Ukrainas—Polijas attiecības

thumb|Polija (zaļā krāsā) un Ukraina (oranžā krāsā)
**Ukrainas—Polijas attiecības** divpusējās attiecības starp Ukrainu un Polijas Republiku starptautiskā līmenī starptautiskās politikas, ekonomikas, izglītības, zinātnes, kultūras un citās jomās.

## Mūsdienu posms
1989. gada septembrī, neilgi pēc tam, kad Varšavā pie varas nāca demokrātiskie spēki, ko vadīja „Solidaritāte”, grupa Polijas parlamentāriešu ieradās Kijivā, lai piedalītos Ukrainas Tautas kustības dibināšanas kongresā. Viņi atbalstīja Ukrainas nacionāli demokrātisko spēku centienus. Tieši tad tika likti pamati jaunam poļu un ukraiņu attiecību modelim.

Par progresu poļu un ukraiņu attiecībās liecināja Polijas Senāta 1990. gada 27. jūlija lēmums par Ukrainas 1990. gada 16. jūlija Deklarācijas par valsts suverenitāti pasludināšanu. Šajā dokumentā, jo īpaši, tiek norādīts: „Poļi, kuri uzskata savas dzimtenes brīvību un neatkarību par savām galvenajām vērtībām, pilnībā saprot šo pagrieziena punktu Ukrainas vēsturē — kaimiņvalsts, ar kuru viņi vēlas dzīvot kā vienlīdzīgi un tuvi tautas, kā arī attīstīt sadarbību visās jomās...”.

1990.gada 3. augustā Polijas Senāts pieņēma īpašu paziņojumu, kurā sniedza politisku un morālu vērtējumu par operāciju „Visla”. Šajā paziņojumā tika norādīts, ka „komunistiskā vara, sākot likvidēt Ukrainas nemiernieku armijas vienības, vienlaikus veica vardarbīgu cilvēku, galvenokārt ukraiņu tautības, pārvietošanu...”

Parakstīts 13. oktobrī Kijivā Polijas Republikas ārlietu ministra K. Skubiševska oficiālās vizītes laikā PSRS. Tajā puses paziņoja par vēlmi nostiprināt labas kaimiņattiecības starp abām suverēnajām valstīm, kā arī uzturēt un attīstīt sadarbību, balstoties uz starptautisko tiesību principiem — suverēnā vienlīdzība, robežu neaizskaramība, teritoriālā integritāte, neiejaukšanās iekšlietās.

Tika uzsvērta cieņa pret cilvēktiesībām un pamatbrīvībām, kā arī nacionālo minoritāšu — ukraiņu minoritātes Polijā un poļu minoritātes Ukrainā — loma abu tautu tuvināšanā.

Deklarācijā paredzēta kultūras, zinātniskā un informācijas sadarbība, pieminekļu aizsardzība un jauniešu apmaiņas programmas.

1991. gada 2. decembrī Polija kļuva par pirmo valsti, kas oficiāli atzina Ukrainas neatkarību. 1992. gada 8. janvārī tika nodibinātas diplomātiskās attiecības. 1992. gada 18. maijā tika parakstīts līgums par labu kaimiņattiecību, draudzīgām attiecībām un sadarbību.

1992. gada 18.—19. maijā notika Ukrainas prezidenta Leonīda Kravčuka vizīte Polijā. 1993. gada 24.—25. maijā — Polijas prezidenta Leha Valensas oficiālā vizīte Ukrainā. Tika izveidota Ukrainas un Polijas prezidentu konsultatīvā komiteja.

1993. gada februārī tika parakstīts līgums starp Ukrainas Aizsardzības ministriju un Polijas Nacionālās aizsardzības ministriju par militāro sadarbību.

1994. gada martā Ukrainas un Polijas ārlietu ministri parakstīja deklarāciju par partnerības veidošanas principiem, pirmoreiz izceļot attiecību stratēģisko nozīmi.

Polija atbalstīja Ukrainas integrāciju ES un NATO. Kā norādīja Polijas pirmais vēstnieks Ukrainā Jerži Kozakevičs, Polijai bija svarīgi stiprināt divpusējos instrumentus, lai atvieglotu Ukrainas ceļu uz Eiropas institūcijām. Ukrainas Ārlietu ministrijas pārstāvis rezumēja: „Ukrainai ceļš caur Maskavu ved uz Sibīriju, bet caur Varšavu — uz Parīzi”.

Pēc Leonīda Kučmas vizītes Varšavā 1996. gada 25.—27. jūnijā un jaunievēlētā Polijas prezidenta Aleksandera Kvasņevska vizītes Kijivā 1997. gada 20.—22. maijā Ukrainas un Polijas attiecības sasniedza stratēģiskas partnerības līmeni. 21. maijā abu valstu vadītāji parakstīja kopīgu neformālu Deklarāciju par saskaņu un vienotību.

Mērķtiecīga Polijas un Ukrainas politiskās sadarbības attīstība ļāva Ukrainai iegūt Polijas atbalstu dialoga uzsākšanā ar ASV un vadošajām Eiropas valstīm. Polijas Nacionālās drošības stratēģijā deklarēts atbalsts Ukrainas eiroatlantiskajām ambīcijām, īpaši saistībā ar NATO „atvērtās durvju” politiku. Uzsvērta arī nepieciešamība veicināt Ukrainas nozīmīgās lomas nostiprināšanu Eiropas drošības politikā.

1998. gada 15.—16. septembrī Ukrainas ārlietu ministra Bronislava Geremeka oficiālās vizītes laikā panākta vienošanās par kopīgu rīcību, lai izvairītos no iespējamām negatīvām ES paplašināšanās sekām. Geremeks apliecināja Polijas atbalstu Ukrainas integrācijas centieniem.

1999. gadā Varšavā notika pirmā Ukrainas un Polijas konference par Eiropas integrācijas jautājumiem.

Lai gan sākotnēji pastāvēja bažas par iespējamu Polijas attālināšanos no Ukrainas pēc pievienošanās NATO, vēlāk pierādījās pretējais — Polija atbalstīja Ukrainas sadarbību ar NATO un tās izvēlēto integrācijas kursu.

Polijas pievienošanās ES iezīmēja jaunu posmu attiecībās. Pēc oranžās revolūcijas sāka modernizēt politisko dialogu, īpaši attiecībā uz Kopenhāgenas kritēriju izpildi.

2005. gads tika pasludināts par Ukrainas gadu Polijā, piedaloties arī prezidentam Viktoram Juščenko. Tika parakstīti svarīgi līgumi par akadēmisko atzīšanu un informācijas tehnoloģiju sadarbību. Polija kļuva par Ukrainas galveno ekonomisko partneri Centrāleiropā.

Attīstījās pārrobežu sadarbība eiroreģionu *Karpaty* un *Bug* ietvaros. Tomēr pēc Polijas pievienošanās Šengenas zonai 2007. gada beigās parādījās jauni izaicinājumi robežšķērsošanas jomā.

2008. gadā Polija kļuva par vienu no Austrumu partnerības iniciatorēm kopā ar Zviedriju. Tā kļuva par galveno ES iniciatīvu attiecībās ar Austrumeiropas valstīm, tostarp Ukrainu. Iniciatīva paredzēja integrācijas kanālu atvēršanu, nesniedzot tiešu ES dalības perspektīvu.

2010. gadā, pēc prezidenta Viktora Janukoviča ievēlēšanas un Broņislava Komorovska uzvaras Polijā, attiecībās sākās jauns posms. Jaunas pieejas sadarbībai izklāstīja A. Kinahs un P. Zalevskis publikācijā "Izmantosim labvēlīgo brīdi", to raksturojot kā "jaunu ēru Polijas un Ukrainas attiecībās".

Abu valstu sadarbība koncentrējās uz reformām, investīcijām, vīzu atcelšanu un ES integrāciju.

2009.—2010. gadā Polija veica lielākās ārvalstu investīcijas Ukrainā (730 milj. USD), savukārt Ukrainas investīcijas Polijā sasniedza 1,2 miljardus USD. Ukrainā darbojās vairāk nekā 1000 poļu uzņēmumu.

2013. gada 20. jūnijā Polijas Seims pieņēma paziņojumu par 1943. gada notikumiem Volīnijā, kurā tika nosodīti Ukrainas nemiernieku armijas uzbrukumi poļiem. Šis solis izraisīja diskusijas par vēsturisko interpretāciju abu valstu attiecībās.

Tirdzniecības apjoms 2019. gadā sasniedza 8,03 miljardus USD. Polija sniedza Ukrainai attīstības palīdzību ~8,4 miljonu USD apmērā (2014—2019). No 2016. līdz 2020. gadam tika īstenoti 36 attīstības projekti (~5,4 milj. USD).

Pastāv vairāk nekā desmit divpusēji institucionāli sadarbības mehānismi. 2019. gadā Varšavā atvērts Ukrainas biznesa centrs, kas palīdz Ukrainas uzņēmumiem ienākt Polijas tirgū.

### Krievijas iebrukuma laikā Ukrainā 2022. gadā
2022. gadā, Krievijas un Ukrainas kara laikā, Polijas pilsoņi piedalījās daudzās protestu akcijās pret Krievijas iebrukumu Ukrainā, un Polija uzņēma lielāko daļu Ukrainas bēgļu. Polija nodeva Ukrainai AHS ''Krab'' haubices, kā arī padomju parauga tankus un poļu modifikācijas PT-91 ''Twardy'', kā arī pretbruņoto ieročus, munīciju un apbruņojumu Ukrainas militārajām vienībām. Polija arī pirmā starp sabiedrotajiem nodeva Ukrainai MiG-29 kaujas lidmašīnas.

2023. gada 16. maijā Polijas valdība iecēla valdības pilnvaroto Polijas un Ukrainas sadarbības jautājumos attīstības jomā Jadvigu Emileviču.

Ukrainas Neatkarības dienā, ko atzīmēja 2023. gada 24. augustā, Ukrainas un Polijas nacionālās bankas kopīgi laida apgrozībā piemiņas monētas no kopīgā komplekta „Draudzība un brālība — lielākais bagātības avots”, kas sastāv no divām sudraba piemiņas monētām ar nominālu 10 hrivnas un 10 zlotus un ir veltīts abu valstu partnerībai.

## Ārējās saites