open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zorans Živkovičs

**Zorans Živkovičs** (, ; , dzimis ) ir serbu rakstnieks, universitātes profesors, esejists, pētnieks, izdevējs un tulkotājs. Žikoviča darbi ir tulkoti 20 valodās, viņam piešķirta Pasaules fantāzijas balva (*World Fantasy Award for Best Novel*).

## Biogrāfija
1973. gadā Zorans Živkovičs absolvēja Belgradas Universitātes Filoloģijas fakultātes Salīdzinošās literatūras nodaļu. 1979. gadā viņš ieguva maģistra grādu ar darbu “Antropomorfisms un pirmā kontakta motīvs Artura Klārka darbos” (“Antropomorfizam i motiv prvog kontakta u delima Artura Klarka”), bet 1982. gadā tajā pašā universitātē ieguva doktora grādu. Viņa disertācijas tēma bija "Zinātniskās fantastikas kā mākslinieciskās prozas žanra parādīšanās" ("Nastanak naučne fantastike kao žanra umetničke proze").

No septiņdesmito gadu vidus līdz deviņdesmito gadu sākumam Živkovičs bija cieši saistīts ar zinātnisko fantastiku. Viņš bija arī izdevējs, tulkotājs (tulkojis vairāk nekā 70 grāmatas, galvenokārt no angļu valodas), esejists, pētnieks (veidojot lielu, bagātīgi ilustrētu, divu sējumu zinātniskās fantastikas enciklopēdiju) un TV raidījumu vadītājs (vadīja televīzijas apskatu sēriju par zinātniskās fantastikas kinofilmām).

Živkovičs ir ieguvis vairākas literārās balvas par saviem daiļliteratūras darbiem - 1994., 2003., 2007., 2014. un 2015. gadā.

Divus no Živkoviča stāstiem kā radioraidījumus varēja noklausīties BBC: "The Train" (2005) un "Alarm Clock on the Night Table" (2007).

Prestižais ASV literārais žurnāls *World Literature Today* 2011. gada novembra / decembra numura īpašā sadaļā iepazīstināja ar Živkoviča darbiem.

No 2007. līdz 2017. gadam Živkovičs bija Belgradas Universitātes Filoloģijas fakultātes profesors, kur viņš pasniedza radošo rakstniecību. 2011. gadā viņš bija radošās rakstniecības darbnīcas (Radionica za kreativnog pisanja „PričArt”) iniciators.

2019. gadā viņa apkopotie darbi tika publicēti angļu valodā ASV.

Uz 2020. gadu viņa darbi bijuši tulkoti 20 valodās.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Official web site
* Talented Dreamer, an appreciation of the fiction of Zoran Živković by Tamar Yellin
* The Motif of First Contact in Arthur C. Clarke's SF Works, an excerpt from Zoran Živković's Master's thesis at *Fantastic Metropolis*
* Utopia in ''Childhood's End'' by Arthur C. Clarke, at *Fantastic Metropolis*
* World Literature Today , November–December 2011
* Boomtron.com, from 2007.
Borat Subsequent Moviefilm

***Borat Subsequent Moviefilm: Delivery of Prodigious Bribe to American Regime for Make Benefit Once Glorious Nation of Kazakhstan***, plašāk zināma kā vienkārši ***Borat Subsequent Moviefilm*** vai ***Borat 2***, ir 2020. gada mokumentālā komēdija. Filmas režisors ir Džeisons Voliners un šī viņam ir pirmā režisētā pilnmetrāžas spēlfilma. Galvenajās lomās filmā ir Saša Barons Koens, kas atveido izdomātu Kazahstānas žurnālistu un televīzijas personību Boratu Sagdijevu, un Marija Bakalova, kas atveido viņa meitu Tutaru, kura tiek piedāvāta kā līgava viceprezidentam Maikam Pensam COVID-19 pandēmijas un 2020. gada ASV prezidenta vēlēšanu laikā. Šī filma ir turpinājums 2006. gada filmai "".

Lai gan Saša Barons Koens 2007. gadā teica, ka vairs neatveidos Borata varoni, viņu 2019. gadā un 2020. gada vidū pamanīja Borata izskatā, kas izraisīja spekulācijas par otras Borata filmas tapšanu. Filma oficiāli tika izziņota 2020. gada septembrī un *[[Amazon MGM Studios|Amazon Studios]]* ieguva izplatīšanas tiesības. Filma "Borata sekojošā kinofilma" tika izdota  straumēšanas platformā *[[Prime Video]]*. Tā ieguva kritiķu atzinību par Sašas Barona Koena un Marijas Bakalovas aktierspēli, kā arī par amerikāņu kultūras atainošanu. Filma saņēma trīs 78. Zelta globusa balvas nominācijas, iegūstot balvas kategorijās "Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā" (Saša Barons Koens) un "Labākais mūzikls vai kinokomēdija". 93. Kinoakadēmijas balvai tā tika nominēta kategorijās "Labākais adaptētais scenārijs" un "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Marija Bakalova).

## Atsauces

## Ārējās saites
Doktora desa

[thumb|[Sanktpēterburga|Sanktpēterburgā ražota Doktora desa]]
**Doktora desa** ( (*Doktorskaja kolbasa*) — 'daktera, ārsta desa') ir Krievijā un citās bijušajās padomju republikās populāra vārītu desu šķirne. Tā ir sava veida zema tauku satura Boloņas desa, tāpēc Doktora desu uzskata par diētisku produktu. Tā atbilst PSRS GOST standartam 23670-79.

Saskaņā ar Eirāzijas Ekonomiskās savienības tiesību aktiem, nedrīkst pārdot nekādus gaļas izstrādājumus ar nosaukumu, kas ir līdzīgi starpvalstu (reģionālajos) standartos noteiktajiem gaļas izstrādājumu nosaukumiem, ja tie nav ražoti saskaņā ar šiem standartiem. Tehniskajos noteikumos kā viens šāda nosaukuma piemērs ir minēta "Doktora desa".

## Vēsture
Doktora desa pirmo reizi tika ražota 1936. gadā pēc Viskrievijas Gaļas nozares pētniecības institūta (VNIIMP) izstrādātas desas receptūras. Pirmā desu partija tika saražota A. Mikojana Maskavas gaļas pārstrādes kombinātā (*Московский мясоперерабатывающий комбинат им. А. И. Микояна*). Desa bija paredzēta kā uztura bagātinātājs cilvēkiem ar ilgstošām bada pazīmēm (īpaši "pacientiem, kuru veselība apdraudēta pilsoņu kara dēļ"), no kā arī cēlies desas nosaukums. Tā kā tas bija maigas garšas, lēts un samērā veselīgs gaļas avots, Doktora desa kļuva ļoti populāra PSRS.

## Recepte
Doktora desas recepte, kas tika izmantota kā nozares standarts no 1936. līdz 1974. gadam:

* 25 kg liellopa gaļas
* 70 kg pustreknas cūkgaļas
* 3 litri piena
* 2 litri olu
* 2 kg sāls
* 200 grami cukura
* 30 grami kardamona
* 50 g askorbīnskābes (krāsu stabilizators)

### Vēlākas izmaiņas
Sākot ar pagājušā gadsimta astoņdesmitajiem gadiem, pārtikas trūkuma un cita  veida ekonomiskās lejupslīdes dēļ Padomju Savienībā tika mainīts doktora desas nozares standarts, iekļaujot tajā pildvielas un citas sastāvdaļas, lai padarītu gaļas masu lētāku. Doktora desas receptes maiņa dažreiz tiek minēta kā viens no notikumiem, kas veicināja Padomju Savienības sabrukumu.

## Atsauces
Slovāku Nacionālā bibliotēka

**Slovāku Nacionālā bibliotēka** vai **Slovākijas Nacionālā bibliotēka** () ir moderna zinātniska, kultūras, informācijas un izglītības bibliotēka Slovākijā, kas vāc, glabā un aizsargā vietējās un ārvalstu grāmatas un citus rakstiskus zināšanu avotus par Slovākiju.

Bibliotēkas fondā ir 4,9 miljoni grāmatu un 1,7 miljoni arhīvu dokumentu, kā arī tūkstošiem muzeja eksponātu. Bibliotēkā ir vairāki muzeji: Slovākijas literatūrai veltīts Literārais muzejs, kas iesaistīts Nacionālās kapsētas (ievērojamu slovāku kapu galerijas) prezentācijā; Puškina literārais muzejs Brodzjanā; Apponjas vēsturiskā bibliotēka.

Tā koordinē bibliotēku attīstības sistēmu Slovākijā, piedalās bibliotēku pakalpojumu modernizācijā, sadarbojas ar Slovākijas un ārvalstu institūcijām, īstenojot dažādus zinātniskos projektus. Kopš 2010. gada bibliotēka piedalās Eiropas Reģionālās attīstības fonda līdzfinansētajā *Digital Library and Digital Archive* (DIKDA) digitalizācijas projektā, publiskojot digitalizētus darbus no savām kolekcijām.

Bibliotēku dibinājusi Slovākijas Kultūras ministrija ar uzdevumu nodrošināt pilsoņu brīvu piekļuvi plašsaziņas līdzekļu izplatītajai informācijai, radīt un aizsargāt bibliotēku, arhīvu un muzeju fondus, lai apmierinātu cilvēku kultūras, informācijas, zinātnes un izglītības vajadzības.

## Bibliotēkas sniegtie pakalpojumi
Slovākijas Nacionālā bibliotēka piedāvā šādus informācijas pakalpojumus:
* grāmatas lasīšanai (gan lasītavā, gan mājās);
* starpbibliotēku pakalpojumi;
* informācijas pieprasījums un saites;
* lasītavas (universālas, multivides, mikrofilmas, literārā arhīva un nacionālā biogrāfijas institūta lasītavas);
* informācijas un zinātniskais centrs;
* attālināta piekļuve elektroniskajiem informācijas resursiem;
* Interneta pieslēgums;
* patentu informācijas centrs;
* Wi-Fi.

## Lasītāji
Bibliotēka ir pieejama visiem Slovākijas pilsoņiem, kuri ir vismaz 15 gadus veci; ārvalstu pilsoņi var saņemt lasītāja karti, izmantojot personu apliecinošu dokumentu, pasi vai studenta karti. Lasītāja  karte ir derīga vienu gadu.

## Galerija

Attēls:Slovenska narodna kniznica Martin detail.JPG|Slovāku Nacionālās bibliotēkas ēka Martinā
Attēls:Literary Museum of the SNL.jpg|Slovāku Nacionālās bibliotēkas Literatūras muzejs
Attēls:Slavic Museum of Alexander Sergeyevich Pushkin, Brodzany.jpg|Puškina literārais muzejs Brodzjanā
Attēls:The historical library of the Apponyi genus, Oponice.jpg|Apponjas vēsturiskā bibliotēka


## Atsauces

## Literatūra
* HANAKOVIČ, Štefan. 2013. Dejiny Slovenskej národnej knižnice : historické predpoklady, podmienky jej vzniku a účinkovania do roku 1960 : úvahy a svedectvá. Martin : Slovenská národná knižnica, 2013. 331 s. .

## Ārējās saites
* 
* Сайт национального проекта оцифровывания документов DIKDA
* Портал Spytajte Sakniznice.sk
Pjotrs Dubrovs

**Pjotrs Dubrovs** (*Пётр Валерьевич Дубров*, dzimis ) ir Krievijas kosmonauts, programmēšanas inženieris.

Pjotrs Dubrovs piedzima Habarovskā.
No 1994. līdz 1999. gadam viņš studēja Habarovskas Valsts tehniskajā universitātē, iegūstot inženiera programmētāja kvalifikāciju. Pēc tam viņš strādāja par programmētāju Habarovskā.
2002. Dubrovs sāka darbu uzņēmumā *SoftPro development* Maskavā. Vēlāk viņš strādāja uzņēmumā *CBOSS development international*.

Pjotrs Dubrovs pieteicās 2012. gada 27. janvārī izsludinātajā pirmajā atklātajā konkursā par uzņemšanu kosmonautu grupā. 26. oktobrī viņš tika uzņemts Gagarina Kosmonautu sagatavošanas centra kosmonautu grupā. 
2014. gada 16. jūnijā Dubrovs pabeidza kosmonautu vispārējo sagatavošanu, un viņam tika piešķirta kvalifikācija "kosmonauts izmēģinātājs".

2019. gada 24. augustā Pjotrs Dubrovs kopā ar Oļegu Novicki tika apstiprināts 67. / 68. ekspedīcijas dublieru apkalpē.
2020. gada 29. maijā Dubrovs tika apstiprināts par *Sojuz MS-17* dublieru apkalpes lidojuma inženieri.

Pjotra Dubrova pirmais kosmiskais lidojums sākās 2021. gada 9. aprīlī, esot kosmosa kuģa *[[Sojuz MS-18]]* lidojuma inženierim. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 64.65. un 66. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes viņš atgriezās 2022. gada 30. martā kosmosa kuģī *[[Sojuz MS-19]]*.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

## Iziešanas atklātā kosmosā

## Ārējās saites

*  ДУБРОВ Петр Валерьевич ФГБУ "НИИ ЦПК имени Ю.А.Гагарина", 
* Сергей Пётр Валерьевич Дубров astronaut.ru,
Mā Reinija: Blūza māte

**"Mā Reinija: Blūza māte"** () ir 2020. gada ASV drāmas filma. Filmas režisors ir Džordžs Volfe, scenārija autors Rubens Santjago-Hadsons. Filma balstīta uz Ogasta Vilsona tāda paša nosaukuma lugas sižeta. Filmas, tāpat kā lugas, sižets stāsta par Ma Reiniju, ietekmīgu blūza dziedātāju, un viņas trauksmaino ierakstu sesiju Čikāgā 1920. gados.

Filmas producenti ir Denzels Vašingtons, Tods Bleks un Denijs Volfs, galvenās lomas atveido Vaiola Deivisa un Čedviks Bouzmens, otrā plāna lomas atveido Glins Tērmens, Kolmens Domingo un Maikls Potss. Projekts sākotnēji tika izziņots 2013. gadā kopā ar Vašingtona filmu *[[Fences]]* kā daļa no viņa desmit filmu līguma ar HBO. Lugas adaptācija pārgāja pie *[[Netflix]]*, un filmēšana sākās 2019. gadā Pitsburgā. Bouzmens nomira filmas pēcapstrādes procesa laikā 2020. gada augustā, tādējādi šī ir pēdējā filma ar viņa līdzdalību. "Mā Reinija: Blūza māte" ir veltīta viņa piemiņai.

Filmas "Mā Reinija: Blūza māte" pirmizrāde ASV notika ierobežotā seansu daudzumā , bet straumēšanas platformā *Netflix* tā ir pieejama no . Filmu saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, kas slavēja Deivisas un Bouzmena aktierspēli, kā arī kostīmus un ražošanas izmaksas. Amerikas Kinoinstitūts šo filmu ierindojis starp desmit labākajām 2020. gada filmām. Filma saņēmusi piecas 93. Kinoakadēmijas balvas nominācijas, tostarp kategorijās "Labākā aktrise galvenajā lomā" (Vaiola Deivisa) un "Labākais aktieris galvenajā lomā" (Čedviks Bouzmens), bet ieguva tikai divas balvas ("Labākie kostīmi" un "Labākais grims un matu sakārtojums"). Tāpat filma saņēmusi astoņas ''Critics' Choice'' kino balvas nominācijas un deviņas ''NAACP Image'' balvas nominācijas, tostarp kategorijā "Labākā filma", no kurām Deivisa un Bouzmens ieguva abas galveno lomu atveidotāju balvas. Tāpat Deivisa un Bouzmens ieguva abas galveno lomu aktieru kategoriju balvas 27. Ekrāna aktieru ģildes balvas ceremonijā, kļūstot par pirmajiem afroamerikāņu aktieriem, kas ieguvuši balvas galveno lomu aktieru kategorijās viena gada ietvaros, abi arī saņēma nominācijas 78. Zelta globusa balvai, bet pēcnāves apbalvojumu saņēma tikai Bouzmens kā labākais aktieris drāmas filmā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Čaikivka

**Čaikivka** (), līdz 2024. gadam — **Krasnopiļa** (*Краснопіль*), ir ciems Ukrainā, Mikolajivas apgabala Pervomaiskas rajonā. Saskaņā ar Ukrainas 2001. gada tautas skaitīšanu ciemā dzīvo 275 cilvēki, 95% runā ukraiņu, 4% krievu un 1% rumāņu valodā.

Krasnopiļas ciems izveidojās no 2 apdzīvotām vietām: Kalendoves un Čaikivkas, kas radās neatkarīgi viena no otras, vēlāk saplūda vienā ciemā.

1792. gadā muižniekam Ivanam Kalendam tika piešķirts zemes gabals ar 214 zemniekiem. 1795. gadā ciemu jau sauca par Krasnopiļu, un tajā bija 35 sētas, 1801. gadā to apdzīvoja 105 vīrieši un 109 sievietes. Saskaņā ar 1859. gada revīziju ciemā bija tikai 16 sētas ar 90 iedzīvotājiem. Saskaņā ar 1886.-1887. gadu tautas skaitīšanu ciemā pastāvēja 24 sētas ar 132 iedzīvotājiem.

Velikas Čaikivkas ciems tika nodibināts 18. gadsimta beigās. 1795. gadā bija 40 sētas ar 193 cilvēkiem, 1859. gadā 39 sētas ar 148 iedzīvotājiem, bet 1886.-1887. gadā 71 sēta ar 351 iedzīvotājiem (Anaņjivas apgabala tautas skaitīšanas rezultāti 1886.-1887. gadā).

Saskaņā ar 1861. gada reformu bijušie dzimtcilvēki palika savā vietā un maksāja izpirkuma maksu par zemi un mājām. Izpirkuma un nodokļu maksājumu kombinācija bieži pārsniedza zemnieku ienākumus no zemes gabaliem. Tāpēc zemnieki šeit dzīvoja lielā nabadzībā, galvenokārt zemnīcās. 1917. gadā ciemā bija tikai trīs mājas ar dzelzs jumtiem. Zemnieku mājās nebija mēbeļu, gulēja un ēda uz grīdas.

Krasnopiļā atradās Sv. Dmitrija baznīca. Uz draudzes skolas bāzes 1900. gadā tika organizēta četrgadīgā skola, kurā mācījās 47 skolēni.

1955. gada 1. aprīlī Krasnopiļas ciemā dzīvoja 406 cilvēki. 1977. gada 1. janvārī ciemā darbojās sākumskola un astoņgadīgā skola, bibliotēka, kultūras nams, pirmās palīdzības nodaļa, bērnudārzs, veikals un pasts. 2024. gadā ciems pārdēvēts tagadējā nosaukumā.

## Atsauces
Argosas agora

**Argosas agora** () ir sengrieķu agora jeb tirgus laukums Argosā, uz dienvidaustrumiem no Argosas teātra, kas celta 5. gadsimtā pr.Kr. Agorā atradās 18 tempļi, bet 395. gadā goti iznīcināja agoru. Mūsdienās ir saglabājušies tikai dažu celtņu pamati, pieminekļu postamenti, un agoras kanalizācijas sistēma. Sākotnēji agora bija diezgan liela, un pašlaik arheologi ir atseguši tikai nelielu tās daļu (dienvidrietumu stūri).

## Apraksts
Vietai publisks raksturs tika piešķirts vēl arhaiskajā laikmetā, kad lietus ūdeņu novadīšanai tika izbūvēta kanalizācija, kas austrumu pusē veidoja sākotnējo agoras robežu. Senākā celtne agorā pēc rakstiskiem avotiem tiek minēts Likejas Apollona templis, kurš pagaidām vēl nav atrasts. Agoras rietumu robežu veidoja kvadrātveida kolonnu zāle, kas pildīja politiskas vai justīcijas funkcijas (buleitērijs). Tas bija uzcelts 460. gadā pr.Kr. sakarā ar jaunās demokrātijas iedibināšanu Argosā (iznīcināts 3. gadsimta sākumā). Agoras dienvidu robežu veidoja dienvidu stoja, kas celta 5. gadsimtā pr.Kr., bet 1. gasimtā tika pārbūvēta par palestru. Antīkā perioda beigās šeit tika izveidotas "B" termas. Ziemeļu stoja uzcelta 4. gadsimtā pr.Kr. (iznīcināta Romas impērijas sākumā). Pusapaļa orhestra 28 m diametrā, kas atradās blakus ziemeļu stojai, un izveidota 4. gadsimtā pr.Kr., tika saukta par Agoras teātri. Astoņas akmens "zīmes" (uz vienas no tām bija uzraksts: "varoņi no Tēbām") 6. gadsimta pr.Kr. vidū veidoja nožogojumu. 4. gadsimtā pr.Kr. šīs zīmes izvietotas orhestras dienvidaustrumu pusē ap pavardu, kurš tika asociēts ar "Foroneja uguni", kas atradās netālu no Likejas Apolona tempļa. Cits 90 metrus garš portiks norobežoja agoru ziemeļaustrumos. Portika centrā bija Dromoss (ceļš) 90 m garš (300 pēdas) un 18 m plats, kā arī 16 koridori un no kvadrātveida akmeņiem veidota starta vieta. Portiks bija izveidots 4. gadsimtā pr.Kr. un pamests 2. gadsimtā, kad tā pamatnē tika uzbūvēta kvadrātveida būve, kas bija izveidota kā strūklaka (nimfejs). Uz ziemeļiem no dromosa hellēnisma laikā bija izveidots monumentāls postaments, kurš vēlajā romiešu periodā tika pārbūvēts par templi. Vēl uz ziemeļiem no dromosa 1. gadsimtā tika uzcelta apaļa celtne uz kvadrātveida podiuma. Celtnes augšējā daļa, pilnībā no marmora, bija apjozta ar 8 korintiskām kolonnām. Centrālās kāpnes veda uz pazemes kriptu, tolosa centrā. Celtniecības otrajā fāzē celtne tika pārbūvēta par nimfeju. 2. gadsimtā uz dienvidiem no nimfeja tika izveidotas monumentālas kapenes, kas, domājams, piederēja pilsētas mecenātam. Blakus kapenēm austrumu pusē Andriana valdīšanas laikā tika uzcelts monumentāls marmora pamats. Agora tika izpostīta 267. gadā, erulu iebrukuma rezultātā, bet 4. gadsimtā tur tika uzcelti monumentāli propileji. No 5. gadsimta agora zaudēja savu publisko raksturu un tās teritorijā tika celtas darbnīcas un dzīvojamie nami.

## Atsauces
Henrijs Kelets

**Henrijs Kelets** (; dzimis , miris ) bija britu kara flotes virsnieks, okeanogrāfs un polāro jūru kuģotājs.

## Biogrāfija
Dzimis Tipereri grāfistē Īrijā. 1822. gadā 16 gadu vecumā iestājies Karaliskajā kara flotē. Trīs gadus dienējis Rietumindijā, pēc tam uz hidrogrāfijas kuģa Āfrikā un kā kapteiņa vietnieks uz kuģa *Sulphur* Austrumindijā. Pirmā opija kara laikā dienējis par kapteini uz kuģa *Starling*.

1845. gadā nozīmēts par kapteini hidrogrāfijas kuģim *Herald* ekspedīcijā, kuras primārais mērķis bija apsekot Ziemeļamerikas krastus no Gvajakilas līdz Vankūverai, ieskaitot Galapagu salas. 1848. gadā Kelets uz laiku tika norīkots pazudušās Džona Franklina ekspedīcijas meklēšanas ekspedīcijai. Šīs ekspedīcijas laikā Čukču jūrā Keleta ekspedīcija atklāja Heralda salu. No Heralda salas Kelets tālumā redzēja līdz tam neatklāto Vrangeļa salu, ko nodēvēja par Keleta Zemi. No 1852. līdz 1854. Kelets kopā ar Edvardu Belčeru vadīja izpētes ekspedīciju Kanādas arktiskajā arhipelāgā, kuras laikā tika atklātas aprakstītas vairākas salas un to krasti.

No 1855. gada strādājis par Jamaikas kuģubūvētavas superintendantu, no 1864. gada — superintendants Maltas kuģubūvētavā. No 1969. līdz 1871. gadam Kelets bija karaliskās flotes bāzes komandieris Honkongā. Miris 1875. gadā savā īpašumā Tipereri.

## Pagodinājumi
Henrija Keleta vārdā nosaukti:
* Keleta rags un Keleta šaurums Kanādas arktiskajā arhipelāgā,
* Keleta kalns Heralda salā,
* Keleta kalns un Keleta līcis Honkongā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai

**"Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai"** (), plašāk pazīstama kā vienkārši **Borats** (*Borat*), ir 2006. gada komēdiju filma, kuru uzņēmis Lerijs Čārlzs (*Larry Charles*) filmu studijā "*[[20th Century Studios|20th Century Fox]]*". Britu komiķis Saša Barons Koens bija gan filmas scenārists, gan producents, gan arī filmas galvenās lomas, Borata Sagdijeva, atveidotājs. Borats šajā filmā bija izdomāts žurnālists no Kazahstānas, kurš devās caur Savienotajām Valstīm, piefiksējot visu, kas notiek saskarē ar amerikāņiem.

2020. gadā tika izlaists filmas turpinājums — *[[Borat Subsequent Moviefilm]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Arla ezers

**	Arla ezers** ir ezers Latgales augstienē, Krāslavas novada Andzeļu pagastā, 3 km uz ziemeļiem no Andzeļiem. Dienvidrietumos no ezera Rokolu skrajciems, 700 m uz ziemeļaustrumiem atrodas Līpkolns, 200 metrus uz rietumiem ir Rokolu ezers, abus ezerus savieno caurteka. Ezerdobe līčaina, dziļākās daļas vidū un austrumos. Krasti lēzeni, austrumdaļā zemāki, pārsvarā mežaini, neapdzīvoti, starp Arla un Rokolu ezeriem ved zemesceļš no Rokoliem uz ziemeļiem. Dibens smilšains, vidū un līčos dūņains. Eitrofs. Atrodas Rāznas nacionālā parka teritorijā. Ūdens dzidrs.

No ūdensaugiem ezerā atzīmētas peldošās glīvenes, lēpes, abinieku sūrenes, kosas. No zivīm sastopamas vēdzeles, asari, ķīši, karūsas, raudas, ruduļi, līdakas, līņi; nelielā daudzumā vēži. Zvejas tiesības pieder valstij, uz ezera notiek zemledus makšķerēšanas sacensības.

## Citi nosaukumi
* Orlas ezers
* Rokuļu ezers 
* Rokolu ezers (abi pēdējie 2008. gadā atzīti par kļūdainiem; Rokolu ezers ir atsevišķa ūdenstilpe blakus šai)

## Atsauces
2011. gada Eiropas Jaunatnes vasaras olimpiskais festivāls

**2011. gada Eiropas Jaunatnes vasaras olimpiskais festivāls** (, zināms arī kā **EYOF 2011 Trabzon**) bija 11. Eiropas Jaunatnes vasaras olimpiskais festivāls. Tas tika aizvadīts Turcijas pilsētā Trabzonā no 2011. gada 23. jūlija līdz 29. jūlijam. Sacensībās startēja 3138 sportisti no 49 Eiropas valstīm. Sportisti startēja 9 sporta veidos, 109 dažādās disciplīnās. Olimpiskā festivāla atklāšanas un noslēguma ceremonija notika Huseina Avni Akera stadionā.
200px|thumb|Festivāla talismans

## Sporta veidi un disciplīnas
2011. gada Eiropas Jaunatnes vasaras olimpiskā festivāla programmā bija iekļauti 9 sporta veidi. Tas bija tikpat cik iepriekšējā 2009. gada festivālā, bet tomēr par diviem sporta veidiem mazāk, nekā 2007. gada festivālā. Tajā reizē programmā bija iekļauts arī galda teniss un ūdenspolo. Medaļas kopumā tika pasniegtas 109 dažādās disciplīnās.

## Norises vietas
2011. gada Eiropas jaunatnes vasaras olimpiskā festivāla 8 sporta veidi no deviņiem, izņemot riteņbraukšanu,  notika Trabzonas apkārtē. Kopumā sacensības tika aizvadītas 12 dažādās arēnās/norises vietās. Tika gan atjaunotas esošās sporta zāles, gan arī šim festivālam tika uzceltas jaunas arēnas. Festivāla kopējās izmaksas sasniedza 350 miljonus turku liru (aptuveni 210 miljonus ASV dolāri), ieskaitot papildu izmitināšanas vietu būvniecību par 90 miljoniem lirām aptuveni 54 miljoni dolāri) olimpiskajam ciematam Melnās jūras Tehniskās universitātes pilsētiņā.

## Medaļu tabula
No visām 49 festivālā startējošajām valstīm 35 izcīnīja medaļas. Visvairāk medaļu, 54 medaļas, ieguva Krievijas sportisti. Latvijas sportisti šajā festivālā izcīnīja 5 medaļas.

## Pārstāvētās valstis

## Atsauces

## Ārējās saites

*Oficiālā mājaslapa (turku un angļu valodās)
Andra Deja

**Kasandra Monika Betija** (, dzimusi ), plašāk pazīstama ar skatuves pseidonīmu **Andra Deja** (), ir ASV dziedātāja, dziesmu autore un aktrise. 2015. gadā viņa izdeva savu debijas albumu *[[Cheers to the Fall]]*. 2016. gadā viņas debijas albums tika nominēts ''Grammy'' balvai kategorijā "Labākais ritmblūza albums", savukārt singls *Rise Up* tika nominēts kategorijā "Labākais ritmblūza izpildījums". Singla *Rise Up* popularizēšanas nolūkā Adra Deja to izpildīja sarunu šovā *[[The View]]*, par ko viņa tika nominēta ''Daytime Emmy'' balvai. 2015. gada otrajā pusē Deja kopā ar Stīviju Vonderu, kas ir viens no mūziķes talanta atklājējiem, piedalījās *[[Apple TV]]* reklāmā.

2021. gadā, Andra Deja atveidoja Bilijas Holidejas lomu biogrāfiskajā filmā *[[The United States vs. Billie Holiday]]*, par ko viņa ieguva Zelta globusa balvu kategorijā "Labākā aktrise drāmas filmā", kā arī tika nominēta 93. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Andras Dejas pseidonīms ir veidots iedvesmojoties no Holidejas, kuras pseidonīms bija *Lady Day*.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Argosas līdzenums

**Argosas līdzenums** () ir viens no lielākajiem Peloponēsas līdzenumiem (platība ap 250 km²). Tā garums ir 16-19 km (10-12 jūdzes). No trim pusēm to ierobežo kalni, bet dienvidos apskalo Argolīdas līcis. Austrumos tas ir nedaudz augstāks, nekā rietumos. Tāpēc senatnē austrumu daļā bija ūdens deficīts, bet rietumu daļā paaugstināts mitruma līmenis. Par austrumu daļu senie autori rakstīja, ka upju akmeņainās gultnes atdeva ūdeni aramzemei. Epitetu "ļoti slāpstošs" (*πολυδίψιον*) Homērs attiecināja uz Argosas zemi. Savukārt, līdzenuma rietumu daļu apūdeņoja daudzi strauti, un līdzenuma dienvidrietumu galu pie līča bagātīgie ūdens avoti pārvērta purvā, un vēl senāk tur atradās liels lagūnveida ezers. Tieši šeit atradās Lernas purvs un Alkiopnas baseina bezdibenis, kur pēc leģendas Hērakls uzvarēja Hidru. Daži rakstnieki uzskata mītu, kurā Hērakls uzvarēja piecdesmitgalvaino ūdens čūsku, kā līdzību, kurā Argosas līdzenuma valdnieki purvaino teritoriju ar daudzo grāvju palīdzību nosusināja un izveidoja par auglīgu aramzemi. Aristoteļa laikā šī līdzenuma daļa bija labi drenēta un auglīga. Taču vēlāk tā atkal pārpurvojās. Mūsdienās šeit tiek audzēta kukurūza, bet kur mitrums ir lielāks, vīnogas un kokvilna. Senie autori piemin, ka Argosas līdzenums bija slavens ar labiem, šeit audzētajiem zirgiem.

Argosas līdzenumu šķērso vairākas upes. Lielākās ir Inahosa un Erasina. Upes šeit, izņemot Erasinu, kas atrodas līdzenuma dienvidrietumos, lielāko gadalaika daļu ir izžuvušas.

Argosas līdzenums jau no neolīta laika ir bijis sens zemkopības centrs. Tāpēc gar tā malām atrodas daudzas senas pilsētas un apmetnes, tādas, kā Argosa, Mikēnas, Tirinta, Mideja, Lerna, Nauplija u.c. Argosas līdzenuma auglīgo zemju dēļ senatnē notika daudzi kari.

## Atsauces
Eduards Dalmanis

**Eduards Dalmanis** (; dzimis , miris ) bija vācu vaļu mednieks, jūrasbraucējs un polārpētnieks.

## Biogrāfija
Dzimis 1830. gadā Fletes ciemā pie Brēmenes atvaļināta ulāna ģimenē. Jau 15 gadu vecumā sāka strādāt uz kuģiem par jungu. 1866. gadā kļuva par Havajās reģistrētā kuģa *W.C. Talbot* kapteini un uzsāka tirdzniecības braucienus uz Beringa jūras un Čukču jūras piekrastēm. Apgalvojis, ka kā pirmais no eiropiešiem izkāpis krastā Vrangeļa salā, bet tam nav dokumentālu apstiprinājumu.

No 1867. līdz 1870. gadam vadīja vaļu medību kuģi *Count Bismarck* Klusā okeāna tropos, kā arī Beringa un Čukču jūrās. No 1872. līdz 1874. gadam, kad Arktikas jūrās vaļi jau bija izmedīti un kļuva reti sastopami, Dalmani nolīga par tvaikoņa *Grönland* kapteini Antarktikas piekrastes izpētei. Ekspedīcijas laikā Dalmaņa vadībā tika veikti daudzi atklājumi Antarktīdas pussalas piekrastē, cita starpā Bismarka šaurums un Anveras, Brabantes, Lježas salas un Vilhelma arhipelāgs.

1876. gadā Dalmanis ar to pašu kuģi *Grönland* medīja vaļus Bafina līcī un Deivisa šaurumā. No 1877. līdz 1884. gadam barona fon Knopa uzdevumā veica ikgadējus mēģinājumus gar Ziemeļu Ledus okeāna piekrasti sasniegt Obas un Jeņisejas grīvas graudaugu transportēšanai. Sakarā ar sarežģītajiem ledus apstākļiem Karas jūrā tikai četri no septiņiem mēģinājumiem bija veiksmīgi.

Pēc Arktikas pamešanas Dalmanis 1884. gadā kļuva par tvaikoņa *Samoa* kapteini un līdz 1893. gadam piedalījās vairākās ekspedīcijās uz Jaungvinejas piekrasti, kur daudzām salām un jūrasšaurumiem ir viņa dotie nosaukumi. Miris 1896. gadā Brēmenes piepilsētā Blūmentālē.

## Pagodinājumi
Eduarda Dalmaņa vārdā nosaukti:
* Dalmaņa līcis un Dalmaņa kalns Antarktīdā,
* Dalmanas polārstacija Antarktīdā,
* Iela un strūklaka Blūmentālē,
* Dalmaņa līcis Papua-Jaungvinejā,
* Dalmaņa zemūdens kalns Klusā okeāna dienvidos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alksnītis

**Alksnītis** ir latviešu izcelsmes uzvārds.

Cilvēki ar šādu uzvārdu:
* Nikolajs Oskars Alksnītis (1915—1981) ― Latvijas nacionālās pretestības kustības dalībnieks, 1944. gadā organizēja bēgļu laivas uz Zviedriju;
* Viesturs Alksnītis (1953) ― latviešu kinorežisors un producents.
Inahosa

**Inahosa** () ir upe Peloponēsā, Grieķijā. Tās izteka atrodas Argolīdas rietumu daļas kalnos, netālu no Lirkejas (*Λύρκεια*) ciema. Upe tek austrumos no Argosas, ietek Argolīdas līcī pie Neakiosas pilsētas. Tā ir nosaukta Inaha, mītiskā Argosas valdnieka vārdā. Upe vasarā bieži izžūst.

Pēc Pausānija ziņām upes izteka atradās Artemīsijas kalnu grēdā, uz robežas starp Argolīdu un Arkādiju, kā virsotnē bija Artemīdas templis. Pēc Strabona apgalvojuma Inahosas izteka bija pie Lirkejas kalna, kas atrodas vairāk uz ziemeļiem. Netālu no iztekas bijusi Kefisas pieteka, kas tecējusi no Lirkejas.

Starp Argosu un Inahosu tek kalnu upe Haradrosa, kas arī iztek no Artemīsijas kalniem, un to ceļotāji mēdz jaukt ar Inahosu, jo tā ir tuvu Argosai. Tā tek pa platu grants gultni, kas vasarā izžūst, kuru mūsdienās sauc par Kseriasu jeb Sauso upi. Nedaudz uz dienvidiem no Argosas Haradrosa ietek Inahosā. Tieši Haradrosas krastā argosiešu armija, atgriežoties no karagājieniem, bija spiesta iziet tiesas procesu, lai iegūtu atļauju atgriezties pilsētā.

## Atsauces
Gagauzi Moldovā

**Gagauzi** ir viena no lielākajām mazākumtautībām Moldovā. Galvenokārt tie dzīvo Moldovas dienvidos, it īpaši Gagauzijas autonomajā teritorijā. Gagauzi ir ap 5% no Moldovas iedzīvotāju skaita. Dzīvesveids pārsvarā lauciniecisks.

Pēc 1806.—1812. gada krievu-turku kara Krievijas Impērija anektēja Moldāvijas austrumu daļu līdz Prutas upei, izveidojot Besarābijas guberņu. Lai nodrošinātu kontroli pār jauniegūto teritoriju, no tās tika padzīti vairākus gadsimtus šeit dzīvojušie Nogaju turki, kurus piespieda pārcelties uz Krimu, Azovu un Stavropoli. Viņu vietā no 1812. līdz 1846. gadam šeit tika nomitināti tūkstošiem gagauzu un bulgāru no Bulgārijas austrumiem.

## Populācija
thumb|Gagauzu izplatība Moldovā
Gagauzu īpatsvars valsts etniskajā sastāvā pakāpeniski palielinās. Gagauzi sastāda lielāko daļu Gagauzjias iedzīvotāju (83,8%), savukārt Taraklijas rajonā, kurā dzīvo galvenokārt bulgāri, ar kuriem gagauziem bijušas ilgstoši pastāvīgas etnokultūras saites, gagauzi veido 9,0% no visiem iedzīvotājiem. Basarabjaskas rajonā tie sastāda 7,4% rajona iedzīvotāju, taču šī attiecība pamazām samazinās. Kahulas rajonā gagauzu ir maz (2,7% no rajona iedzīvotājiem). Citos rajonos to ir mazāk par 1%. Gagauzu iekšējā migrācija Moldovā ir neliela. Gagauzi, kas pamet Gagauziju, lielākoties migrē uz Krieviju.

## Etnolingvistiskās iezīmes
Sakarā ar lielo koncentrēšanos savā teritorijā un Moldovas un Ukrainas pierobežas reģionos, mūsdienās gagauzi reti slēdz starpnacionālas laulības un tāpēc saglabā augstu etnisko noturību. Tomēr nesenā pagātnē situācija bija nedaudz atšķirīga. 20. gadsimta sākumā gagauzu un bulgāru attiecība uz Komratas iedzīvotājiem bija aptuveni 2: 1. Līdz 20. gadsimta beigām uz 14 gagauziem bija tikai 1 bulgārs. Etniskais līdzsvars starp šīm abām tautām saglabājies tikai tajos ciematos, kur gagauzi un bulgāri sākotnēji apmetās aptuveni vienādi. Praktisku apsvērumu dēļ mūsdienās Moldovas gagauzi parasti runā vismaz divās valodās. Ikdienā viņi lieto gagauzu un krievu valodu, taču daudzi prot arī rumāņu valodu.

## Galerija

Attēls:Hederlez in Chișinău, May 7 2017 (09).jpg|Tautas deja
Attēls:Hederlez in Chișinău, May 7 2017 (24).jpg|Gagauzu amatnieki
Attēls:Hederlez in Chișinău, May 7 2017 (42).jpg|Dejojošas gagauzu sievietes
Attēls:Hederlez in Chișinău, May 7 2017 (46).jpg|Tautas tērpi


## Atsauces
Rietumu salons

**Rietumu salons** ir sava veida bārs, kas raksturīgs mežonīgajiem rietumiem. Šajos salonos mēdza apkalpot kovbojus, medniekus, mežstrādniekus, karavīrus, uzņēmējus, juristus, kalnračus un spēlmaņus.

Salonu mēdz dēvēt arī par "*dzirdināšanas sili*", "*cantina*" un "džina dzirnavām". 
Pirmais šāda veida salons tika atvērts ASV, Vaiomingā, 1822. gadā, lai apkalpotu medniekus.
1880. gadu sākumā saloni kļuva īpaši pieprasīti ASV. Līvenvortā, Kanzasas štatā, atradās apmēram 150 saloni un četras vairumtirdzniecības dzērienu mājas.

## Atsauces
Jānis VII

**Jānis VII** (, dzimis ap 650. gadu, miris ) bija Romas pāvests no 705. gada marta līdz 707. gada oktobrim. Viņš bija pāvesta Jāņa VI pēctecis. Pēc tautības viņš bija grieķis, tāpat kā vairāki citi Romas pāvesti Austrumromas impērijas laikā. Ir ļoti maz ziņu par Jāņa VII dzīvi. 

## Ārējās saites
Kozaras nacionālais parks

**Kozaras nacionālais parks** () ir nacionālais parks Serbu Republikā, Bosnijā un Hercegovinā. 3520 hektāru liels parks tika izveidots 1987. gadā ar mērķi aizsargāt kultūras, vēstures un dabas mantojumu Kozaras kalna apkārtnē. Kozaras nacionālais parks ir daļa no Eiropas Nacionālo parku federācijas — EUROPARC.

Parks atrodas starp Unas, Savas, Sanas un Vrbas upēm. Parka centrālo daļu aizņem Mrakovicas plato, ir arī citi kalni un augstienes.

Kozara ir iecienīta medību vieta, un tajā notiek regulāras briežu, fazānu, lapsu, meža cūku, zaķu un pīļu medības.

Mazāka parka daļa ir paredzēta dabas mīļotājiem. Pastaigas, pārgājieni, riteņbraukšana un augu vākšana ir dažas no daudzajām aktivitātēm Kozarā.

Kozara bija arī bijušais kaujas lauks Otrā pasaules kara laikā. Partizānu pamatīgās zināšanas par Bosnijas nelīdzenajiem apvidiem deva viņiem priekšrocības salīdzinājumā ar teritoriju tikko okupējušajiem nacistiem. Šajās vietās 1942. gadā notika slavenā Kozaras kauja.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Официальный сайт парка
* https://www.youtube.com/watch?v=99GIA0C-VAY
Erasina

**Erasina** () ir ne pārāk gara upe Argolīdā, Grieķijā. Taču tā ir vienīgā Argosas līdzenuma upe, kas tek cauru gadu un neizsīkst. Upes izteka atrodas Haona kalnu nogāzē pie Kefalari ciema. Tā tek uz austrumiem, bet pēc tam uz dienvidaustrumiem. Argolīdas līcī Erasina ietek pie Neakiosas ciema dienvidu daļas, kur ietekas vietā izveidota neliela osta. Par Erasinu ir rakstījis vēl Herodots. Tā tecēja cauri Lernas purvam, kas pazīstams ar mītu par Hidru.

Senāk uzskatīja, ka tā ir Simfālas upe, kas iztecēja no Simfālijas ezera un pazuda zem Apelaurona kalna, 200 stadijus tecēja zem zemes, un atkal iztecēja no Haona kalna pakājes, uz dienvidrietumiem no Argosas. Erasina iztek no klintīm ar vairākiem lieliem strautiem, kas saplūstot izveido samērā lielu upi, kas pāri līdzenumam tek uz Argolīdas līci. Tur, kur tā iztecēja, notika upurēšana Pānam un Dionīsam. Tur tika rīkoti Tirbas svētki, kas tika novadīti ar dejošanu un difirambu dziedāšanu. Pie Erasinas iztekas ir uzcelta Dzīvinošā Avota baznīca (Panagia Kefalariotisa). Šīs upes ūdeņi senāk grieza daudzas ūdensdzirnavas, no kurām vieta tiek saukta par "Argosas dzirnavām" (*οἱ μύλοι τοῦ Ἄργους*). Liela daļa upes ūdeņu tiek novadīta kanālos, kurus izmanto Argosas līdzenuma apūdeņošanai. Vienīgā Erasinas pieteka ir Friksa (Φρίξος), kas ietek tajā pie pašas jūras.

## Atsauces
Poļesjes zemiene

**Poļesjes zemiene** (, ) ir zemiene, kas atrodas Austrumeiropas līdzenuma rietumu daļā, Baltkrievijas—Ukrainas robežas abās pusēs (Baltkrievijas dienvidos, galvenokārt Brestas, Gomeļas un Mogiļevas apgabalos — Baltkrievijas Poļesje un Ukrainas ziemeļos lielā daļā Volīnijas, Rivnes un  Žitomiras apgabalu, Kijivas apgabala ziemeļu daļā, Čeņihivas un Sumu apgabalos — Ukrainas Poļesje), nedaudz arī Krievijas teritorijā (Brjanskas apgabalā) un Polijā. Zemienes kopējā platība ir aptuveni 270 tūkstoši km², augstums 100–250 m. Dienvidu daļā virs zemienes (līdz 316 m augstumam) paceļas Slovečanskas-Ovručas grēda.

Klimats ir mērens.

Lielāko daļu Poļesjes zemienes aizņem meži un purvi (Pinskas jeb Pripetes purvi). Meži klāj apmēram 33% platības (priedes ar ozolu, apšu, egļu, skābaržu piejaukumu, upju ieleju purvainajos apgabalos - alkšņu, bērzu, ​​ošu, papeļu meži). Apmēram 25% zemienes platības aizņem pļavas.

Augsnes segumā dominē velēnu podzolētās, kūdras un pļavu augsnes.

Lielākās upes, kas plūst cauri Poļesjes zemienei, ir Dņepra (vidusposmā), Pripjata, Desna. Raksturīgs ir augsts gruntsūdens līmenis. 60. - 80. gados šeit tika veikti nozīmīgi darbi zemes nosusināšanai. Zemienē atrodas daudzi ezeri (Svitjazs utt.)

Svarīgākie derīgie izrakteņi: nafta, brūnogles, kūdra, kālija sāļi.

## Galerija

Attēls:Ivan Ivanovich Shishkin - Polesie Landscape, 1884.jpg|I. Šiškins. "Poļesjes ainava"
Attēls:Река Уброрть4.jpg|Ubortas upe Žitomiras apgabalā
Attēls:Prypiat River in the Chernobyl Exclusion Zone, May 2009.jpg|Pripete Poļesjes zemienē
Attēls:Ivan Ivanovich Shishkin - Marsh in Polesia, 1890.jpg|I. Šiškins. "Purvs. Poļesje", 1890.


## Skatīt arī

* Poļesje

## Atsauces
NEMO-HD

***NEMO-HD*** ir Slovēnijas viens no diviem pirmajiem pavadoņiem; otrs ir *[[TRISAT]]*. Abi orbītā tika palaisti . Zemes tālizpētes mikroopavadoņa projektu vada Slovēnijas Ekselences centrs kosmiskajās zinātnēs un tehnoloģijās (*Space-SI*). 

Kosmiskais aparāts tika izgatavots uz Kanādas *University of Toronto Institute for Aerospace Studies – Space Flight Laboratory* *NAUTILUS* mikroopavadoņu platformas. Tā izmēri ir 60 × 60 × 30 cm un masa 65 kg.
Pavadoņa primārais instruments var uzņemt attēlus četrās spektra joslās ar izšķirtspēju 2,8 m un 10 km platu skata lauku. Sekundārais attēlveidotājs ir ar izšķirtspēju 40 m un 75 km platu skata lauku. Abi instrumenti var arī uzņemt video 25 kadri sekundē.

## Lidojuma gaita
*NEMO-HD* tika palaists  01:51:10 *[[UTC]]* ar nesējraķeti *[[Vega (nesējraķete)|Vega]]* (lidojums *VV16*) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar citiem 52 pavadoņiem. Pavadonis tika ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 530 km.

Pirmais attēls tika uzņemts 16 dienas pēc starta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* NEMO-HD - Next generation Earth Monitoring and Observation SPACE-SI
* NEMO-HD  eoPortal, ESA
* SPACE-SI selects Arianespace to launch the NEMO-HD microsat on VEGA  Arianespace, 2018-12-03
* NEMO-HD *Gunter Dirk Kreb*
Albina

**Albina Grčiča** (, dzimusi  Splitā), plašāk pazīstama kā vienkārši **Albina**, ir horvātu dziedātāja. Viņa piedalījās, pārstāvot Horvātiju, 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē ar dziesmu *[[Tick-Tock]]*. No sava pusfināla viņa nekvalificējās finālam.
 

## Biogrāfija
Dzimusi  Splitā, Horvātijā.
 

### Mūzikas karjera
2015. gadā Albina piedalījās Balkānu X Faktora versijas *X Factor Adria* atlasē Belgradā, Serbijā. Šova producēšanas komanda bija plānojusi viņu iekļaut meiteņu grupas sastāvā, tomēr viņa nepiekrita tam un izstājās no turpmākas dalības šovā. 2019. gada beigās viņa sāka dalību talantu šovā *The Voice Hrvatska*, kur finālā viņa ieguva 3. vietu. Pēc veiksmīgās dalības šovā viņai uzreiz tika piedāvāts parakstīt līgumu ar mūzikas ierakstu kompāniju *[[Universal Music Group|Universal Music]] Croatia*, kam viņa piekrita.  tika izlaists Albinas debijas singls *Imuna na strah*.  viņa tika nominēta Horvātijas mūzikas gada balvai *Porin* kā labākā jaunā māksliniece.

2020. gada decembrī Albina tika iekļauta Horvātijas nacionālās atlases 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam *Dora 2021* 14 dalībnieku sarakstā. Atlases finālā , iegūstot visvairāk punktu gan no žūrijas, gan skatītājiem, viņa uzvarēja ar dziesmu *[[Tick-Tock]]* un pārstāvēja Horvātiju konkursā Roterdamā, Nīderlandē. Konkursa pusfinālā viņa nekvalificējās finālam.

## Atsauces

 

## Ārējās saites

* Albinas profils ''Eurovision.tv'' lapā
* Albinas diskogrāfijas saraksts
*
Frics Valters

**Frīdrihs "Frics" Valters** (, —) bija Vācijas futbolists. Visu savu karjeru pavadījis savas dzimtās pilsētas Kaizerslauternes komandā *[[1. FC Kaiserslautern]]*. Spēlējis uzbrūkošā pussarga un uzbrucēja pozīcijā. Rietumvācijas futbola izlases sastāvā piedalījies 61 spēlē un guvis 33 vārtus. Bijis izlases kapteinis komandā, kura uzvarēja 1954. gada FIFA Pasaules kausā.

Friča brālis Otmārs Valters arī bija izlases futbolists.

## Piemiņa
2003. gadā Valters tika nosaukts kā Vācijas Zelta spēlētājs UEFA 50 gadu jubilejā, īpaši šim gadījumam izveidotajā apbalvojumā.

2005. gadā Vācijas Futbola asociācija izveidoja Frica Valtera medaļu, kas katru gadu tiek pasniegta Vācijas labākajam jaunajam futbolistam.

*[[1. FC Kaiserslautern]]* stadions ir nosaukts Frica Valtera vārdā.

## Sasniegumi
**1. FC Kaiserslautern**

* Bundeslīga: 1950–51, 1952–53

**Rietumvācija**

* FIFA Pasaules kauss: 1954

## Ārējās saites
Fraņo Tudžmans

**Fraņo Tudžmans** (, , dzimis , miris ) bija Horvātijas politiķis un vēsturnieks, no 1990. līdz 1999. gadam bija Horvātijas prezidents. 1991. gadā, neilgi pēc Horvātijas valsts izveides, sākās etniskie nemieri, kā rezultātā izcēlās Horvātijas karš, kas ilga līdz 1995. gadam. Fraņo Tudžmans bija viens no valstsvīriem, kas parakstīja Deitonas līgumu, ar kuru tika pārtraukta karadarbība bijušās Dienvidslāvijas teritorijā. Viņš vairākkārtīgi bija izpelnījies Rietumu valstu kritiku par autokrātisku pārvaldi Horvātijā.

## Ārējās saites
Telemea

thumb|Telemea
**Telemea** (izrunā: [teleˈme̯a]) ir balts krēmveida siers, kas pagatavots no govs vai aitas piena un ko ražo Rumānijā. Sieram var būt atšķirīgs ūdens saturs, padarot to vai nu pusmīkstu, vai krēmīgu. Tam ir patīkama, nedaudz salda, skāba un sāļa garša, kas kļūst izteiktāka, kad siers nogatavojas. To lieto kā galda sieru uzkodām, salātiem, dažādiem ēdieniem (piemēram, omletes, pankūkas, pīrāgi). Telemea ražošanai pienam pievieno fermenta ekstraktu. Visbiežāk tiek izmantots govs un aitas piens, retāk kazas vai bifeļa piens. Iegūto biezpienu ievieto marlē, visu nakti nospiež un pēc tam sagriež kvadrātveida gabaliņos. Tad sieru vairākas nedēļas iztur sālījumā. Pēc tam to uzglabā koka mucās. Visu ziemu to var turēt koncentrētākā sālījumā, tādā gadījumā pirms lietošanas to atsāļo svaigā ūdenī.

Telemea ir aizsargāta cilmes vietas nosaukuma (*PDO - protected designation of origin*) produkts no Rumānijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Telemea
* What Wikipedia can’t tell you about making cheese
Kaukāza Albānija

thumbnail|Kaukāza Albānija pirms 387. gada
thumbnail|Kaukāza Albānija 5. un 6. gadsimtā
**Kaukāza Albānija**, zināma arī kā **Agvanka** un **Aluanka**, bija vēsturiska valsts Kaukāzā, kas pastāvēja aptuveni no 2. gadsimta p.m.ē. līdz 8. gadsimtam m.ē. Lielākā daļa no valsts atradās mūsdienu Azerbaidžānas teritorijā, bet mazākas teritorijas bija arī mūsdienu Armēnijā, Gruzijā un Krievijā. Kaukāza albāņi runāja lezgīnu valodā. Viņi pakļāvās Ahemenīdu satrapam Midi Atropatam. Kad krita Ahemenīdu dinastija, Kaukāza Albāniju iekaroja Lielarmēnija. Pēc vairākiem gadiem saimnieciski novājinātā Lielarmēnija tika sadalīta starp Romas impēriju un Sasanīdu impēriju.

Kaukāza Albānijai nav ne ģeogrāfiskas, ne vēsturiskas saistības ar mūsdienu Albāniju Balkānu pussalā.

## Ārējās saites
Bžegas pils

**Bžegas pils** jeb **Silēzijas Pjastu pils** () atrodas Bžegā, Opoles vojevodistē, Polijas Silēzijas reģionā. Tagad pilī atrodas muzejs, tā struktūras ietver Pjastu dinastijas mauzoleju.

## Ģeogrāfija
Bžegas pils atrodas uz klints uz rietumiem no Odras upes, Bžegas pilsētā pie Lejassilēzijas un Opoles vojevodistu robežas Polijas dienvidrietumos. Tā atrodas netālu no valsts autoceļa starp Namislovu un Stšelinu.

## Vēsture
Pirmās ziņas par pils pastāvēšanu Bžegā datētas ar 1235. gadu. Tajā laikā šeit atradās kņaza vietvalža īpašums, kurā ceļojumu laikā uzturējās arī Vroclavas kņazi. Visticamāk, ka tajā laikā pilī vēl nebija akmens elementu. Līdz 13. gadsimta beigām Boļeslavs I Drosmīgais šeit uzcēla kvadrātveida akmens torni, izolētu no pils, vēlāk sauktu par "Lauvu torni" (*Wieżą Lwów*).

Silēzijas Pjastu dinastija, kas valdīja Bžegas kņazistē, dzīvoja pilī no 1311. līdz 1675. gadam. 1342. gadā pils tika pārvērsta par kņazistes galvaspilsētu. 1370. gadā kņazs Ludviks I paplašināja pili un uzcēla kapelu, kurā ietilpst Pjastu dinastijas mauzolejs. Tā laika sienu fragmenti ir saglabājušies līdz šai dienai un ir redzami pils dienvidu spārnā.

532. gadā kņazs Frederiks II sāka atjaunot pili renesanses stilā, iedvesmojoties no Vāvelas karaļa pils arhitektūras. Pils attīstību turpināja viņa pēctecis Ježi II. Tika uzbūvētas divas jaunas ēkas, klīnika un izveidots liels pagalms. Šajā periodā celtās papildu būves ietvēra vārtu māju, kas bija ieeja kompleksā. Pjastu kņazu krūšutēli (bistes) bija daļa no vārtu dekoriem. Dizaina izmaiņas bija no gotikas stila līdz Silēzijas renesanses arhitektūrai.

1675. gadā nomira pēdējais vīriešu kārtas Pjastu dzimtas pārstāvis Ježi IV Vilhelms, un Bžegas kņaziste nonāca Hābsburgu pakļautībā. Pēc tam pils sāka pildīt administratīvās funkcijas imperatora vietvalžiem un pamazām nonāca pagrimumā.

1741. gadā Pirmā Silēzijas kara laikā Prūsijas karaspēks pili iznīcināja, drupas izmantoja kā Prūsijas armijas noliktavu. Pēc kara pilsēta, ko vāciski sauca par Brīgu, kopā ar lielāko daļu Silēzijas no Austrijas pievienoja Prūsijai. Brīga ilgu laiku bija daļa no Prūsijas un Vācijas, līdz 1945. gadā lielākā daļa Silēzijas tika nodota Polijai, un reģionā notika gandrīz pilnīga iedzīvotāju apmaiņa.

1801. gada ugunsgrēka laikā pils cieta vēl lielākus postījumus. 1920. gadā sāka pamestās pils rekonstrukciju, bet Otrā pasaules kara laikā pils tika pamatīgi sabojāta. Pils renesanses stilā tika pārbūvēta 1966. – 1978. un 1980. – 1994. gados. Pašlaik tā kalpo kā Silēzijas Pjastu muzejs. Turklāt šeit notiek daudzi svinīgi un kultūras pasākumi, koncerti, zinātniskas sanāksmes, teātra izrādes utt.

## Galerija

Attēls:Zamek Piastów w Brzegu front3.jpg|Skats uz Bžegas pili 19. gadsimtā
Attēls:Brzeg - brama zamkowa.jpg|Bžegas pils vārtu māja
Attēls:Brzeg, zamek, detal.JPG|Bžegas pils vārtu mājas priekšējais portāls
Attēls:Brzeg(js)1.jpg|Pils pagalms
Attēls:Brzeg, zamek,1547-1586.JPG|Pils galerija


## Atsauces

## Bibliogrāfija
* 

## Ārējās saites
Olga Zabeļinska

**Olga Zabeļinska** (; dzimusi 1980. gada 10. maijā) ir Krievijā dzimusi Uzbekistānas riteņbraucēja. Sacensībās pārstāvot Krieviju, ieguvusi trīs olimpiskās medaļas, bet 2018. gadā nomainīja sporta pilsonību uz Uzbekistānu.

## Karjera
Ļeņingradā (tagad Sanktpēterburga) dzimusī Zabeļinska 1997. gadā divas reizes kļuva par junioru pasaules čempioni šosejas un treka individuālajā braucienā. 1998. gada Pasaules čempionātā junioru konkurencē izcīnīja sudraba medaļu gan grupas, gan individuālajā braucienā.

Viņa izlaida 2004. gada olimpiskās spēles, jo bija bērna gaidībās. 2006. gadā Zabeļinska pameta sacensību riteņbraukšanu, bet 2009. gadā tajā atgriezās.

Viņa kvalificējās 2012. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Londonā, kur izcīnīja bronzas medaļu gan grupas, gan individuālajā braucienā. Pēc tam viņa izcīnīja sudraba medaļu individuālajā braucienā 2016. gada olimpiskajās spēlēs. Viņa bija pirmā krievu riteņbraucēja, kura izcīnījusi divas olimpiskās medaļas šosejas sacensībās.

## Dopings
2014. gada jūlijā tika paziņots, ka Zabeļinskai pavasarī notikušās starptautiskās sacensībās atklātas pozitīvas oktopamīna analīzes. 2016. gada februārī viņa pieņēma 18 mēnešu diskvalifikāciju, kuru viņa jau bija izcietusi un kuras termiņš beidzās 2015. gada septembrī.

## Personīgā dzīve
Zabeļinska ir olimpiskā čempiona bijušā riteņbraucēja Sergeja Suhoručenkova meita. Viņa tika šķirta no tēva un viņi pirmo reizi tikās, kad Zabeļinskai bija 16 gadi. Viņai ir trīs bērni. Kopš 2012. gada viņa pavada ziemas Kiprā, kur trenējas, bet vasaras Sanktpēterburgā.
thumb|Zabeļinska Krievijas izlases formā 2012. gadā

## Atsauces

## Ārējās saites
Džons Tjūns

**Džons Rendolfs Tjūns** (, dzimis ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv ASV Republikānisko partiju. Kopš 2005. gada ir ASV senators, pārstāvot Dienviddakotas štatu. Pirms kļūšanas par ASV senatoru Tjūns bija ASV pārstāvju palātas deputāts, no 1997. gada līdz 2005. gadam pārstāvot Dienviddakotas kopējo kongresa apgabalu. Pašlaik Tjūns ir ASV Senāta republikāņu frakcijas mazākuma līdera vietnieks.

Tjūns dzimis Pjērā Dienviddakotas štatā Otrā pasaules kara veterāna Herolda Ričarda Tjūna un Ivonnas Patrišas ģimenē. Tjūna vectēvs bija imigrants no Norvēģijas. 1983. gadā Tjūns absolvēja Biolas Universitāti, saņemot bakalaura grādu biznesā. 1984. gadā absolvēja Dienviddakotas Univeristāti.

1996. gadā Tjūns tika ievēlēts par ASV pārstāvju palātas deputātu, pārstāvot Dienviddakotas kopējo kongresa apgabalu, pārspējot demokrātiskās partijas Riku Veilandu, saņemot 58% balsu. ASV Pārstāvju palātas deputāta amatā ticis pārvēlēts 3 reizes: 1998. gadā, 2000. gadā un 2002. gadā.

2004. gadā Tjūns tika ievēlēts par ASV senatoru, pārspējot demokrātiskās partijas oponentu Tomu Dašelu, saņemot 50.6% balsu. Viņš ASV senatora amatā ir ticis pārvēlēts 2 reizes - 2010. gadā un 2016. gadā. 
## Atsauces

## Ārējās saites

* Senator John Thune oficiālā ASV Senāta mājaslapa