvēki kā Edgars Lejnieks, Emīls Dārziņš, Ansis Leitāns, Dāvids Hieronīms Grindelis, Jānis Šteinhauers u.c.

Mārtiņa kapi ir Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis ar 6618. numuru, tajos citu starpā saglabājušies:
* atjaunota 1786. gadā celtā mastu šķirotāja Miķeļa Grindeļa (Grunduļa) kapliča;
* ievērojami bojātie Hartmaņu dzimtas kapi;
* Lejnieku dzimtas kapi;
* Reķu (Reķis) dzimtas kapi;
* Endrū Reida kapavieta;
* Hieronīma Grindeļa kapavieta;
* Kristapa Cēsnieka ģimenes kapavieta;
* Sēļu (*Sehl*) dzimtas kapi;
* Kingu ģimenes piemineklis;
* Jāņa Šteinhauera piemineklis;
* Jāņa Berķa piemineklis;
* Johana Puriņa piemineklis (1786);
* ievērojami bojātais Anša Leitāna kaps.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kapsētas shēma Rīgas domes vietnē