open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jānis Peive

**Jānis Peive** ( — ) bija latviešu agroķīmiķis un padomju politiķis. Latvijas PSR Ministru Padomes priekšsēdētājs (1959–1962).

## Dzīvesgājums
Dzimis  ( pēc vecā stila) Pleskavas guberņas Toropecas apriņķa Semjoncevas ciemā (tagad Tveras apgabalā) latviešu zemnieka Voldemāra Peives ģimenē. 1929. gadā pabeidza studijas K. A. Timirjazeva Maskavas lauksaimniecības universitātē. 1930. gadā apprecējies ar sievu Kseniju. 

Otrā pasaules kara laikā ieradās Latvijā, kur 1944. gadā viņu iecēla par Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas rektoru, šajā amatā bija līdz 1950. gadam, 1951. gadā kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas prezidentu.

1958. gadā Peivi iecēla par PSRS Tautību padomes priekšsēdētāju, bet  viņš kļuva par Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēdētāju, lai gan sākotnēji šajā amatā bija iecerēts virzīt Eduardu Berklavu. 1962. gadā zaudēja valdības vadītāja krēslu, savukārt PSRS Tautību padomi Peive vadīja līdz 1966. gadam. 1969. gadā viņam piešķīra Sociālistiskā Darba varoņa nosaukumu. Miris .

No 1977. līdz 1990. gadam Jāņa Peives vārdā bija pārdēvēta Struktoru iela Rīgā.

Jāņa Peives brālis Aleksandrs Peive bija slavens ģeologs.

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites
Borščs

thumb|250px|Ukraiņu borščs
**Borščs** (, , , ) ir austrumslāvu izcelsmes zupa, kas ir populāra vairākās Austrumu un Centrāleiropas valstīs. Boršča izcelsmes vieta nav zināma, bet parasti uzskata, ka tas visticamāk radies pašreizējās Ukrainas teritorijā. Mūsdienās tas kļuvis par vienu no ukraiņu virtuves simboliem.

Zupas nosaukums cēlies no Eiropas latvāņa () slāviskā nosaukuma, kuru izmantoja zupas pagatavošanai. Mūsdienās latvāņa vietā zupas pagatavošanai kā galveno sastāvdaļu izmanto dārza bietes, kas dod tai tumši sarkanu krāsu. Bietes Austrumeiropā bija pazīstamas jau sen, bet tumši sarkanās biešu šķirnes Krievijas impērijas teritorijā parādījās tikai 18. gadsimtā un klimata dēļ tika audzētas galvenokārt Ukrainā (tā laika Mazkrievijā), kas arī noteica mūsdienu boršča popularitāti tieši tajā. Parasti zupas sastāvā ir arī gaļa vai sēnes. Pastāv milzums daudz reģionālu atšķirību tās pagatavošanā un sastāvdaļās. Piemēram, Polijā borščs (*barszcz*) bieži ir biešu buljons (boršču ar dārzeņiem Polijā dēvē par ukraiņu boršču (*barszcz ukraiński*)). Latviešu biešu zupu arī var uzskatīt par boršča paveidu.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Herberts Henrijs Askvits

**Herberts Henrijs Askvits, Pirmais grāfs Oksfords un Askvits** (; dzimis , miris ) bija britu politiķis no Liberālās partijas. No 1908. gada aprīļa līdz 1916. gada decembrim — Apvienotās Karalistes premjers. Viņa valdības laikā valsts piedzīvoja lielas sociālas pārmaiņas — tika ieviesta valsts apdrošināšana slimību un bezdarba gadījumā (*National Insurance*) un pensijas. H.H. Askvits bija premjers divus pirmos Pirmā pasaules kara gadus, kad amatā stājās Deivids Loids Džordžs.

Dzimis Līdsas pievārtē vilnas rūpnieka ģimenē. Studēja Oksfordas Universitātē. Strādāja par juristu. 1886. gadā tika ievēlēts parlamentā. No 1892. līdz 1895. gadam — iekšlietu ministrs Viljama Gledstona un Arčibalda Primrouza kabinetos. 1895. gadā liberāļi zaudēja vēlēšanās un Askvits nokļuva opozīcijā. No 1905. gada — finanšu ministrs Henrijs Kempbela-Bannermana kabinetā. Pēc Kempbela-Bannermana demisijas veselības stāvokļa dēļ Askvits kļuva par valsts premjerministru.

## Ārējās saites
Bjorka

**Bjerka Gudmundsdotira** (; dzimusi  Reikjavikā, Islandē), plašāk pazīstama kā **Bjorka**, ir īslandiešu avangarda komponiste, producente un aktrise, kura ir izdevusi septiņus soloalbumus un divus filmas skaņu celiņus.
Bjorka vislabāk zināma pēc ekspresīvās balss, plašās soprāna vokāla amplitūdas un atšķirīgā un eklektiskā mūzikas stila, kas iekļauj dažādus mūzikas stilus, tai skaitā popmūziku, alternatīvo roku, džezu, ambiento mūziku, elektronisko mūziku, klasisko mūziku, tradicionālo tautas mūziku un triphopu, kā arī ekscentriskiem kostīmiem un mūzikas videoklipiem. Viņas singli *[[It's Oh So Quiet]]*, *[[Army of Me]]* un *[[Hyperballad]]* ir iekļuvuši Lielbritānijas singlu pirmajā desmitniekā.

## Diskogrāfija

### Studijas albumi
* *[[Björk (albums)|Björk]]* (1977)
* *[[Gling-Gló]]* (1990)
* *[[Debut (albums)|Debut]]* (1993)
* *[[Post (albums)|Post]]* (1995)
* *[[Homogenic]]* (1997)
* *[[Vespertine]]* (2001)
* *[[Medúlla]]* (2004)
* *[[Volta (albums)|Volta]]* (2007)
* *[[Biophilia]]* (2011)
* *[[Vulnicura]]* (2015)
* *[[Utopia (albums)|Utopia]]* (2017)
* *[[Fossora]]* (2022)

### Singli

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Angel Dust

**Angel Dust** ir ceturtais amerikāņu roka grupas Faith No More studijas albums. To  Eiropā un ASV pirmoreiz izdeva ierakstu kompānija Slash Records.

## Dziesmu saraksts

## Singli

# "Midlife Crisis" ()
# "Land of Sunshine" (izlaists kā albuma paraugs)
# "A Small Victory" ()
# "A Small Victory (Remix)" ()
# "Everything's Ruined" ()
# "Easy" ()

## Ārējās saites

Discogs.org informācija
The Real Thing

**The Real Thing** ir trešais amerikāņu roka kvinteta Faith No More studijas albums. 

To pirmoreiz izdeva ierakstu kompānija Slash Records . Tas bija grupas pirmais albums, kurā nepiedalijās vokālists Čaks Moslijs, tā vietā albuma dziesmas izpildīja Maiks Patons no eksperimentālā roka grupas Mr. Bungle. Šajā albumā Faith No More dažādoja savu skaņas amplitūdu, kombinējot smago metālu, progresīvo metālu, hiphopu, fanku, džezu un soulmūziku.

## Dziesmu saraksts

Visus dziesmu vārdus sarakstījis Maiks Patons, izņemot "The Real Thing" - Patons un Gūlds; "War Pigs" - Batlers, Iommi, Osborns un Verds.

## Singli

# "From out of Nowhere" ()
# "Epic" ()
# "Falling to Pieces" ()

## Personāls

### Grupas dalībnieki
* Maiks Patons — vokāls
* Jim Martin — ģitāras
* Bills Gūlds — bass
* Rodijs Batums — taustiņinstrumenti
* Maiks Bordins — bungas

### Tehniskais personāls
* Mets Voleiss — producents, inženieris
* *Jim "Watts" Vereecke* — inženiera asistents
* *Craig Doubet* — inženiera asistents
* *John Golden* — skaņas apstrādāšana
* *Lendon Flanagon* — fotografēšana
* *Jeff Price* — vāciņu dizains
* *Terry Robertson* — CD dizains

## Ārējās saites

Discogs.com informācija
Pēteris Kubiļiūns

**Pēteris Kubiļiūns** (; * — †) Lietuvas armijas ģenerālmajors, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Pirmajā pasaules karā bija latviešu strēlnieku virsnieks.

## Dzīvesgājums

Dzimis Roķišķu apriņķī. Mācījās Rīgas reālskolā, pēc tam iestājās Viļņas kara skolā, kuru pabeidza tieši pirms Pirmā pasaules kara sākuma, 1914. gadā. Piedalījies cīņās no kara sākuma, bet 1915. gadā iestājās 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulkā. Ar to piedalījās visās tā cīņās pret vāciešiem. Pēc Ķekavas kaujām 1916. gadā apbalvots ar Jura krustu. No 1917. gada komandēja bataljonu latviešu strēlnieku pulkā. Nav aizgājis līdzi strēlniekiem uz Krieviju pēc Oktobra revolūcijas.

1919. gadā izvēlējies doties uz dzimto Lietuvu. Augustā mobilizēts Lietuvas armijā. No augusta līdz decembrim piedalījās cīņās pret Sarkano armiju, kā bataljona komandieris 3. kājnieku pulkā un vēlāk 4. kājnieku pulka komandiera palīgs (vietnieks). No 1920. gada bija 1. robežsargu pulka komandieris (no 1923. gada bataljons). 1922. gadā paaugstināts par pulkvedi. Tajā pašā gadā apbalvots ar III šķiras Lāčplēša Kara ordeni par viņa veikumu latviešu strēlniekos dienot. 1924. gadā tika iecelts par tanku bataljona komandieri, bet vēlāk par autobataljona komandieri. 1925. gada jūlijā pabeidza virsnieku kursus Kauņā. 1927. gadā absolvēja Prāgas ģenerālštāba akadēmiju Čehoslovākijā (paaugstināts par ģenerālmajoru). 1928. gadā apbalvots ar Lietuvas Ģedimina ordeni (II šķiras). No 1927. līdz 1929. gadam bija Lietuvas armijas ģenerālštāba pārvaldes priekšnieks. No 1929. gada februāra līdz 1934. gada 7. jūnijam bija Lietuvas armijas ģenerālštāba priekšnieks. 1934. gada 7. jūnijā piedalījās neveiksmīgajā valsts apvērsuma mēģinājumā. Kara tribunāls par to viņam piesprieda nāvessodu, bet pēc tam tas tika aizvietots ar 10 gadiem cietumsoda. Jau 1937. gadā viņš tika atbrīvots.

Neilgi pēc Lietuvas okupācijas 1940. gadā NKVD apcietināja Pēteri Kubiļiūnu, bet pēc Vērmahta uzbrukuma PSRS viņu 1941. gada jūnijā pretpadomju sacelšanās dalībnieki atbrīvoja no cietuma. 1941. gada 22. augustā Kubiļiūnu iecēla par Lietuvas ģenerālapgabala pašpārvaldes vadītāju un ģenerālpadomnieku ekonomikas jautājumos. Pašpārvaldes vadībā viņš atradās līdz 1944. gada jūlijam, kad Sarkanajai armijai iebrūkot Lietuvā, viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Pēc Otrā pasaules kara beigām atradās britu okupētajā Vācijas daļā.

1945. gada decembrī PSRS un Lietuvas PSR NKVD operatīvā grupa apcietināja Kubiļiūnu un izveda uz no Lielbritānijas kontrolētās zonas. Tālāk viņš tika aizvests uz Maskavu, kur pēc PSRS Augstākās tiesas kara kolēģijas sprieduma viņam 1946. gada 22. augustā izpildīja nāvessodu.

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites

* Pētera Kubiļiuna L.k.o.k. biogrāfija
Jaunpēternieki

**Jaunpēternieki** ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Cenu pagastā. Ciemats atrodas aptuveni 31 km no Rīgas un 17 km no Jelgavas.

## Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Tetele

**Tetele** ir apdzīvota vieta Zemgalē, Jelgavas novadā. Ciemats atrodas Lielupes krastā aptuveni 39 km no Rīgas un 8 km no Jelgavas. Bijušās Teteles muižas skatu tornis (ap 1840) iekļauts Valsts kultūras pieminekļu sarakstā.

## Vēsture
200px|left|Tetelmindes muižas tornis un makslīgās pilsdrupas 1898. gadā.
19. gadsimta pirmajā pusē Tetelmindes muižu (*Tettelmünde*) iegādājās Ulrihs Frīdrihs fon Bērs (1803–1867), vēlāk tā piederēja viņa dēliem Heinriham (1849–1919), Aleksandram (1856–1919) un Sesilam (1858–1919).
Kad 1886. gada jūlijā Kurzemes guberņu oficiālā vizītē apmeklēja Romanovu dinastijas lielkņazs Vladimirs Aleksandrovičs, viņš no gubernatora rezidences Jelgavas pilī ar tvaikoni devās uz Tetelmindes muižu, kur Kurzemes bruņniecība rīkoja tautas svētkus, kuros bija aicināti Dobeles apriņķa pagastu vecākie, bet nama tēvs bija barons Heinrihs Bruno Egons Emerihs fon Bērs.

Teteles ciemats izveidojies 19. gadsimtā kā viens no Latvijas ķieģeļrūpniecības centriem. 1903. gadā Aleksandram fon Bēram piederošajā Teteles muižas ķieģeļrūpnīcā strādāja 130 strādnieki. Pēc 1920. gada agrārās reformas Muižas zemes sadalīja, bet neatsavināmajā daļā tās pēdējā īpašniece Hortenzija Alise Anna Olfera (dzimusi fon Bēra) vēlējās atjaunot ķieģeļu cepli, taču tas nenotika. 

1963. gadā atsevišķu ķieģeļnīcu vietā izveidoja būvkeramikas rūpnīcu “Spartaks” ar centru Ānē un cehiem Tetelē un Brankās.

### Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Andrejs Čikatilo

**Andrejs Čikatilo** (;  — ) bija viens no pazīstamākajiem Padomju Savienības un Krievijas sērijveida slepkavām.

Kopā tika pierādītas 53 slepkavības (pēc operatīvās informācijas viņš bija veicis vairāk kā 65 slepkavības). Starp viņa upuriem bija 21 zēns vecumā no 7 līdz 16 gadiem, 14 meitenes vecumā no 9 līdz 17 gadiem un 17 meitenes un sievietes. Šīs slepkavības viņš veica laika posmā no 1978. līdz 1990. gadam. Izmeklēšanas laikā viņš vienreiz tika pat aizturēts, bet vēlāk tika atlaists vaļā, jo nebija tiešu pierādījumu, kas viņu varēja nodot.

Atgriežoties no vietas, kur viņš noslepkavoja pēdējo upuri, milicijas darbinieks palūdza viņam uzrādīt pasi stacijā. Viņa uzvārds palika atmiņā milicijas darbiniekam. Viņš par to pastāstīja izmeklētājiem, kad uzzināja, ka netālu no šīs stacijas tika nogalināta sieviete. Tas arī ļāva atrast tieši Andreju Čikatilo. Viņš tika notiesāts ar augstāko soda mēru, nošaušanu, kas tika izpildīta 1994. gada 14. februārī. Par viņu ir sarakstītas daudzas grāmatas. Arī masu kultūrā viņa vārds iegāja gan ar filmām, kas tika par viņu uzņemtas, gan arī ar dziesmām un citām līdzīgām izpausmēm.

## Ārējās saites
Kārlis Bļodnieks

**Kārlis Bļodnieks** ( — ) bija Latvijas dzelzceļa virsvaldes direktors. Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris. Jaunākais brālis, Ādolfs Bļodnieks, bija Latvijas Ministru prezidents.

## Dzīvesgājums

Dzimis Tukumā zemnieku ģimenē. Mācījās Tukuma elementārskolā, pēc tam Sanktpēterburgā, kur pabeidza reālskolu, bet pēc tam iestājās Politehniskajā institūtā, kur studēja Tautsaimniecības un ekonomikas nodaļā. 1915. gadā absolvēja to specializējoties dzelzceļu saimniecībā. Pirmā darba vieta bija Maskavas - Vindavas - Ribinskas dzelzceļš, kur viņš bija dzelzceļa praktikants. Pēc tam bija stacijas priekšnieks, ekspluatācijas priekšnieks un ekspluatācijas revidents. Pleskavas — Bologoje līnijas nodaļas priekšnieka vecākais palīgs un ekspluatācijas nodaļas priekšnieks. 

Pēc Brestļitovskas miera noslēgšanas Bļodnieks 1918. gada vasarā atgriezās dzimtenē, bija Tautas padomes loceklis. Pēc Latvijas valsts pasludināšanas viņš no Vācijas okupācijas iestādēm pārņēma Latvijas dzelzceļa līnijas, 1919. gada pavasarī Bļodnieku nosūtīja komandējumā uz Somiju, lai iepazītos ar turienes dzelzceļa saimniecību. Reālu darbību viņš varēja uzsākt pēc Latvijas pagaidu valdības atgriešanās Rīgā 1919. gada jūlijā. 3. augustā iecelts par Latvijas dzelzceļu ekspluatācijas direktoru. Darbojies pie Latvijas dzelzceļa organizatoriskajiem un atjaunošanas darbiem. 1921. gadā iecelts par Latvijas dzelzceļu galveno direktoru. Šos pienākumus viņš veica līdz 1924. gada martam, kad tika iecelts par Latvijas Komercbankas direktoru. 1931. gadā pēc dzelzceļa galvenā direktora nāves viņu atkal aicināja strādāt šajā amatā. 1937. gadā iecelts par Dzelzceļu aizsargu pulka štāba rotas komandieris, bet no 1939. gada bija Tehniskā bataljona komandieris. 1939. gadā kļuva par Latvijas Universitātes goda doktoru. 

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņu atlaida no amata. 1941. gada 14. jūnijā Bļodnieku apcietināja un izsūtīja uz Vorkutu, bet vēlāk uz Usoļlagu. 1942. gada 2. maijā notiesāts un 9. jūnijā nošauts Soļikamskas cietumā. Ģimene, sieva un dēls atgriezās Latvijā.

## Apbalvojumi
* II šķiras Atzinības krusts Nr. 10. (1938. gada 16. novembrī)
* Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (III šķiras) un Lietuvas Ģedimina ordeni
*  Lietuvas Ģedimina ordenis

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites

* Bļodnieks Kārlis
* Latvijas dzelzceļa virsvaldes direktori
Cietums

right|thumb|230px|Cietums ASV
**Cietums** ir ēka, kurā tiek uzturēti ieslodzītie, kuri ir notiesāti par kādu smagu likumpārkāpumu. Cietumā ieslodzītajiem ir ļoti ierobežotas tiesības, viņi nav brīvi. Viduslaikos cietumos bija arī cilvēki ar vāju garīgo attīstību, slimi cilvēki, visi tie, kuri nebija vajadzīgi sabiedrībai.

Pēc dažiem datiem, 2006. gadā pasaulē kopā bija 9,25 miljoni cietumnieku. Tomēr īstais ieslodzīto skaits varētu būt vēl lielāks, jo nav drošas informācijas par ieslodzīto skaitu lielā daļā valstu, it īpaši tajās valstīs, kurās valda autoritārais politiskais režīms.

thumb|right|290px|Ieslodzīto skaits uz 100 000 iedzīvotājiem 2012. gadā.

Rekords cietumā ieslodzīto cilvēku skaita ziņā pieder ASV - šobrīd tur ir vairāk nekā 2,5 miljoni ieslodzīto - tas ir vairāk nekā katrs simtais no pieaugušajiem cilvēkiem valstī. Kaut arī ASV iedzīvotāju skaits ir tikai 5% no pasaules iedzīvotājiem, tomēr vairāk nekā 25% cilvēku, kuri atrodas cietumā, atrodas tieši Amerikas cietumos. 2002. gadā Krievijā un Ķīnā arī bija pa vienam miljonam ieslodzīto. Tomēr Krievijā ieslodzīto skaits samazinās un 2006. gada oktobrī tas jau bija 869 814 cilvēki, jeb 611 cilvēki uz 100 000 valsts iedzīvotāju.

## Skatīt arī
* Cietumi Latvijā

## Ārējās saites
Sateces baseins

right|thumb|250px|Okeānu baseini. Melnā krāsā ir apzīmēti beznoteces baseini
**Sateces baseins** hidrogrāfijā ir Zemes virsas teritorija, no kuras visi virszemes un grunts ūdeņi notek konkrētā ūdenstilpē vai ūdenstecē, iekļaujot arī visas tās pietekas. Robežu starp diviem baseiniem sauc par ūdensšķirtni.

right|thumb|200px|Upes baseina shematisks attēlojums. Ar zilām līnijām apzīmēta upe ar tās pietekām, bet ar raustītu brūno līniju - ūdensšķirtne
Baseini iedalās noteces un beznoteces baseinos. Beznoteces baseins ir tāds baseins, kurš atrodas kontinenta iekšienē un nav savienots ar okeānu. Ezeru ar šādu baseinu sauc par beznotekezeru. 

Pasaulē lielākais pēc platības ir Atlantijas okeāna baseins (69,8 miljoni km2). Tam seko Ziemeļu Ledus (23,1 miljoni km2), Klusā (20,3 miljoni km2) un Indijas okeāna (19,4 miljoni km2) baseins. No upju baseiniem lielākais ir Amazones baseins (ap 7 miljoni km2). Savukārt Latvijā plašākais ir Daugavas baseins.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bļodnieks

**Bļodnieks** (sieviešu dzimtē Bļodniece) ir latviešu cilmes uzvārds ar nozīmi 'bļodu izgatavotājs, māla trauku pārdevējs'. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Kārlis Bļodnieks (1882—1942) — Latvijas dzelzceļu virsvaldes ekspluatācijas un galvenais direktors;
* Ādolfs Bļodnieks (1889—1962) — politiķis un bijušais Latvijas Ministru prezidents.

## Atsauces
Kārkliņa

**Kārkliņa** (vīriešu dzimtē Kārkliņš) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „kārkls” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Austra Kārkliņa (1895—1986) — pedagoģe un literāte;
* Daina Kārkliņa (1950—2020) — pārtikas tehnoloģe un LLU profesore;
* Eva Kārkliņa (dzimusi 1966) — pedagoģe, juriste un politiķe;
* Kristīne Kārkliņa (dzimusi 1983) — basketboliste;
* Rasma Šilde-Kārkliņa (dzimusi 1946) — politoloģe un politiķe;
* Tamāra Kārkliņa-Hendele (dzimusi 1947) — basketboliste.
Kvintu aplis

thumb|right|350px

**Kvintu aplis** ir tonalitāšu izvietojuma shēma apļa veidā, kur pa kvintām izvietotas tonalitātes un to zīmes augošā secībā. No do mažora skatoties pa labi ir diezētās tonalitātes un pa kreisi — bemolētās. Kvintu apli iespējams papildināt, pievienojot enharmoniski vienādās tonalitātes, taču pārsvarā tajā attēlotas tonalitātes līdz 6 alterācijas zīmēm. 

Pēc būtības nosaukums *kvintu aplis* ir relatīvs, jo tonalitāšu shēma nenoslēdzas līdzīgi aplim, tā ir spirāle, kuru var turpināt uz abām pusēm. 

## Skatīt arī
Aleksandrs Skrjabins

## Atsauces
Zīverts (nozīmju atdalīšana)

**Zīverts** var būt:

* zīverts, radiācijas mērvienība;
* Ansis Zīverts (dzimis 1936), latviešu inženierzinātnieks;
* Rolfs Zīverts (1896—1966), zviedru radiofiziķis;
* Teodors Zīverts (1886—1941), latviešu virsnieks un sabiedriskais darbinieks;
* Mārtiņš Zīverts (1903—1990), latviešu dramaturgs;
* Voldemārs Zīverts (1882—1977), latviešu diplomāts.
Enharmonisms

[thumb|right|Notis F# ([Fa (nots)|Fa diēzs) un G♭ (Sol bemols), ko pieraksta dažādi, taču tās apzīmē vienu un to pašu skaņu.]]

**Enharmonisms** ir skaņas, tonalitātes, akordi un intervāli, ko apzīmē dažādi, bet tie paši par sevi ir identiski (piemēram, Fa diēzs = Sol bemols). Tas, ka to muzikālā vērtība ir vienāda nenozīmē, ka to funkcijas mūzikā ir vienādas.
Henrijs Pērsels

**Henrijs Pērsels** (; dzimis , miris ) ir angļu komponists, ievērojamākais agrā angļu baroka pārstāvis. Viņš rakstījis gandrīz visos sava laika mūzikas žanros un formās - viņam pieder slavenā opera Didona un Enejs, vairākas semi-operas, mūziku dramaturģiskām izrādēm un lugām (ieskaitot fantāzijas par In nomine), instrumentālajam sacerējumam, kora himnas, apsveikuma un sēru odas, laicīgās un garīgās dziesmas (“ārijas”).   Lai arī viņa kompozīcijas izmanto itāļu un franču mūzikas stilistkos elementus, Pērsela devums ir unikāla angļu baroka mūzikas forma. Pērselu uzskata par vienu no izcilākajiem angļu komponistiem; līdzvērtīgu slavu Anglijā dzimuši komponisti panāca tikai 20. gadsimtā ar Edvarda Elgara, Ralfa Vona-Viljamsa, Viljama Voltona un Bendžamina Britena atnākšanu. Hendelis un Haidns abi komponēja Anglijā apmēram gadsimtu pēc Pērsela, taču abi bija austrieši.

Pērsels piedzima mūziķu ģimenē, viņa tēvs (*Henry Purcell Senior*) bija dziedātājs Karaliskajā kapelā. Mūziku apguva no 6 gadu vecuma un mācījās spēlēt dažādus mūzikas instrumentus - flautu, vijoli, ērģeles. 12 gadu vecumā viņš sāka rakstīt kompozīcijas. Vēlāk Henrijs Pērsels strādāja Vestminsteras abatijā par ērģelnieku un komponēja pēc pasūtījuma.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Pērsela profils ''AllMusic'' 
* Pērsela notis ''IMSLP''
Žans Batists Lulli

**Žans Batists Lulli** (, ;  — ) bija itāļu izcelsmes franču vijolnieks, kapelmeistars un komponists Luija XIV galmā. Lulli bija viens no franču baroka perioda vadošajiem mūziķiem. Galvenokārt pazīstams ar mūzikas sacerēšanu operām, baletiem un lugām.

## Ārējās saites

* Lulli profils ''AllMusic'' 
* Lulli notis ''IMSLP''
Labsvīrs

**Labsvīrs** var būt:

* Edgars Labsvīrs (dzimis 1985. gadā) — latviešu veselības vadības speciālists un politiķis;
* Jānis Labsvīrs (1907—2002) — latviešu profesors un mecenāts.
Jauns mēness (grāmata)

**Jauns mēness** ir otrā grāmata Stefanijas Meieres "Krēslas" sērijā, kurā ir stāsts par septiņpadsmitgadīgo Izabellu Svonu un vampīru Edvardu Kalenu. Grāmata iznāca 2006. gadā.

## Ārējās saites
* Stefanijas Meieres oficiālais saits 
* "Krēslas" sērijas oficiālais saits
Labās Cerības rags

**Labās Cerības rags** (, ) ir zemesrags Āfrikas dienvidrietumos, dienvidos no Keiptaunas.

Tas nav Āfrikas galējais dienvidu punkts, jo galējais punkts ir Adatas rags, kurš atrodas  uz austrumiem no Labās Cerības raga. Tālāk aiz tā Āfrikas krasta līnija ir vērsta ziemeļaustrumu virzienā.

1488. gadā Labās Cerības ragu bija atklājis portugāļu jūrasbraucējs Bartolomeu Diašs. Viņš to nosauca par Vētru ragu. Tomēr Portugāles karalis Jānis II pārdēvēja to (*Cabo da Boa Esperança*), pamatoti cerot, ka tagad tiks atklāts jūrasceļš uz Indiju. 1497. gadā Vasko da Gama, šķērsojot zemesragu, pirmais no eiropiešiem nokļuva Indijas okeānā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Andrejs Kožokars

**Andrejs Kožokars** (dzimis 1987. gada 21. janvārī) ir Moldovas futbolists, pussargs, kurš kopš 2022. gada pārstāv Moldovas klubu ''Sfîntul Gheorghe''. 2009. gada sezonā spēlēja FK Liepājas Metalurgs sastāvā. Pirms tam spēlējis Kišiņevas Zimbru un Zimbru-2 komandās.

## Ārējās saites
Sarkanās armijas frakcija

**Sarkanās armijas frakcija** ( jeb saīsināti *RAF*) bija kreisā spārna radikāli noskaņota vācu teroristiskā grupa, kas darbojās Vācijā. Tiek uzskatīta par vienu no vardarbīgākajām un pazīstamākajām Vācijas pēckara paramilitārajām grupām.

## Vēsture

Sarkanās armijas frakcija tika izveidota 1968. gadā. Nosaukta par godu Kubas, Ķīnas un Krievijas revolucionārajām armijām. Organizēta pēc Dienvidamerikas partizānu grupu principa. Viņu taktika balstījās uz pilsētas partizānu kara principiem. Ideoloģiski uzskatīja, ka cīnās pilsētas partizānu karā pret pastāvošo varu un buržuāziju.

Organizācija bija atbildīga par 34 slepkavībām, virkni banku laupīšanām, kā arī par sprādzieniem, kas bija vērsti pret dažādām organizācijām un valsts varas iestādēm. Kopumā organizācijas vēsturē tiek izdalītas četras paaudzes. Pēdējo akciju organizācija veica 1993. gadā. 1998. gadā Sarkanās armijas frakcija oficiāli paziņoja par pašlikvidāciju.

## Ārējās saites

* Oficiālā organizācija mājaslapa
Stacijas laukums

**Stacijas laukums** var būt:

* Stacijas laukums — laukums Rīgā;
* Stacijas laukums — laukums Cēsīs;
* Stacijas laukums — laukums Jēkabpilī;
* Stacijas laukums — laukums Ķegumā;
* Stacijas laukums — laukums Valmierā;
* Stacijas laukums — laukums Skrīveru pagasta Skrīveros.
Usmas jahtklubs

right|thumb|200px|Usmas jahtkluba ēka
**Usmas jahtklubs** (UJK) ir jahtklubs Usmas ezerā — Latvijā vienīgā iekšējo ūdeņu jahtu osta, 65 jahtu stāvvietas. Atrodas ezera ziemeļos Bērzragdangas līcī 1,2 km no šosejas Rīga—Ventspils (E22, A10) un 141 km no Rīgas. Komodors: Staņislavs Backāns

Jahtklubs izveidots 1972. gada rudenī, kad Ilmārs Lakšs, Gunārs Šteinerts un Nikolajs Makarovs nolēma dibināt jahtklubu Usmas ezerā. Dibināšanas sapulce sanāca 1973. gada 24. februārī. Tika izbūvētas piestātnes, jahtkluba ēka, dušas un labierīcības, kā arī uzstādīts stacionārs ceļamkrāns jahtu iecelšanai ūdenī un izcelšanai no tā.

Ezerā regulāri notiek vietēja un valsts mēroga regates. Sākot no 2005. gada Usmā noris arī pasaules čempionāta burāšanā mikroklasēm posmi.

2006. gada janvārī Usmas jahtklubā bija 142 biedri un 66 jahtas.

Klubā pastāv arī Usmas jahtkluba jaunatnes burāšanas skola - vada trenere Ilze Ledauniece, - kurā trenējas jaunieši vecumā no astoņiem līdz piecpadsmit gadiem.

## Attēlu galerija

Attēls:Yacht_club_of_Usma_1.JPG|
Attēls:Yacht_club_of_Usma_2.JPG|
Attēls:Yacht_club_of_Usma_3.JPG|
Attēls:Yacht_club_of_Usma_4.JPG|


## Ārējās saites

* Usmas jahtkluba mājas lapa
* Usmā atklāts 29. pasaules čempionāts burāšanā mikroklasēm - apollo.lv
* Normunds Lisovskis. Vēju varā. - travellatvia.lv
* Andris Tiļļa. Noķert pirmo vēju. // Latvijas avīze. 13.06.2008.
Valstu uzskaitījums pēc iedzīvotāju dabiskā pieauguma

[right|thumb|230px|Pasaules valstu [dabiskais pieaugums procentos]]
Šeit ir uzskaitītas valstis pēc to iedzīvotāju skaita dabiskā pieauguma procentos 1 gada laikā (2008).
Upes delta

[thumbnail|upright=1.0|[Nīlas delta no kosmosa]]
**Delta** ir upes nogulu radīts un upes atteku saposmots līdzenums upes grīvā (ietekas vietā). No upes sanešiem sastāvoša trīsstūrveida zemiene pirms upes ietekas, kurā ir daudz nelielu zaru. 

Delta veidojas tāpēc, ka upes straumes ātrums lejtecē samazinās, straume ir ļoti lēna, ūdens ir stāvošs un upes saneši tad nosēžas upes dibenā un pamazām krājas, kamēr tie sasniedz ūdens līmeni un nobloķē upei ceļu. Tad upe ir spiesta meklēt sev citu ceļu ietekai. Ar laiku arī tas aizdambējas un tā veidojas arvien jauni un jauni ceļi. Beigās izveidojas liela delta ar daudziem šādiem zariem. Deltas veidojas tikai ļoti lielām upēm, jo mazajām upēm straume ir pietiekami ātra, lai saneši nevarētu nosēsties. 

Garu un ūdeņainu upju deltas var sasniegt pat gigantiskus izmērus:
* Amazones delta — 100 000 km2;
* Ļenas delta — 28 500 km2; 
* Volgas delta — 19 000 km2; 
* Nīlas delta — 24 000 km2; 
* Gangas delta — 105 600 km2.

## Atsauces

## Ārējās saites
Grundmanis

**Grundmanis** (; sieviešu dzimtē Grundmane) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Krišs Grundmanis (1989) — latviešu hokejists;
* Nikolajs Grundmanis (1896—1916) — latviešu strēlnieku virsnieks.

## Skatīt arī
* Grundmans
Musons

right|thumb|230px|Musons nes nokrišņus
**Musoni** ir pastāvīgs vienas sezonas vējš, kura virziens mainās divreiz gadā un kuru izraisa lielas gaisa temperatūras starpības starp sauszemi un jūru.

Vasarā musoni pūš no okeāna uz sauszemi, bet ziemā — no sauszemes uz okeānu. Tie ir raksturīgi galvenokārt Āzijas austrumdaļā, visvairāk — Indijā un Ķīnas ziemeļos.

Vislielākais vēja ātrums un pastāvība ir tropiskajos rajonos, piemēram, ekvatoriālajā Āfrikā, dienvidu un dienvidaustrumu Āzijā, bet dienvidu puslodē stiprākie vēji ir līdz Madagaskaras un Austrālijas ziemeļdaļai.
right|thumb|230px|Musona radītie nokrišņi Laknavā, Indijā
Daudz vājāki musoni ierobežotā teritorijā ir pie Vidusjūras, Ziemeļāfrikā, Meksikas līcī, kā arī Āfrikas un Austrālijas dienvidos.

Musonu klimatam ir raksturīgs liels nokrišņu daudzums vasarā un sauss laiks ziemā.

## Ārējās saites
Mistrāls

[right|thumb|260px|Mistrāls pie [Marseļas]]
**Mistrāls** ir auksts ziemeļu, ziemeļrietumu vējš, kas pūš no Sevennu kalniem Ronas ielejā, Francijā. Tas pūš uz Vidusjūru galvenokārt pavasarī. Mistrāls nelabvēlīgi ietekmē lauksaimniecības ražu, bieži vien tas ir tik stiprs, ka var izraut kokus ar visām saknēm. Jebkurā gadījumā mistrāla darbības sekas ir redzamas pēc atsevišķi augošiem kokiem, kuri ir noliekti dienvidu virzienā. Azūra krasta austrumdaļā mistrāla ietekme ir daudz vājāka.
Siroko

right|thumb|250px|Siroko, kurš rodas Lībijā, rada nokrišņus Itālijā un Grieķijā
**Siroko** ir stiprs, straujš, silts dienvidu vai dienvidrietumu vējš, kurš rodas Sahārā un pūš uz Vidusjūras ziemeļu piekrasti. Tas nes lietu. Vēja spēks var būt no 2 līdz 9 ballēm pēc Boforta skalas. Dažos Vidusjūras rajonos tas ir arī sauss vējš ar augstu temperatūru.

Siroko rodas Ziemeļāfrikas un Tuvo Austrumu tuksnešos. Tas rodas, siltajām gaisa masām kustoties uz ziemeļiem, zema spiediena virzienā uz austrumiem caur Vidusjūru. Siltais un sausais kontinentālais gaiss sajaucas ar daudz aukstāku, mitrāku jūras ciklona gaisu, un, kustoties pret pulksteņrādītāja virzienu, nonāk Eiropā jau kā mitrs dienvidrietumu vējš. Bez nokrišņiem tas var atnest vēl arī smiltis un putekļus no Sahāras tuksneša. Siroko var turpināties gan pusi no dienas, gan arī vairākas dienas pēc kārtas.

Vissausākais siroko ir Sicīlijas ziemeļos. Tur tas jau ir lejupejošs kalnu vējš. Tieši tā dēļ gaisa temperatūra nereti paceļas virs 40 grādiem, bet gaisa mitrums pazeminās zem 30%. Tikpat sauss tas ir arī Āfrikas ziemeļos.
right|thumb|250px|Siroko rašanās Vidusjūras ciklona ietekmē
Apenīnu pussalas rietumdaļā, Romas un Neapoles tuvumā un Adrijas jūras ziemeļos siroko ir mitrs vējš. Bet Adrijas jūras austrumdaļā aukstajā gadalaikā siroko siltais un mitrais dienvidaustrumu vējš var tikt nomainīts ar sauso un auksto ziemeļaustrumu vēju.

Siroko rodas visos gadalaikos; vasarā retāk, bet pavasarī un rudenī biežāk. Vislielāko ātrumu tas sasniedz martā un novembrī, kad tas attīsta ātrumu līdz 100 km/h (28 m/s) — tas jau ir vētras spēks. Tomēr Itālijas un Horvātijas Adrijas jūras krastos tas ir tikai mērens vējš.

Siroko nes arī smiltis un putekļus. Tas var bojāt mehāniskas ierīces un iekļūt telpās. Jebkurā gadījumā, neatkarīgi no tā vai tas ir sauss vai mitrs, tas ir kaitīgs veselībai. Dažreiz siroko izraisa nervu traucējumus, galvassāpes, vājumu, miega traucējumus u.c. Ir pat leģendas, ka kādreiz noziegumi, kuri bijuši izdarīti siroko laikā, bijuši piedoti, jo par to iemeslu uzskatīja siroko radīto sauso un karsto laiku, kurš noved līdz neprātam.
Dzelzs laikmeta apmetnes Latvijā

**[[Dzelzs laikmets|Dzelzs laikmeta]] apmetnes Latvijā** ir pētītas kopš 19. gadsimta sākuma. 

Arheoloģiskie izrakumi izdarīti šādās dzelzs laikmeta apmetnēs un kapulaukos:

* Senākā dzelzs laikmeta (6. gs. pr. Kr. – 1. gs. pēc Kr.) apmetnes un kapulauki Latvijā
* Agrā dzelzs laikmeta (1.-5. gs.) apmetnes un kapulauki Latvijā
* Vidējā dzelzs laikmeta (5.-9. gs.) apmetnes un kapulauki Latvijā
* Vēlā dzelzs laikmeta (9.-12./13. gs.) apmetnes un kapulauki Latvijā

## Avots
* Latvijas vēstures institūta arheologu veikto izrakumu kolekciju saraksts no 1946. līdz 2006. gadam

## Literatūra
* E.Šnore. Agrā dzelzs laikmeta uzkalniņi Latvijas austrumu daļā. - Rīga, 1993. - 110 lpp.
* Arheologu pētījumi Latvijā 2006. un 2007. gadā / Sast. Antonija Vilcāne. - Rīga: Zinātne, 2008. - 246 lpp. 
* Elvīra Šnore. Kivtu kapulauks. - Rīga : Zinātne, 1987. - 85 lpp. 
* Latvijas PSR arheoloģija. — Rīga, 1974. — 374 lpp. 
* Latvijas senākā vēsture 9. g. t. pr. Kr. — 1200. g. — Rīga, 2001. — 463 lpp. 
* Vasks A., Vaska B., Grāvere R. Latvijas aizvēsture: 8500 g. pr. Kr. — 1200. g. pēc Kr. — Rīga, 1997. — 223 lpp. 

## Ārējās saites
* The “Golden Age” (sadaļa). Marija Gimbutas "The Balts" (1963).
Pasāts

right|thumb|320px|Zemeslodes vēji
**Pasāti** ir pastāvīgi vēji, kuri visu gadu pūš virzienā uz ekvatoru: ziemeļu puslodē no ziemeļaustrumiem, bet dienvidu puslodē no dienvidaustrumiem. Vienu no otra šos pasātus atdala bezvēja josla ekvatora tuvumā. Pasāti pūš vienā virzienā galvenokārt virs okeāna, kur tiem nav šķēršļu, bet, nonākot uz sauszemes, tie maina savu virzienu atkarībā no reljefa. Vēji pūš no 30° paralēlēm abās puslodēs. Indijas okeānā pasāti tuvējās Āzijas dēļ maina savu raksturu un kļūst par musoniem.

Tā kā Saules stari visvairāk sasilda gaisu pie ekvatora, gaiss paceļas augšup un aizplūst prom uz ziemeļiem un dienvidiem. Tikmēr lejup no ziemeļiem un dienvidiem pārvietojas jaunas gaisa masas; Zemes griešanās un Koriolisa spēka ietekmē vēju virziens nav precīzi ziemeļu un dienvidu — ziemeļu puslodē pūš ZA, bet dienvidu — DA vējš.
Bezvējš

right|thumb|250px|Bezvējš Havaju salās
**Bezvējš** ir laikapstākļi, kad vējš vai nu nepūš nemaz, vai arī tā ātrums ir mazāks par 0,5 m/s. Šādu vēju cilvēks nevar sajust, tāpēc viņam šķiet, ka vēja nav nemaz. Visbiežāk bezvējš novērojams pie ekvatora, kur beidz pūst pasāti, kā arī Sibīrijas austrumdaļā ziemā. Tur vēja ātrums var būt tikai 0—0,2 m/s. Bieži vien bezvējš ir naktīs, no rīta un vakarā. Bezvējš no pavisam niecīga vēja (vēja vēsmas) atšķiras ar to, ka pilnīgā bezvējā cilvēks stāvot nevar sajust, ka pūš vējš, no skursteņiem dūmi ceļas augšup vertikāli vai arī tos nepūš prom, koku lapas nekustas, upēs vai ezeros nav viļņu.
Alfrēds Flečers

**Alfrēds Flečers** jeb **Alfrēds Flethers** (;  — ) bija Vācijas Impērijas armijas majors. Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Baltijas landesvēra komandieris.

## Biogrāfija
Dzimis Lampersdorfā Silēzijā (tagad Zombkovices apriņķis Lejassilēzijas vojevodistē Polijā).

Pēc Frīdriha ģimnāzijas un Reālģimnāzijas pabeigšanas Frankfurtē pie Oderas Alfrēds Flečers 1893. gada 22. martā brīvprātīgi iestājās 8. lauku artilērijas pulkā. Izgājis kadetu sagatavošanas kursus Valstālē (šodien Legnickie Pole Polijā) un Groslihterfeldē netālu no Berlīnes. 1894. gada 14. augustā Flečers kļuva par virsnieku. No 1899. gada 13. jūlija līdz 1901. gada 15. jūlijam piedalījās ekspedīcijā uz Ķīnu, precīzāk, Bokseru sacelšanās apspiešanā. Pēc tam īsu brīdi ceļojis pa Dienvidķīnu, Japānu, Havaju salām un Ziemeļameriku. No 1901. gada novembra dienējis kā virsnieks 52. artilērijas pulkā, kuru vēlāk pārdēvēja par 2. Austrumprūsijas artilērijas pulka. Šis pulks piederēja pie 1. lauku artilērijas brigādes, kas bija dislocēta Austrumprūsijā.

Pirmā pasaules karā piedalījies no 1914. gada līdz 1918. gadam, ieņemot dažādus komandējošus posteņus. Kaujās ievainots. Kara beigās komandējis arī jēgeru vienību. 
Pēc kara atradās Latvijas teritorijā, kur iesaistījās vietējo vācu vienību formēšanā, par kuru uzdevumu tika izvirzīta cīņa pret boļševikiem. No 1919. gada 1. februāra līdz 25. jūlijam komandēja Baltijas landesvēru, kā arī neilgu laiku bija Rīgas militārais gubernators (). 6. jūnijā Niedras valdība Fletheram par militāriem nopelniem un atbilstoši līgumam par pilsonības piešķiršanu brīvprātīgajiem, piešķīra Latvijas pilsonību, un viņš vadīja tai  pakļautos spēkus Cēsu kaujās. Pēc sakāves par Baltijas landesvēra komandieri iecēla britu pulkvežleitnantu Haroldu Aleksanderu, un tā vienības piedalījās Latgales atbrīvošanas kaujās. Alfrēds Flečers atgriezās Vācijā un majora dienesta pakāpē tika atvaļināts no dienesta Reihsvērā.

1919. gada rudenī kopā ar Volfgangu Kapu un citiem Austrumprūsijas nacionālistiem dibināja nacionālkonservatīvo Austrumprūsijas Dzimtenes Savienības partiju. Palika piederīgs šai partijai līdz pat Veimāras Republikas beigām. 1924. gadā ievēlēts Reihstāgā no konservatīvās Vācu Tautas partijas saraksta. 1939. gadā, 20 gadus pēc Cēsu kaujām, atkal bija ieradies Rīgā, kur viņu uzņēma kara ministrs Jānis Balodis. Flečers piedalījās arī Cēsu kaujas piemiņas pasākumos. Aizsaulē aizgājis 1959. gada 20. septembrī Hercogenaurahā.
Oimjakona

**Oimjakona** (, ) ir pilsētciemats Krievijā, Sahas republikā, Indigirkas upes kreisajā krastā. Pazīstama kā Zemes aukstuma pols.

## Klimats
Vidējā gaisa temperatūra Oimjakonā janvārī ir -47&nbsp;°C, kas to padara par aukstāko vietu ziemeļu puslodē. Nebeidzas arī strīdi par to, kuru no apdzīvotajām vietām — Oimjakonu vai Verhojansku uzskatīt par Zemes aukstuma polu. Oficiāli pati zemākā gaisa temperatūra Oimjakonā bija -67,7&nbsp;°C, novērota 1933. gadā, bet Verhojanskā -67,8&nbsp;°C 1892. gadā (Oimjakonā tolaik nekādi laikapstākļu novērojumi vēl netika veikti). Tomēr neoficiāli 1924. gadā Oimjakonā esot reģistrēta temperatūra -71,2&nbsp;°C. Pēc galvenās ģeofiziskās observatorijas datiem Oimjakonā gaisa temperatūra ziemā ir par 3,5 grādiem zemāka nekā Verhojanskā.

## Atsauces

## Ārējās saites
P-n pāreja

[thumb|300px|p-n pārejas [voltampēru raksturlīkne, kur IR - sproststrāva]]
**''p-n'' pāreja** (*n* nozīmē negatīvs; elektronu, bet *p* - pozitīvs, "caurumu") jeb **elektronu-caurumu pāreja** ir apgabals starp divu dažādu tipu (*p* -tipa un *n* -tipa) pusvadītājiem. Šis apgabals, ko dēvē arī par *p-n* pārejas zonu un kurā vadītspējas tips vairāk vai mazāk strauji mainās no *p* uz *n*, parasti ir ļoti plāns (10−5 cm).

Galvenā *p-n* pārejas īpašība ir nesimetriska vadītspēja - tā strāvu vada tikai vienā virzienā, tādēļ ar *p-n* pārejas palīdzību var taisngriezt maiņstrāvu.

Ja *p* tipa pusvadītājam tiek pieslēgts pozitīvs spriegums, bet *n* - negatīvs, elektroni no *n* tipa pusvadītāja cauri pārejai pārvietojas uz *p* daļu, kur savienojas ar "caurumiem" (rekombinējas). Rekombinācijas procesā radies elektronu zudums tiek kompensēts no barošanas avota, savukārt no *p* pusvadītāja elektroni aizplūst un rodas jauni caurumi. Process notiek nepārtraukti un cauri *p-n* pārejai plūst strāva, ko sauc par caurlaides strāvu - *p-n* pārejai ir samērā maza pretestība caurlaides strāvai. Savukārt, pieslēdzot *p-n* pāreju otrādi - *p* tipa pusvadītāju pie negatīvā pola, bet *n* - pie pozitīvā, elektroni no *n* -tipa pusvadītāja kustas pozitīvā pola virzienā un attālinās no pārejas. Tāpat arī caurumi pārvietojas negatīvā pola virzienā un rekombinējas ar vadā esošajiem elektroniem. *n* pusvadītājs uzlādējas pozitīvi, jo no tā ir aizplūduši elektroni, bet *p* - negatīvi, veidojot it kā savdabīgu kondensatoru (saka, ka *p-n* pārejai piemīt sava kapacitāte). Tikko potenciālu starpība starp pārejas pusēm lielums kļūst vienāda ar sprieguma avota EDS, lādiņu kustība beidzas un strāva praktiski pārstāj plūst (ļoti mazo strāvu, kas plūst caur "slēgto" pāreju jeb sprostslāni, sauc par sproststrāvu).

## Skatīt arī
* Diode

## Atsauces
Ganna diode

[thumb|300px|Ganna diodes [voltampēru raksturlīkne ar negatīvas pretestības apgabalu]]
**Ganna diode** ir pusvadītāju diodes tips, ko lieto SAF diapazona radioviļņu (mikroviļņu) iegūšanai un pārveidošanai. Šīs diodes atšķiras no citām ar to, ka tām nav ''p-n'' pārejas - Ganna diodēs izmanto augstfrekvences svārstību ģenerācijas efektu, pieliekot speciālam pusvadītāju materiālam līdzspriegumu. To sauc atklājēja amerikāņu fiziķa Džona Batiskomba Ganna (*John Battiscombe Gunn*) vārdā par **Ganna efektu**. Ganna efekta cēlonis ir elektronu periodiska paātrināšanās un bremzēšanās, ja pusvadītāja kristālā rada pietiekami spēcīgu elektrisko lauku.

thumb|300px|Shematisks Ganna ģeneratora attēls
Džons Ganns izgatavoja šo diodi 1963. gadā. Parasti tā sastāv no gallija arsenīda (GaAs) slāņa biezumā no dažiem mikroniem līdz dažiem simtiem mikronu, kam abās pusēs izveidoti kontakti. Var izmantot arī indija fosfīdu (InP) vai kadmija telurīdu (CdTe). Ganna diodes no indija fosfīda spēj ģenerēt pat 170 GHz lielu frekvenci.

Ganna diodes ģenerācijas frekvence atkarīga no pusvadītāja slāņa biezuma, bet to var mainīt, ievietojot diodi dobumrezonatorā. Radušās SAF svārstības novada ar viļņvada palīdzību. Šādas ierīces dēvē par **Ganna ģeneratoriem**.


Attēls:Ganna gjenerators M31102-1.jpg|Ganna ģenerators M31102-1. Redzama viļņvada izeja, aizsegta ar radiocaurspīdīgas keramikas plāksnīti violetā krāsā.
Attēls:Ganna gjenerators.jpg|Ganna ģenerators.
Attēls:Vilnjvads ar Ganna diodi.jpg|Ganna diode viļņvada iekšienē.
Attēls:Ganna diode 3A703B.jpg|Ganna diode 3А703Б no gallija arsenīda (novietota uz milimetru papīra).


## Atsauces
Igaunis

**Igaunis** var būt:
* Igaunis — Igaunijas pamatiedzīvotājs;
* Gunārs Igaunis (1965) — latviešu uzņēmējs un politiķis.
Halīdžī

**Halīdžī** () ir kopējā valūta piecpadsmit Persijas līča valstīm. Pašlaik visas šīs valstis ietilpst Persijas līča arābu valstu Sadarbības padomes sastāvā.

Kā paziņojis centra galvenais ekonomists Nasers as Saīdī, DIFC jau sagatavojis ziņojumu, kurā piedāvāts līdz 2013. gada janvārim radīt Saūda Arābijas, Kuveitas, Bahreinas un Kataras valūtas savienību.

## Skatīt arī

* www.2v.lv
* arabnews.com
Team US F1

200px|thumb|Komandas logotips
***Team US F1*** bija ASV Formula 1 autosacīkšu komanda, kura plānoja debitēt . gadā. Tā bija viena no četrām komandām, kuras tosezon debitētu F1 čempionātā. Komandu dibināja inženieris Kens Andersons un žurnālists Pīters Vindzors. *US F1* lietotu *[[Cosworth]]* dzinējus. US F1 iepriekš tika saukta arī par ***US Grand Prix Engineering*** un ***USGPE***, sakarā ar nesaskaņām par nosaukuma "F1" lietošanas tiesībām.

Komandas galvenā bāze atradās Šarlotas pilsētā ASV. Komandai bija plānota arī bāze Askoitijā, Basku zemē, Spānijā, kur atrodas arī *[[Epsilon Euskadi]]* sacīkšu komandas bāze. Andersons bija paziņojis, ka vēlas, lai komandā brauktu divi ASV braucēji, tomēr komanda noslēdza līgumu ar Argentīnas pilotu Hosē Mariju Lopesu.

 Lopess tika atbrīvots no līgumsaistībām un *US F1* atsauca dalību Formula 1 čempionātā.

## Piezīmes un atsauces
Igaunijas Brīvības krusts

thumb|Igaunijas Brīvības krusts
**Igaunijas Brīvības krusts** () bija Igaunijas militārais apbalvojums, kuru pasniedza par ieguldījumu Igaunijas brīvības cīņās. Ar to tika apbalvoti cilvēki arī par sasniegumiem Pirmajā pasaules karā.

Šis apbalvojums tika izveidots ar Igaunijas Ministru prezidenta Konstantīna Petsa rīkojumu 1919. gada 24. februārī. Krustam bija 3 šķiras, kuras sadalījās vēl trīs pakāpēs. Katrai šķirai bija savas krāsas lente. I šķira bija balta krāsa un to pasniedza par militāro vadību kaujas laukā. II šķirai bija melna krāsa un to pasniedza par varonību kaujas laukā, bet III šķirai bija zila krāsa. To pasniedza par civila rakstura ieguldījumu. Ar šo apbalvojumu tika apbalvoti ne tikai Igaunijas armijā dienējušie, bet arī ārvalstnieki. Pēdējā apbalvojuma pasniegšana notika 1925. gada 19. jūnijā. Kopā tika apbalvot 3224 cilvēki. 2150 no viņiem bija Igaunijas pilsoņi. No Latvijas 50 cilvēki tika apbalvoti ar šo krustu. Pēdējais Igaunijas Brīvības krusta kavalieris nomira 2000. gadā.

## Ar Igaunijas Brīvības krustu apbalvotie latvieši

* **I šķira** 
** **I/1**: 2545 Jānis Balodis
** **I/2**: 2391 Jūlijs Jansons, 2392 Eduards Kalniņš, 2390 Jorģis Zemitāns, Krišjānis Berķis, 2546 Jānis Miglavs, 2795 Viktors Hasmanis, 3088 Mārtiņš Hartmanis, 3089 Eduards Laimiņš, 3087 Mārtiņš Peniķis, 3084 Pēteris Radziņš, 3085 Kārlis Ramats, 3086 Jēkabs Rūdolfs Ruškevics
** **I/3**: 3081 Arčibalds Keizerlings, 3090 Eduards Aire, Hugo Rozenšteins, Herberts Tepfers, Vilhelms Munters
* **II šķira** 
** **II/3**: 3099 Arturs Dannebergs, 3107 Arnolds Kurše, 3100 Kārlis Pencis, 3101 Teodors Skujenieks, 3102 Voldemārs Skaistlauks, 3104 Artūrs Aparnieks, 3094 Jānis Alfrēds Auniņš, 3105 Fricis Bērtulsons, 3093 Kārlis Bojārs, 3103 Kārlis Duņēns, 3096 Mārtiņš Kasparsons, 3097 Kārlis Priedīts, 2548 Arvīds Ivansons, 3109 Rūdolfs Opmanis, 3095 Arvīds Pētersons, 3106 Augusts Leopolds Sirks, 3098 Edgars Ratnieks, 3083 Kārlis Bušs, 3108 Jānis Oskars Kalniņš, 3110 Ādolfs Māziņš, 3111 Jānis Mekšs
* **III šķira** 
** **III/1**: Rūdolfs Bangerskis, 3140 Jānis Čakste, 3074 Ringolds Kalnings, 3141 Zigfrīds Anna Meierovics, 3075 Jānis Seskis, 3073 Kārlis Ulmanis
** **III/2**: 3076 Hermanis Albats, 3126 Jons Aukštolis, 3077 Vilis Holcmanis
** **III/3**: Eduards Kuplais, Mikels Zanders, 3080 Voldemārs Zīverts

## Piezīmes un atsauces
Nikolajs Kozačuks

**Nikolajs Kozačuks** (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists. Savu karjeru viņš sāka FK Ventspils klubā.

2008. gada sezonā viņš kļuva par FK Vindava rezultatīvāko spēlētāju ar 8 gūtiem vārtiem Virslīgā.

2009. gada sezonā Kozačuks spēlēja Azerbaidžānas futbola klubā Baku "Olimpik", bet 2010. gadā atgriezās Latvijā, FC Tranzit sastāvā.

## Ārējās saites
FIFA Konfederāciju kauss

**FIFA Konfederāciju kauss** ir starptautisks futbola izlašu turnīrs, ko organizē FIFA. Tas pirmoreiz tika rīkots 1992. gadā. Kopš 2005. gada tas notiek reizi četros gados. Kausā piedalās rīkotājvalsts, esošie FIFA Pasaules kausa ieguvēji un visu FIFA konfederāciju (AFC, CAF, CONCACAF, CONMEBOL, OFC un UEFA) kausu pēdējie uzvarētāji. Pirmie divi turnīri tika rīkoti ar nosaukumu "**Karaļa Fahda kauss**". Visvairāk titulu — četrus — ir ieguvusi Brazīlija. Pašreizējie čempioni ir Vācija, kas uzvarēja 2017. gadā.

## Rezultāti
### Karaļa Fahda kauss

### FIFA Konfederāciju kauss

## Skatīt arī
* Konfederācija

## Ārējās saites

* FIFA Konfederāciju kausa oficiālā mājaslapa
Vitālijs Rubenis

**Vitālijs Rubenis** ( — ) bija padomju politiķis. Latvijas PSR Ministru Padomes priekšsēdētājs (1962–1970), Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētājs (1970–1974).

## Dzīvesgājums
Dzimis  ( pēc vecā stila) Maskavā Pētera Rubeņa ģimenē. 1934. gadā pabeidza mācības tehnikumā, līdz 1941. gadam strādāja par agronomu. 

No 1947. līdz 1948. gadam bija LK(b)P Daugavpils apriņķa komitejas otrais sekretārs. 1952. gadā tika iecelts par LPSR MP priekšsēdētāja vietnieku kolhozu lietās. 1954. gadā viņu paaugstināja par PSRS sagādes ministra pilnvarotā Latvijas PSR vietnieku.
1961. gadā kļuva par Latvijas PSR MP priekšsēdētāja vietnieku, bet  par Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēdētāju. 1966. gadā kļuva par PSKP CK locekļa kandidātu. 
 kļuva par Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētāju. 1974. gadā jūlijā kļuva par PSRS Augstākās padomes Tautību padomes priekšsēdētāju, amatā bija līdz .

Miris . Apglabāts Trojekurovas kapsētā Maskavā.
 
## Apbalvojumi
Trīs Ļeņina ordeņi.

## Piezīmes un atsauces
AFC Čempionu līga

**AFC Čempionu Līga** ir gadskārtējs starptautisks starpklubu futbola turnīrs, kurā sacenšas labākie Āzijas futbola klubi.

## Čempioni
* 2003: Al Ain FC
* 2004: Al-Ittihad
* 2005: Al-Ittihad
* 2006: Jeonbuk Hyundai Motors
* 2007: Urawa Red Diamonds
* 2008: Gamba Osaka
* 2022: Urawa Red Diamonds
* 2022/24: Al Ain FC
* 2024/25: Al Ahli Saudi FC

## Naudas balva

Sākot ar 2024.–2025. gada sezonu, naudas balvu sadalījums ir šāds:

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Jurijs Rubenis

**Jurijs Rubenis** (dzimis , miris ) bija inženieris un padomju partijas darbinieks. Latvijas PSR Ministru Padomes priekšsēdētājs (1970–1988).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Mogiļevā, Baltkrievijas PSR Jāņa Rubeņa ģimenē. Vācijas—PSRS karā cīnījās Sarkanās armijas sastāvā. 1951. gadā pabeidza studijas Latvijas Valsts universitātē inženiera-mehāniķa specialitātē. 

1953. gadā iestājās Padomju Savienības Komunistiskajā partijā (PSKP). 1960. gadā pabeidza Augstāko partijas skolu.
1960. gadā Rubenis kļuva par Liepājas pilsētas komitejas pirmo sekretāru, bet 1963. gadā par Rīgas pilsētas partijas komitejas pirmo sekretāru. 1966. gadā kļuva par LKP Centrālās komitejas sekretāru, amatā bija četrus gadus.  līdz ar Vitālija Rubeņa kļūšanu par Augstākās padomes priekšsēdētāju Juriju Rubeni iecēla par Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēdētāju. 1971. gadā kļuva par PSKP CK locekļa kandidātu.  atstāja amatu un pensionējās.

Miris .

## Apbalvojumi
Apbalvots ar diviem Ļeņina ordeņiem.

## Piezīmes un atsauces
Ulanude

**Ulanude** () vai **Ulānide** ( — ‘Sarkanā Ide’) ir pilsēta Sibīrijas dienviddaļā, Burjatijas galvaspilsēta. Izvietojusies Selengas upes krastā pie Udas (Ides) ietekas tajā ap  no Baikāla ezera. Administratīvi pilsēta iedalās trijos rajonos.

## Vēsture
Dibinājuši 1666. gadā kazaki kā ziemotni jasaka vākšanai no vietējiem iedzīvotājiem. No 1678. gada zināma kā **Udinskijostroga** *(Удинский острог)*, bet 1730. gadā nodēvēta par **Verhņeudinsku** *(Верхнеудинск)*. 1775. gadā piešķirts pilsētas statuss un tā kļūst par Aizbaikāla administratīvo, militāro, kultūras un tirdzniecības centru. 

1920. gadā Verhņeudinska bija Tālo Austrumu Republikas  galvaspilsēta, bet 1923. gadā kļuva par Burjatu-Mongoļu APSR galvaspilsētu. 1934. gadā to pārdēvēja tagadējā vārdā.

## Klimats
Pilsēta atrodas mērenajā klimata zonā. Klimats krasi kontinentāls. Gada vidējā gaisa temperatūra — 0,5&nbsp;°C. Karstākais mēnesis ir jūlijs (+25,8&nbsp;°C, bet aukstākais — janvāris (-17,6&nbsp;°C). Temperatūras absolūtais maksimums ir +39,7&nbsp;°C, bet minimums -54,4&nbsp;°C. 

Lielākais gaisa mitrums (74—77%) ir no novembra līdz janvārim, mazākais (49%) — maijā. Gada vidējais gaisa mitrums ir 66%. Gadā ir 128 dienas ar nokrišņiem. Gada laikā Ulanudē izkrīt ap 264 mm nokrišņu. Visvairāk nokrišņu ir jūlijā (), bet vismazāk — februārī (tikai ). Vidējais vēja ātrums ir 2,3 m/s.

## Atsauces

## Ārējās saites