open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Adelijas Zeme

**Adelijas Zeme** () ir dabas apgabals Austrumantarktīdā D'Irvila jūras krastā. Stiepjas no Eldena raga austrumos (66°48′S 142°02′E﻿) līdz Purkuapā ragam rietumos (66°12′S 136°11′E﻿). Dažkārt tiek saukta par **Adelijas krastu** un tiek pieskaitīta Vilksa Zemei. Austrumos robežojas ar Džordža V krastu, rietumos — ar Klēras krastu.

Adelijas Zemi 1840. gadā atklāja franču ceļotājs Žils Dimons D'Irvils un nosauca savas sievas Adelijas *(Adélie)* vārdā.

Lielākā daļa Adelijas Zemes un Antarktikas sektors iekšzemē pieder pie Francijas pretenzijas Francijas Dienvidjūru un Antarktikas Zemes un veido vienu no pieciem tās distriktiem ar platību . Adelijas Zemē kopš 1956. gada darbojas lielākā franču vissezonas polārstacija Dimondirvila. Šajā Antarktikas sektorā darbojās arī franču polārstacijas Pormartēna (nodegusi; darbojas neregulāri vasaras sezonās kā lauka nometne) un Šarko (slēgta).

## Atsauces
Bērni bez pavadoņa

**"Bērni bez pavadoņa"** () ir 2006. gada Ziemassvētku kinokomēdija, kuras režisors ir Pols Feigs. Galvenās lomas filmā atveido Lūiss Bleks un Vilmers Valderrama.

Kad sniega dēļ starptautiskajā Hūvera lidostā tiek atcelti visi reisi, 6 bērni, kas lido bez pavadoņa, ir ļoti priecīgi. Taču lidostā ir arī ļoti niknais direktors. Piedzīvojumi nebūs viegli.

## Atsauces

## Ārējās saites
Katleši

**Katleši** ir apdzīvota vieta Balvu novada Žīguru pagastā 11 km no pagasta centra Žīguriem un 20 km no Viļakas. Izvietojusies Liepnas krastā pie Poseļnīcas un Gruzdovkas ietekas tajā 2 km no Krievijas robežas. Netālu no Katlešiem atrodas Liepnas vecās vējdzirnavas.

1897. gadā ciemā ar muižu bija 9 sētas ar 117 cilvēkiem.

## Atsauces
Sanantonio "Spurs"

**Sanantonio "Spurs"** () ir profesionāls ASV basketbola klubs, kas ir bāzēts Sanantonio, Teksasas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Rietumu konferences Dienvidrietumu divīzijā. Tas tika dibināts 1967. gadā kā **Dalasas "Chaparrals"** un kopš 1976. gada spēlē NBA.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Spurs" ir 5 reizes uzvarējis NBA (1999, 2003, 2005, 2007, 2014), 6 reizes ir kļuvis par konferences uzvarētāju un 20 reizes — divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvada *AT&T Center* arēnā.

## Sasniegumi
* **[[NBA čempioni|Čempioni]]**: 5
** , , , , 

* **Konferences čempioni**: 6
** , , , , , 

* **Divīzijas čempioni**: 20
** , , , , , , , , , , , , , , , , , , , 

## Ārējās saites

* Kluba oficiālā mājaslapa 
* Basketball-Reference profils
Fils Džeksons

**Filips Daglass "Fils" Džeksons** (; dzimis ) ir bijušais ASV basketbolists un basketbola treneris. Basketbolista karjeras laikā spēlējis Ņujorkas "Knicks" un Ņūdžersijas "Nets" vienībās, kuru sastāvā divkārt kļuvis par NBA čempionu. F. Džeksons ir izcīnījis 11 NBA čempiona titulus kā Čikāgas "Bulls" un Losandželosas "Lakers" treneris, tādējādi kļūdams par visu laiku panākumiem bagātāko treneri NBA vēsturē. Tāpat viņš ir visu laiku tituliem bagātākais treneris Ziemeļamerikas sporta vēsturē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tonijs Pārkers

**Viljams Entonijs "Tonijs" Pārkers** (; dzimis  Brigē, Beļģijā) ir bijušais Francijas basketbolists, spēlēja saspēles vadītāja pozīcijā, Francijas basketbola valstsvienības spēlētājs. 2013. gada Eiropas čempionāta uzvarētājs un turnīra labākais spēlētājs. Lielāko karjeras daļu (17 sezonas) pārstāvēja NBA klubu Sanantonio "Spurs", kura sastāvā kļuvis par četrkārtēju NBA čempionu. 2019. gadā beidza profesionāļa karjeru, būdams Šarlotas "Hornets" spēlētājs.

## Karjera
Profesionāļa karjeru uzsāka Francijā, Parīzes "Basket Racing" kluba sastāvā.

2001. gada NBA draftā viņu Sanantonio "Spurs" izraudzījās ar kopējo 28. kārtas numuru. T. Pārkers ātri kļuva par vienības pamatsastāva saspēles vadītāju, izkonkurējot Antonio Danielsu (jau debijas sezonā viņš gāja sākumsastāvā 72 no 77 spēlēm). Ar T. Pārkeru kā komandas saspēles vadītāju "Spurs" izcīnīja četrus NBA čempionu titulus (2003, 2005, 2007, 2014). 2007. gadā viņš tika atzīts par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju (MVP). T. Pārkers ir piedalījies sešās NBA Visu zvaigžņu spēlēs, 2009. gadā tika iekļauts līgas simboliskajā trešajā izlasē, vēl trīs reizes iekļauts simboliskajā otrajā izlasē.

2011. gada NBA lokauta laikā spēlēja sev daļēji piederošā Francijas kluba Vilērbānas ASVEL sastāvā.

2018. gada vasarā T. Pārkers kā brīvas aģents noslēdza divu gadu līgumu ar Šarlotas "Hornets", kas kļuva par viņa otro NBA klubu pēc 17 sezonām "Spurs". Tās sastāvā viņš ieņēma otrā saspēles vadītāja lomu, mainot Kemba Volkeru.

2019. gada 10. jūnijā T. Pārkers paziņoja par profesionalā basketbola karjeras beigām.

## Francijas izlase
Francijas izlasē T. Pārkers debitēja 2000. gada 22. novembrī spēlē pret Turciju. Tās sastāvā ir izcīnījis bronzas medaļu 2005. gada Eiropas čempionātā, sudraba medaļu 2011. gada Eiropas čempionātā un zeltu 2013. gada Eiropas čempionātā. 2011. un 2013. gada Eiropas čempionātā viņš bija turnīra rezultatīvākais spēlētājs, 2013. gadā tika atzīts arī par turnīra vērtīgāko spēlētāju.

2015. gada Eiropas čempionāta laikā T. Pārkers kļuva par visu laiku rezultatīvāko spēlētāju Eiropas čempionātu finālturnīros, apsteidzot grieķi Niku Gali.

## Privātā dzīve
T. Pārkers dzimis Beļģijas pilsētā Brigē, bet izaudzis Francijā. Viņa tēvs Tonijs Pārkers vecākais ir amerikānis, arī bijis profesionāls basketbolists, savukārt māte Pamela Fairstouna ir dzimusi Nīderlandē un bijusi modele.

2007. gadā T. Pārkers apprecējās ar amerikāņu aktrisi Evu Longoriju (pazīstama no ABC seriāla "Bīstamās mājsaimnieces"), taču 2011. gada janvārī pāris izšķīrās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Off the Wall

***Off the Wall*** ir piektais amerikāņu popa mākslinieka Maikla Džeksona studijas albums. To izdeva Epic Records 1979. gada 10. augustā. Pēc Džeksona kritiski labi novērtētās darbības filmā *[[The Wiz (filma)|The Wiz]]* Džeksons un Kvinsijs Džonss sadraudzējās, un Džonss piekrita strādāt ar Džeksonu pie viņa nākamā studijas albuma. Albumu ierakstīja no 1978. gada decembra līdz 1979. gada jūnijam *Allen Zentz Recording*, Westlake Recording Studios, un Cherokee Studios Losandželosā, Kalifornijā. Albumā ir iekļauti Stīvija Vondera, Pola Makartnija, Roda Tempertona, Toma Bālera un Deivida Fostera rakstītās dziesmas, kā arī trīs paša Džeksona rakstītas dziesmas, ieskaitot galveno singlu "Don't Stop Till You Get Enough".

Ieraksts bija aiziešana no Džeksona darba Motown. Daži kritiķi teic, ka Off The Wall bija izstrādāts no fankmūzikas, disko popa, soulmūzikas, vieglā roka, džeza un popa balādēm. Džeksons saņēma pozitīvas atsauksmes par viņa vokālo sniegumu ierakstā. Ieraksts guva pozitīvas atsauksmes un Džeksons saņēma savu pirmo Grammy kopš agrajiem 1970ajiem. Ar Off the Wall, Džeksons kļuva par pirmo solo mākslinieku, kura četri singli no viena albuma iekļuva Billboard Top 100 desmitniekā. Albums bija komerciāli veiksmīgs, Tas ir sertificēts ar 8× Multi-Platinum ASV un tika pārdots vairāk nekā 20 miljonos kopiju visā pasaulē.

2001. gada 16. oktobrī Sony Records izlaida šī albuma speciālo versiju. Jaunākie AllMusic un Blender apskati turpinājuši slavēt Off the Wall par tā pievilcību 21. gadsimtā. 2003. gadā albums ierindojās žurnāla Rolling Stone 500 labāko albumu topa 68. vietā. Nacionālā ierakstu tirdzniecības asociācija ierindojusi to 80. vietā 200. visgalīgāko albumu topā. 2008. gadā Off the Wall iekļuva Grammy Slavas zālē.
## Dziesmu saraksts
Aknīstes pagasts

**Aknīstes pagasts** ir viena no Jēkabpils novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Aknīstes pilsētu, kā arī ar Asares, Gārsenes, Elkšņu, Kalna, Leimaņu un Rubenes pagastiem. 9,6 km garā posmā pagasts robežojas ar Lietuvu. 

## Daba

### Hidrogrāfija
#### Avoti
Vecmelderu avoti

#### Ūdensteces
Arālīte, Audriņu grāvis, Dobe, Dienvidsusēja, Elsīte, Goba, Jodupe, Skirsa, Skārdupīte, Vilkupe.

#### Ūdenstilpes
Kūdras dīķis, Lielais ezers, Mazais ezeriņš, Vecmelderu dzirnavezers

#### Purvi
Bērza purvs, Lielais Aknīstes purvs

## Vēsture
Mūsdienu Aknīstes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Vitenheima-Susējas muiža (*Gut Wittenheim-Sußei*, Susēja).

Aknīstes pagasts tika izveidots Kauņas guberņā 1863. gadā. 1921. gadā lielākā tā daļa tika pievienota Latvijai un ietilpa Ilūkstes apriņķī. 1935. gadā pagasta platība bija 106,4 km² un tajā dzīvoja 2427 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Aknīstes, Mežciema un Paupes ciema padomes. 1949. gadā pagastu likvidēja un ciemi tika iekļauti Aknīstes rajonā. 1950. gadā Aknīstei piešķīra strādnieku ciemata (no 1961. gada pilsētciemata) statusu. 1951. gadā Aknīstes ciema teritoriju pievienoja Mežciema ciemam. 1957. gadā tika izveidota **Aknīstes pilsētciemata lauku teritorija**, pievienojot lielāko daļu Susējas ciema (izņemot P. Stučkas kolhoza teritoriju) un Mežciema ciema kolhoza «Komunārs» teritoriju. 1958. gadā tika pievienots likvidētais Mežciema ciems. No 1962. gada Aknīste ar lauku teritoriju ietilpa Daugavpils rajonā, no 1967. gada - Jēkabpils rajonā. 1963. gadā Aknīstes lauku teritorijas kolhoza «Zaļā zeme» teritorija tika pievienota Leimaņu ciemam. 1977. gadā Aknīstes lauku teritorijai tika pievienota daļa Asares ciema teritorijas. 1991. gadā Aknīstei tika piešķirts pilsētas statuss. 2009. gadā Aknīstes pilsēta ar lauku teritoriju tika iekļauta Aknīstes novadā, lauku teritoriju izdalot atsevišķā administratīvā vienībā. 2010. gadā Aknīstes lauku teritoriju pārdēvēja par Aknīstes pagastu. 2021. gadā  pagastu iekļāva Jēkabpils novadā.

320px|right|thumb|Saltupju Svētavots - kulta vieta, Aknīstes pagasts.
### Valsts aizsargājami kultūras pieminekļi
#### Valsts nozīmes
* Susējas (Aknīstes) pilskalns

#### Reģiona nozīmes
* Saltupju Svētavots - kulta vieta
* Ulasu Airīšu senkapi ar krustakmeni
* Stūraģeidānu senkapi
* Kaparnieku senkapi
* Rācenāju senkapi
*Tēlnieka J.Mikena dzimtās mājas

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Kopā ar Aknīstes pilsētu

### Ievērojamas personības
Aknīstes pagastā dzimuši:
* Osvalds Pūpols (1904—1941) — skolotājs, nacionālās pretestības kustības "Viesturieši" vadītājs
* Jānis Mežaraups (1904—1999) — agronoms, 4. Saeimas deputāts

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Susēja, Vilkupe, Navicki, Mežaraupi, Pasusēja.

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces
Mozambikas karogs

**Mozambikas Republikas karogs** ir Mozambikas Republikas valsts simbols, mūsdienu karogs tika apstiprināts 1983. gada 1. maijā. Mozambikas Republikas karogs ir vienīgais karogs pasaulē, uz kura ir attēlots mūsdienās pielietots ierocis - Kalašņikova automāts.

Mozambikas republikas konstitūcijas 297 pantā , kas tika apstiprināts 2004. gada 16. novembrī, ir valsts karoga apraksts:

## Karoga vēsture
[200px|left|thumb| 1966. gada [Portugāles Aizjūras provinces Mozambikas karoga projekts]]

1966. gadā portugāļu veksilologs Almeida Langhans (*Franz Paul de Almeida Langhans*) savā grāmatā "Armorial do Ultramar Português" () piedāvāja apstiprināt visām Portugāles Aizjūru provincēm karogus, kuru pamatā bija Portugāles karogs ar pievienotu Aizjūras provinces ģerboņa attēlu.

200px|right|thumb| FRELIMO karogs
1962. gadā tika izveidota Mozambikas Atbrīvošanas fronte (FRELIMO) (), kuru karogs bija taisnstūra auduma gabals ar trim horizontālām līnijām - zaļu, melnu un dzeltenu, kuras atdalīja šauras baltas svītras, un ar sarkanu trijstūri masta pusē . Šis pats karogs faktiski bija arī Mozambikas sākuma perioda karogs, laika posmā no 1974. gada septembra, kad pie valsts varas bija autonoma valdība.

200px|left|thumb| Mozambikas Tautas republikas karogs (1975-1983)
1975. gada 25 jūnijā atzīstot Mozambikas Tautas republikas neatkarību tika pacelts jaunais karogs, kurā joprojām bija FRELIMO karoga krāsas. Karogs bija taisnstūra auduma gabals ar septiņiem ķīļiem, kuru smailes sagāja vienā punktā augšējā stūrī pie masta - zaļa, sarkana, melna un dzeltena, kas savā starpā atdalītas ar šaurām, baltām svītrām. Virs ķīļiem, augšējā stūrī pie masta izvietota emblēma, kas sastāv no balta zobrata silueta, uz kuras krusteniski pāri atvērtai grāmatai attēloti melns kaplis un automāts, vēl zobratā atrodas sarkana piecstaru zvaigzne.

200px|right|thumb| Mozambikas Republikas karogs 1983. gada aprīlī
1983. gada aprīlī valsts karogs tika izmainīts: par pamatu tika atstāts FRELIMO karogs, bet sarkanā trijstūra vidū, kur bija liela dzeltena piecstūru zvaigzne, aizvietota ar emblēmu no 1975. gada karoga.
1983. gada 1. maijā tika apstiprināts pašreizējais karogs.

2005. gadā tika izsludināts konkurss par jaunu valsts karogu, ģerboni un himnu. Konkursam tika iesniegti daudzi projekti, tomēr pagaidām karogs ir atstāts iepriekšējais.

Filmā "Ieroču barons" tiek stāstīts par šo karogu, kā arī par karu Mozambikā.

## Atsauces un piezīmes
Leitons Hjūits

**Leitons Glens Hjūits** (; dzimis  Adelaidā, Austrālijā) ir bijušais austrāliešu tenisists, bijis pasaules ranga līderis. Profesionālis kopš 1998. gada.

## Karjera
2000. gadā L. Hjūits uzvarēja trijos ATP turnīros, turklāt katrs turnīrs notika uz dažāda seguma (cietais segums, tenisits un zāles segums), un sasniedza viena turnīra finālu, kas norisinājās uz paklāja. 2001. gadā viņš kļuva par jaunāko ATP ranga līderi, par pirmo raketi viņš kļuva 20 gadu vecumā. Ranga līdera godā viņš noturējās 80 nedēļas. L. Hjūita karjeras lielākie panākumi Grand Slam ir uzvaras 2000. gada ASV atklātajā čempionāta vīriešu dubultspēlēs, 2001. gada ASV atklātajā čempionātā un 2002. gada Vimbldonas vienspēļu sacensībās. Austrālijas izlases sastāvā divreiz (1999., 2003.) ir izcīnījis Deivisa kausu. Kopā kopš 1999. gada ir aizvadījis izlasē 51 spēli (42 vienspēles un 9 dubultspēles), no kurām ir vinnējis 39 (33 vienspēles un 6 dubultspēles).

Kopš 2005. gada austrālieti, kas karjeras virsotnē ir bijis viens no ātrākajiem un izturīgākajiem tenisistiem, vajāja kāju traumas, tāpēc L. Hjūits zaudēja savu ātrumu un kopš 2006. gada vairs tikai epizodiski bija spējīgs konkurēt ar pasaules labākajiem spēlētājiem. 2009. gada maijā ATP turnīrā Minhenē uzvarēja 500. mačā savā karjerā vienspēlēs, pieveicot vācieti Filipu Petcšneru. Savukārt 2014. gada marta beigās turnīrā Maiami L. Hjūits uzvarēja 600. mačā savā karjerā vienspēlēs, pieveicot holandieti Robinu Hāse. 2016. gada janvārī pēc zaudējuma Austrālijas atklātā čempionāta otrās kārtas mačā pret spāni Davidu Fereru ar 2-6, 4-6, 4—6 noslēdza savu karjeru vienspēlēs, taču pēc tam vairākkārt piedalījās dubultspēļu turnīros kopā ar dažādiem partneriem.

2005. gadā žurnāls *TENNIS Magazine* viņu ierindoja 34. vietā starp 40 labākajiem tenisistiem kopš 1965. gada. Karjeras laikā ir nopelnījis vairāk nekā 18 miljonus dolāru naudas balvās.

### Karjeras statistika

### Grand Slam fināli
#### Vienspēlēs

##### Uzvaras (2)

##### Zaudējumi (2)

#### Dubultspēlēs

##### Uzvara (1)

### ATP Masters fināli

#### Uzvaras (2)

#### Zaudējumi (5)

## Vietas Grand Slam turnīros un Olimpiskajās spēlēs

### Vienspēlēs

### Dubultspēlēs

## Vieta gada noslēguma vienspēļu rangā

## Privātā dzīve
2000. gadā L. Hjūits sāka satikties ar Beļģijas tenisisti Kimu Kleistersu, ar kuru viņi iepazinās Austrālijas Atklātā čempionāta laikā (Kimas jaunākā māsa esot lūgusi L. Hjūita autogrāfu). 2003. gadā abi izsludināja saderināšanos, bet 2004. gada rudenī šis pāris negaidīti izšķīrās. 2005. gada janvārī pēc zaudējuma Austrālijas Atklātā čempionāta finālā L. Hjūits negaidīti bildināja savu jauno draudzeni Rebeku Kārtraitu (dzimusi ). Tiesa, abi bija pazīstami jau pirms tam. Viņi apprecējās 2005. gada 21. jūlijā. Tā paša gada 29. novembrī piedzima abu pirmais bērns — meita Mia Rebeka (*Mia Rebecca*). 2008. gada 11. decembrī Rebekai piedzima dēls, kuru nosauca par Krūzu Leitonu (*Cruz Lleyton*). L. Hjūita māsa Džeislina Hjūita (*Jaslyn Hewitt*) tāpat ir spēlējusi tenisu, bet tagad nodarbojas ar bodibildingu.

## Ārējās saites
Bahamu jenots

**Bahamu jenots** (*Procyon lotor maynardi*) ir parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga. Tā ir endēmiska Ņūprovidensas salas (Bahamās) jenotu pasuga.

Nesenā pagātnē Bahamu jenots tika klasificēts kā patstāvīga jenotu suga *Procyon maynardi*, bet  veicot DNS pētījumus, zinātnieki noskaidroja, ka Bahamu jenots ir parastā jenota pasuga. Fakts, ka jenots atrodas Bahamu salā, tiek skaidrots ar cilvēku darbību. Jenotu salā ir ieveduši cilvēki. Vistuvākais Bahamu jenota radinieks ir Gvadelupas jenots, kas dzīvo Gvadelupas salās 2000 km attālumā. Ģenētiskie pētījumi pierādīja, ka starp abām populācijām praktiski nav atšķirību. Šobrīd "Pasaules Zīdītāju sarakstā" (*Mammal Species of the World*) Gvadelupas jenots tiek sistematizēts kā Bahamu jenots, un nosaukums *Procyon lotor minor* tiek uzskatīts par Bahamu jenota *Procyon lotor maynardi* sinonīmu.

Bahamu jenotu populācija ir sadrumstalota, un tajā ir mazāk par 2500 dzīvniekiem. Jenots tika atzīts par apdraudētu sugu jau 1996. gadā, tomēr nekādi aizsardzības pasākumi salā nav ieviesti.

## Izskats
Salīdzinot ar vidēja auguma parasto jenotu, Bahamu jenots ir maza auguma. Tas ir raksturīgi salu dzīvniekiem, kas ilgstoši dzīvo izolācijā. Bahamu jenotam ir salīdzinoši smalka kaulu uzbūve, un ārēji tas ir līdzīgs Gvadelupas jenotam vai maza auguma pasugām, kas dzīvo Floridas apkaimē. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Ķermeņa garums bez astes ir 41—60 cm, astes garums 20—40 cm.

Bahamu jenota apmatojums ir pelēks ar nelielu brūnu nokrāsu uz kakla un pleciem. Reizēm mēdz būt arī melni Bahamu jenoti. Pelēkajiem jenotiem acu melnā "maska" nav vienlaidus, pa vidu starp acīm stiepjas melna, vertikāla matojuma svītra, kas sākas uz pieres un beidzas pie degungala. Pavēderē pamatā aug tikai pavilna, to sedz tikai daži akotmati. Astei ir 5—10 melni gredzeni.

## Uzvedība un barība
Bahamu jenots ir vientuļnieks un nakts dzīvnieks, pa dienu tas guļ migā, bet barības meklējumos dodas naktī. Atšķirībā no saviem ziemeļu radiniekiem, tas ziemas miegu neguļ un ir aktīvs visu gadu.

Bahamu jenots, kā visi jenoti, ir visēdājs. Tas barojas ar vēžveidīgajiem, kā langustiem un krabjiem, medī arī vardes un ēd augļus, ogas, sēklas un riekstus.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Bahaman raccoon
* Raccoons of the Bahama islands
* Bahamu jenots  (krieviski)
* Bahamu jenota foto (biolib)
SCORE (pavadonis)

**SCORE** (no ) bija pasaulē pirmais sakaru pavadonis. To palaida ASV  ar nesējraķeti Atlas B.

Primārais projekta mērķis bija pierādīt raķetes Atlas spēju orbītā ievadīt pavadoni. Sekundārais uzdevums bija demonstrēt sakaru ziņojumu pārraidīšanu, izmantojot pavadoni kā retranslatoru.

*SCORE* bija viens no pirmajiem jaundibinātās ASV Aizsardzības ministrijas progresīvo tehnoloģiju aģentūras Advanced Research Projects Agency (*ARPA*) projekts. Aparatūru sešos mēnešos izgatavoja *Army Signal Research and Development Laboratory*, modificējot komerciālās sakaru iekārtas.

Sakaru aparatūras masa bija 68 kg, kas bija iemontēta *Atlas* raķetes augšgala konusā ar kopējo masu 4100 kg. Pie ārējās virsmas bija piemontētas četras antenas: divas uztveršanai un divas raidīšanai. Sakaru aparatūra bija dublēta. Katrai no tām bija lentes ierakstītājs ar četru minūšu ietilpību. Katra no ASV četrām zemes stacijām varēja komandēt pavadoni noraidīt ierakstīto ziņojumu vai pārslēgt uz ierakstīšanu, uztverot jaunu ziņojumu. Bija iespējams arī reāllaika režīms, kurā netika izmantots ierakstītājs. Elektroenerģiju nodrošināja sudraba cinka baterijas. 8 W raidītājs darbojās 132 MHz frekvencē un bija izgatavots uz radiolampu pamata. Uztvērējs darbojās 150 MHz frekvencē un bija izgatavots uz tranzistoru pamata. Sistēmas bija paredzētas 21 dienas darbībai. 

Pēc *SCORE* palaišanas, pirmajā orbītā, kad pavadonis atradās virs Kalifornijas, primārā aparatūra nedarbojās kā paredzēts. 19. decembrī uz kodēto komandu no zemes atbildēja rezerves aparatūra un noraidīja pirms starta ierakstīto prezidenta Eizenhauera Ziemassvētku novelējumu. Otrā pakete darbojās perfekti, veicot 78 sakaru seanss ar kopējo ilgumu astoņas stundas. Pēc 12 dienām tika izlietota bateriju enerģija. Šajā laikā uz pavadoni tika noraidīti balss, vienkanāla teletaipa, frekvences multipleksēti seškanālu teletaipa signāli. Tie tika ierakstīti, saglabāti un vēlāk noraidīti. Tika veikti arī vairāki reāllaika sakaru seansi.

 pavadonis iegāja Zemes atmosfērā un sadega.

## Atsauces

## Ārējās saites
* SCORE (Signal Communication by Orbiting Relay Equipment) Federation of American Scientists
* Score Mark Wade. Encyclopedia Astronautica
Maksimiliāns I Hābsburgs

**Maksimiliāns I** (, ; dzimis , miris ) bija Hābsburgu dinastijas Svētās Romas impērijas imperators no 1493. gada līdz savai nāvei, kā arī Burgundijas hercogs no 1477. līdz 1482. gadam. Svētās Romas impērijas imperatora Frīdriha III dēls, tēva pēdējos desmit dzīves gadus valdīja kopā ar viņu. Būtiski palielināja Hābsburgu ietekmi visā Eiropā gan karojot, gan laulību politikas rezultātā.

Caur savu sievu Burgundijas Mariju ieguva Burgundijas hercogistes zemes (apmēram mūsdienu Francijas Franškontē reģions un Benilukss). Uz Burgundiju pretendēja arī Francija karalis Luijs XI, savstarpēja kara rezultātā Burgundija tika sadalīta starp Franciju un Hābsburgiem, un tika likti pamati Hābsburgu valdīšanai Nīderlandē.

1486. gada 16. februārī Maksimiliāns Frankfurtē tika ievēlēts par Romiešu karali (*Romanorum Rex*), bet 1486. gada 9. aprīlī Āhenē kronēts par imperatoru.

1495. gadā vadīja reihstāgu Vormsā, kurā pieņēma Impērijas reformu (*Reichsreform*). Reformu nepieņēma Vecā Šveices konfederācija un tas bija viens no iemesliem, 1499. gada Švābijas karam. 1499. gada 22. jūlijā Maksimiliāns I zaudēja Dornahas kaujā, kuras rezultātā Šveice izstājās no Svētās Romas impērijas un lika pamatus mūsdienu Šveices valstij.

1494. gada 16. martā Maksimiliāns apprecēja Milānas hercoga meitu Bjanku Mariju Sforcu, kas deva iemeslu iejaukties Itālijas lietās, un sākās Itālijas kari, kuri ar pārtraukumiem turpinājās līdz 1559. gadam.

Apprecinādams savu dēlu Filipu I ar Spānijas karalieni Huanu I, sauktu par Trako, Maksimilians I lika pamatus Hābsburgu Spānijas atzaram. Rezultātā Maksimiliana I mazdēls Kārlis V kļuva gan par Spānijas, gan Svētās Romas impērijas valdnieku.

1515. gadā Maksimiliāns I Pirmajā Vīnes kongresā tikās ar Bohēmijas un Ungārijas karali Vladislavu II un Polijas karali Sigismundu I Veco. Lai stiprinātu savstarpējās saites, tika nolemts, ka Maksimiliāna mazmeita Austrijas Marija apprecēs Vladislava II dēlu, nākamo karali Ludviku, bet Vladislava II māsa Bohēmijas un Ungārijas Anna apprecēs Maksimiliāna I dēlu Ferdinandu. Kad 1526. gada Mohāčas kaujā pret Suleimanu I krita Ungārijas karalis Ludviks, par Bohēmijas un Ungārijas valdniekiem kļuva Hābsburgi, liekot pamatus Austroungārijai.

Maksimilāns I atbalstīja zinātni un mākslu, un bija viens no pirmajiem renesanses kustības atbalstītājiem vācvalodīgajās zemēs.

## Ārējās saites
Esenes pilsētas vadītāju uzskaitījums

Šajā sarakstā ir iekļauti visi bijušie Esenes pilsētas vadītāji.
thumb|Esenes ģerbonis

## Birģermeistari no 1734. gada līdz 1900. gadam
* 1734 — 1750 Esenes birģermeistars: Johans Heinrihs Kopštats
* 1763 — 1786 Esenes birģermeistars: Heinrihs Arnolds Kopštats
* 1844 — 1866 Vecesenes un Štopenbergas birģermeistars: Frīdrihs Vilhelms de Volfs
* 1873 — 1900 pirmais un vienīgais Esenes - Altendorfas apgabala birģermeistars: Vilhelms Kerkhofs

## Esenes mēri
* 1804 — 1808: Karls Friedrich Vilhelms Millers
* 1811 — 1813: Antons Karls Ludvigs von Tabouillots

## Esenes oberbirģermeistari kopš 1813. gada

## Esenes oberštatsdirektori no 1946. gada līdz 1999. gadam

## Skatīt arī
* Esene
* Esenes pilsētas administratīvais iedalījums
Vilts Čemberlens

**Viltons Normens Čemberlens** (; dzimis  Filadelfijā, ASV, miris ) bija amerikāņu basketbolists, spēlēja centra pozīcijā. Spēlējis vairāku komandu sastāvos. Viņš tiek uzskatīts par vienu no lieliskākajiem un dominantākajiem spēlētājiem NBA vēsturē.

Pirms karjeras NBA viņš pārstāvēja Harlemas "Globetrotters" klubu. Viņu 1959. gada NBA draftā izraudzījās Filadelfijas "Warriors". V. Čemberlenam pieder daudzi NBA rekordi, tai skaitā visvairāk gūto punktu vienā spēlē:  spēlē starp viņa pārstāvēto Filadelfijas "Warriors" un Ņujorkas "Knicks" iemeta 100 punktus no komandas 169 ("Warriors" uzvarēja ar 169-147). V. Čemberlens ir divkārtējs NBA čempions, četrkārtējs visas līgas vērtīgākais spēlētājs (MVP). 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem visā līgas vēsturē.

## Statistika NBA

### Regulārā sezona

### Izslēgšanas spēles

## Ārējās saites
* NBA vēstures profils 
*
Karuns Čandhoks

**Karuns Čandhoks** (, *Karun Chandhok*; dzimis  Madrasā, Indijā) ir Indijas autosportists. No . līdz . gadam piedalījies Formula 1 pasaules čempionātā.

## Karjera
### Sākums (2000—2009)
2000. gadā Čandhoks kļuva par Indijas čempionu, uzvarot 7 no 10 Formula Maruti sacīkstēm. Nākamajā gadā viņš izcīnīja titulu Formula 2000 Asia, kļūstot par visu laiku jaunāko čempionāta uzvarētāju.

2002. gadā Čandhoks sāka piedalīties Lielbritānijas F3 un ieguva 6. vietu savā klasē. Nākamajā gadā viņš pacēlās uz 3. vietu klasē, bet 2004. gadā, Lielbritānijas F3 pamata klasē bija četrpadsmitais. Sezonu viņš noslēdza World Series by Nissan čempionātā, kur piedalījās divās sacīkstēs un regulāri finišēja labāko pieciniekā. 2005. gadā Čandhoks aizvadīja daļu sezonas Formula Renault 3.5 un piedalījās A1 Grand Prix, kur aizvadīja daļu sezonas, līdz par Indijas vienības pilotu kļuva Armāns Ebrahims.

[thumb|left|Čandhoks . gada sezonā [Silverstonas trase|Silverstonas trasē]]
2007. gadā Čandhoks sāka piedalīties GP2. Sezonas beigās viņš sāka izcīnīt punktus un Beļģijā arī izcīnīja pirmo uzvaru. Starpsezonā viņš testēja *[[Red Bull Racing|Red Bull]]* Formula 1 mašīnu. Nākamajā sezonā Čandhoks uzvarēja vēl vienā sacīkstē, ieguva 10. vietu kopvērtējumā un ieguva balvu par labāko braukšanas stilu. Novembrī Čandhoku ielūdza BRDC, kur viņš kļuva par pirmo organizācijas biedru no Indijas. 2009. gadā Čandhoks bieži izstājās un ieguva tikai 10 punktus, izcīnot 18. vietu kopvērtējumā.

### Formula 1 (2010)

Čandhoku ilgstoši saistīja ar vietu *[[Force India]]*, kur viņš bija viens no kandidātiem uz testpilota vietu. . gadā viņš noslēdza līgumu ar *[[Hispania Racing|Hispania]]*.

## Formula 1 rezultāti

* Sacīkstes **treksnrakstā** sāktas no pirmās starta pozīcijas.
* Sacīkstēs *slīprakstā* ir uzrādīts ātrākais apļa laiks.

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Indīroks

**Indīroks** () ir *indie* (no ) alternatīvā roka žanrs, kurš ir izveidots 1980. gados un, iespējams, pat agrāk Lielbritānijā un ASV.

## Indīroks Latvijā
Latvijā indīroks, tāpat kā citur pasaulē, nav dominējošs mūzikas žanrs, tomēr ar savām tradīcijām. Dažas no populārākajām grupām ar indīroka iezīmēm un elementiem ir 90. gados radušās "Baložu Pilni Pagalmi" un "Satellites LV", 21. gadsimtā darbojas arī "Mofo", "Tramplīni", "Saare", Alise Joste, "Ezeri", "Ansamblis Manta", "Sigma", "Gatis Ziema un Karaliskā dekadence", *[[The Bad Tones]]* un citas.
Barbadosas jenots

**Barbadosas jenots** (*Procyon lotor gloveralleni*) ir izmirusi parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga.

Barbadosas jenots bija endēmiska Barbadosas salas, Mazo Antiļu salu arhipelāgā, pasuga. Lai gan par izmirušu Barbadosas jenotu pasludināja tikai 1996. gadā, pēdējais jenots salā tika redzēts 1964. gadā. Tas tika nejauši notriekts ar automašīnu ceļa negadījumā. Par galveno iemeslu, kādēļ ir izmiruši Barbadosas jenoti, tiek minēta tūrisma attīstība. Barbadosas salā 1994. gadā tika ievests un palaists salas mežos citas pasugas parastā jenota pāris.

## Klasifikācija
Pētnieks Edvards Goldmans 1950. gadā sistematizēja Barbadosas jenotu kā patstāvīgu sugu, to nosaucot par *Procyon gloveralleni*. Tomēr  zinātnieki, veicot morfoloģiskās un ģenētiskās analīzes, secināja, ka Barbadosas jenots ir parastā jenota pasuga. Jenots salā tika ievests tikai pirms dažiem gadsimtiem. Tas ir tuvu radniecīgs Bahamu jenotam un Gvadelupas jenotam. Kopš 2005. gada tas tiek sistematizēts kā parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga *Procyon lotor gloveralleni*.

## Izskats un īpašības
Salīdzinot ar kontinenta parasto jenotu, Barbadosas jenots ir maza auguma, kas apliecina hipotēzi, ka salās un citās ierobežotās teritorijās, dzīvnieki kļūst augumā mazāki. Ārēji tas atgādina Bahamu jenotu, tam ir smalks un īss galvaskauss. Tā kažoks ir tumši pelēks ar nelielu brūnu nokrāsu uz kakla un pleciem. Pavēderē aug gandrīz tika pavilna, kuru sedz daži akotmati. Toties, salīdzinot ar Bahamu jenotu, tā "melnā maska" uz acīm ir vienlaidus, bez pārtraukuma.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Barbados Raccoon
* Procyon lotor 
* Barbados raccoon
* Educational resources on Barbados Raccoon
Gvadelupas jenots

**Gvadelupas jenots** (*Procyon lotor minor*) ir parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga, kas ir endēmiska Gvadelupas salās: Bastērā un Grantērā, Mazo Antiļu salu arhipelāgā.

Salās dzīvo mazāk kā 2500 indivīdu un, ņemot vērā mazo izplatības teritoriju, 1996. gadā Gvadelupas jenots tika pasludināts par apdraudētu dzīvnieku. Gvadelupā joprojām nav ieviesti nekādi aizsardzības pasākumi. Jenotu populācija salu mangrovju audzēs un lietus mežos arvien samazinās, jo tas zaudē dzīves telpu, izplešoties cilvēku saimnieciskajai darbībai. To joprojām gaļas ieguvei medī vietējie iedzīvotāji, un tas zaudē sāncensībā ar krabjēdājjenotu, kas salās ir ievests salīdzinoši nesen.

## Klasifikācija
Kādreiz pastāvēja uzskats, ka Gvadelupas jenots ir patstāvīga suga *Procyon minor*, bet ģenētiskie pētījumi 1999. gadā un 2003. gadā pieradīja, ka Gvadelupas jenots ir parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga. Turklāt tas ir tik tuvs radinieks Bahamu jenotam, kas dzīvo gandrīz 2000 km attālumā Ņūprovidensas salā, ka starp abu populāciju jenotiem praktiski nav atšķirību. Gvadelupas jenotu salās ieveda cilvēki tikai pirms dažiem gadsimtiem. Šobrīd "Pasaules Zīdītāju sarkastā" (*Mammal Species of the World*) Gvadelupas jenots tiek sistematizēts kā Bahamu jenots, un nosaukums *Procyon lotor minor* tiek uzskatīts par Bahamu jenota *Procyon lotor maynardi* sinonīmu.

Vairāk par Gvadelupas jenota izskatu, uzvedību un īpašībām lasīt rakstā Bahamu jenots.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Gvadelupas jenota foto (biolib)
* Gvadelupas jenota foto (iocp)
* Guadeloupe raccoon
* Is the Guadeloupean racoon (Procyon minor) really an endemic species?
* Educational resources on Guadeloupe Raccoon
Johnson

***Jonhson*** var būt:

* Džonsone — uzvārds sieviešu dzimtē;
* Džonsons — uzvārds vīriešu dzimtē.

## Skatīt arī
* Jonsons
Mariju salu jenots

**Mariju salu jenots** () ir parastā jenota (*Procyon lotor*) pasuga.

Mariju salu jenots ir endēmiska pasuga divās galvenajās salās Meksikai piederošajā Mariju salu arhipelāgā: Mariamagdalenā un Mariamadrē. Šobrīd, iespējams, Mariamagdalenas salā vairs nedzīvo neviens jenots, bet Mariamadres salā to populācija ir apmēram 250 īpatņi.

Dabas pētnieks Klintons Meriams 1898. gadā Mariju salu jenotu sistematizēja kā parastā jenota (*Procyon lotor*) pasugu *Procyon lotor insularis*. Savukārt 1950. gadā Edvards Goldmens to izdalīja kā patstāvīgu sugu *Procyon insularis*. Šis iedalījums bija spēkā līdz 2005. gadam, kad, veicot morfoloģiskos pētījumus, noskaidrojās, ka Mariju salu jenots ir tuvu radniecīgs Meksikā dzīvojošai parastā jenota pasugai *Procyon lotor hernandezii*. Lai arī starp abām pasugām ir ģenētiskas atšķirības, tomēr tās nav tik lielas, lai Mariju salu jenotu izdalītu kā patstāvīgu sugu. Tā 2005. gadā tas atkal kļuva par parastā jenota pasugu *Procyon lotor insularis*.

## Izskats
Mariju salu jenots salīdzinoši ir liela auguma jenots. Tā ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir 84—90 cm. Kažoka krāsa uz muguras un sāniem ir gaiši brūna, toties pavēdere un kājas ir pelēkas, astes gaišajiem gredzeniem ir zeltaini brūns tonējums. Uz sejas tipiska "melnā acu maska". Kažoka matojums ir īss. Pavēderi pamatā klāj tikai pavilna ar dažiem akotmatiem. Visatšķirīgākā Mariju salu jenota pazīme ir tā slīpais galvaskauss, un tā galva proporcionāli ir nedaudz lielāka kā citiem jenotiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Tres Marias Raccoon
Ikšķiles novada ģerbonis

**Ikšķiles novada ģerbonis** — apstiprināts .

Mākslinieki — Ilze Lībiete un Juris Ivanovs.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Novads - Ikšķiles novada portāls
Brīvzemnieku pagasts

**Brīvzemnieku pagasts** ir viena no Limbažu novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Braslavas, Alojas, Pāles un Katvaru pagastiem, Valmieras novada Dikļu un Matīšu pagastiem. 

## Daba
### Reljefa formas
Stārastiņa kalni

### Hidrogrāfija
#### Ūdensteces
Ežupīte, Īģe, Jogla, Paktene, Pērļupe, Struņķupīte, Zunda.

#### Ūdenstilpes
Lielais Ozolmuižas ezers, Mazais Ozolmuižas ezers, Paužezers, Purezers, Svētezers.

#### Purvi
Purezera purvs, Rāķa purvs, Vanagpurvs, Vilzēnu purvs

### Dabas aizsardzība
Pagasts atrodas Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā. Valsts aizsardzībā atrodas Puikules parks.

## Vēsture
1935. gadā Ozolu pagastā 75,0 km² un 734 iedz., Puikules pagastā 60,3 km² un 975 iedz.   
1945. gadā Valmieras apriņķa Ozolu pagastā izveidoja Brīvzemnieku ciema padomi. **Brīvzemnieku ciems** (vēlāk pagasts) ietilpis Limbažu apriņķī (1947-1949), Alojas rajonā (1949-1956), Limbažu rajonā (1956-1962, 1967-2009) un Valmieras rajonā (1962-1967). 1950. gadā Brīvzemnieku ciemam pievienoja likvidēto Ozolu ciemu, 1954. gadā - likvidēto Puikules ciemu. 1977. gadā daļu Brīvzemnieku ciema teritorijas pievienoja Alojas pilsētciematam un Katvaru ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Brīvzemnieku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alojas novadā. 2021. gadā Alojas novadu iekļāva Limbažu novadā.

### Pieminekļi
* Parks
* Ozolmuižas pils

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc OSP un CSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ozolmuiža, **[[Puikule]]** (pagasta centrs), Puikules stacija, Buiva, Ozoli.

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces
Sirreālisma kino

**[[Sirreālisms]] [[kino|kinematogrāfijā]]** radās līdz ar sākotnējo sirreālisma kustību citās mākslas nozarēs. Kino izrādījās ļoti pateicīga vide sirreālisma attēlošanai, ilglaicīgas kustības laikā vizuāla attēlošana un vēlāk arī skaņas izmantošana radīja iespējas sirreālistisko pasaules redzējumu attēlot tā, kā tas nebija iespējams, piemēram, glezniecībā un literatūrā. Par spilgtākajām sirreālisma filmām var uzskatīt Luija Bunjuela un Salvadora Dalī kopīgi uzņemtās filmas Andalūzijas suns (1929) un Zelta laikmets (1930). Tomēr sirreālisms kino ir izpaudies jau no 1920. gadu sākuma, tāpat arī tas un tā elementi ir raksturīgi arī vairākām līdz pat mūsdienām uzņemtajām filmām.

## Ievērojamākās sirreālisma filmas
* "Starpbrīdis" (*Entr'acte*) (1924)
* "Andalūzijas suns" (*Un chien andalou*) (1929)
* "Zelta laikmets" (*L'Âge d'or*) (1930)
* "Pēcpusdienas tīkli" (*Meshes of the Afternoon*) (1943)
* "Pērn Marienbādē" (*L'Année dernière à Marienbad*) (1961)
* "Iznīcinošais eņģelis" (*El ángel exterminador*) (1962)
* "Astoņarpus" (*8½*) (1963)
* "Margrietiņas" (*Sedmikrásky*) (1966)
* "Kurmis" (*El topo*) (1970)
* "Buržuāzijas diskrētais šarms" (*Charme discret de la bourgeoisie*) (1972)
* "Svētais kalns" (*The Holy Mountain*) (1973)
* "Dzēšgumijgalva" (*Eraserhead*) (1977)
* "Videodroms" (*Videodrome*) (1983)
* "Alise" (*Něco z Alenky*) (1988)
* "" (*鉄男*: Tetsuo) (1989)
* *[[Naked Lunch]]* (1991)
* "Delikateses" (*Delicatessen*) (1991)
* "Malholanda ceļš" (*Mulholland Drive*) (2001)
* "Visskumjākā mūzika pasaulē" (*The Saddest Music in the World*) (2003)
Buses pilskalns

**Buses pilskalns**, arī **Matkules pilskalns**, atrodas Kurzemē, Tukuma novada Matkules pagastā.
Izvietojies Imulas upes labajā krastā ziemeļos no Matkules ciema. Tas izveidots zemesragā, ko no trim pusēm apskalo upe. Pilskalna plakuma izmēri 50 x 25 m, augstums 27 m. Plakuma ziemeļu daļā ap 4 m augsts valnis. Dienvidu pusē vaļņa augstums tikai 2 m un aiz tā izveidota plaša terase, kas lēzeni nolaižas līdz Imulai, pārvēršoties mitrā pļavā. Ernests Brastiņš izteicis domu, ka šajā terasē, iespējams, atradusies senā nocietinājuma priekšpils. Tas ir piecpakāpju pilskalns, kas tiek uzskatīts par ievērojamu senās kuršu zemes Vanemas centru.

Pilskalna apkārtne bagāta ar dažādiem arheoloģiskiem pieminekļiem. Matkules pilskalns ir ievērojams visas Latvijas mērogā, jo tā apdzīvotība aizsākusies jau Bronzas laikmetā un turpinājusies (ar pārtraukumiem) līdz pat 14. gadsimtam. Visintensīvāk pilskalns apdzīvots otrajā apdzīvotības periodā, vēlajā dzelzs laikmetā 10.—12. gadsimtā. Pilskalnu 1922. gadā savas Kurzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pētījis un uzmērījis Ernests Brastiņš. 1937. gadā pilskalnā noritējuši arheoloģiskie izrakumi Eduarda Šturma vadībā. Savukārt 1965. gadā arheoloģiskos izrakumus pilskalnā veicis Ēvalds Mugurēvičs.

Matkules pilskalns ir ainavisks, tā apkārtne mūsdienās ir labiekārtota un no pilskalna paveras lielisks skats uz Imulas ieleju. Pilskalnu savām aktivitātēm mēdz izmantot ezotērikas piekritēji. Par dabas krāšņumu Buses pilskalns apbalvots ar diviem Eiropas kultūrvēsturiskā mantojuma karogiem, kas apskatāmi mājā "Buses", kur ilgus gadus saimniekojis Kārlis Busenbergs (1928—2010).

## Attēlu galerija

Attēls:Buses pilskalns 2017-2.jpg
Attēls:Buses (Matkules) pilskalns 04.jpg
Attēls:Buses pilskalns.jpg
Attēls:Buses (Matkules) pilskalns 02.jpg
Attēls:Buses pilskalns 2017 info.jpg
Attēls:Imula pie Buses (Matkules) pilskalna.jpg
Attēls:Buses pilskalns 2002-11-24.jpg
Attēls:Akmens pie Buses (Matkules) pilskalna.jpg
Attēls:Buses pilskalns1.jpg|alt=|Buses Matkules pilskalna aerofoto
Attēls:Buses pilskalns2.jpg|alt=|Buses Matkules pilskalna aerofoto
Attēls:Buses pilskalns3.jpg|alt=|Buses Matkules pilskalna aerofoto
Attēls:Buses pilskalns4.jpg|alt=|Buses Matkules pilskalna aerofoto
Attēls:Buses pilskalns5.jpg|alt=|Buses Matkules pilskalna aerofoto
Attēls:Buses pilskalns 01.png|alt=|Pilskalna 3D modelis
Attēls:Buses Matkules pilskalns1.jpg|Pilskalna 3D modelis


## Atsauces

## Ārējās saites

* enciklopedija.lv
* Latvijas pilskalni
Dzeguzīte

**Dzeguzīte** ir Latvijas Radio bērnu vokālais ansamblis, kas dibināts 1971. gadā.

## Vēsture
Bērnu vokālais ansamblis tika nodibināts 1971. gadā. Kopš 1972. gada ansambļa vadītāja bija mūzikas pedagoģe un diriģente Daila Martinsone. Bērniem augot, mainījās ansambļa sastāvs. Savulaik "Dzeguzīte" bija ļoti populāra bērnu vokālā popgrupa, kuras sastāvā izaugušas vairākas jauno mūziķu paaudzes, Valteru Frīdenbergu un Kārli Būmeisteru ieskaitot. Dzeguzīte darbojās ar Latvijas Radio 2 atbalstu.

Uzsāka sadarbību ar maestro Raimondu Paulu, uzstājoties kopā "Dzeguzītes" 10 gadu jubilejas koncertā 1981. gadā. Notikušas popgrupas uzstāšanās arī ārpus Latvijas, izpildītas dziesmas septiņās valodās. Grupa muzicējusi ASV (*[[Madison Square Garden]]*), Krievijā un daudzās citās pasaules valstīs. Sadarbībā ar Raimondu Paulu tapušas vairāk kā 12 dažādas programmas un ierakstīti 10 kompaktdiski. 2004. gadā tika izdota”Labāko dziesmu izlase”

Ansamblis piedalījies vairākās Latvijas televīzijas koncertfilmās ("Pasakas un nesakas", "Vītola stabules dziesmas", "Mazais ganiņš").

Ansambļa ieraksti divreiz saņēmuši Mūzikas ierakstu gada balvu nominācijā "Labākais mūzikas albums bērniem": "Anniņa vanniņā: "Dzeguzītes" dziesmu izlase Nr. 3" (1995) un "Lāču tēta dziesmas" (2011).

## Diskogrāfija
### Albumi un izlases
* "Dziesmas bērniem" [kopā ar Rīgas Pioneru Pils bērnu kori "Rīga"] (1978)
* "Pasakas un nesakas" (1988)
* "Mazais ganiņš" (1988)
* "Saules raibumiņi" (1990)
* "Čau, maliņa, čau!" [kopā ar grupām "Pekšņi" un "Auri"] (1991)
* "Jancim jubileja" (ar Helviju Stengrēvicu) (1992) 
* "Piena ceļš" (1995)
* "Anniņa vanniņā: "Dzeguzītes" dziesmu izlase Nr. 3" (1995)
* "Ziemassvētku balle" (1998)
* "Mini karaoke" (ar Ilzi Purmalieti) (2001)
* "Labāko dziesmu izlase" (2004)
* "Mūzikas skaņas" (2005)
* "Lāču tēta dziesmas" (ar Kārli Lāci) (2011)
* "Piparkūku pipari" (2012)

### EP (minialbumi)
* "Dzeguzīte" (1973)
* "Latviešu komponistu dziesmas bērniem" (1973)
* "Dzied bērnu ansamblis «Dzeguzīte»" (1979)
* "Dzied bērnu ansamblis «Dzeguzīte»" (1982)
* "Baltās dziesmas" (1983)
* "Ugunsdzēsēju dziesmas" (1984)

## Atsauces

## Ārējās saites
*"Dzeguzīte" vadītājai Dailai Martinsonei - 75!
*"Dzeguzīte" — zīmols, ko zina visi
Staipekņu dzimta

**Staipekņu dzimtas** () augi ietilpst staipekņu nodalījumā (*Lycopodiophyta*), kas ir sens paparžaugu evolūcijas zars. Pasaulē ir 350—400 staipekņu sugas, kas apvienotas 10—15 ģintīs. Lielākā daļa staipekņu sugu ir sastopamas tropos. Daudzas no ģintīm ir mazpazīstamas un par tām nav veikti padziļināti pētījumi.

Latvijā aug 6 staipekņu dzimtas sugas: vālīšu staipeknis (*Lycopodium clavatum*), gada staipeknis (*Lycopodium annotinum*), palu staipeknītis (*Lycopodiella inundata*), parastais plakanstaipeknis (*Diphasiastrum complanatum*), trejvārpu plakanstaipeknis (*Diphasiastrum tristachyum*) un mainīgais staipeknis (*Lycopodium dubium*).

Apdzira (*Huperzia selago*), kas arī aug Latvijā, biežāk tiek klasificēta kā staipekņu dzimtas augs, tomēr daži autori izdala atsevišķi  apdziru dzimtu (*Huperziaceae*).

## Vairošanās
Latvijā gandrīz visi staipekņi ir mūžzaļi augi ar sīkām lapām un guļošu vai pacilu, ložņājošu stublāju. Staipekņi vairojas ar sporām, kuras attīstās sporu vācelītēs — sporangijos. Sporai dīgstot, izveidojas maza, zaļa plātnīte jeb protallijs, kas ir apmēram 1 cm diametrā. Protallijs pēc tam var attīstīties gan uz augsnes, gan augsnē. Virszemes protalliji ir primitīvāki. Tāds, piemēram, ir palu staipeknītim (*Lycopodiella inundata*). Tā sporas uzdīgst dažās dienās, un protallijs nobriest vienā sezonā. Pazemes protallijs ir, piemēram, vālīšu staipeknim (*Lycopodium clavatum*) un gada staipeknim (*Lycopodium annotinum*). Šīm sugām sporas dīgst tikai pēc 3—8 gadiem. Protallija tālākai attīstībai ir nepieciešama mikorizas sēņu klātbūtne, kas nodrošina tā barošanos. Uz protallija virsmas attīstās dzimumorgāni. Pēc apaugļošanās izveidojas dīglis, kurš 6—15 gadu laikā nobriest par pieaugušu augu. Kad auga vertikālie dzinumi sasniedz 6—7 gadu vecumu, tie sāk nobriedināt sporas. Nākamajā gadā šie dzinumi iet bojā. Kopumā paiet apmēram 30 gadi no sporas līdz nākamajai sporai. Tieši tādēļ, ka šie augi tik lēni aug, visi Latvijā augošie staipekņi ir iekļauti Latvijas Sarkanajā grāmatā.

## Latvijā augošo staipekņu klasifikācija
* **Staipekņu dzimta** (*Lycopodiaceae*)
** Plakanstaipekņu ģints (*Diphasium*)
** Staipeknīšu ģints (*Lycopodiella*)
** Staipekņu ģints (*Lycopodium*)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Club Mosses

* Family Lycopodiaceae

* Staipekņu dzimta

* Staipekņi

* staipekni| Medicīnas termins 

* Staipekņu nodalījums 

* Latvijas augi un sēnes
Oksidētājs

thumb|150px|Simbols stipru oksidētāju apzīmēšanai
**Oksidētājs** ir viela, kuras atomi oksidēšanās-reducēšanās reakcijas laikā pievieno sev elektronus (darbojas kā elektronu akceptors). No ķīmiskajiem oksidētājiem visspēcīgākais ir fluors, kuru var iegūt tikai, elektrolizējot fluorīdu kausējumus (neskaitot dažas eksotiskas ķīmiskas metodes). Izmantojot elektrolīzi, uz anoda var oksidēt gandrīz jebkuru vielu, ja vien elektroda potenciāls ir pietiekami liels.

## Izplatītākie oksidētāji

## Literatūra
* N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 235. lpp.
Raganis

[thumb|200px|Pirmās grāmatas par ragani — ''[Pēdējā vēlēšanās (grāmata)|Pēdējā vēlēšanās* amerikāņu izdevuma vāks]]
*'Raganis** () ir poļu rakstnieka [[Andžejs Sapkovskis|Andžeja Sapkovska]] [[Fantāzijas literatūra|fantāzijas tematikas]] [[īsie stāsti]] (visi, izņemot 2 no tiem, ir apkopoti divās grāmatās) un pieci [[Romāns|romāni]] par ragani [[Geralts no Rīvijas|Geraltu no Rīvijas]]. Sapkovska grāmatās ragaņi ir briesmoņu mednieki, kuri jau kopš bērnības tiek īpaši apmācīti un to ķermeņi tiek izmainīti, tiem dodot pārdabiskas spējas. Pēc grāmatu motīva ir uzņemts [[Raganis (seriāls)|seriāls]], [[The Witcher|datorspēle]] un citas lietas. Romānu sērija (ieskaitot īsos stāstus) tiek arī saukta par **Ragaņa sāgu** () vai **Elfu asiņu sāgu'''. Romāni un īsie stāsti par ragani ir pārtulkoti vairākās valodās. Latviešu valodā cikla pirmo romānu «Pēdējā vēlēšanās» tulkojis Māris Salējs.

## Spēles
* Datorspēles oficiālā mājaslapa 

## Atsauces
Parastais plakanstaipeknis

**Parastais plakanstaipeknis** () ir staipekņu dzimtas (*Lycopodiaceae*) augs, kas pieder plakanstaipekņu ģintij (*Diphasiastrum*).

Parastais plakanstaipeknis aug sausos priežu mežos. Latvijā pirmās rakstiskās ziņas par parasto plakanstaipekni ir no 18. gadsimta. Kopumā Latvijā tas ir sastopmas reti. Parastais plakanstaipeknis galvenokārt sastopams Daugavas un Gaujas baseinā, un Rīgas līča kāpu joslā.

## Apraksts
Parastais plakanstaipeknis ir mūžzaļš, daudzgadīgs augs ar plakanu, ložņājošu stublāju un vertikāliem zariem, kas veido vēdekļveida pušķus. Zaru platums 3—4 mm. Virspuse zaļa, bez sarmas. Lapas zvīņveida, ļoti mazas un cieši piekļautas zariem. Zaru pušķī strobili veidojas uz malējiem zariem, bet vidējais zars ir neauglīgs. Sporas nogatavojas jūlija beigās un augustā.

## Izplatība
Eiropas lielākajā daļā, neiekļaujot rietumus un dienvidus, kā arī Āzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā diezgan reti visā valstī, biežāk centrālajā daļā. https://www.latvijasdaba.lv/augi/diphasium-complanatum-l-rothm/

## Īpašas norādes
Dekoratīvs augs. Līdzīgs trejvārpu plakanstaipeknim (D. tristachyum). Atšķirams pēc vēdekļveidā izplestiem (nevis vairāk vai mazāk stāviem) zariem, zari salīdzinoši platāki, lapas zara apakšpusē sīkākas (nevis vienādas abās zara pusēs), sporu nesēji pa 1(2) uz malējiem zariem (nevis visbiežāk pa 3 uz centrālā zara).

Ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā. https://www.latvijasdaba.lv/augi/diphasium-complanatum-l-rothm/

## Atsauces

## Ārējās saites
* Staipekņi
* Ko neplūkt un nepirkt Jāņu laikā?
Faktoru modelis

**Faktoru modelis** ir ekonomiskais modelis, kurš balstīts uz statistisko faktoru analīzi. Faktoru modeļu galvenā ideja ir faktoru analīzes pielietošana ekonomisko sakarību pētīšanā.

Faktoru analīzes metodes kļuva ļoti populāras līdz ar informācijas tehnoloģiju attīstīšanos, jo šādas metodes prasa plašus tehnoloģiskus risinājumus un intensīvas rēķināšanas spējas.

Faktoru analīzes praktiskā izmantošana ekonomikā ir plašā. Faktoru modeļi tiek pielietoti gan ekonomiskā analīzē, gan prognozēšanā. Kopš pagājušā gadsimta 90. gadiem faktoru modeļi ir pierādījuši, ka ir spējīgi precīzāk prognozēt galvenos makroekonomiskos rādītājus, precīzāk analizēt ekonomiskās parādības, apkopojot plašu statistisko informāciju un novērtējot kopējos nenovērojamos faktorus, kuri nevar būt izskaidroti ar vienu vai vairākiem novērojamiem mainīgajiem.

## Faktoru modeļu tipi
Pastāv dažādi faktoru modeļu tipi atkarībā no pielietojuma un matemātiska aparāta:

# Stoka-Vatsona faktoru modelis (*angļu: Stock-Watson factor model*)
# FAVAR modelis (*angļu: Factor-Augmented VAR vai FAVAR*)
# Faktoru papildinošs kļūdu korekcijas modelis (*angļu: Factor-Augmented ECM*)
# Vispārējais dinamiskais faktoru modelis (*angļu: General Dynamic Factor Model*)

## Atsauces

## Ārējās saites
Investorwords mājaslapa
Trejvārpu plakanstaipeknis

**Trejvārpu plakanstaipeknis** () ir staipekņu dzimtas (*Lycopodiaceae*) augs, kas pieder plakanstaipekņu ģintij (*Diphasiastrum*).

Trejvārpu plakanstaipeknis aug sausos priežu mežos. Pirmās rakstiskās ziņas par trejvārpu plakanstaipekni Latvijā ir no 18. gadsimta beigām. Tas ir aprakstīts 1791. gadā vācu valodā izdotā grāmatā "*Versuch einer Naturgeschichte von Livland*". Latvijā tas sastopams reti, visbiežāk rietumu un centrālajā daļā.

## Apraksts
Trejvārpu plakanstaipeknis ir mūžzaļš, daudzgadīgs augs ar plakanu, ložņājošu stublāju, kas atrodas sekli humusa slānī. Tas ir ļoti līdzīgs parastajam plakanstaipeknim (*Diphasiastrum complanatum*), bet tā zari ir smalkāki, to platums ir 1,5 - 2 mm. un augstums 15 - 20 cm. Stāvie zari veido ciešu pušķi, kas ir pelēkzaļā krāsā un izskatās viegli apsarmojuši. Lapiņas ir lancetiskas un 2 – 4 mm garas. Strobili veidojas uz centrālā zara. Sporas nogatavojas jūlija beigās un augustā.

## Izplatība
Austrumu un centrālajā Eiropā, Baltijas valstīs, Skandināvijas dienviddaļā, kā arī Ziemeļamerikā kontinenta rietumdaļā. Latvijā reti, galvenokārt valsts centrālajā un rietumu daļā.

## Īpašas norādes
Dekoratīvs augs. Līdzīgs parastajam plakanstaipeknim (D. complanatum). Atšķirams pēc stāviem un šaurākiem zariem, vienādiem lapu izmēriem abās zara pusēs un sporu nesēju novietojuma.

Ierakstīts Baltijas jūras reģiona valstu Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Staipekņi
* Īpaši aizsargājamās sugas