open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Riks Mīrss

**Riks Reivons Mīrss** (; dzimis ) ir bijušais ASV autosportists. Viņš ir viens no četriem braucējiem, kas četras reizes ir uzvarējuši *[[Indianapolis 500]]* sacensībās. Viņš ir arī trīskārtējs CART čempions.

## Dzīvesgājums
Mīrss piedzima Vičitā (Kanzasas štats ASV), un uzauga Kalifornijas štata Beikersfīldā. Viņš autosportā sākumā piedalījās *off-road* sacensībās. 1976. gadā Mīrss debitēja USAC *Champ Car* čempionātā, un drīz piesaistīja Rodžera Penski uzmanību. 1978. gadā Mīrss pievienojās *[[Team Penske]]*, pārstāvot komandu deviņos no 18 čempionāta posmiem, tostarp, *[[Indianapolis 500]]*.

thumb|left|Automašīna, ar kuru Mīrss uzvarēja 1979. gada ''Indianapolis 500''
1979. gadā Mīrss *Penske* sastāvā aizvadīja pilnu sezonu jaunajā CART čempionātā, kas nomainīja USAC vadīto *Champ Car*. Šajā gadā viņš pirmoreiz uzvarēja *Indianapolis 500* sacensībās, kā arī kļuva par pirmo CART čempionu. 1980. gadā *[[Brabham]]* komandas vadītājs Bērnijs Eklstouns Mīrsam piedāvāja piedalīties *[[Formula 1]]* testa braucienos. Mīrss piedalījās divās testu sesijās, un otrajā no tām pārspēja tobrīdējo *Brabham* braucēju Nelsonu Pikē. Eklstouns Mīrsam piedāvāja līgumu, taču Mīrss no tā atteicās, jo vēlējās turpināt piedalīties ovālu sacensībās, un nebija pārliecināts, ka vēlas pārcelties uz Eiropu.

Mīrss 1981. un 1982. gadā atkal kļuva par CART čempionu. 1984. gadā viņš otro reizi uzvarēja *Indianapolis 500*, taču vēlāk tajā pašā gadā treniņbraucienā *Sanair Super Speedway* trasē guva nopietnas kāju traumas. Mīrss no šīm traumām pilnībā neatguvās, un visu atlikušo karjeru viņam bija jāsadzīvo ar traumētu labo kāju. Par spīti tam, Mīrss vēl divas reizes uzvarēja *Indianapolis 500* – 1988. un 1991. gadā. Pēc 1992. gada sezonas Mīrss beidza savu autosacīkšu karjeru.

## Privātā dzīve
Rika Mīrsa brālis Rodžers, dēls Klints, un Rodžera dēls Keisijs arī nodarbojās ar autosportu.

Riks Mīrss ir divreiz precējies. 1983. gadā viņš izšķīrās no sievas Dinas. No 1986. līdz 2002. gadam viņš bija precējis ar Krisu Bouenu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tonijs Brukss

**Čārlzs Entonijs Stendišs Brukss** (;  — ), pazīstams kā **Tonijs Brukss** () bija Lielbritānijas sacīkšu pilots. Viņš uzvarēja sešos *[[Formula 1]]* pasaules čempionāta posmos un trīs reizes sacīksti sāka no pirmās starta vietas.

Pēc Stērlinga Mosa nāves 2020. gadā Brukss bija pēdējais dzīvais cilvēks, kurš 1950. gados uzvarēja *Formula 1* pasaules čempionāta posmā.

## Dzīvesgājums
Tonijs Brukss piedzima 1932. gada 25. februārī. Viņa tēvs bija zobārsts, un Brukss arī studēja zobārstniecību. 1952. gadā Brukss sāka nodarboties ar autosportu. 1955. gadā viņš debitēja *Formula 1* sacensībās, uzvarot ārpus čempionāta ieskaites rīkotajā Sirakūzu *Grand Prix*.

1957. gadā Brukss, dalot mašīnu ar Stērlingu Mosu,  atnesa *[[Vanwall]]* komandai pirmo uzvaru pasaules čempionāta posmā. Tā bija pirmā reize vēsturē, kad Lielbritānijā būvēts auto uzvarēja *Formula 1* pasaules čempionāta posmā.

1958. gadā Brukss uzvarēja trijos pasaules čempionāta posmos un kopvērtējumā ierindojās 3. vietā. 1959. gadā viņš pievienojās *[[Scuderia Ferrari|Ferrari]]* komandai un bija viens no galvenajiem favorītiem uz pasaules čempiona titulu, taču sezonu noslēdza 2. vietā, zaudējot vienīgi Džekam Brebemam. Pēc 1961. gada sezonas beigām Brukss noslēdza savu karjeru.

Tonijs Brukss nomira 2022. gada 3. maijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Zirnis (vieglatlēts)

**Jānis Zirnis** (dzimis ) ir latviešu vieglatlēts, šķēpa metējs, 1973. gada vasaras universiādes čempions, daudzu Padomju Savienības un republikānisko sacensību uzvarētājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1947. gada 28. novembrī Ludzā. Pirmās sešas klases pabeidzis Nautrēnu vidusskolā dzimtajā Latgalē, pēc tam mācījies Pamūšas 8-gadīgajā skolā Zemgalē. 1967. gadā Rīgā absolvējis Pārtikas rūpniecības darbinieku tehnikumu.

No 1967. līdz 1969. gadam dienējis Padomju armijā. Pēc demobilizācijas, vecākā brāļa pamudināts, viņš kļuvis par Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas studentu. Studiju laikā apprecējies, ģimenē piedzimusi meita.

## Sportista karjera
Ar šķēpa mešanu sāka nodarboties 1969. gadā studējot LLA 1. kursā. Pirmais treneris bija LLA fiziskās kultūras pasniedzējs Pēteris Vārna, pēc tam bijušais republikas rekordists šķēpa mešanā Elmārs Krūze. Jau pēc četriem gadiem 1973. gada jūlija beigās Gulbenē J. Zirnis sasniedza starptautiskās klases rezultātu 85,56 m.

1973. gada augustā Ļeņingradā brāļu Znamensku piemiņai veltītās 60. starptautiskās vieglatlētu sacensībās LLA students ar rezultātu 81,30 m izcīnīja pirmo vietu un ieguva tiesības piedalīties 1973. gada vasaras universiādē, kas notika 1973. gada no 15. līdz 25. augustam Maskavā. Universiādē Jānis aizmeta šķēpu 80,08 m tālumā un izcīnīja zelta medaļu.

1975. gada pavasarī treniņā Jānis guva smagu elkoņa traumu, tai sekoja ilgstošs ārstēšanās periods un tikai 1978. gadā studentu sacensībās viņa mestais šķēps aizlidoja pāri 80 m robežai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oldberi

**Oldberi** () ir pilsēta Anglijas rietumdaļā, Rietummidlendas grāfistes Sendvelas metropoles boro administratīvais centrs. Atrodas grafistes vidusdaļā  no grāfistes centra Birmingemas un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Oldberi ir sena apdzīvota vieta; tās agrīnais nosaukums senangļu valodā *Ealdenbyrig* nozīmē ‘Vecais cietoksnis’. Līdz 16. gadsimta vidum Oldberi bija Heilsovenas pagasta sastāvā. Kā pilsēta Oldberi sāka attīstīties rūpnieciskās revolūcijas laikā. 1894. gadā tai piešķīra urbānā distrikta statusu, bet 1935. gadā — municipālā boro statusu. 1966. gadā Oldberi municipālo boro apvienoja ar Roulirīdžisas municipālo boro un Smetikas grāfistes boro, izveidojot Vorli grāfistes boro.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kīrens Haindzs

**Kīrens Haindzs** (; dzimis ) ir britu un īru aktieris.

Pazīstams ar lomām filmās "Pavārs, zaglis, viņa sieva un viņas mīļākais" (1989), *[[Oscar and Lucinda]]* (1997), "Ceļš uz pekli" (2002), "Visu baiļu summa" (*The Sum of All Fears*, 2002), "Minhene" (*Munich*, 2005), *[[Amazing Grace (2006. gada filma)|Amazing Grace]]* (2006), "Plūdīs asinis" (2007), "Petigrjū jaunkundze dzīvo šodienai" (2008), "Harijs Poters un Nāves dāvesti: Otrā daļa" (2011), "Skārdnieks, drēbnieks, zaldāts, spiegs" (2011), "Sieviete melnā" (2012), "Klusēšana" (2016), "Pirmais cilvēks uz Mēness" (2018), "Belfāsta" (2021) un "Svēto un grēcinieku zemē" (2023). Par filmu "Belfāsta" Haindzu nominēja 94. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā".

Ierunājis lomas arī animācijas filmās "Ledus sirds" (2013) un "Ledus sirds 2" (2019).

## Ārējās saites
Ideoloģiskā diversija

**Ideoloģiskā diversija** () bija Padomju Savienībā (PSRS) lietots apzīmējums Rietumu valstu un to sabiedroto centieniem no iekšpuses vājināt vai destabilizēt padomju sistēmu un ideoloģiju. Šī "diversija" izpaudās kā ideoloģiska, kultūras vai informācijas iejaukšanās, kuras mērķis bija ietekmēt sabiedrisko domu un popularizēt kapitālistiskās, demokrātiskās un "buržuāziskās" vērtības PSRS un citās sociālistiskajās valstīs.

PSRS vadība uzskatīja, ka šāda veida diversija bija daļa no plašāka Rietumu pret komunismu vērsta stratēģiskā kara. Ideoloģiskā diversija tika uztverta kā drauds, jo centās vājināt padomju pilsoņu uzticību Padomju Savienības Komunistiskajai partijai un marksisma-ļeņinisma ideoloģijai, kā arī ievest "svešus" uzskatus, kas varētu izraisīt politisko nestabilitāti.

PSRS ideoloģisko diversiju apkaroja, uzturot stingru cenzūru, kontrolējot plašsaziņas līdzekļus un izglītības sistēmu. Ideoloģisko draudu novēršanā aktīvi iesaistījās arī Valsts drošības komiteja un citi PSRS specdienesti, vajājot tos PSRS iedzīvotājus, kas pauda "nepareizus" uzskatus vai bija saistīti ar Rietumiem.

## Ārējās saites
Ģeogrāfiskais determinisms

**Ģeogrāfiskais determinisms** jeb **vides determinisms** ir teorija sociālajās un dabas zinātnēs, kas apgalvo, ka cilvēku sabiedrību un kultūru attīstību galvenokārt nosaka ģeogrāfiskie apstākļi, piemēram, klimats, reljefs, dabas resursi un vide. Saskaņā ar šo teoriju, cilvēku uzvedība, ekonomiskā attīstība, politiskās sistēmas un kultūras īpašības ir cieši saistītas ar vidi, kurā tās izveidojas.

Piemēram, ģeogrāfiskā determinisma piekritēji varētu apgalvot, ka civilizācijas, kas attīstījās auglīgās ielejās ar labvēlīgu klimatu (piemēram, Mezopotāmijā), izveidoja sarežģītas sabiedrības agrāk un attīstījās ātrāk nekā tās, kas dzīvoja skarbākos apstākļos (piemēram, tuksnešos vai polārajos apgabalos). Tomēr šī pieeja ir kritizēta par to, ka tā pārāk vienkāršo sarežģītos cilvēku attīstības procesus un ignorē citus faktorus, piemēram, kultūru, tehnoloģijas un sociālos apstākļus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Belamijs

**Belamijs** var būt:

* Kreigs Belamijs (*Craig Bellamy*; 1979) — Velsas futbolists un treneris;
* Metjū Belamijs (*Matthew Bellamy*; 1978) — britu mūziķis.
Otrā Ženēvas konvencija

**Otrā Ženēvas konvencija** ir starptautisks līgums, kas reglamentē jūras bruņoto konfliktu laikā ievainoto, slimo un kuģu katastrofās cietušo militārpersonu aizsardzību. Tā ir viena no četrām galvenajām Ženēvas konvencijām, kas regulē humanitāro tiesību normas bruņoto konfliktu laikā.

Otrā Ženēvas konvencija tika pieņemta 1949. gada 12. augustā kā daļa no plašāka Ženēvas konvenciju kopuma, kas atjaunināja un paplašināja humanitāro tiesību normas pēc Otrā pasaules kara pieredzes. Tās mērķis bija aizsargāt cilvēkus, kuri nav tieši iesaistīti kaujās (piemēram, ievainotie karavīri vai civiliedzīvotāji), kā arī noteikt noteikumus par humānu izturēšanos bruņotu konfliktu laikā.

Otrā Ženēvas konvencija tika papildināta ar Papildprotokoliem, īpaši 1977. gada papildu protokoliem I un II, kas precizē un modernizē dažus humanitāro tiesību aspektus saistībā ar bruņotiem konfliktiem, tai skaitā jūras karadarbību.

## Otrās Ženēvas konvencijas galvenie principi

# Aizsardzība jūrā ievainotajām, slimajām un kuģu katastrofās cietušajām militārpersonām:
#* Konvencija nosaka, ka ievainotām, slimām vai kuģu katastrofās cietušām militārpersonām jūrā ir jāsniedz palīdzība, neatkarīgi no tā, vai viņi pieder draudzīgiem vai ienaidnieka spēkiem.
#* Šīm personām ir jānodrošina medicīniskā aprūpe un humāna izturēšanās.
# Cilvēcīga izturēšanās pret karagūstekņiem:
#* Jebkuras karaspēka vienības dalībnieki, kas nonāk ienaidnieka rokās jūras kaujās vai citu militāru darbību rezultātā, ir jāaizsargā un jārīkojas saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.
# Kuģu un slimnīcu aizsardzība:
#* Slimnīcu kuģi, kas tiek izmantoti ievainoto un slimo personu transportēšanai, ir īpaši aizsargāti. Tiem nedrīkst uzbrukt vai tos konfiscēt, un to personālam ir jābūt neitrālam un jāsniedz palīdzība visām pusēm.
# Neitralitāte un palīdzības sniegšana:
#* Neitrālas valstis un humānās organizācijas, kas sniedz palīdzību ievainotajiem vai slimajiem jūrā, ir aizsargātas no represijām vai sankcijām.

## Ārējās saites
Pirmā Ženēvas Konvencija

**Pirmā Ženēvas konvencija** ir starptautisks līgums, kas nosaka aizsardzību un humānu izturēšanos pret ievainotām un slimām militārpersonām, kā arī pret tiem, kas tiem sniedz palīdzību, piemēram, medicīnisko personālu bruņoto konfliktu laikā uz sauszemes. Tā ir pirmais no četriem galvenajiem Ženēvas konvenciju dokumentiem un veido pamatu mūsdienu starptautiskajām humanitārajām tiesībām.

Pirmā Ženēvas konvencija tika pieņemta 1864. gada 22. augustā pēc Šveices humānista Anrī Dināna iniciatīvas. Dināns iedvesmojās no savas pieredzes Solferīno kaujā (1859. gadā), kur viņš redzēja ievainotos karavīrus, kuriem netika sniegta medicīniskā palīdzība. Viņš aicināja uz starptautisku vienošanos par ievainoto aizsardzību.

Sākotnējā 1864. gada konvencija bija pirmā starptautiskā vienošanās, kas ieviesa noteikumus par humānu izturēšanos pret ievainotajiem karavīriem, neatkarīgi no viņu piederības kādai karojošai pusei.

## Galvenie principi

# Aizsardzība ievainotajiem un slimajiem karavīriem:
#* Ievainotās un slimās militārpersonas ir jāaizsargā, viņiem jāsniedz medicīniskā palīdzība, neatkarīgi no tā, kurai pusei viņi pieder.
#* Tiem jāsaņem humāna izturēšanās, viņus nedrīkst nogalināt, ievainot vai spīdzināt.
# Medicīnas personāla un infrastruktūras aizsardzība:
#* Medicīnas personālam, piemēram, ārstiem, medmāsām un sanitāriem, ir jānodrošina brīva pieeja ievainotajiem un jāaizsargā viņu darbs.
#* Slimnīcām, medicīnas iestādēm, ambulancēm un citām medicīnas struktūrām ir jābūt aizsargātām un tām nedrīkst uzbrukt.
# Sarkanā Krusta simbols:
#* Pirmā Ženēvas konvencija ieviesa Sarkanā Krusta simbolu, kas tika izmantots, lai identificētu neitrālus medicīniskos darbiniekus un transportlīdzekļus. Vēlāk tika pieņemti arī citi aizsardzības simboli, piemēram, Sarkanais Pusmēness musulmaņu valstīm.
# Neitralitāte un humanitārā palīdzība:
#* Medicīniskajam personālam un struktūrām ir jābūt neitrālām un viņi nedrīkst piedalīties karadarbībā. Tām ir jāpalīdz visām karojošajām pusēm, neizdarot atšķirības.

## Papildinājumi

* Pirmā Ženēvas konvencija tika vairākkārt papildināta, lai atbilstu mainīgajiem apstākļiem karadarbībā. Piemēram, 1906., 1929. un 1949. gadā tika pieņemti jauni atjauninājumi, ņemot vērā jaunos kara veidus.
* 1949. gada versija ir visplašākā un tiek izmantota mūsdienu starptautiskajās tiesībās, īpaši konfliktos uz sauszemes.

## Ārējās saites
Nomētāšana ar akmeņiem

[thumb|[Svētais Stefans, pirmais kristietības moceklis, 1506. gadā gleznojis Markss Reihlihs (1460—1520)]]
**Nomētāšana ar akmeņiem** ir sena soda izpildes forma, kas tiek izmantota kā nāvessods. Šī metode tiek pielietota, lai sodītu cilvēkus par noteiktiem pārkāpumiem, parasti saistītiem ar morāles vai reliģiskajiem likumiem, piemēram, laulības pārkāpšanu, izvarošanas apsūdzībām, homoseksualitāti vai citām morālām "novirzēm". Soda izpildes laikā personu nomētā ar akmeņiem, līdz tā mirst no traumām.

Parasti persona, kura tiek sodīta, tiek apbedīta līdz pleciem vai viduklim zemē, atstājot tikai galvu vai ķermeņa augšdaļu virs zemes. Cilvēku grupa (dažreiz tie ir vietējie iedzīvotāji vai liecinieki) sāk mest akmeņus uz sodīto personu. Akmeņi tiek izvēlēti tā, lai tie nebūtu pārāk mazi (lai nodarītu ievainojumus), bet arī ne pārāk lieli (lai nenogalinātu tūlīt, tā pagarinot ciešanas). Persona parasti mirst no galvas vai ķermeņa traumām, pēc ilga un mokoša ciešanu perioda. 
thumb|Karte, kurā attēlotas valstis, kurās publiska nomētāšana ar akmeņiem ir tiesas vai ārpustiesas soda veids
Nomētāšana ar akmeņiem ir sena prakse, kas bijusi sastopama dažādās sabiedrībās un kultūrās. Tā ir minēta gan senajā Bībelē (Vecajā Derībā), gan Islāma svētajos tekstos (šariata likums), dažas musulmaņu kopienas joprojām atbalsta šo sodu, lai gan tas tiek plaši kritizēts gan starptautiski, gan pašās musulmaņu sabiedrībās.

## Ārējās saites
Diversija

**Diversija** (no  — 'novirze') ir apzināta darbība, kas tiek veikta ar nolūku kaitēt kādam objektam, organizācijai vai valstij, parasti lai vājinātu ienaidnieka spēku vai nodarīt zaudējumus. Tā var izpausties kā sabotāža, infrastruktūras iznīcināšana vai traucēšana (piemēram, ceļu, tiltu, dzelzceļu vai enerģijas avotu), informācijas sistēmu pārtraukšana vai citi līdzīgi akti, kas kaitē kādas institūcijas darbībai vai nacionālajai drošībai. Diversiju bieži izmanto kara-, spiegošanas vai politiskajā darbībā.

Diversiju var veikt gan valsts, gan nevalstiskās grupas, piemēram, partizānu vienības, lai traucētu ienaidnieka darbību.

Starptautiskajās humanitārajās tiesībās, piemēram, Ženēvas konvencijās, ir noteikti stingri ierobežojumi diversiju veikšanai pret civiliedzīvotājiem un civilajiem objektiem. Sabotāža, kas vērsta pret infrastruktūru, kas nepieciešama civiliedzīvotāju izdzīvošanai, piemēram, ūdens vai pārtikas apgādes sistēmām, tiek uzskatīta par kara noziegumu.

Kara laikā diversija ir leģitīma tikai tad, ja tā ir vērsta pret likumīgiem militārajiem mērķiem un ir samērīga attiecībā pret izraisīto kaitējumu. Nolemtas civiliedzīvotāju ciešanas, ja diversija ir vērsta pret civiliem objektiem, var tikt sodītas kā starptautisks pārkāpums.

## Ārējās saites
Erasmus+

right|frameless
***Erasmus+*** ir Eiropas Savienības programma, kas atbalsta izglītību, apmācības, jaunatni un sportu Eiropā. Tās mērķis ir sniegt cilvēkiem iespēju mācīties, uzlabot savas prasmes, attīstīt starpkultūru pieredzi un veicināt mobilitāti starp dažādām valstīm.

Programma piedāvā iespēju studentiem un pedagogiem studēt, mācīt vai veikt prakses citās Eiropas valstīs, gūstot starptautisku pieredzi. Programma aptver plašu vecuma un mācību spektru, ieskaitot skolas, augstskolas, profesionālo apmācību un pieaugušo izglītību.

Sākotnēji programma tika izveidota kā *Erasmus* programma (nosaukta par godu slavenajam Renesanses humanistam Roterdamas Erasmam), un tās mērķis bija veicināt studentu mobilitāti Eiropas valstīs. Sākumā piedalījās aptuveni 3000 studenti no 11 valstīm. *Erasmus+* tika uzsākta 2014. gadā, šajā programmā tika iekļauti arī sporta projekti. Jaunākais *Erasmus+* programmas posms sākās 2021. gadā, koncentrējoties uz vēl plašāku pieejamību dažādām sabiedrības grupām, zaļo un digitālo pāreju, kā arī sociālo iekļaušanu. Programmas finansējums tika palielināts, lai nodrošinātu, ka vēl vairāk cilvēku var izmantot tās sniegtās iespējas.

Latvijas studenti var izmantot *Erasmus+* iespējas studijām vai praksei ārvalstīs. Līdz 2020. gadam vairāk nekā 45 000 Latvijas studentu un pasniedzēju bija piedalījušies *Erasmus+* apmaiņas programmās. Arī pasniedzēji var doties apmācību un mācību vizītēs uz citām valstīm.

## Skatīt arī
* Roterdamas Erasms
* Izglītība Latvijā

## Ārējās saites
Sadedzināšana

thumb
**Sadedzināšana** kā nāvessods ir viena no senākajām un nežēlīgākajām soda metodēm, kas izmantota, lai sodītu cilvēkus par dažādiem noziegumiem, bieži vien saistītiem ar morāles pārkāpumiem vai reliģisku nepakļaušanos. Šī soda forma bija izplatīta vairākās sabiedrībās un reliģijās, taču mūsdienās tiek uzskatīta par barbarisku un necilvēcīgu.

Sadedzināšana parasti tika veikta publiskā sārtā — lielā ugunī, kas tika veidota no koka, uz kuras notiesāto piesēja vai nostiprināja pie staba. Notiesātais lēnām sadega, ciešot mokošas sāpes. Šī soda metode bieži tika izmantota kā piespiedu līdzeklis sabiedrības iebiedēšanai, lai nostiprinātu valdošās varas vai reliģijas autoritāti. Reliģijā sadedzināšana bieži tika uzskatīta par sodu, kas ne tikai iznīcināja cilvēka ķermeni, bet arī šķīstīja dvēseli. Dažos gadījumos šo soda veidu izmantoja, lai uzsvērtu morālo sodu un attīrīšanos caur uguni — uguns tika uzskatīta par attīrošu spēku, un sadedzināšana tika interpretēta kā dvēseles attīrīšana no grēkiem.

Viduslaikos un agrīnajos jaunajos laikos daudzas sievietes (un dažkārt arī vīrieši) tika apsūdzētas raganu darbībās un parasti tika sadedzinātas uz sārta. Tas bija izplatīts sods Eiropā, īpaši Spānijas inkvizīcijas laikā.

## Ārējās saites
Komunālā iela

**Komunālā iela** var būt:

* Komunālā iela — iela Daugavpilī un Kalkūnes pagasta Kalkūnos;
* Komunālā iela — iela Rēzeknē;
* Komunālā iela — iela Ķegumā;
* *Komunālā iela* — Riharda Vāgnera ielas Rīgā nosaukums padomju laikā.
Otrais Kontinentālais kongress

**Otrais Kontinentālais kongress** bija sapulce, kas notika Filadelfijā no 1775. līdz 1781. gadam, Amerikas revolucionārā kara laikā. Tas bija svarīgs solis Amerikas Savienoto Valstu izveides procesā, jo kalpoja kā galvenā valdības institūcija Amerikas kolonijām, kas cīnījās pret Lielbritānijas kontroli.

Kongress sapulcējās Filadelfijā 1775. gada 10. maijā, kad jau bija sākušies pirmie kauju konflikti starp Amerikas kolonistiem un Lielbritānijas spēkiem. Tas sekoja pēc Pirmā Kontinentālā Kongresa, kas tika izveidots, lai apspriestu koloniju attiecības ar Lielbritāniju. 1776. gada 4. jūlijā Kongress pieņēma Neatkarības deklarāciju, ko lielā mērā sastādīja Tomass Džefersons. Ar šo dokumentu Amerikas kolonijas pasludināja savu neatkarību no Lielbritānijas, izveidojot pamatu jaunajai valstij — Amerikas Savienotajām Valstīm. Kongress deva rīkojumu izveidot Kontinentālo armiju, un Džordžs Vašingtons tika iecelts par tās virspavēlnieku. Viņš kļuva par galveno Amerikas revolucionāro spēku vadītāju cīņā pret Lielbritānijas armiju.

Kongress darbojās kā galvenā diplomātiskā institūcija, meklējot atbalstu no ārvalstīm. 1778. gadā tas noslēdza svarīgu sabiedroto līgumu ar Franciju, kas nodrošināja Amerikas revolūcijai nepieciešamo ārvalstu palīdzību.

1777. gadā Kongress pieņēma Konfederācijas artikulus, kas kļuva par pirmo Amerikas Savienoto Valstu konstitūciju. Šie artikuli noteica brīvo koloniju savienību un Kongresa pilnvaras, lai gan tie deva maz reālas varas centrālajai valdībai, kas noveda pie problēmām jaunās valsts pārvaldībā.

## Ārējās saites

* Full text of ''Journals of the Continental Congress, 1774–1789''Letters of Delegates to Congress, 1774–1789
Iebrukums Kanādā

**Iebrukums Kanādā** bija Kontinentālās armijas mēģinājums ieņemt britu kontrolēto Kanādas teritoriju (toreiz sauktu par Britu Ziemeļameriku) ASV revolūcijas laikā 1775.—1776. gadā ar mērķi pārliecināt franču kolonistus Kvebekā pievienoties 13 koloniju sacelšanās kustībai pret Lielbritāniju un panākt militāro kontroli pār šo stratēģiski svarīgo reģionu. Iebrukums tomēr cieta neveiksmi.

Iebrukums Kanādā bija viena no retajām lielajām Amerikas revolucionārā kara neveiksmēm. Tas parādīja lojalitāti starp franču iedzīvotājiem un britu varu Kvebekā, neskatoties uz dažām neapmierinātības pazīmēm. Šī epizode bija nozīmīgs pagrieziena punkts Amerikas revolūcijas laikā, jo tā noslēdza amerikāņu centienus paplašināt sacelšanos ārpus 13 kolonijām.

## Vēsture
Revolūcija Amerikas kolonijās sākās 1775. gadā, kad 13 britu kolonijas sacēlās pret Lielbritāniju, cenšoties panākt lielāku autonomiju un neatkarību. Amerikāņi cerēja, ka franču izcelsmes iedzīvotāji Kvebekas provincē pievienosies viņu cīņai, jo franču kopiena bija neapmierināta ar britu pārvaldi kopš Septiņgadu kara.

1775. gada septembrī amerikāņu spēki, kurus vadīja Ričards Montgomerijs un Benedikts Arnolds, uzsāka divus uzbrukumus Kanādai. Montgomerija vadītā armija devās uz Monreālu no Ņujorkas štata caur Čamplainas ezeru un sekmīgi ieņēma Monreālu 1775. gada 13. novembrī. Tikmēr Benedikta Arnolda vadītā spēku grupa devās uz Kvebekas pilsētu caur mežonīgām un grūti izbraucamām teritorijām no Meinas štata. Abas amerikāņu armijas tikās pie Kvebekas pilsētas 1775. gada beigās. 1775. gada 31. decembrī viņi mēģināja ieņemt Kvebeku, taču britu spēki, kurus vadīja guvernators sers Gajs Karltons, sekmīgi aizsargāja pilsētu. Šis uzbrukums beidzās ar smagu neveiksmi — Montgomerijs tika nogalināts, un Arnolds tika ievainots. Amerikāņiem neizdevās ieņemt pilsētu.

Pēc neveiksmes Kvebekas pilsētas aplenkumā amerikāņu spēki bija novājināti un spiesti atkāpties. Britu spēki, kas saņēma pastiprinājumu, sāka pretuzbrukumu, un līdz 1776. gada vidum amerikāņi bija spiesti pilnībā atkāpties no Kanādas. Franču iedzīvotāji Kvebekā lielākoties palika lojāli britiem, un amerikāņu cerības uz sacelšanos Kanādā izrādījās nepamatotas.

Pēc iebrukuma neveiksmes briti vēl vairāk nostiprināja savu kontroli pār Kanādu, padarot to par svarīgu bāzi turpmākajos konfliktos ar amerikāņiem.

Amerikāņi piedzīvoja smagus zaudējumus gan dzīvā spēka, gan resursu ziņā. Tika zaudēta liela daļa karavīru.

## Atsauces

## Ārējās saites

* The American Revolutionary War: ''Revolutionary War Quebec Campaign''
* American Revolution: ''The American Revolution: First Phase — The Invasion of Canada and the Fall of Boston''
Kontrkultūra

[thumb|[Hipiji|Hipiju kustība ir kontrkultūras piemērs.]]
**Kontrkultūra** ir sociāla, kultūras vai politiska kustība, kas apzināti nostājas pret valdošajām sabiedrības normām, vērtībām un uzskatiem. Tā parasti izpaužas kā alternatīva kultūra vai dzīvesveids, kas noraida tradicionālās autoritātes, vērtības vai normas un piedāvā savus ideālus. Kontrkultūras bieži rodas kā reakcija uz sabiedrības problēmām vai pieaugošo neapmierinātību ar esošo kārtību.

Kontrkultūras bieži izraisa radošu sprādzienu mūzikā, mākslā, literatūrā un citās radošajās jomās, jo tās izaicina tradicionālo kultūru un pievēršas neparastiem mākslas formātiem un saturam.

Viens no slavenākajiem kontrkultūras periodiem ir 1960. gadu kontrkultūras kustība ASV un Eiropā. Šī kustība bija reakcija uz karu Vjetnamā, rasu nevienlīdzību, seksuālo apspiešanu un autoritāriem politiskajiem režīmiem. Arī hipiju kustība ir spilgts kontrkultūras piemērs. Hipiji izcēlās ar pacifismu, ekoloģisku apziņu, garīgu meklējumu un brīvības ideāliem, noraidot tradicionālās ģimenes un darba struktūras. Viņi popularizēja tādas vērtības kā mīlestība, miers un pašizpausme.

Lai gan kontrkultūras klasiskais periods bieži tiek saistīts ar 20. gadsimtu, arī mūsdienās pastāv kustības, kas noraida dominējošās sabiedrības normas. Tās var izpausties kā ekoloģiskās kustības, digitālās aktīvisma grupas vai LGBTQ+ kustības.

## Ārējās saites
Kooperācijas iela

**Kooperācijas iela** var būt:

* Kooperācijas iela — iela Daugavpilī;
* Kooperācijas iela — iela Dobelē.

## Skatīt arī
* Kooperatīva iela
Jaunākie laiki

**Jaunākie laiki** ir vēstures periods, kas sākas ar Pirmo pasaules karu 1914. gadā un turpinās līdz mūsdienām. Šis posms aptver būtiskus notikumus, politiskas un sabiedriskas pārmaiņas, tehnoloģiju attīstību un globalizācijas procesus. Daži no nozīmīgākajiem aspektiem, kas raksturo šo laikmetu, ir:

# Pasaules kari
#* Pirmais pasaules karš (1914—1918): Konflikts starp lielvalstu aliansēm, kas izmainīja Eiropas un pasaules politisko karti.
#* Otrais pasaules karš (1939—1945): Vēl lielāks un postošāks karš, kas noveda pie Vācijas, Japānas un Itālijas sakāves, nacisma krišanas un Aukstā kara sākuma.
# Aukstais karš (1947—1991)
#* Šī laikmeta būtiska iezīme bija spriedze starp divām lielvalstīm — ASV un Padomju Savienību — un viņu sabiedrotajiem. Aukstais karš izpaudās bruņošanās sacensībās, kosmosa sacensībās, ideoloģiskos konfliktos un dažādos reģionālos konfliktos, piemēram, Korejas un Vjetnamas karos.
# Eiropas un pasaules pārstrukturēšanās pēc karu beigām
#* Pēc Otrā pasaules kara sākās dekolonizācijas process, kad daudzas Āfrikas, Āzijas un Karību valstis ieguva neatkarību.
#* Eiropas Savienības pamatu izveide, sākot ar Eiropas Ogles un tērauda kopienu, lai stiprinātu ekonomisko sadarbību un novērstu nākotnes konfliktus Eiropā.
# Sociālās un tehnoloģiskās pārmaiņas
#* Strauja tehnoloģiju attīstība (internets, mobilie tālruņi, mākslīgais intelekts), kas būtiski mainīja dzīvesveidu un saziņu.
#* Cilvēktiesību kustības, sieviešu tiesību un rasu vienlīdzības veicināšana.
#* Globalizācija, kas padziļināja valstu ekonomisko savstarpējo atkarību.
# Postpadomju periods (kopš 1991. gada)
#* Padomju Savienības sabrukšana un jaunu valstu rašanās, piemēram, Ukraina, Baltkrievija un citas.
#* Jauna pasaules kārtība ar ASV dominanci un Ķīnas pieaugošo ietekmi.
#* Reģionālie konflikti, piemēram, Tuvajos Austrumos, un klimata izmaiņu pieaugums kā globāls izaicinājums.

## Ārējās saites
Krokusu iela

**Krokusu iela** var būt:

* Krokusu iela — iela Daugavpilī;
* Krokusu iela — iela Drabešu pagasta Agrā;
* Krokusu iela — iela Ķekavas pagasta Katlakalnā;
* Krokusu iela — iela Skultes pagasta Ziemeļblāzmā.
Andrejs fon Rozenbergs

thumb|Ģenerālis Andrejs fon Rozenbergs
**Andrejs (Arends) fon Rozenbergs** (, ; 1739—1813) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas infantērijas ģenerālis. Piedalījās Napoleona karos Itālijā un Šveicē.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1739. gada 21. janvārī Rīgas rātskunga Johana Georga Rozenberga (1686—1750) un viņa sievas Annas Regīnas, dzimušas Landenbergas, ģimenē.

1753. gadā uzsāka karadienestu Krievijas Impērijas armijā, piedalījās Septiņgadu kara (1756—1763), pēc ievainojuma 1760. gadā dienēja Rīgas garnizonā. Piedalījās Krievu—turku kara (1768—1774) kaujās Grieķijas arhipelāgā un Krimā. 1782. gadā ieguva ģenerālmajora dienesta pakāpi, 1797. gadā infantērijas ģenerāļa dienesta pakāpi, 1798. gadā kļuva par Pleskavas un Smoļenskas kara gubernatoru.

Otrās koalīcijas kara laikā viņš 1799. gadā vadīja Krievijas ekspedīcijas korpusa pārvietošanu uz Itāliju, kur tas Aleksandra Suvorova vadībā cīnījās pret Napoleona spēkiem un piedalījās karagājienā pāri Alpu kalniem 1799. gada septembrī. Pēc sakāves kaujā pie Cīrihes 1799. gada septembrī Krievijas Impērija izstājās no koalīcijas. Rozenbergs 1800. gada februārī un martā komandēja ekspedīcijas korpusa atgriešanos Krievijas Impērijā.

1800. gada jūnijā viņu iecēla par Kamjanecas-Podiļskas, bet 1803. gadā par Hersonas militāro gubernatoru.

1805. gadā atvaļinājās "veselības vājuma" dēļ. Miris 1813. gada 25. augustā savā muižā pie Kamjanecas-Podiļskas.

## Ārējās saites

## Atsauces
Šrilanka (sala)

thumb|Salas karte
**Šrilanka** ir liela sala Indijas okeānā, atdalīta no Indijas ar Polka šaurumu un Mannaras līci. Tās platība ir  km2, kas padara to par 25. lielāko salu pasaulē. Salas teritoriju aizņem Šrilankas Demokrātiskā Sociālistiskā Republika.

Sala ir ģeogrāfiski ļoti daudzveidīga — piekrastes reģioni ir plakanas zemienes, savukārt salas vidienē atrodas kalni, tostarp augstākais punkts — Pidurutalāgala (2524 metri virs jūras līmeņa). Klimats ir tropisks musonu, ar sausajām un lietainajām sezonām, kas mainās atkarībā no salas daļas. Šrilanka ir bagāta ar bioloģisko daudzveidību, kas ietver daudzus endēmiskus augus un dzīvniekus. Tās džungļos un nacionālajos parkos dzīvo ziloņi, leopardi un daudzveidīgi putni.

## Ārējās saites
Kumelīšu iela

**Kumelīšu iela** var būt:

* Kumelīšu iela — iela Daugavpilī;
* Kumelīšu iela — iela Ogrē;
* Kumelīšu iela — iela Olaines pagasta Jāņupē.

## Skatīt arī
* 1. Kumelīšu iela
* 2. Kumelīšu iela
Tranzīts

Vārds "**tranzīts**" cēlies no latīņu vārda *transitus*, kas nozīmē "pārvietošanās" vai "ceļošana". Atkarībā no konteksta, tranzīts var nozīmēt dažādas lietas:

* Transportā tranzīts apzīmē preču vai cilvēku pārvietošanu cauri kādai teritorijai vai valstij bez ilgstošas apstāšanās. Piemēram, ja kuģis pārved preces no vienas valsts uz citu, šķērsojot trešo valsti, šo trešo valsti dēvē par tranzīta valsti.
* Astronomijā tranzīts ir fenomens, kad kāds debess objekts šķērso citas zvaigznes vai planētas disku, skatoties no Zemes. Piemēram, kad Venēra vai Merkurs šķērso Sauli no Zemes skatupunkta.
* Ekonomikā tranzīta jēdziens tiek izmantots, lai apzīmētu preču pārvadāšanu caur valsti, kas nav galapunkts, piemēram, caur ostām vai muitām, pirms tās nonāk galamērķī.
* Sociālajā kontekstā dažreiz terminu lieto, lai apzīmētu cilvēku pārvietošanos, piemēram, migrantu kustību cauri valstīm vai robežām.

## Ārējās saites
Nacionālā demokrātija

**Nacionālā demokrātija** ir politisks jēdziens, kas parasti apvieno demokrātiskās vērtības ar nacionālisma idejām.

Demokrātija kā politiskā sistēma, kas balstās uz tautas suverenitāti, kur pilsoņiem ir tiesības piedalīties politiskajā procesā, vēlēt savus pārstāvjus un piedalīties lēmumu pieņemšanā. Nacionālā demokrātija uzsver pilsoniskās brīvības, taisnīgumu, likuma varu un valsts iestāžu atbildību tautas priekšā. Nacionālā demokrātija bieži vien koncentrējas uz nacionālo interešu aizstāvēšanu un nacionālās identitātes saglabāšanu. Tas var nozīmēt, ka politiskā sistēma ir vērsta uz vienas konkrētas nācijas vai tautas vērtību un kultūras saglabāšanu un attīstīšanu, dažkārt uzsverot šo interešu prioritāti pār globālām vai starptautiskām saistībām.

## Ārējās saites
Varvara Mackeviča

**Varvara Mackeviča** (, ; dzimusi ) ir baltkrievu izcelsmes Polijas šahiste.

## Biogrāfija
2019. gadā Minskā uzvarējusi Pasaules jauniešu šaha čempionātā G8 vecuma grupā. Eiropas jauniešu ātrā šaha čempionātā G10 vecuma grupā izcīnījusi divas sudraba medaļas (2021, 2022). Tāpat divas medaļas izcīnījusi Eiropas jauniešu šaha ārspēles čempionātos G10 vecuma grupā: zeltu (2022) un sudrabu (2021).

Kopš 2022. gada šaha turnīros pārstāv Poliju.

Polijas meiteņu šaha čempionātos izcīnījusi zelta (2024 — G12 vecuma grupā) un sudraba (2023 — G12 vecuma grupā) medaļas. 2023. gadā uzvarējusi Polijas meiteņu ātrā šaha čempionātā G12 vecuma grupā, bet 2024. gadā bijusi labākā  Polijas meiteņu šaha ātrspēles čempionātā G12 vecuma grupā. Eiropas jauniešu komandu šaha čempionātā G12 vecuma grupā Polijas izlases sastāvā izcīnījusi zelta (2023) un sudraba (2024) medaļas.

2024. gada aprīlī Duresi izcīnījusi 2. vietu Pasaules jauniešu šaha ātrspēles čempionātā G12 vecuma grupā.

2024. gada augustā Prāgā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionāta meiteņu G12 vecuma grupā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Warwara Mackiewicz — Szachy w Polsce (poliski)
Vestvolisitija

**Vestvolisitija** () ir pilsēta Sālsezera apgabalā un Soltleiksitijas piepilsēta Jūtā, ASV. 1980. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības, apvienojot 4 apdzīvotas vietas strauji augošā apvidū: Greindžeru, Hanteru, Česterfīldu un Redvudu. 2020. gadā Vestvolisitijas iedzīvotāju skaits bija 140 230, padarot to par otro lielāko pilsētu Jūtā. Ievērojamākās vietas ir sporta halle *[[Maverick Center]]* un estrāde *[[Utah First Credit Union Amphitheatre]]*.

## Vēsture
Senākie zināmie Lielā Sālsezera ielejas rietumdaļas pirmiedzīvotāji ir jūtu un šošonu ciltis.

Pirmie eiropieši, kas apmetās Sālsezera ielejā bija mormoņi, kas ieradās 1847. gadā. No viņiem mūsdienu Vestvolisitijas teritoriju pirmais izpētīja kolonists Džozefs Hārkers ar ģimeni, kuri to dēvēja par "Pārdžordanu" (), attiecībā pret Džordanas upi.

Greindžeras apkārtnē pirmie apmetās velsiešu pionieri, kas Dena Džounsa vadībā ieradās Jūtā 1849. gadā. Lai nodarbotos ar lauksaimniecību, viņi ierīkoja apūdeņošanas sistēmas. Sekmes lauksaimniecībā pamudināja Eliasu Smitu jauno apmetni nosaukt par Greindžeru. 1930. gadā Greindžerā un tās apkārtnē dzīvoja ap 1 000 iedzīvotāju.

Hanteru 1876. gadā dibināja Rasmuss Nīlsons, Edvards Raštons, Augusts Larsens un septiņi citi kolonisti ar ģimenēm. 1881. gadā viņi ierīkoja apūdeņošanas sistēmas, un turpmāk nodarbojās ar augļu koku audzēšanu.

1970. gados sākās strauja iedzīvotāju skaita izaugsme un teritorijas attīstība. Tolaik mūsdienu pilsētas teritoriju veidoja 4 atsevišķas apdzīvotas vietas — Hantera, Greindžera, Česterfīlda un Redvuda. Šīs neinkorporētās teritorijas apvienoja 1980. gadā, izveidojot Vestvolisitiju un piešķirot tai pilsētas tiesības. 2002. gada ziemas olimpisko spēļu laikā Vestvolisitijas *Maverick Center* noturēja sacensības hokejā.

 Vestvolisitijā notvēra sērijveida slepkavu Tedu Bandiju.

 pašvaldība nāca klajā ar ieceri 10 gadu laikā izveidot pilsētas centra apkaimi. Plānotā teritorijas attīstība noritētu, turpinot uzsāktos projektus un attīstot jau pastāvošo infrastruktūru. Par godu vienam no pirmajiem kolonistiem Džozefam Fērburnam, kurš šajā vietā uzturēja vietējo svaru māju, jauno apkaimi sauks Fērburnsteišena (). 40 ha plašā attīstības projekta izmaksas prognozētas 500 miljonu ASV dolāru vērtībā. Tajā atradīsies pilsētas dome, tiesa, policija, bibliotēka, *[[Embassy Suites]]* viesnīca, centrālais laukums, dzīvojamā apbūve un TRAX vieglā dzelzceļa Zaļās līnijas galapunkts. Blakus atrodas tirdzniecības centrs *[[Valley Fair Mall (Jūta)|Valley Fair Mall]]* un sporta halle *Maverick Center*, kā arī autoceļš I-215.

## Iedzīvotāji

## Atsauces
Smetika

**Smetika** (; ) ir pilsēta Anglijas rietumdaļā, Rietummidlendas grāfistes Sendvelas metropoles boro otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grafistes vidusdaļā  no distrikta centra Oldberi,  no grāfistes centra Birmingemas un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1086. gadā Pastardienas grāmatā kā *Smeðeuuich*. Līdz 18. gadsimta beigām tā bija neliels lauku ciems. Kā pilsēta Smetika sāka attīstīties rūpnieciskās revolūcijas laikā — šeit bija attīstīta metalurģija un metālapstrāde. Smetikas *The London Works* tika izgatavots Lielās izstādes vajadzībām uzceltās Kristāla pils tērauda karkass. Ražoja arī dzelzceļa ritošo sastāvu, tvaika un vēlāk iekšdedzes dzinējus. Attīstīta bija arī stikla rūpniecība — šeit izgatavoja bāku uguņu lēcas un Kristāla pils stiklojumu.

1894. gadā Smetikai piešķīra urbānā distrikta statusu, 1999. gadā — municipālā boro statusu, bet 1907. gadā — grāfistes boro statusu. 1966. gadā Smetikas grāfistes boro apvienoja ar Roulirīdžisas municipālo boro un Oldberi municipālo boro, izveidojot Vorli grāfistes boro. 1974. gadā to apvienoja ar Vestbromvičas grāfistes boro, izveidojot Sendvelas metropoles boro.

## Iedzīvotāji
Smetikā ir ievērojama sikhu minoritāte. Pēc Pirmā pasaules kara šeit apmetās vairāk kā 50 sikhu ģimenes, no kuriem lielākā daļa bija Britu armijas veterāni. Pēc Otrā pasaules kara Smetikā ieradās liels skaits ieceļotāju no Britu Sadraudzības zemēm; liela daļa no tiem bija Britu armijā karojuši sikhi un to ģimenes. Mūsdienās sikhi veido 15,7% no kopējā pilsētas iedzīvotāju skaita.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kauja par Varšavu (1920)

thumb|Poļu un padomju karaspēku izvietojums pirms kaujas

**1920. gada kauja par Varšavu** () bija Poļu—padomju kara izķirošā lielkauja, kas notika 1920. gada 13.—25. augustā pie Varšavas, kurā Polijas Republikas armija Juzefa Pilsudska vadībā apturēja Tuhačevska vadītās Sarkanās armijas mēģinājumu okupēt Poliju un izveidot Padomju Polijas marionešu valdību. Varšavas kauja piespieda Padomju Krievijas valdību uz laiku atteikties no pasaules revolūcijas izraisīšanas.

16. augustā Polijas armija sāka pretuzbrukumu un ieņēma Viļņas apgabalu un plašas Baltkrievijas un Ukrainas teritorijas. 1920. gada 21. septembrī sākās Rīgas miera sarunas, kas beidzās ar miera līguma parakstīšanu 1921. gada 18. martā.

Pēc dažādām aplēsēm, Polijas pusē piedalījās 113 000 līdz 123 000, bet padomju pusē — 104 000 līdz 114 000 karavīru.

## Ārējās saites
Futbolistu uzskaitījums ar 100 vai vairāk spēlēm UEFA Čempionu līgā

[thumb|[Krištianu Ronaldu UEFA Čempionu līgā ir aizvadījis 183 spēles, kas ir visvairāk šajās sacensībās]]
Kopš Eiropas čempionvienību kausa pārdēvēšanas par UEFA Čempionu līgu, 1992. gadā, sākot no 1992.—1993. gada sezonas, kopumā 47 spēlētājiem ir izdevies aizvadīt vismaz 100 spēles šajās sacensībās. Pirmais spēlētājs, kurš sasniedza šo rādītāju, bija Rauls, kurš to izdarīja 2006. gada februārī, savukārt, pēdējais, kurš pievienojies "100 klubiņa" sastāvm, ir Tjagu Silva, kurš savu 100. maču aizvadīja 2022. gada oktobrī. Visvairāk spēles Čempionu līgā ir aizvadījis Krištianu Ronaldu, aizvadot tajā 183 mačus.

Seši spēlētāji guva vārtus savā 100. spēlē: Tjerī Anrī (Barcelona sastāvā, pret Sporting CP) 2008. gada 26. novembrī, Zlatans Ibrahimovičs (Paris Saint-Germain sastāvā, pret Olympiacos) 2013. gada 27. novembrī, Krištianu Ronaldu (Madrides "Real" sastāvā, pret Dortmundes "Borussia") 2014. gada 2. aprīlī, Andrea Pirlo (Juventus sastāvā, pret "Olympiacos") 2014. gada 4. novembrī, Toni Kross (Madrides "Real" sastāvā, pret Galatasaray) 2019. gada 22. oktobrī un Roberts Levandovskis (Minhenes "Bayern" sastāvā, pret Benfica) 2021. gada 2. novembrī.

No spēlētājiem, kuri sasnieguši šo rādītāju, tikai četri ne reizi nav uzvarējuši Čempionu līgā (Džanluidži Bufons, Ibrahimovičs, Sesks Fabregass un Fernandinju), bet Bufons (kā arī bijušais "Juventus" komandas biedrs Paolo Montero) ir iekļuvuši trīs finālos, neuzvarot nevienā.

## Spēlētāji

Spēlētāji, kuri joprojām ir aktīvi Eiropā, ir izcelti **treknrakstā**.Zemāk esošajā tabulā nav iekļautas spēles, kuras aizvadītas sacensību kvalifikācijas posmā.

## Skatīt arī

* UEFA Čempionu līgas rezultatīvāko spēlētāju uzskaitījums

## Atsauces
Volsola (boro)

**Volsolas boro** () ir metropoles boro (distrikts) Anglijā, Rietummmidlendas grāfistē. Atrodas grāfistes ziemeļrietumos, robežojas ziemeļos ar Stefordšīru, dienvidaustrumos — ar Birmingemu, dienvidos — ar Sendvelu, bet rietumos — ar Vulverhemptonu. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Volsola.

## Vēsture
Metropoles distrikts tagadējās robežās izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Stefordšīras grāfistei piederējušos Volsolas grāfistes boro ar Oldridžas-Braunhilsas urbāno distriktu un iekļaujot to jaunizveidotajā Rietummidlendas grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi visa Volsolas boro teritorija ir vienota ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, bet tajā izšķir sešas pilsētas: Volsola ( iedzīvotāji), Bloksviča (), Vilenhola (), Dārlastona (), Braunhilsa () un Oldridža ().

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Lakstīgalu iela

**Lakstīgalu iela** var būt:

* Latvijas pilsētās:
** Lakstīgalu iela — iela Rīgā;
** Lakstīgalu iela — iela Daugavpilī;
** Lakstīgalu iela — iela Jelgavā;
** Lakstīgalu iela — iela Rēzeknē;
** Lakstīgalu iela — iela Ventspilī;
** Lakstīgalu iela — iela Ādažos;
** Lakstīgalu iela — iela Aizkrauklē;
** Lakstīgalu iela — iela Baldonē;
** Lakstīgalu iela — iela Baložos;
** Lakstīgalu iela — iela Bauskā;
** Lakstīgalu iela — iela Cēsīs;
** Lakstīgalu iela — iela Ikšķilē;
** Lakstīgalu iela — iela Jēkabpilī;
** Lakstīgalu iela — iela Koknesē;
** Lakstīgalu iela — iela Krāslavā;
** Lakstīgalu iela — iela Ķegumā;
** Lakstīgalu iela — iela Lielvārdē;
** Lakstīgalu iela — iela Limbažos;
** Lakstīgalu iela — iela Madonā;
** Lakstīgalu iela — iela Ogrē;
** Lakstīgalu iela — iela Sabilē;
** Lakstīgalu iela — iela Salaspilī;
** Lakstīgalu iela — iela Tukumā.

* Citās apdzīvotās vietās:
** Lakstīgalu iela — iela Svētes pagasta Atpūtā;
** Lakstīgalu iela — iela Cenu pagasta Dalbē;
** Lakstīgalu iela — iela Garkalnes pagasta Garkalnē;
** Lakstīgalu iela — iela Priekuļu pagasta Jāņmuižā;
** Lakstīgalu iela — iela Carnikavas pagasta Kalngalē;
** Lakstīgalu iela — iela Aiviekstes pagasta Kriškalnos;
** Lakstīgalu iela — iela Lēdurgas pagasta Lēdurgā;
** Lakstīgalu iela — iela Jaunsvirlaukas pagasta Mežciemā;
** Lakstīgalu iela — iela Babītes pagasta Piņķos;
** Lakstīgalu iela — iela Skaistkalnes pagasta Skaistkalnē;
** Lakstīgalu iela — iela Skrīveru pagasta Skrīveros;
** Lakstīgalu iela — iela Suntažu pagasta Suntažos;
** Lakstīgalu iela — iela Stopiņu pagasta Ulbrokā;
** Lakstīgalu iela — iela Upmalas pagasta Vanagos;
** Lakstīgalu iela — iela Silmalas pagasta Vecružinā;
** Lakstīgalu iela — iela Vecumnieku pagasta Vecumniekos;
** Lakstīgalu iela — iela Ķekavas pagasta Vimbukrogā;
** Lakstīgalu iela — iela Zaubes pagasta Zaubē.

## Skatīt arī
* Lakstīgalas iela
Vestdžordana

**Vestdžordana** () ir pilsēta Sālsezera apgabalā un Soltleiksitijas piepilsēta Jūtā, ASV. Pilsēta izvietojusies Sālsezera ielejas dienvidrietumu galā. Pilsētas robežas plešas no Džordanas upes kreisā krasta, kā vārdā tā nosaukta, līdz Oukera kalniem, kur atrodas Kennekotas vara raktuves, lielākais atklātais karjers pasaulē. 2020. gadā Vestdžordanā dzīvoja 116 961 iedzīvotājs, padarot to par trešo lielāko pilsētu Jūtā.

Nozīmīgākās vietas pilsētā ir 1850. gadā ierīkotās Gardnera dzirnavas jeb *Gardner Village* un Sautvoli reģionālā lidosta, kas kalpo privātiem un militāriem lidojumiem.

## Vēsture
Vestdžordana savu nosaukumu ieguva no mormoņu kolonistiem, kas Sālsezera ielejā ieradās 1847. gadā sava pravieša Brigama Janga vadībā. Apmetušies mūsdienu Soltleiksitijā, upi uz rietumiem no tās viņi nosauca par Rietumu Džordanu, par godu Jordānas upei Svētajā zemē. Laika gaitā upes nosaukums vienkāršojās uz "Džordana". Analoģiski savai vārdamāsai, Džordanas upe iztek no saldūdens ezera (Jūtas ezera) un ietek iekšzemes sāļūdens ezerā (Lielajā Sālsezerā). Vestdžordanu dibināja ap 1849. gadu Džordanas upes kreisajā krastā.

Vienu no pirmajām kokzāģētavām Vestdžordanas apkārtnē 1850. gadā izveidoja Arčibalds Gardners. Viņa atstātais industriālais ansamblis ar koun vēsturiskiem namiem mūsdienās ir pārbūvēts par iepirkšanāss centru *Gardner Village*.

Sākotnēji Vestdžordanas saimniecības pamatā bija lauksaimniecība, kokapstrāde un derīgo izrakteņu ieguve. Pirmo ādas miecētavu ASV uz rietumiem no Misisipi uzbūvēja Vestdžordanā 1851. gadā.

1970. gados sākās strauja iedzīvotāju skaita izaugsme un teritorijas attīstība. Mūsdienās Vestdžordana ir viena no visstraujāk augošajām pilsētām Jūtā.

## Iedzīvotāji

## Atsauces
Žandarmērija

thumb|Franču žandarmi
**Žandarmērija** ir militarizēts policijas spēks, kas darbojas dažās valstīs un apvieno gan militāras, gan policijas funkcijas. Tā bieži tiek izmantota kā drošības spēki valsts iekšienē, bet var arī pildīt uzdevumus, kas saistīti ar nacionālo aizsardzību. Žandarmērijas galvenie uzdevumi var būt sabiedriskās kārtības uzturēšana, robežkontrole, kā arī cīņa pret organizēto noziedzību, terorismu un citām nopietnām noziegumu formām.

## Etimoloģija
Vārda "žandarmērija" etimoloģija nāk no franču valodas "*gendarmerie*", kas ir atvasināts no vārda "*gendarme*".

* "*Gendarme*" cēlies no senfranču vārda "*gens d'armes*", kas burtiski nozīmē "bruņoti vīri" (no latīņu "*gens*", kas nozīmē "cilvēki" vai "tauta", un "*armes*", kas nozīmē "ieroči").
* Sākotnēji šis termins apzīmēja bruņotus kareivjus, īpaši smagās kavalērijas vienības bruņotos karavīrus, kas viduslaikos kalpoja karaļiem vai augstmaņiem.

## Žandarmērija mūsdienās

* Francija — *Gendarmerie Nationale* ir viena no galvenajām valsts drošības un kārtības uzturēšanas struktūrām, kas darbojas kopā ar policiju.
* Itālija — *Carabinieri* ir valsts militārā policija ar plašām iekšējās drošības un sabiedriskās kārtības uzturēšanas funkcijām.
* Spānija — *Guardia Civil* ir militarizēta policijas spēka daļa, kas nodarbojas ar likuma izpildi gan pilsētās, gan lauku rajonos.
* Portugāle — *Guarda Nacional Republicana* (GNR) ir militarizēts spēks, kas nodrošina kārtību un sabiedrisko drošību, it īpaši lauku teritorijās.
* Rumānija — *Jandarmeria Română* pilda līdzīgas funkcijas kā citās Eiropas valstīs, nodrošinot sabiedrisko kārtību un reaģējot uz ārkārtas situācijām.
* Argentīna — *Gendarmería Nacional Argentina* darbojas kā robežsardzes un iekšējās drošības spēks, kas atbild par valsts robežu aizsardzību un pretterorisma operācijām.
* Čīle — *Carabineros de Chile* apvieno policijas un militārās funkcijas, strādājot pie sabiedriskās kārtības uzturēšanas.
* Turcija — *Jandarma Genel Komutanlığı* darbojas lauku apvidos un veic policijas funkcijas ārpus pilsētām.
* Senegāla — *Gendarmerie Nationale* nodarbojas ar sabiedriskās kārtības uzturēšanu un militārajiem uzdevumiem.
* Serbija — žandarmerija ir militāri organizēts policijas spēks, kas specializējas pretterorisma operācijās, sabiedriskās kārtības uzturēšanā un robežkontrolē.

## Ārējās saites
Brazīlieši

thumb|Brazīlieši pasaulē
**Brazīlieši** ir Brazīlijas iedzīvotāji, viena no vislielākajām nācijām pasaulē (kopējais skaits ir aptuveni 210 miljoni). Brazīliešu kultūra ir unikāla un daudzveidīga, un to raksturo dažādu etnisko grupu saplūsme. Brazīlijas valsts valoda ir portugāļu valoda, un tā ir vienīgā portugāliski runājošā valsts Dienvidamerikā.

Lielākā daļa brazīliešu ir pēcteči portugāļu kolonizatoriem, kuri ieradās Brazīlijā 16. gadsimtā, tāpat ir arī imigranti no citām Eiropas valstīm, piemēram, Itālijas, Vācijas un Spānijas. Liela daļa brazīliešu ir afrikāņu vergu pēcteči. 19. un 20. gadsimtā Brazīlijā ieradās arī ievērojams skaits japāņu, ķīniešu un korejiešu imigrantu. Piemēram, Sanpaulu ir lielākā japāņu kopiena ārpus Japānas. Brazīlijā dzīvo arī pamatiedzīvotāji (indiāņi), tomēr viņu skaits nav liels.

Lielākā daļa daļa brazīliešu ir katoļi. Brazīlija ir lielākā katoļu valsts pasaulē pēc iedzīvotāju skaita, un katoļticība dziļi iesakņojusies tās kultūrā, vēsturē un sociālajā dzīvē.

Brazīliešu diasporu veido aptuveni 4,5 miljoni cilvēku, visvairāk no tiem dzīvo ASV (līdz 2 miljoniem).

## Ārējās saites
Artūrs Brūniņš

**Artūrs Brūniņš** (dzimis  Gulbenē) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlēja vieglā uzbrucēja pozīcijā. Pēc karjeras beigām kļuvis par treneri.

A. Brūniņš ir viens no daudzajiem Gulbenes jaunatnes basketbola sistēmas audzēkņiem. Pieaugušo basketbolā viņš sāka spēlēt vietējās Latvijas Basketbola līgas (LBL) komandas Gulbenes "Buki" sastāvā. 2008. gadā kopā ar "Barons/LMT" izcīnīja FIBA Eirokausu un uzvarēja LBL čempionātā.

Spēlējis arī citos Latvijas klubos, bet ārpus Latvijas — Polijā un Lietuvā.

Pārstāvējis Latvijas U-18 izlasi 2000. gada Eiropas čempionātā, bijis arī U-20 izlases dalībnieks.

Pēc karjeras beigām kļuvis par treneri, trenējis Nacionālās basketbola līgas klubu Gulbenes "Buki", kurā stradāja no 2014. gadā. 2021. gada viņa vietā galvenā trenera amatā stājās bijušais komandas biedrs Raimonds Gabrāns.

## Atsauces

## Ārējās saites