Igaunijas pilsētu uzskaitījums

[250px|thumbnail|Igaunijas novietojums [Eiropa|Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas **[[Igaunija]]s pilsētas**. 2026. gadā Igaunijā bija **47** pilsētas. Pastāv atšķirība starp pilsētu kā administratīvu vienību (pašvaldību) un pilsētu kā apdzīvotu vietu. Valstī pastāv 15 pilsētas kā administratīvās vienības un kopā 47 apdzīvotās vietas ar pilsētas statusu. 10 pilsētām pašvaldības robežas sakrīt ar apdzīvotās vietas robežām (Keila, Kohtla-Jerve, Loksa, Mārdu, Narva, Rakvere, Sillamē, Tallina, Veru un Viljandi), bet 5 pilsētas veido plašāku pašvaldību, kurā iekļautas arī lauku teritorijas un citas apdzīvotās vietas (Hāpsalu, Narva-Jēsū, Paide, Pērnava un Tartu). Pārējās 32 pilsētas ir tā sauktās pagastu pilsētas, kas ietilpst pagastu sastāvā; dažkārt vienā pagastā ietilpst vairākas pilsētas.

Igaunijas lielākā pilsēta ir galvaspilsēta Tallina ar  iedzīvotājiem (2025), otra lielākā — Tartu ar  iedzīvotājiem, bet mazākā – Kallaste ar  iedzīvotāju.

## Pilsētu sadalījums pa Igaunijas apriņķiem

## Pilsētu uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Vēsture
Igaunijas viduslaiku pilsētas bija Tallina (pilsētas tiesības kopš 1248), Tartu (pirms 1262), Vecā Pērnava (1251), Jaunā Pērnava (1318), Narva (1345), Paide (1291), Rakvere (1302), Viljandi (1283), Hāpsalu (1279) un Tallinas Domkalns. Pilsētu viduslaiku Eiropas tradīcijā raksturo pilsētas tiesību piešķīrums tai. Parasti pilsētu tiesības Livonijā balstījās uz Rīgas tiesībām, bet Igaunijā — uz Lībekas (Tallinas) tiesībām. Izņēmumi bija Hāpsalu un Paide, kur viduslaikos bija spēkā Rīgas tiesības.

1563. gadā pilsētas tiesības ieguva Kuresāre, bet 1584. gadā — Valga . 17. gadsimta sākumā Vecpērnavas pilsēta tika likvidēta, un mazās iekšzemes pilsētas (Paide, Rakvere un Viljandi) zaudēja lielu daļu savu tiesību un kā apdzīvotas vietas kļuva atkarīgas no muižas īpašnieka.

### Mūsdienu pilsētas Igaunijā
Līdz ar Tallinas un Rīgas vietniecības izveidošanu Igaunijas teritorijā bija sešas pilsētas: Tallina, Tartu, Kuresāre, Narva, Pērnava, Viljandi, bet Kuresāre, Paldiski, Valga un Veru ieguva pilsētas tiesības saskaņā ar Krievijas imperatores Katrīnas II 1785. gadā izdoto pilsētu likumu. 1783. gadā ieviešot vietniecību, iepriekšējās pilsētas tika pārveidotas par apriņķu centriem, un pilsētu tiesības tika atjaunotas Rakverei, Viljandi un Pērnavai; Paldiski kļuva par pilsētu, Veru tika izveidota kā jauna rajona pilsēta. Līdz ar vietniecības izveidošanu pilsētu padomes to administratīvajā jomā bija pakļautas provinces vietvarām, bet ekonomiskajā jomā — Finanšu ministrijas Kroņa palātai.

18. gadsimta beigās Igaunijas pilsētās dominēja koka ēkas. Pie izņēmumiem var pieskaitīt Tallinu un Kuresāri, kur gandrīz pusi ēku veidoja akmens ēkas, pateicoties pietiekamai atbilstošo būvmateriālu pieejamībai.

### Pilsētas Igaunijas Republikas laikā
1920. gadā Igaunijā bija 12 pilsētas: Hāpsalu, Kuresāre, Narva, Paide, Paldiski, Petseri, Pērnava, Tallina, Tartu, Valga, Vīlande un Veru.

1926. gadā ar Republikas valdības lēmumu Nemmes, Peltsamā, Tapas, Tervas un Tiri pašvaldības pēc to iedzīvotāju lūguma tika pārveidotas par pilsētām. 1927. gadā Terva kļuva par pilsētu, 1936. gadā — Otepē.

Pilsētu likums, kas stājās spēkā 1938. gada 1. maijā, likvidēja apdzīvotu vietu terminu. Saskaņā ar jauno likumu, 14 vietām – Antslai, Elvai, Jegevai, Jehvi, Kallastei, Keilai, Kilingi-Nemmei, Kundai, Kerdlai, Mustlai, Mustvē, Meizakilai, Sindi un Sūrejāni – tika piešķirts pilsētas statuss. Narvas pilsētas Narvas-Jēsū rajons (kopš 1934. gada) tika pārdēvēts par Narvas-Jēsū rajonu. 
## Skatīt arī
* Igaunijas administratīvais iedalījums
* Igaunijas mazpilsētas
* Igaunijas lielciemi

## Atsauces