Koscjuško sacelšanās

[thumb|300px|Pēc uzvaras par [Krievijas Impērijas karaspēku kaujā pie Raclavices (Jans Matejko, 1888)]]
thumb|Karaspēku pārvietošanās Koscjuško sacelšanās laikā un svarīgāko kauju vietas
**Tadeuša Koscjuško sacelšanās** (, *insurekcja kościuszkowska*) jeb **Otrais Polijas karš**, bija sacelšanās Polijas—Lietuvas kopvalstī 1794. gadā.

Daļa Polijas un Lietuvas muižniecības slepeni gatavoja sacelšanos, cerot uz palīdzību no Francijas. Par sacelšanās vadītāju ievēlēja ASV Neatkarības kara varoni Tadeušu Koscjuško.

## Norise
1794. gada 24. martā Koscjuško Krakovas tirgus laukumā paziņoja par sacelšanās sākumu un sevi pasludināja par diktatoru, kurš vēlāk nodos varu brīvi ievēlētam Seimam.

Steigšus apbruņotajiem Koscjuško spēkiem izdevās uzvarēt 4. aprīļa kaujā pie Raclavices, 17.—18. aprīlī notika Varšavas sacelšanās un 23. aprīlī sekoja Viļņas sacelšanās. 7. maijā Koscjuško parakstīja dzimtbūšanas ierobežošanas aktu ("Polaņecas proklamāciju").

Tomēr 6. jūnijā poļu patrioti zaudēja kaujā pie Ščekociniem, 15. jūnijā Prūsijas armija okupēja Krakovu. Koscjuško spēki atkāpās uz Varšavu, kuru 13. jūlijā aplenca Krievijas un Prūsijas armijas. 12. augustā Krievijas armija ieņēma Viļņu. Pēc 20. augustā sākušās Lielpolijas sacelšanās 6. septembrī iebrucēji bija spiesti pārtraukt Varšavas aplenkumu.

Tomēr Krievija mobilizēja jaunu armiju ģenerāļa Suvorova vadībā, 10. oktobra Macejovices kaujas laikā Koscjuško ievainoja un sagūstīja. 1794. gada 4. novembrī Suvorovs ieņēma Varšavas labā krasta priekšpilsētu Pragu un sarīkoja slaktiņu, nogalinot apmēram 20 000 civiliedzīvotāju. Pēc šī slaktiņa poļu spēki bija demoralizēti un Varšava padevās. 16. novembrī padevās pēdējie sacelšanās dalībnieki.

### Notikumi Latvijā

Kurzemes sacelšanās aptvēra Kurzemes un Zemgales hercogistes un Piltenes apgabala rietumu daļu, tās dalībnieki ieņēma Liepāju, Kuldīgu un Aizputi. Tadeušs Koscjuško nosūtīja arī karaspēka vienību Mihala Kleofasa Ogiņska vadībā uz Sēliju uzbrukumam Daugavpils cietoksnim.

25. jūnijā sacelšanās dalībnieki Telšu apriņķa ģenerālmajora Antonija Vojtkeviča (*Antoni Wojtkiewicz, Antanas Vaitkevičius*) vadībā ieņēma Liepāju. 28. jūnijā Liepājas tirgus laukumā nolasīja "Sacelšanās aktu", un "Kurzemes hercogistes sacelšanās aktu", kurā hercogistes pilsoņi apliecināja gatavību kopīgi cīnīties par Polijas un Lietuvas kopvalsts brīvību, integritāti un neatkarību. Muižniecībai uzlika pienākumu apsolīt zemniekiem brīvību.

Sapulcējušies parakstīja šo zvērestu un par Liepājas ģenerālmajoru ievēlēja pilsoni Heinrihu fon Mirbahu.

Attēls:Kurzemes hercogistes ģenerālmajora Mirbaha uzsaukums 1794.jpg|Kurzemes hercogistes ģenerālmajora Heinriha Mirbaha uzsaukums Liepājā 1794. gada 5. jūlijā
Kurzemes hercogistes ģenerālmajora Mirbaha uzsaukums 1794. gada 5. jūlijā.jpg|Uzsaukuma 2. lpp.
Ģenerālleitnanta Mirbaha uzsaukums Liepājā 1794. gada 1. augustā.jpg|Ģenerālleitnanta Mirbaha uzsaukums Liepājā 1794. gada 1. augustā


## Sekas
Koscjuško sacelšanās sakāve iezīmēja nozīmīgu pagrieziena punktu Polijas un Lietuvas vēsturē, jo tā noveda pie Polijas—Lietuvas kopvalsts trešās sadalīšanas 1795. gadā. Ne tikai Polija un Lietuva, bet arī Kurzemes un Zemgales hercogiste pārstāja pastāvēt kā suverēnas valstis.

## Skatīt arī
* Novembra sacelšanās
* Janvāra sacelšanās

## Atsauces

## Ārējās saites