open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kalnienes Papua

**Kalnienes Papua** () ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība ar speciālu statusu. Izvietojusies valsts austrumos, aizņem Jaungvinejas salas Indonēzijas daļas centrālo daļu Maokes kalnos. Provinces teritorija aptuveni atbilst papuasu tradicionālajam **Lano-Pago** reģionam. Administratīvi iedalās astoņos apriņķos. Provinces galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta ir Vamena. Kā patstāvīga province izveidota 2022. gada 25. jūlijā, nodalot no Papuas provinces.

## Atsauces

## Ārējās saites
Astola

**Astola** () ir 6,7 km2 liela Pakistānai piederoša neapdzīvota sala Arābijas jūrā apmēram 25 kilometrus no kontinenta. Pēc platības tā ir lielākā Pakistānas jūras sala. 

Astola pēc reljefa ir plato ar stāvām nogāzēm, sevišķi ziemeļu pusē. Veģetācija skopa. Salas pludmalēs ligzdo apdraudētais zaļais jūras bruņurupucis (*Chelonia mydas*) un kritiski apdraudētais knābjainais jūras bruņurupucis (*Eretmochelys imbricata*). Astolā dzīvo endēmiska odžu pasuga *Echis carinatus astolae*. Sala ir svarīga putnu vieta. Putnu populāciju apdraud žurku ierobežošanai ieviestie kaķi.

Sala pieminēta jau sengrieķu rakstos. Tā tiek īpaši cienīta hinduismā, šeit saglabājušās sena tempļa drupas. 1982. gadā uz salas tika uzcelta bāka. 2001. gadā Astola tika iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā. 2017. gadā Pakistāna pasludināja salu par jūras aizsargājamu teritoriju.

## Ārējās saites
Gorontalo (province)

**Gorontalo** (, ) ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Izvietojusies valsts vidusdaļā, aizņem Minahasu pussalas rietumdaļu Sulavesi salas ziemeļos, kā arī vairākas nelielas saliņas un koraļļu rifus tās piekrastē. Austrumos robežojas ar Ziemeļsulavesi provinci, rietumos — ar Centrālās Sulavesi provinci. Administratīvi iedalās vienā pilsētā (provinces galvaspilsēta Gorontalo) un 5 apriņķos. Province izveidota 2000. gadā, nodalot gorontalu apdzīvotos apriņķus no pārsvarā minahasu apdzīvotās Ziemeļsulavesi provinces.

## Atsauces

## Ārējās saites
ASV okupācijas zona Vācijā

**ASV okupācijas zona** (, ) bija viena no četrām okupācijas zonām, ko 1945. gada jūlijā izveidoja Otrā pasaules kara sabiedrotie Vācijā uz rietumiem no Oderas—Neises līnijas, apmēram divus mēnešus pēc Vācijas kapitulācijas un Otrā pasaules kara beigām Eiropā. To kontrolēja ASV Militārās valdības birojs (OMGUS), un tā beidza pastāvēt pēc Vācijas Federatīvās Republikas nodibināšanas 1949. gada 21. septembrī (VFR tika izveidota 1949. gada 23. maijā), bet ASV saglabāja militāro klātbūtni Rietumvācijā.

## Ģeogrāfija
Amerikāņu zona aptvēra šādas Vācijas dienvidaustrumu un centrālās daļas: 
* Bavāriju;
* Heseni;
* Apmēram pusi no mūsdienu Bādenes-Virtembergas (tajā laikā —  Virtembergas-Bādenes zeme)
Turklāt Brēmene un Brēmerhāfene bija daļa no zonas un tām bija galvenā loma kā ostām, caur kurām tika apgādāta okupācijas zona.

1946. gada oktobra beigās ASV okupācijas zonā dzīvoja:
* Bavārija — 8,7 milj.
* Hesene — 3,97 milj.
* Virtemberga-Bādene — 3,6 milj.
* Brēmene — 480 000 cilvēku

Berlīne tika sadalīta četrās daļās starp četrām sabiedroto okupācijas varām. Dienvidrietumu daļa bija ASV sektors un nonāca ASV militārajā pārvaldē, taču formāli tā bija nošķirta no ASV okupācijas zonas.
Saskaņā ar Vanfrīda vienošanos 1945. gada 17. septembrī, daži ciemati pie Veras upes tika apmainīti pret pāris ciemiem, kas sākotnēji atradās padomju okupācijas zonā, lai viss Frankfurtes—Getingenes dzelzceļš nokļūtu ASV kontrolē.

## Skatīt arī
* Britu okupācijas zona Vācijā
* Francijas okupācijas zona Vācijā
* Padomju okupācijas zona Vācijā

## Atsauces
Laura Gimlere

**Laura Gimlere** (; dzimusi  Oberstdorfā) ir Vācijas distanču slēpotāja.

## Karjera
2013. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitēja  dzimtajā Oberstdorfā, ieņemot 68. vietu *[[Tour de Ski]]* prologā. Pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē ieguva 2017. gada februārī Phjončhanā, sprintā iekļūstot pusfinālā un ieņemot 10. vietu.

Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Zēfeldē. 10 km distacē klasiskajā stilā ieņēma 13. vietu, bet sprintā bija 20. vietā. Piedalījās arī  stafetē Vācijas komadas sastāvā, kas izcīnīja 4. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā gan sprintā, gan 30 km distancē ieņēma 10. vietu, bet ar stafetes komandu finišēja 5. vietā.  piedalījās tikai 10 km distancē klasiskajā stilā un ieņēma 33. vietu.

2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā Vācijas komandas sastāvā kopā ar Katarīnu Hennigu, Piju Finku un Viktoriju Karlu izcīnīja sudraba medaļu stafetē. Distanču slēpošanā Vācijai tā bija pirmā medaļa pasaules čempionātos kopš 2011. gada, bet Vācijas sieviešu stafetes komanda iepriekšējo reizi bija kāpusi uz goda pjedestāla 2009. gadā.

 kopā ar Koletu Ridzeku izcīnīja bronzas medaļu komandu sprintā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pija Finka

**Pija Finka** (; dzimusi  Minzingenē) ir Vācijas distanču slēpotāja.

## Karjera
Pasaules kausā debitēja  sprinta sacensībās Lencerheidē, kas bija arī *[[Tour de Ski]]* atklāšanas posms, un ieņēma 36. vietu. 2018. gada Pasaules U-23 čempionātā divreiz ieguva 4. vietu: 10 km distancē klasiskajā stilā un skiatlonā.

Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Zēfeldē. Labāko rezultātu sasniedza 10 km distancē klasiskajā stilā, ieņemot 15. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā piedalījās vairākās individuālajās distancēs, kā arī stafetē, kurā Vācija ieņēma 5. vietu.

 labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 15. vietu. Piedalījās arī skiatlonā un 30 km distancē brīvajā stilā, abās distancēs iegūstot 25. vietu.

2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā Vācijas komandas sastāvā kopā ar Lauru Gimleri, Katarīnu Hennigu un Viktoriju Karlu izcīnīja sudraba medaļu stafetē. Distanču slēpošanā Vācijai tā bija pirmā medaļa pasaules čempionātos kopš 2011. gada, bet Vācijas sieviešu stafetes komanda iepriekšējo reizi bija kāpusi uz goda pjedestāla 2009. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hadžars

**Hadžars** () ir 700 kilometrus gara un 100 kilometrus plata kalnu grēda Arābijas pussalas dienvidaustrumos Omānas ziemeļos un AAE austrumos. Starp Hadžaru un Omānas līci apmēram 100 kilometru platumā atrodas Omānas auglīgākais reģions.

Kalni apmērām pa vidu iedalās **Rietumhadžarā** un **Austrumhadžarā**. Tos atdala Sumaīlas vādi (ieleja). Caur to izbūvēts galvenais ceļš, kas savieno Omānas līča līdzenumu ar valsts tuksnešaino iekšieni. Centrālajā daļā atrodas 3018 metrus augstais Šamss, kas ir Omānas augstākais kalns. Kalni ir diezgan mazapdzīvoti, bieži tie ir stāvi kanjoni, gandrīz bez veģetācijas. Veģerācija sastopama ielejās (vādi), pa kurām sezonāli plūst upes. Hadžarā mīt apdraudētie Arābijas tāri (*Arabitragus jayakari*), manīts kritiski apdraudētais Arābijas leopards (*Panthera pardus nimr*).

## Galerija

Hajjar.jpg
Wadi_Shaab.jpg|Šābas vādi
Animals_at_Al_Ain_Zoo_Abu_Dhabi,_U.A.E.jpg|Arābijas tārs
Geotimes_Pillow_Lavas_in_Wadi_Jizz,_Oman.jpg
Landscape_Outside_Al_Hoota_(225621719).jpeg


## Ārējās saites
Alsviķi (stacija)

**Alsviķi** bija dzelzceļa stacija dzelzceļa līnijā Pļaviņas—Valka, no 1916. gada dzelzceļa līnijā Gulbene—Valka.

## Vēsture
Alsviķu dzelzceļa stacija atvērta līdz ar dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka nodošanu ekspluatācijā 1903. gadā.

1935. gadā sakarā ar nelielo pasažieru un preču kustību Alsviķu staciju pārveidoja par pieturas punktu, kas turpināja darboties patstāvīgi tehniskā, rēķinvedības un saimniecības pārvaldībā. Galveno preču apgrozījumu stacijā veidoja apaļkoku iekraušana un cukurbiešu pieņemšana. 1936. gadā Pasta un telegrāfa departaments stacijas telpās ierīkoja publisko telefonu sarunu vietu. Savukārt 1937. gadā stacijā iekārtoja Pasta palīgnodaļu naudas pārvedumiem, pasta rēķiniem un krājkases operācijām.

1944. gadā staciju reizē ar dzelzceļa līniju uzspridzināja. Stacijas ēka vairs netika atjaunota.

1973. gadā slēdzot līnijas posmu Ape—Alūksne, slēdza arī staciju.

## Dzelzceļnieki
1918. gadā Alsviķu stacijā darbu dzelzceļa dienestā sāka vēlākais Bulduru stacijas priekšnieks Voldemārs Zīverts.

No 1923. gada līdz 1927. gadam Alsviķu stacijas priekšnieks bija Konstantīns Posts, sākumā amatu pildīja kā stacijas priekšnieka vietas izpildītājs. Dažus mēnešus 1927. gadā Alsviķu stacijas priekšnieks amatu pildīja Jānis Vējiņš. No 1927. gada 16. maija Alsviķu stacijas priekšnieks bija Pēters Kalvīts. Līdz 1935. gadam Alsviķu stacijas priekšnieks bija Jēkabs Leitlands, kad tika atlaists darbinieku skaita samazināšanas dēļ un devās pensijā.

1935. gadā Alsviķu stacijā par III šķiras ekspluatācijas aģenti sāka strādāt Ella Erje. Neilgu laiku, sākoties Otrajam pasaules karam, Ella Erje bija Alsviķu stacijas priekšniece.

## Atsauces
Rietumsulavesi

**Rietumsulavesi** () ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Izvietojusies valsts vidusdaļā, aizņem Sulavesi salas rietumu daļu Makasaras šauruma krastā. Ziemeļaustrumos robežojas ar Centrālo Sulavisi, bet rietumos — ar Dienvidsulavesi provinci. Administratīvi iedalās 6 apriņķos, galvaspilsēta Mamudžu neveido atsevišķu apriņķa līmeņa administratīvo vienību. Province izveidota 2004. gadā, nodalot to no Dienvidsulavesi provinces.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mamudžu

**Mamudžu** () ir pilsēta Indonēzijā, Rietumsulavesi provinces galvaspilsēta un Mamudžu apriņķa centrs. Izvietojusies provinces vidusdaļā Makasaras šauruma krastā pie Mamudžu līča. Lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju pieder mandaru tautai. Pilsētas apkārtnē raksturīga augsta dabīgā radioaktivitāte līdz pat 2800 nSv stundā, kā iemesls ir urānu saturošu minerālu izplatība reģionā.

## Vēsture
Tiek uzskatīts, ka pilsēta dibināta 1540. gada 14. jūlijā, kad tika izveidota Mamudžu impērija, apvienojot Kurikuri, Langamonaras un Managallanas karaļvalstis, un pilsēta kļuva par tās galvaspilsētu. 

2021. gada janvārī pilsēta cieta 6,2 balles stiprā zemestrīcē, kurā gāja bojā 105 cilvēki, bet 6400 tika ievainoti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sekas

**"Sekas"** () ir 2017. gada ASV trillera filma, kuras režisors ir Eliots Lesters. Filmā galvenās lomas atveido Arnolds Švarcenegers, Skots Makneirijs, Megija Greisa un Mārtins Donovans.

Filma stāsta par diviem svešiniekiem, kas satiksies aci pret aci pēc kāda traģiska notikuma.

Filmas "Sekas" pirmizrāde notika .

## Atsauces

## Ārējās saites
Sacīkstes uz dzīvību un nāvi

**"Sacīkstes uz dzīvību un nāvi"** () ir 2008. gada ASV asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Pols V. S. Andersons. Filmā galvenās lomas atveido Džeisons Steitems, Tairiss Gibsons, Ians Makšeins un Džoana Allena. Lai gan filmu uzskata par 1975. gada filmas *[[Death Race 2000]]* rīmeiku, pats Andersons ir izteicies, ka viņa filma ir prīkvels.

Filmas "Sacīkstes uz dzīvību un nāvi" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Universal Pictures]]*. Filma saņēma dalītas kritiķu atsauksmes un nopelnīja 76 miljonus ASV dolāru.

Filmai iznākuši vairāki turpinājumi "Sacīkstes uz dzīvību un nāvi 2" (*Death Race 2*, 2010), *[[Death Race 3: Inferno]]* (2013) un *[[Death Race: Beyond Anarchy]]* (2018).

## Atsauces

## Ārējās saites
Lūsija debesīs

**"Lūsija debesīs"** () ir 2019. gada ASV psiholoģiska drāmas filma, kuras režisors ir Noa Houlijs. Filmā galvenās lomas atveido Natālija Portmane, Džons Hemms, Zezija Beitsa, Dens Stīvenss, Kolmans Domingo un Elena Bērstina.

Filmu iedvesmoja NASA astronautes Līzas Novākas dzīve.

Filmas "Lūsija debesīs" pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā un to izplatīja *[[Searchlight Pictures]]*. Filma saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes un bija kases ieņēmumu izgāšanās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Slovēņu, horvātu un serbu valsts

**Slovēņu, horvātu un serbu valsts** (serbhorvātu: *Država Slovenaca, Hrvata i Srba / Држава Словенаца, Хрвата и Срба*; slovēņu: *Država Slovencev, Hrvatov in Srbov*) bija īslaicīgi pastāvoša valsts, kas tika izveidota 1918. gada oktobrī, Pirmā pasaules kara beigās, kuru izveidoja slovēņi, horvāti un serbi, kas dzīvoja Austroungārijas dienvidu daļās. Lai gan valsts bija starptautiski neatzīta, tā bija pirmā dienvidslāvu valsts, kas dibināta pēc panslāvu ideoloģijas. Trīsdesmit trīs dienas pēc valsts pasludināšanas, valsts pievienojās Serbijas Karalistei, izveidojot Serbu, Horvātu un Slovēņu karalisti.

## Nosaukums
Valsts nosaukums cēlies no trim galvenajām dienvidslāvu etniskajām grupām, kas valsti apdzīvoja: slovēņiem, horvātiem un serbiem.

Nosaukumā pieminētie horvāti bija tie, kuri dzīvoja iepriekšējās Austroungārijas provincēs — Horvātijā-Slavonijā, Bosnijā un Hercegovinā un Dalmācijā.

Nosaukumā pieminētie serbi bija tie, kuri dzīvoja Bosnijā un Hercegovinā, Horvātijā-Slavonijā un Dalmācijā, nevis Serbijas Karalistes, Melnkalnes vai Vojvodinas serbi.

Nosaukumā pieminētie slovēņi bija Karniolas, Štīrijas, Karintijas un Prekmurjes iedzīvotāji.

## Atsauces
47 ronini

**"47 ronini"** () ir 2013. gada ASV asa sižeta fantāzijas filma, kuras režisors ir Karls Rinšs. Filmā galvenās lomas atveido Kiānu Rīvss, Hirojuki Sanada, Tadanobu Asano, Rinko Kikuči un Ko Šibasaki.

Filma stāsta par Kai (Rīvss), kurš pievienojas 47 roninu valdniekam Oiši (Sanada), kuri gatavojas atriebties nodevīgajam pavēlniekam, kurš pasludināja roninus par izstumtajiem.

Filmas "47 ronini" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Universal Pictures]]*. Filma saņēma galvenokārt negatīvas kritiķu atsauksmes un bija finansiāla izgāšanās, nopelnot tikai 151,8 miljonus ASV dolāru pie 175—225 miljonu dolāru budžeta.

## Atsauces

## Ārējās saites
2021. gada Daugavpils domes vēlēšanas

**2021. gada [[Daugavpils dome]]s vēlēšanas** notika  2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanu laikā. Atbilstoši likumam Daugavpils domes vēlēšanas tika plānotas ne vēlāk kā 2021. gada 5. jūnijā Latvijas pašvaldību vēlēšanu laikā.

## Balsošanas sistēma
Latvijas Republikas pilsētas domes un novada domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības ievēl vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes.

Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad domi ievēl uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.

Valstspilsētas pašvaldības domē ievēl 15 deputātus, ja iedzīvotāju skaits pilsētā pārsniedz 50 000.

Tiesības piedalīties Daugavpils domes vēlēšanās ir Latvijas un citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem ir reģistrēta dzīvesvieta Daugavpils administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Daugavpils administratīvajā teritorijā pieder nekustamais īpašums.

## Kandidātu saraksti
No 2021. gada 17. marta līdz 6. aprīlim konkrētos datumos notiek kandidātu sarakstu iesniegšana 5. jūnija Daugavpils domes vēlēšanām.

Deputātu kandidātu sarakstus Daugavpils domes vēlēšanām varēja iesniegt reģistrētas politiskās partijas, reģistrētu politisko partiju reģistrētas apvienības, kā arī divas vai vairākas reģistrētas politiskās partijas, kuras nebija apvienojušās reģistrētā politisko partiju apvienībā.

Tiesības piedalīties pašvaldību vēlēšanās kā deputātu kandidātiem bija Latvijas vai citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, kuri vēlēšanu dienā bija sasnieguši vismaz 18 gadu vecumu un bija reģistrēti Latvijas vēlētāju reģistrā un uz kuriem neattiecās likumā noteiktie kandidēšanas ierobežojumi.

Lai kandidētu Daugavpils domes vēlēšanās, kandidātu saraksta iesniegšanas dienā deputāta kandidātam bija jāatbilst vismaz vienam no šiem nosacījumiem, — Daugavpilī ir jābūt reģistrētai dzīvesvietai bez pārtraukuma pēdējos 10 mēnešus, Daugavpilī ir jābūt nostrādājušam kā darba ņēmējam vai pašnodarbinātai personai vismaz pēdējos četrus mēnešus vai Daugavpilī ir jāpieder nekustamajam īpašumam.

### Kandidātu saraksti

## Vēlēšanu rezultāti

## Atsauces

## Ārējās saites
* CVK mājaslapa
Aless Beļackis

**Aless Beļackis** (; dzimis 1962. gada 25. septembrī) ir baltkrievu skolotājs, cilvēktiesību aktīvists un politieslodzītais (2011–2014; kopš 2021). Baltkrievijas cilvēktiesību organizācijas "Viasna" ( — "Pavasaris") dibinātājs (1996). 2022. gada Nobela Miera prēmijas laureāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1962. gadā Vertsilas ciemā Karēlijā, 1965. gadā viņa vecāki atgriezās Baltkrievijā un apmetās Svietlahorskā  Homjeļas apgabalā. 1984. gadā Beļackis absolvēja Homjeļas Valsts universitāti un sāka strādāt par baltkrievu un krievu valodas un literatūras skolotāju Ļeļčicu rajonā. 1987. gadā iesaistījās protesta akcijās pret Daugavpils HES celtniecību, 1988. gadā Kurapatu masu kapos.
1988. gadā piedalījās cilvēktiesību organizācijas "Baltkrievijas martirologs" () un 1990. gadā Baltkrievijas katoļu kopienas izveidē. 
1996. gadā viņš nodibināja cilvēktiesību centru *Viasna* un bija Baltkrievijas Tautas frontes sekretārs (1996–1999) un priekšsēdētāja vietnieks (1999–2001), Demokrātisko NVO asamblejas darba grupas priekšsēdētājs (2000–2004). No 2007. līdz 2016. gadam viņš bija Starptautiskās Cilvēktiesību federācijas viceprezidents. 

2011. gadā Beļacki apsūdzēja par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un ieslodzīja cietumā. Pēc atbrīvošanas 2014. gadā viņš turpināja cīņu pret Aļaksandra Lukašenkas režīmu. Baltkrievijas iedzīvotāju protestu apspiešanas laikā 2021. gadā Beļacki vēlreiz apcietināja un 2023. gada 3. martā piesprieda desmit gadu cietumsodu par "skaidras naudas kontrabandu", kā arī "akcijām un grupējumu finansēšanu, kas rupji pārkāpa sabiedrisko kārtību".

## Atsauces

## Ārējās saites
Pamauragas

**Pamauragas** () ir kurvjziežu dzimtas augu ģints. Dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijas mērenajā joslā un Āfrikas ziemeļrietumos, taču sugas ir introducētas arī citviet pasaulē. Pamauragas ir tuvu radniecīgas mauragām (*Hieracium*), reizēm tās uzskata par mauragu apakšģinti. Ja pamauragas apskata kā atsevišķu ģinti, tajā ir klasificētas vairāk nekā 250 sugas.

Pamauragas, atšķirībā no mauragām, parasti aug atklātās vietās — pļavās, atmatās, ceļmalās. Tām bieži ir lapaini, stīgojoši dzinumi.

## Sugas
Latvijā ir sastopamas šādas pamauragu sugas un dabiski sastopamie hibrīdi:

* Augstā pamauraga (*Pilosella praealta*)
* Ciņu pamauraga (*Pilosella x caespitosa*)
* Daglīšu pamauraga (*Pilosella echioides*)
* Daudzziedu pamauraga (*Pilosella x floribunda*)
* Galvainā pamauraga (*Pilosella x cymosa*)
* Matainā pamauraga (*Pilosella officinarum*)
* Oranžā pamauraga (*Pilosella aurantiaca*)
* Salātu pamauraga (*Pilosella lactucella*)
* Skaistā pamauraga (*Pilosella x calodon*)

Citas ģintī klasificētās sugas un dabiski sastopamie hibrīdi (nepilns saraksts):

* Pakalnu pamauraga (*Pilosella collina*) (Gochnat) Soják
* Blīvziedu pamauraga (*Pilosella densiflora*) (Tausch) Soják
* Mainīgā pamauraga (*Pilosella dubia*) (L.) F.W.Schultz & Sch.Bip.
* Stīgu pamauraga (*Pilosella flagellaris*) (Willd.) Arv.-Touv.
* Kamolainā pamauraga (*Pilosella glomerata*) (Froel.) Fr.
* Oņegas pamauraga (*Pilosella onegensis*) Norrl.
* Spilvziedu pamauraga (*Pilosella piloselliflora*) (Nägeli & Peter) Soják
* Šultesa pamauraga (*Pilosella schultesii*) (F.W.Schultz) F.W.Schultz & Sch.Bip. ex H.P.Fuchs
* Dzinumu pamauraga (*Pilosella stoloniflora*) (Waldst. & Kit.) F.W.Schultz & Sch.Bip.

## Galerija

Attēls:Yellow Hawkweed.jpg|*Pilosella caespitosa*
Attēls:Hieracium echioides Prague 2011 1.jpg|*Pilosella echioides* 
Attēls:Pilosella officinarum 112777670.jpg|*Pilosella officinarum* 
Attēls:20170526Pilosella piloselloides2.jpg|*Pilosella piloselloides* 
Attēls:Pilosella novosibirskensis 76484936.jpg|*Pilosella novosibirskensis*


## Atsauces
Zeme zila kā apelsīns

**"Zeme zila kā apelsīns"** () ir 2020. gada Ukrainas un Lietuvas kopražojuma dokumentālā filma, kuras režisore un scenārija autore ir Irina Cilika. Cilika par šo filmu ieguva Režijas balvu kategorijā *World Cinema Documentary* 2020. gada Sandensas kinofestivālā.

Filmu veidojušas producentes ir Anna Kapustina (*Albatros Communicos*, Ukraina) un Giedre Žickite (*Moonmakers*, Lietuva) kopā ar Ukrainas Valsts kino aģentūras, Lietuvas Kino centra, *IDFA Bertha Fund* (Nīderlande) atbalstu.

## Sižets
Vientuļā māte Hanna un viņas četri bērni dzīvo frontes līnijas kara zonā Donbasā, Ukrainā. Kamēr ārpasaulē skan sprādzieni un valda haoss, ģimene spēj saglabāt savu māju kā drošu patvērumu, piepildītu ar dzīvību un gaismu. Ikvienam ģimenes loceklim ir aizraušanās ar kino, kas motivē uzņemt filmu, kuru iedvesmojusi viņu pašu dzīve kara laikā. Radošais process liek uzdot jautājumu par to, kāds spēks varētu būt maģiskajai kino pasaulei katastrofu laikā. Kā attēlot karu, izmantojot daiļliteratūru? Hannai un bērniem traumas pārvēršana mākslas darbā ir galvenais veids, kā palikt cilvēkam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mstislava Keldiša krūšutēls

**Piemineklis — krūšutēls zinātniekam Mstislavam Keldišam** bija Mstislavam Keldišam veltīts piemineklis, kas no 1978. gada aprīļa līdz 2023. gada novembrim atradās Rīgā, Kanālmalas apstādījumos, pretim Latvijas Universitātes galvenajai ēkai. Naktī uz 2023. gada 3. novembri pārvietots uz Rīgas pieminekļu aģentūras noliktavu.

## Raksturojums
Piemineklis ir 3,4 metrus augsts. Šis ir akadēmiķa Mstislava Keldiša krūšutēls, kas novietots uz postamenta kurā ir iekalts šāds teksts:

Teksts ir divās valodās: latviešu un krievu.

Postamenta labajā pusē bija piestiprināti Keldiša apbalvojumu atlējumi bronzā, kuri zuduši 1990. gados.

## Vēsture
Sākotnēji tika plānots, ka pieminekli uzstādīs Komunāru parkā, kur tolaik atradās Oktobra revolūcijas un Vācijas—PSRS kara dalībnieku krūšutēli, tāpēc šis piemineklis tika projektēts līdzīgā stilā. Tomēr vēlāk komisija pieņēma lēmumu izvietot pieminekli tieši Kanālmalas apstādījumos.

Pieminekļa autori ir arhitekts Georgs Baumanis un tēlnieks Ļevs Bukovskis. 1978. gada 24. aprīlī to atklāja LPSR Augstākās Padomes priekšsēdētāja Valentīna Klibiķe, Pētera Stučkas Latvijas Valsts Universitātes Cietvielu fizikas institūta direktors Juris Zaķis un LKP CK aģitācijas nodaļas vadītājs Leonīds Freibergs. Pieminekļa atklāšana notika Keldiša dzīves laikā.

Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā Latvijā pastiprinājās Padomju režīmu slavinošo objektu nojaukšana. 2023. gada 3. martā Rīgas domes Pieminekļu padome atbalstīja ierosinājumu demontēt pieminekli Mstislavam Keldišam. 2023. gada 18. oktobī Rīgas dome pieņēma lēmumu par krūšutēla novākšanu. Naktī uz 2023. gada 3. novembri to pārvietoja uz Rīgas pieminekļu aģentūras noliktavu Varoņu ielā.

## Atsauces
Amerikāņu draugs

**"Amerikāņu draugs"** () ir 1977. gada Rietumvācijas un Francijas *[[neo-noir]]* filma, kuras režisors, producents un scenārija autors ir Vims Venderss. Filmā galvenās lomas atveido Deniss Hopers, Bruno Gancs, Liza Kroicere un Žerārs Blāns. Nelielas lomas atveido arī amerikāņu kinorežisori Nikolass Rejs un Semjuels Fulers. Filma balstīta uz Patrīcijas Haismitas 1974. gada romānu *Ripley's Game*.

Filma stāsta par noziedznieku Tomu Ripliju (Hopers), kurš padara neārstējami slimu gleznu rāmju veidotāju Jonatanu par slepkavu.

Filmu "Amerikāņu draugs" izrādīja 1977. gada Kannu kinofestivālā. Tā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, slavējot to par atmosfēru un scenāriju, dēvējot to par "lēnu, eksistenciālu trilleri". Filmu "Amerikāņu draugs" izvēlējās kā Rietumvācijas kandidatūru par labāko filmu svešvalodā 50. Amerikas Kinoakadēmijas balvai, tomēr to nenominēja. Tā ir otrā filmu adaptācija par Tomu Ripliju pēc filmas "Spožajā saulē" (1960). Vēlāk sekoja arī filma "Talantīgais misters Riplijs" (1999).

## Atsauces

## Ārējās saites
Līga Priedīte

**Līga Priedīte** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu skolotāja un kordiriģente.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1936. gadā Valmieras apriņķa Vaidavas pagasta Naučos.
Mācījās Cēsu 2. pamatskolā un Alfrēda Kalniņa Cēsu Mūzikas vidusskolā (1951–1955). Pēc studijām Latvijas Valsts konservatorijas Kordiriģentu nodaļā (1955–1960) strādāja par pedagoģi Alfrēda Kalniņa Cēsu Mūzikas vidusskolā, vēlāk vadīja tās Kordiriģentu nodaļu, līdztekus bija Alfrēda Kalniņa Cēsu Mūzikas vidusskolas kora diriģente, kā arī Cēsu Tautas kora "Beverīna" (1979–1980, kopā ar Imantu Kokaru), vīru kora "Cēsis", jauktā kora "Tikko", senioru kora "Ābele" diriģente.

## Atsauces
Voiceks (filma)

**"Voiceks"** () ir 1979. gada Rietumvācijas drāmas filma, kuras režisors, producents un scenārija autors ir Verners Hercogs. Filmā galvenās lomas atveido Klauss Kinskis, Eva Matesa, Volfgangs Raihmans un Villijs Zemmerloge. Filma balstīta uz vācu dramaturga Georga Bihnera nepabeigtu lugu ar tādu pašu nosaukumu.

Filmu "Voiceks" izrādīja 1979. gada Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru.

## Ārējās saites
Spēlmaņu nakts 2021/2022

**[[Spēlmaņu nakts]] 2021/2022** balvu pasniegšana ceremonija norisinājās , Dailes teātrī. Ceremonijas laikā tika apbalvotas 2021./2022. gada teātra sezonas izrādes un to veidotāji, kā arī pasniegtas balvas par mūža ieguldījumu teātra mākslā un skatītāju simpātijas balvas. Balvas tika pasniegtas 14 kategorijās.

## Ceremonija
Latvijas Teātra darbinieku savienības vadībā ceremoniju veidoja režisore Laura Groza, scenogrāfs Mārtiņš Vilkārsis, videomākslinieks -8 un kino režisors Matīss Kaža. Ceremonijas muzikālo partitūru veidoja šī gada jubilāra Zigmara Liepiņa mūzika. Ceremoniju vadīja Valmieras Drāmas teātra aktieris Mārtiņš Meiers.

## Žūrija
Žūrijas komisijas sastāvā bija teātra kritiķe un zinātniece, žūrijas komisijas priekšsēdētāja Edīte Tišheizere, teātra zinātniece, žūrijas komisijas priekšsēdētājas vietniece Līga Ulberte, teātra kritiķe un “Latvijas Televīzijas” kultūras žurnāliste Henrieta Verhoustinska, teātra kritiķe un zinātniece Zane Radzobe, teātra kritiķis Toms Čevers, kultūras žurnāliste Marina Nasardinova, aktrise Dace Bonāte.

## Laureāti un nominācijas
*Piez.: Pie nominācijām uzskaitīti visi izvirzītie pretendenti; laureāti atrodas saraksta augšgalā un ir izcelti *'treknrakstā**.''


== Balva par mūža ieguldījumu ==

* **Aina Matīsa** — Režisore, pedagoģe un [[Latvijas Kultūras akadēmija]]s profesore
* **Edmunds Freibergs** — Režisors, aktieris un skatuves mākslas pedagogs

== Skatītāju simpātiju balva ==
Latvijas sabiedriskais medijs sadarbībā ar Latvijas Teātra darbinieku savienību un Latvijas teātriem aicināja piedalīties "Spēlmaņu nakts" skatītāju simpātijas balsojumā un izdarīt savu izvēli par 2021./2022. gada sezonas labāko izrādi, aktieri un aktrisi portālā Lsm.lv.

Skatītāju simpātijas balvas pretendenti ir “Spēlmaņu nakts” balvai kategorijās “Gada aktrise” un “Gada aktieris” nominētie mākslinieki, savukārt par skatītāju simpātijas balvu gada izrādei sacenšas visas 15 izrādes, kas nominētas kategorijās “Gada lielās formas izrāde”, “Gada mazās formas izrāde” un “Gada izrāde bērniem un/vai pusaudžiem”.

* **Gada izrāde** — "Mēs, roks, sekss un PSRS" — Valmieras Drāmas teātris, režisors [[Jānis Znotiņš]]
* **Gada aktrise** — [[Elīna Vāne]] — Marta izrādē “Kam bail no Virdžīnijas Vulfas?”, Valmieras Drāmas teātris
* **Gada aktieris''' — Kaspars Zvīgulis — Jāsons izrādē “Mazā naudiņa”, Latvijas Nacionālais teātris

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Apbalvošanas ceremonija (video)
Zutis (uzvārds)

**Zutis** (sieviešu dzimtē Zute) ir latviešu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Bernhards Zutis (1893—1968), farmaceits, sabiedriskais darbinieks,
* Jānis Zutis (1893—1962), padomju vēsturnieks,
* Pēteris Zutis (1897—1977), čekists un inženieris,
* Pēteris Zutis (1900—1975), padomju militārais darbinieks.

## Skatīt arī
* Zutis
2022. gada Lielā Kristapa balva

**2022. gada [[Lielais Kristaps (kinofestivāls)|Lielā Kristapa balvu]]** pasniegšanas ceremonija norisinājās 2023. gada 26. februārī Rīgas cirka telpās. Pirms tam no 23. februāra “Lielā Kristapa” programmā notika filmu pirmizrādes un balvai nominēto filmu seansi. Līdz 24. februārim risinājās balsojums par skatītāju balvu. 26. februāra balvu pasniegšanas ceremonijā balvu par mūža ieguldījumu latviešu kino mākslā saņēma scenārists Alvis Lapiņš.

## Nomināciju paziņošana
2022. gada Nacionālās kino balvas «Lielais Kristaps» konkursam tika iesniegtas 83 filmas, tai skaitā 14 pilnmetrāžas spēlfilmas. 2022. gada 5. decembrī paziņoja balvas nominantus. Viestura Kairiša filmu "Janvāris" nominēja divpadsmit kategorijās. Vienpadsmit nominācijas saņēma režisora Aika Karapetjana filma "Sema ceļojumi", bet režisoru Raita un Laura Ābeļu filma "Nemierīgie prāti" nominēta desmit kategorijās. Paziņoja, ka balva par mūža ieguldījumu filmu mākslā piešķirta kinodramaturgam Alvim Lapiņam.

## Ceremonija
Balvu pasniegšanas ceremonija norisinājās 2023. gada 26. februārī nesen rekonstruētajā Rīgas cirka ēkā. Ceremonijas režisors bija Mārtiņš Ķibers, tekstu autori — Klāvs Mellis un Monta Gāgane, scenogrāfija — Anna Heinrihsone.

Ceremonijas sākumā kinodramaturgam Alvim Lapiņam pasniedza balvu par mūža ieguldījumu latviešu kino mākslā. No dažādās kategorijās nominētajām filmām visvairāk balvu (piecas) saņēma filma "Janvāris", tai skaitā kā gada labākā pilnmetrāžas spēlfilma. Trīs balvas saņēma animācijas filma "Mans laulību projekts". Pa divām balvām saņēma daudzsēriju filma "Krimināllieta iesācējam" un filmas "Māsas", "Neona pavasaris" un "Nemierīgie prāti". Filmas "Neona pavasaris" galvenās lomas tēlotājai Marijai Luīzei Meļķei piešķīra balvu kā labākajai aktrisei galvenajā lomā, taču savā uzrunā viņa norādīja, ka filmā spēlē varoni, kuru Latvijas valsts pašlaik atsakās atbalstīt, un tādēļ, kamēr netiks pieņemts Dzīvesbiedru likums, viņa "Lielā Kristapa" statueti nepieņems un lūdz to nogādāt Kultūras ministrijai.

Ceremonijā pasniedza LSM skatītāju balvu. Skatītāju balsojums norisinājās no 3. līdz 24. februārim sabiedrisko mediju portālā lsm.lv. Tajā uzvarēja un skatītāju simpātiju balvu saņēma seriāls "Viss Norm" (režisors Alberts Viegliņš, studija *Centaur Films*).

Pasniedza arī vairākas īpašās balvas, tai skaitā Starptautiskās kinokritiķu asociācijas FIPRESCI Latvijas nodaļas balva, ko saņēma filma "Revolūcija" un tās režisors Mārcis Lācis.

## Laureāti un nominācijas
Uzvarētāji atrodas saraksta augšgalā un ir izcelti **treknrakstā**.

;Piezīmes:

 P 1 Filmai piešķirta Īpašā žūrijas atzinība labākās pilnmetrāžas dokumentālās filmas kategorijā — darbam, kas skatītājam ļauj ielūkoties nezināmā, slēgtā vidē, vienlaikus izceļot tajā valdošo nevienlīdzību, aicinot izvērtēt *status quo* neaizskaramību.
 P 2 Aktrise savā uzrunā norādīja, ka filmā spēlē varoni, kuru Latvijas valsts pašlaik atsakās atbalstīt, un tādēļ, kamēr netiks pieņemts Dzīvesbiedru likums, viņa "Lielā Kristapa" statueti nepieņems un lūdz to nogādāt Kultūras ministrijai.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Valentīna Helmūte

**Valentīna Helmūte** (dzimusi Jansone /Selga no 1940.g/   — ) bija latviešu tēlniece un gleznotāja.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1928. gadā Liepājā masieres un grāmatveža ģimenē. Mācījās Rīgas Teodora Zeiferta 17. pamatskolā, tad Rīgas daiļamatniecības vidusskolas Keramikas nodaļā (1943–1948). 
1955. gadā absolvēja studijas Latvijas Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļā, bija arteļa "Mākslinieks" galvenā māksliniece (1956–1957), darbojās kombināta "Māksla" tēlniecības darbnīcās "Mākslinieku nams".
1958. gadā viņu uzņēma Latvijas Mākslinieku savienībā.

Mūža nogalē dzīvoja Aizputē (1997–2002), no 2002. gada Liepājā.
Mirusi 2023. gadā, apglabāta Nīkrāces pagasta Tukuma kapos.

## Atsauces
Mohavkīts

thumb| Pulēts 82 gramu mohavkīta tīrradnis
thumb| Mohavkīta tīrradnis
**Mohavkīts** () ir rets iezis, kas sastāv no arsēna, sudraba, niķeļa, skutterudīta un vara ar formulu Cu3As līdz Cu6As maisījuma, un vistīrākais materiāls parasti ticis atrasts baltā kvarca masā. Tam ir 3—3,5 cietība un metālisks spīdums. Tas ir nosaukts pēc Mohavkas raktuves, kur tas sākotnēji tika atrasts. Krāsas svārstās no misiņa-dzeltenas līdz metāliski pelēkai, un dažreiz tam ir zila vai zaļgana virsma. Šīs krāsas nāk no tā divām galvenajām sastāvdaļām — ar arsēnu bagātajiem vara minerāliem algodonīta un domeikīta. Tā krāsa var atgādināt pirotītu, taču atšķirībā no pirotīta mohavkīts nav magnētisks.

## Etimoloģija un izcelsme
Tiek uzskatīts, ka mohavkīts ir atrodams tikai Mohavkas vara raktuvēs, kas atrodas Mičiganas Kīveno pussalā. Mohavkas raktuvēs tas pirmo reizi tika atklāts 1900. gada janvārī netālu no 1. šahtas, kad tika pārgriezta vara rūdas dzīsla. Šīs rūdas paraugi tika nosūtīti Džordžam Kēnigam no Mičiganas Raktuvju koledžas analīzei. Tika uzskatīts, ka rūda ir pilnīgi jauns minerāls, un Kēnigs to nosauca par mohavkītu. Materiāla atkārtota analīze 1971. gadā atklāja, ka tas ir tuvu vara un niķeļa arsenīdu maisījums, un mohavkīta nosaukums vairs netika atzīts kā īpašs minerāls.

## Lietojumi
Mohavkītu, kas ir vara rūda, izmanto vara iegūšanai. Tomēr, kad varš tiek iegūts, tas ir toksisks tajā esošā arsēna daudzuma dēļ. Mohavkīts, it īpaši, ja tas satur kvarcu, tiek izmantots rotaslietās tā izskata dēļ.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mohavkīts Minerālu datos
Gunta Kalsere

**Gunta Kalsere** (dzimusi 1951. gada 24. jūlijā Krustpilī) ir latviešu gleznotāja, Talsu krūmu grupas dibinātāja un dalībniece. Gunta Kalsere glezno eļļas tehnikā, ainavas, klusās dabas, abstraktas kompozīcijas, veido arī instalācijas un objektus.

Beigusi Ventspils 1. ģimnāziju, mācījusies Rīgas Celtniecības tehnikumā. Izstādēs piedalās kopš 1994. gada. Pārstāvējusi Talsu krūmu grupu izstādēs arī ārpus Latvijas. Latvijas Mākslinieku savienības biedre kopš 1997. gada.

## Atsauces
Tivieši

**Tivieši** () jeb **tuvieši** ir viena no tjurku tautām un Tivas pamatiedzīvotāji, kas dzīvo arī citās Krievijas Federācijas Sibīrijas daļās, kā arī Ķīnā un Mongolijā. Tiviešu etnosu dala deviņos reģionos.

Tradicionāli tivieši bijuši klejotāji un nodarbojušies ar lopkopību, audzējot kazas, aitas, kamieļus, ziemeļbriežus, liellopus un jakus. Agrāk dzīvoja ar filcu klātās jurtās, kuras sezonāli pārvietoja, pārceļoties uz jaunām ganībām.


Siedlungsgebiete der Tiva und Duva.PNG|Vēsturiskā tiviešu apdzīvotā teritorija mūsdienu Krievijas Federācijā un Mongolijā
Mongol Empire c.1207.png|Tiviešu (*Tuvans*) zeme Mongoļu impērijas sastāvā
Mongolia XVI.png|Tiviešu (*Tuvans*) zeme pēc Mongoļu impērijas sabrukuma
Tuvans.jpg|Tiviešu jātnieks Mongolijā


## Skatīt arī
* Altajieši
* Hakasi
* Jakuti

## Atsauces
Piemineklis Georgam Armitstedam

**Piemineklis Georgam Armitstedam** ir Rīgas mēram Georgam Armitstedam veltīts piemineklis, kas atrodas Rīgā, Kanālmalas apstādījumos netālu no Latvijas Nacionālā operas ēkas un Timma tiltiņa.

## Vēsture
Lēmumu izveidot pieminekli Georgam Armitstedam pieņēma vēl 1912. gada 3. decembrī, bet sakarā ar Pirmā pasaules kara sākumu projektu nerealizēja.

2004. gadā uzņēmējs un mecenāts Jevgeņijs Gombergs nosūtīja Rīgas mēram Aivaram Aksenokam vēstuli ar ierosinājumu izveidot Georga Armitsteda pieminekli saskaņā ar Rīgas domes 1912. gadā pieņemto lēmumu, Gombergs bija arī viens no projekta sponsoriem. Finansēšanā piedalījās arī Armitsteda mazmazdēls Rodnijs Redklifs no Lielbritānijas.

Pieminekli atklāja , atklāšanas ceremonijā piedalījās karaliene Elizabete II un Latvijas Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga.

Pieminekļa autori ir tēlnieks Andris Vārpa, arhitekte Kristīne Vīziņa un metāllējējs Deniss Gočijajevs. Tas attēlo Georgu Armitstedu kopā ar dzīvesbiedri Cecīliju Pihlavu un čau-čau šķirnes sunīti. Aiz pieminekļa izveidota terase, kurai piestiprināta bronzas plāksnīte ar uzrakstu latviešu un angļu valodā:

## Atsauces
Hakasi

**Hakasi** ( vai *тадар* — 'tatāri') ir viena no tjurku tautām un Hakasijas pamatiedzīvotāji, kas dzīvo arī citās Krievijas Federācijas Sibīrijas daļās un Ķīnā.

Hakasi tradicionāli nodarbojas ar lopkopību un zemkopību. Cēlušies no Sibīrijas tatāriem un Jeņisejas kirgīziem, sajaucoties ar citām tjurku valodās, kā arī samodiešu un ketu valodās runājošām tautām.


KhakasinRussia.png|Hakasu īpatsvars Hakasijā
Хакаски с детьми.JPG|Hakasiešu tautastērpi


## Skatīt arī
* Altajieši
* Kirgīzi

## Atsauces

## Ārējās saites
Lord of the Lost

***Lord of the Lost*** ir vācu gotiskā un industriālā metāla grupa no Hamburgas. Sākotnēji bija plānots kā soloprojekts, ko 2007. gadā izveidoja dziedātājs un ģitārists Kriss Harmss. 

Pirmo studijas albumu ar nosaukumu *Fears* izlaida 2010. gadā. Pirmos albumus izdeva sadarbībā ar ierakstu kompāniju *[[Out of Line Music|Out of Line]]*. 2017. gadā parakstīja līgumu ar *[[Napalm Records]]*. 

2023. gadā ar dziesmu *Blood & Glitter* uzvarēja Vācijas nacionālajā atlasē Eirovīzijas dziesmu konkursam *Unser Lied für Liverpool* un kļuva par Vācijas pārstāvjiem 2023. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Liverpūlē.

## Diskogrāfija

### Studijas albumi
* 2010: *Fears*
* 2011: *Antagony*
* 2012: *Die Tomorrow*
* 2014: *From the Flame into the Fire*
* 2016: *Empyrean*
* 2018: *Thornstar*
* 2021: *Judas*
* 2022: *Blood & Glitter*

### Koncertalbumi un kompilācijas
* 2013: *We Give Our Hearts (Live auf St. Pauli)*
* 2015: *Swan Songs*
* 2015: *A Night to Remember - Live Acoustic in Hamburg*
* 2017: *Swan Songs II*
* 2018: *Confession: Live at Christuskirche*
* 2019: *Till Death Us Do Part: Best Of* 
* 2020: *Swan Songs III*

### EPs
* 2012: *Beside & Beyond*
* 2014: *MMXIV*
* 2015: *Full Metal Whore*
* 2016: *Eisheilige Nacht 2016* (kopā ar Ēriku Fišu)
* 2018: *Ruins*
* 2022: *The Heartbeat of the Devil*

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Gaja (nozīmju atdalīšana)

**Gaja** var būt:
* Gaja — dieviete sengrieķu mitoloģijā;
* Gaja — pilsēta Indijā;
* Gaja — pilsēta Krievijā.
1902. gada Šamahi zemestrīce

thumb|Ēkas drupas
thumb|Džimes mošeja pēc zemestrīces
**1902. gada Šamahi zemestrīce** bija aptuveni 6,9 magnitūdas spēcīga zemestrīce, kuras epicentrs atradās netālu no Šamahi (Šemahas) pilsētas toreizējā Baku guberņā Krievijas Impērijā. Dažādi avoti min no 2000 līdz vairāk nekā 3000 bojā gājušo, pilsēta bija sagrauta, tāpat kā 42 gadus pirms tam notikušās zemestrīces laikā. Zemestrīce notika 1902. gada 31. janvārī (13. februārī pēc jaunā stila). Tā bija stiprākā un pēdējā 9 zemestrīču sērijā, kas satricināja pilsētu 1806.—1902. gadā.

Epicentra nelielā dziļuma (ap 15 km) dēļ postījumi bija stipri, bet notika tikai šaurā apgabalā ap to; pēc Merkalli skalas, postījumi epicentra apkaimē sasniedza 9 balles no 12. Pilsētā un apkaimē sagruva vairāk nekā 7000 māju, tai skaitā ap 4000 no 5000 mājām pilsētā. Inženieri un zinātnieki 1902.—1903. gadā ziņoja, ka galvenie lielo postījumu iemesli bijuši Šamahi ēku atrašanās uz nestabilas grunts un celtniecības zemā kvalitāte. Vietējo iedzīvotāju parastās slikti mūrētās celtnes ar smagiem jumtiem sabruka viegli un ar smagākām sekām, kamēr pilsētas krievu apdzīvotajā daļā daudzas koka mājas noturējās pret zemes līgošanos. Taču aukstās dienas dēļ no daudzajām iekurtajām krāsnīm sākās ugunsgrēki. Glābšanas darbiem traucēja pēcgrūdieni, un tie tika pārtraukti pārāk ātri: vēlāk zem drupām tika atrasti paglābušies cilvēki, kuri tur nomira bada nāvē.

Zemestrīce tiek uzskatīta par vienu no postošākajām Azerbaidžānas vēsturē; ap 20 000 cilvēku ziemā palika bez pajumtes. Bez pilsētas vēl bija cietušas ēkas 126 apdzīvotās vietās Šamahi apriņķī. Zinātnieki, konkrēti 1859. gada zemestrīces rajonu apsekojušais vācu ģeologs Hermanis Ābiks, jau labu laiku pirms šīs zemestrīces, redzot to biežo atkārtošanos šajā rajonā, bija aicinājuši iedzīvotājus pārcelties uz citiem rajoniem, tomēr tie izvēlējās palikt ierastajā vietā un pilsēta vienmēr tika atjaunota. Pieraduma dēļ pie zemestrīcēm neradās uztraukums arī tad, kad pirms zemestrīces no rīta notika vairāki viegli grūdieni, līdz pieci stipri grūdieni nesagrāva pilsētu. Sagruva vai smagi cieta vairākas agrākās zemestrīces izturējušas vēsturiskas celtnes, tai skaitā 900 gadus vecā Džimes mošeja.

Zemestrīce izraisīja Gizdekbozdega dubļu vulkāna izvirdumu netālajā Abšeronas pussalā. Izvirduma dēļ bojā gāja 6 gani un ap 2000 lopu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Altajiešu valoda

**Altajiešu valoda** () vai **dienvidaltajiešu valoda**, agrāk — **oiratu valoda**, ir tjurku saimes valoda, kura izplatīta galvenokārt Altaja Republikā Sibīrijas dienvidrietumos. Kopējais altajiešu valodu pratēju skaits tiek lēsts ap 57 tūkstošiem. Altajiešu valodā izšķir telengitu izloksni, kurā runā ap 3700 cilvēku.

Agrāk dienvidaltajiešu un ziemeļaltajiešu valodas tika uzskata par vienu valodu ar vairākām izloksnēm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vasiļkivas majolikas gailis

**Vasiļkivas majolikas gailis** () ir dekoratīvs trauks, ko ražoja majolikas rūpnīca Vasiļkivā un ko radījuši Valērijs Protorjevs un Nadja Protorjeva. Tas kļuva par noturības simbolu pēc 2022. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā, kad izplatījās fotogrāfija ar vienu no sagrautajām mājām Borodjankā: neskatoties uz to, ka dzīvoklis bija gandrīz pilnībā nopostīts, virtuves skapis pie sienas saglabājās. Uzmanīgāk to apskatot uz tā var pamanīt dekoratīvo majolikas gaili.

## Vēsture
Gaiļus ražoja majolikas rūpnīcā Vasiļkivā 20. gadsimtā no 60. gadu sākuma līdz 80. gadiem.

Pēc tam, kad izdzīvojušais skapis ar gaili uz tās no sagruvušas mājas Borodjankā kļuva slavens visā pasaulē, Ukrainas mediji un cilvēki sociālajos tīklos sāka interesēties par šo mākslas darbu. Virtuves skapi pamanīja un nofotografēja Jeļizaveta Servatinska un Kijivas pilsētas domes deputāte Viktorija Burdukova pievērsa visu uzmanību tieši gailim.

Gaili kopā ar skapi nogādāja Nacionālajā cieņas revolūcijas muzeja ekspozīcijā.

## Autori
[thumb| Keramikas gailis uz virtuves skapja sagruvušā mājā, [Borodjanka, 2022. gada aprīlis.]]
Darbu sākotnēji kļūdaini piedēvēja Prokopam Bidasjukam.

Vasiļkovas majolikas rūpnīcas galvenais mākslinieks Serhijs Deņisenko uzskata, ka gaiļa autorība pieder Valērijam Protorjevam un viņa sievai Nadjai.

## Simbols
left|thumb|Lieldienu ola ar gaili.
Virtuves skapis ar gaili, kas pārdzīvoja bombardēšanu un palika pie sienas, kļuva par stingrības un neatlaidības simbolu. Parādījās mīms: "Esi tik stiprs kā šis virtuves skapis". To min arī kā nepielūdzamā ukraiņu gara simbolu.

Gailis redzams Oleksandra Grehova, Dimas Kovaļenko, Kaķa Inžira ilustrācijās. Pēc tā ir liels pieprasījums vietējos tiešsaistes tirgos.

Gailis kļuvis par vienu no iecienītākajām slāviskajām Lieldienu olu dekorējumu tēmām. Apvienotās Karalistes premjerministra Borisa Džonsona vizītes laikā Kijivā 2022. gada 9. aprīlī gan viņam, gan Ukrainas prezidentam Volodimiram Zelenskim pasniedza līdzīgus keramikas gaiļus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kijivas Madonna

**Kijivas Madonna** ir simbolisks sievietes attēls, kura ar krūti baro bērnu, patveroties Kijivas metro, lai pasargātu sevi no uzbrukuma Ukrainas galvaspilsētas Kijivas bombardēšanas laikā 2022. gadā, ko veica Krievijas Federācijas Bruņotie spēki. Internetā populāra kļuvusi žurnālista Andrāša Feldeša uzņemtā fotogrāfija, kas kļuvusi gan par humanitārās krīzes, gan netaisnīga kara ilustrāciju. Attēls bija iedvesmas avots ikonai, ko izstādīja Munjano di Napoli pilsētas katoļu baznīcā, Itālijā, un kas kļuva par māksliniecisku pretestības un cerības simbolu.

## Vēsture
Pirmajās Krievijas uzsāktā kara dienās Ukrainā uzņemta fotogrāfija, kurā 27 gadus vecā Tatjana Bļižņaka ar krūti baro savu trīs mēnešus veco meitu Maričiku, patveroties Kijivas metro tuneļos, lai pasargātu sevi un meitu no pilsētas bombardēšanas. Šis skats piesaistīja ungāru žurnālista Andrāša Feldeša uzmanību un viņš to nofotogrāfēja. Sieviete no 2022. gada 25. februāra kopā ar vīru un bērnu patvērās metro. Lai gan viņus bija paredzēts evakuēt 26. februārī, kauju dēļ viņi nevarēja izkļūt no tuneļa, kurā patvērās. Fotogrāfija saņēma plašu popularitāti, un ar to pat dalījās Vatikāna oficiālā vietne. To redzēja ukraiņu māksliniece Marina Solomeņikova no Dņipro. Viņa izmantoja ikonisko sievietes attēlu kā iedvesmu savam portretam, kurā Marija baro bērnu. Attēlā ukrainietes galvassega izmantota kā Marijas plīvurs, bet viņas galva attēlota metro kartes priekšā. 2020. gada 5. martā māksliniece savu radīto portretu ievietoja internetā.

Pēc jezuītu priestera Vjačeslava Oku lūguma uz Itāliju nosūtīja portreta "Madonna no metro" audekla kopiju glabāšanai vietā, kur priesteris kalpos. Lielajā ceturtdienā Neapoles arhibīskaps iesvētīja gleznu par pielūgsmes objektu. Ikonu izstādīja Jēzus Sirds baznīcā ar nosaukumu iesauku "Kijivas Madonna", kas atrodas Munjano di Napoli komūnā. 2022. gada 25. martā to iesvētīja pāvests Francisks.

Tatjana Bļižņaka vēlāk patvērās Ļvivā.

## Nozīme
Attēls kļuvis gan par humanitārās krīzes un netaisnīga kara ilustrāciju, gan par ukraiņu cerības un klusās pretestības simbolu.

## Atsauces
Šamss

**Šamss** () ir Omānas augstākā virsone. 3018 metrus augstais kalns atrodas Hadžaru kalnos, valsts ziemeļos. Kalna virsotne apmeklētājiem ir slēgta, jo tur atrodas radiolokācijas stacija. Blakus virsotnē, kas ir 2997 metrus augsta, atrodas tūristu iecienīts skatu laukums. 

## Ārējās saites

* Šamss summitpost.org
Perma (zeme)

thumb|240px||Permas zemes ģerbonis (1672)
thumb|240px|Permas zeme (''Permia provincia'') 1549. gada kartē

**Dižā Perma** (, ) jeb **Permija** (), bija no Novgorodas Republikas, vēlāk no Maskavijas atkarīga valsts Kamas upes baseinā Permas novadā. Tās ietekmē atradās arī Mazās Permas zemes Pečoras un Vičegdas baseinā mūsdienu Komi Republikā (*Пермь Вычегодская*). 
Permas galvaspilsēta bija Čerdina (līdz 1472 un 1535—1613), Počka (1472—1535) un Soļikamska (1636—1708).

## Vēsture
Vikingu laikos Barenca jūras piekraste un tajā ietekošo upju baseins no 9. gadsimta tika dēvēts par *Bjarmaland* (). 11. gadsimtā tā nokļuva Novgorodas kņazu pārvaldē, 14. gadsimtā pievērsa pareizticībai. Kopš 1451. gada Permas kņazi mēģināja saglabāt autonomiju Maskavijas, Novgorodas un Kazaņas hanistes savstarpējās cīņās. Zināms, ka šajā laikā valdīja kņazi Mihails (*Михаил Великопермский*, 1451—1481) un Matvejs (*Матвей Великопермский*, 1481—1505).

Pēc 1472. gada Permas zeme jeb "Lielā Perma" (*Пермь Великая*) nonāca Maskavas lielkņazistes ietekmē, bet pēc 1547. gada to iekļāva Krievijas caristes sastāvā. 1558. gadā Krievijas cars Ivans IV piešķīra Grigorijam Stroganovam plašu teritoriju Kamas upes baseinā. 1582. gadā Stroganovi apmaksāja atamana Jermaka vadīto kazaku iebrukumu Sibīrijas hanistē.

Pēc Pētera I 1708. gada administratīvās reformas Permas zeme ietilpa Sibīrijas guberņā. 1780. gadā izveidoja patstāvīgu Permas vietniecību, ko 1796. gadā pārdēvēja par Permas guberņu.
## Teritorija
[thumb|center|500px|Permija 1645. gada [Joams Blaus|Joama Blaua kartē. Ar sarkanu līniju iezīmēta Krievijas caristes robeža, kas tolaik veda gar Obas un Tobolas upēm.]]

Sibīrija un Krievija 1562.JPG|Permija starp Sibīrijas un Krievijas zemēm 1562. gada kartē
Rus-1389.png|Perma Novgorodas pārvaldē (1389)
Perm (Remezov).jpg|Dižā Perma Kamas, Pečoras un Ziemeļu Dvinas baseinā (1701. gada karte ar Urālu kalniem apakšā)
Permia map - Andrianov.jpg|Grigorijam Stroganovam 1558. gadā dāvātā teritorija Permas zemes dienvidos (1951. gada karte)
Permas un Vjatkas zemes 16. gadsimtā.jpg|Permas un Vjatkas zemes 16. gadsimtā
Komi people area in Northern Russia map.svg|Komiešu apdzīvotā teritorija mūsdienās


## Atsauces

## Ārējās saites