open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lorija sala

**Lorija sala** (, ) ir sala Antarktikā, otra lielākā Dienvidorkneju salu arhipelāga sala. Izvietojusies arhipelāga austrumdaļā, Vašingtona šaurums rietumos to atdala no Pauela salas. Krasta līnija ļoti robota, vairākas garas un šauras pussalas tālu iestiepjas jūrā, veidojot plašus līčus. Piekrastē daudz sīku saliņu un klinšu. Lielāko salas daļu klāj ledāji, centrālajā daļā paceļas ar ledāju klātā Melvila augstiene. Vairākas vietas Lorija salā un mazajās saliņās tās piekrastē atzītas par putniem nozīmīgām vietām.

Salu 1821. gada decembrī salas rietumu galu atklāja britu roņu mednieks Džordžs Pauels un nodēvēja to par godu britu kartogrāfam Ričardam Holmsam Lorijam *(Richard Holmes Laurie)*, kurš sagatavoja un izdeva Pauela kartes. 1823. gada janvārī salu pilnībā apkuģoja un aptuveni nokartēja Džeimsa Vedela ekspedīcija, kas to sākotnēji nodēvēja par **Vedela salu**, bet vēlāk nosaukumu mainīja pret **Melvila salu** par godu britu valstsvīram Robertam Dandasam *(Robert Dundas)*, otrajam grāfam Melvilam.

1903. gada martā salā ieradās Viljama Brūsa ekspedīcija ar kuģi *Scotia*. Brūsa komanda uzbūvēja akmens ēku Omondhausu *(Omond House)*, ko izmantoja gan kā patversmi, gan kā meteostaciju. Ekspedīcija plānveidīgi izpētīja un nokartēja salu, kā arī atgrieza tai Pouela doto nosaukummu. 1903. gada decembrī Brūss devās uz Buenosairesu un 1904. gada janvārī ar Lielbritānijas valdības akceptu nodeva Lorija salā izbūvēto meteostaciju Argentīnas īpašumā. Stacijā, kas vēlāk tika pārdēvēta par Orkadasu,  kopš tā laika tiek veikti nepārtraukti meteoroloģiskie un ģeomagnētiskie novērojumi un tā ir vecākā cilvēku apdzīvotā vieta Antarktikā.

No 1946. gada janvāra līdz 1947. gada martam Gedesa ragā salas ziemeļos darbojās Lielbritānijas polārstacija Keipgedesa.

## Atsauces
D-dimērs

**D-dimērs** ir fibrīna sabrukšanas produkts — neliels olbaltumvielas fragments, kas novērojams asinīs pēc tromba sabrukšanas fibrinolīzes procesā. Viela tā nosaukta tādēļ, ka tās molekula sastāv no diviem savienotiem fibrinogēna tā saucamajiem D fragmentiem.

D-dimērs ir laboratoriskais fibrīna veidošanās marķieris. To izmanto venozo trombembolisko komplikāciju (sarežģījumu) diagnostikā kopā ar instrumentālām metodēm. D-dimēru paaugstināta koncentrācija asinīs liecina par aktīvi noritošiem trombu veidošanās procesiem, taču nenorāda uz tromba lokalizāciju. Tomēr paaugstinātu D-dimēru koncentrāciju var novērot arī pie dažiem citiem stāvokļiem, piemēram, pie ļaundabīgiem jaunveidojumiem, infekciozi-iekaisīgiem procesiem, grūtniecības laikā, veciem cilvēkiem.

Lai diagnosticētu trombozi, var veikt asins analīzi, lai noteiktu D-dimēra koncentrāciju. Kopš D-dimēra diagnostikas ieviešanas deviņdesmitajos gados, tā ir kļuvusi par nozīmīgu pārbaudi, ko veic cilvēkiem ar aizdomām par trombotiskiem traucējumiem, piemēram, vēnu trombemboliju. Ja negatīvs rezultāts praktiski izslēdz trombozi, pozitīvs rezultāts var liecināt par trombozi, bet neizslēdz citus iespējamos cēloņus. Tāpēc tās galvenais pielietojums ir izslēgt trombembolisku slimību, ja tās iespējamība ir maza.

## D-dimēra veidošanās
right|framed|D-dimēru testēšanas principi
Aktivējoties asins recēšanas sistēmai, veidojas ferments trombīns, kurš pārvērš fibrinogēnu fibrīnā ''dezAA'', kas ir spējīgs spontāni polimerizēties. Vispirms formējas šķīstošie fibrīna kompleksi ar fibrinogēnu, pēc tam šķīstošie dažādu garumu fibrīna oligomēri, kuru galotnēs atrodas fibrinogēna molekulas. Šādi kompleksi un oligomēri ir šķīstošais fibrīns. Tālāk oligomēri paliek arvien garāki un rodas protofibrillas, kas pēc kritiskā garuma sasniegšanas laterāli asociējas, veidojoties fibrillām. Fibrillas zarojas un galu galā formē trīsdimensiju fibrīna tīklu, kas ir jebkura tromba karkass. Paralēli ar fibrinogēna aktivēšanos trombīns aktivē XIII faktoru, kurš stabilizē fibrīnu ar starpmolekulāro kovalento saišu formēšanu starp perifēriskiem kaimiņmolekulu D-domēniem. Jau līmenī, kad fibrīns vēl ir oligomērs, notiek plazmogēna aktivēšana par aktīvo plazmīnu, kurš sašķeļ polimēro fibrīnu ar gala produktu — E-fragmīna un D-dimēra veidošanos.

## Analīzes noņemšana
Analīzi ņem ar slēgto sistēmu. Izmanto *[[vacuette]]* ("vakutaineris") ar zilo vāciņu vai *[[monovette]]* stobriņu ar zaļo vāciņu. Stobriņi ir ar antikoagulantu Na citrātu 3,8 %. Kad analīzi noņem asins stobriņā, asinis ir jāsamaisa ar antikoagulantu rotējot stobriņu uz vienu un otru pusi, bet nekratot.

## D-dimēri patoloģiju gadījumos
D-dimēri kopā ar šķīstošo fibrīnu ir molekulāri marķieri dažādu slimību asinsvadu komplikācijām, piemēram, cukura diabēta gadījumos. Cukura diabētu mēdz pavadīt asinsreces sistēmas aktivēšanās un paaugstināts  slimību risks.

## Atsauces
Uzlecošā mezgla garums

thumb|300px|Orbītas elementi
**Uzlecošā mezgla garums** ir viens no orbītu raksturojošiem elementiem.  To izmanto, lai matemātiski aprakstītu debess ķermeņa orbītas plaknes orientāciju attiecībā pret atskaites plakni. Saules sistēmas debess ķermeņiem tas ir leņķiskais attālums starp pavasara punktu un orbītas uzlecošo mezglu, mērīts pa ekliptiku no pavasara punkta pretēji pulksteņa rādītāja kustības virzienam.

Uzlecošā mezgla garumu mēra grādos un apzīmē ar ☊.
Pericentra arguments

thumb|300px|Orbītas elementi
**Pericentra arguments** ir viens no orbītu raksturojošiem elementiem.  Tas ir leņķis starp debess ķermeņa orbītas pericentru un uzlecošo mezglu. Leņķi mēra pa orbītas plakni kustības virzienā.

Pericentra argumentu mēra grādos un apzīmē ar ω.
Nokia 6210

**Nokia 6210** ir GSM mobilais telefons, kuru ražoja Nokia. Pārdošanā tas nonāca 2000. gadā. Neskaitot pamatfunkcijas SMS un zvanus, telefonā arī ir pieejams modinātājs, HSCSD modems, WAP pārlūks, trīs spēles (Snake, Space Impact un Bumper), kalkulators, darāmo darbu saraksts, kalendārs, infrasarkanā stara ports, skaņas ierakstītājs un hronometrs. 

## Skatīt arī
* Nokia

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Glenns Hols

**Glenns Hols** (; dzimis , miris ) bija kanādiešu hokejists, vārtsargs, karjeras laikā aizvadīja 16 sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Detroitas "Red Wings", Čikāgas "Black Hawks" un Sentluisas "Blues". Trīs reizes kā līgas labākais vārtsargs viņš ieguva Vezinas balvu.

## Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Hols sāka 1951.—52. gada sezonā, kuru aizvadīja Amerikas hokeja līgas vienībā Indianapolisas "Capitals". Jau tobrīd Hols bija Detroitas "Red Wings" sistēmā, 1952.—53. gada sezonā aizvadot arī sešas spēles tās sastāvā. 1954.—55. gada sezonā "Red Wings" rindās Hols laukumā devās divās spēlēs, pārējo laiku šajās trīs sezonās aizvadot Rietumu hokeja līgas vienībā Edmontonas "Flyers".

1955.—56. gada sezonā, kad uz Bostonas "Bruins" bija pārcēlies Terijs Savčuks, Hols kļuva par komandas pamatvārtsargu, sezonas beigās kā līgas labākais debitants izcīnot arī Kaldera balvu. Pēc 1956.—57. gada sezonas Hols tika aizmainīts uz Čikāgas "Black Hawks" vienību.

1961. gadā Hols kopā ar "Black Hawks" izcīnīja Stenlija kausu. 1963. un 1967. gadā kā līgas labākais vārtsargs ieguva Vezinas balvu. "Black Hawks" rindās Hols astoņu sezonu garumā aizvadīja 502 pilnas spēles pēc kārtas, kas vēl joprojām ir NHL rekords starp vārtsargiem. Hala pēc kārtas aizvadīto spēļu sērija pārtrūka 1962. gada 8. novembrī.

1967. gada vasarā Hols pievienojās jaunizveidotās komandas Sentluisas "Blues" rindām. Nākamajās trīs sezonās Hals kopā ar "Blues" sasniedza Stenlija kausa finālu, visas trīs reizes gan ar 0—4 piekāpjoties Monreālas "Canadiens". 1968. gadā kā izslēgšanas kārtas vērtīgākais spēlētājs Hols ieguva Kona Smita balvu. Pēc 1968.—69. gada sezonas beigām Hols trešo reizi saņēma Vezinas balvu un paziņoja par profesionālās karjeras beigām, taču nākamajā sezonā tomēr aizvadīja 18 spēles "Blues" sastāvā. Karjeru Hols beidz pēc 1970.—71. gada sezonas.

Hols nomira  94 gadu vecumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Debess ekvators

thumb|300px
**Debess ekvators** ir debess sfēras lielais riņķis, kura plakne ir perpendikulāra pasaules asij un sakrīt ar Zemes ekvatora plakni. To var definēt arī kā ekvatora projekciju debesīs. Debess ekvators sadala debess sfēru ziemeļu un dienvidu puslodē. Zemes rotācijas ass slīpuma dēļ debess ekvators atrodas apmēram 23,439° leņķī pret ekliptikas plakni.

Astronomijā debess ekvators ir daļa no ekvatoriālās koordinātu sistēmas, kas tiek plaši izmantota zvaigžņu, galaktiku, miglāju un citu debesu objektu atrašanās vietas noteikšanai. Šajā sistēmā tiek lietotas divas galvenās koordinātas:

* rekta deklinācija (RA) – leņķiska mērvienība, kas nosaka objektu attiecībā pret pavasara punktu, līdzīga Zemes ģeogrāfiskajam garumam,
* deklinācija (Dec) – objekta leņķiskais attālums virs vai zem debess ekvatora, analoģisks Zemes ģeogrāfiskajai platuma sistēmai.

Objekti, kuru deklinācija ir 0°, atrodas tieši uz debess ekvatora. Šī līnija šķērso vairākus nozīmīgus zvaigznājus, piemēram, Ūdensvīru, Zivis, Vaļu, Orionu, Lauvu un Jaunavu, kas padara debess ekvatoru vieglāk izsekojamu pat amatieru novērošanā. Tā kā debess ekvators atrodas simetriskā stāvoklī pret Zemes rotācijas asi, zvaigznēm uz tā ir īpašs kustības raksturs: tās ceļas un riet bez šķietamas novirzes uz ziemeļiem vai dienvidiem, kas ir raksturīgi tikai šai līnijai.

Debess ekvators ir būtisks ne tikai astronomijā, bet arī navigācijā un kalendāru veidošanā. Senajās civilizācijās zināšanas par Saules un zvaigžņu kustību attiecībā pret šo riņķi ļāva precīzāk noteikt gadalaikus, plānot sējas un ražas periodus, kā arī orientēties ceļojumos. Mūsdienās debess ekvators joprojām ir galvenais orientieris astronomiskajiem novērojumiem, teleskopu kalibrēšanai un debesu objektu kartēšanai.

## Atsauces
Hokeja slavas zālē uzņemto spēlētāju uzskaitījums

Šis ir visu to **[[hokejs|hokejistu]] uzskaitījums**, kas tikuši **uzņemti [[Hokeja slavas zāle|Hokeja slavas zālē]]**.

Pašlaik Hokeja slavas zālē uzņemti 289 spēlētāji. Kopš 2010. gada slavas zālē uzņemtas arī astoņas sievietes.

Lai gan slavas zālē spēlētāji ierasti tiek uzņemti vismaz trīs gadus pēc to profesionālās karjeras beigām, slavas zāles vēsturē bijuši vairāki gadījumi, kad tas noticis ātrāk, lai īpaši uzsvērtu spēlētāju nopelnu — tie ir bijuši Dits Klepers, Moriss Rišārs, Teds Lindsijs, Reds Kellijs, Terijs Savčuks, Žans Belivo, Gordijs Hovs, Bobijs Ors, Mario Lemjē un Veins Greckis.

## Uzskaitījums
[150px|right|thumb|[Žoržs Vezina, uzņemts 1945. gadā]]
[150px|right|thumb|[Lesters Patriks, uzņemts 1947. gadā]]
[150px|right|thumb|[Newsy Lalonde|Ņūzijs Lelonds uzņemts 1950. gadā]]
[right|150px|thumb|[Nels Stewart|Nīls Stjuarts uzņemts 1952. gadā]]
[150px|right|thumb|[Moriss Rišārs uzņemts 1961. gadā]]
[right|150px|thumb|[Syl Apps|Sails Epss uzņemts 1961. gadā]]
[150px|right|thumb|[Čārlijs Konahers uzņemts 1961. gadā]]
[right|150px|thumb|[Ivans Kurnuajē uzņemts 1982. gadā]]
[right|150px|thumb|[Derils Sitlers uzņemts 1989. gadā]]
[right|150px|thumb|[Billijs Smits uzņemts 1993. gadā]]
[right|150px|thumb|[Lerijs Robinsons uzņemts 1995. gadā]]
[right|150px|thumb|[Bērje Salmings uzņemts 1996. gadā]]
[150px|right|thumb|[Mario Lemjē uzņemts 1997. gadā]]
[right|150px|thumb|[Braiens Trotjē uzņemts 1997. gadā]]
[right|150px|thumb|[Michel Goulet|Mišels Gulē uzņemts 1998. gadā]]
[right|150px|thumb|[Veins Greckis uzņemts 1999. gadā]]
[right|150px|thumb|[Pols Kofijs uzņemts 2004. gadā]]
[right|150px|thumb|[Patriks Ruā uzņemts 2006. gadā]]
[150px|right|thumb|[Marks Mesjē uzņemts 2007. gadā]]
[right|150px|thumb|[Glens Andersons uzņemts 2008. gadā]]
[150px|right|thumb|[Igors Larionovs uzņemts 2008. gadā]]
[150px|right|thumb|[Braiens Līčs uzņemts 2009. gadā]]

## Piezīmes
Signe Baumane

**Signe Baumane** (dzimusi ) ir Ņujorkā dzīvojoša latviešu animācijas filmu režisore, scenāriste, māksliniece un grāmatu ilustratore.

Dzimusi Aucē, augusi Tukumā un Sahalīnā. Absolvējusi Rīgas 2. vidusskolu. Studējusi filozofiju Maskavā. Kopš 1995. gada dzīvo un strādā Ņujorkā. Kino mākslas un zinātnes akadēmijas biedre no 2005. gada.

Baumanes animācijas filmas "Akmeņi manās kabatās" (2014) un "Mans laulību projekts" (2022) saņēmušas katra pa trim Lielā Kristapa balvām.

## Režisētās filmas
* "Mans laulību projekts" (2022)
* "Akmeņi manās kabatās" (2014)
* "Veterinārārsts" (2007)
* "Zobārsts" (2005)
* "Sieviete" (2002)
* "Tīģeru zelts" (1995)
* "Kurpītes" (1993)
* "Ragana un govs". Cikls "Rāvējslēdzējs" (1991)

## Ārējās saites
*Signes Baumanes mājaslapa
*Signe Baumane filmas.lv
Pasaules ass

**Pasaules ass** ir taisne, kas iet caur debess sfēras centru un ir paralēla Zemes rotācijas asij. Pasaules ass krusto debess sfēru debess polos. Līdzīgi kā Zemes polus, tos sauc par debess ziemeļpolu un debess dienvidpolu. Pirmais atrodas Mazā Lāča zvaigznājā, otrais – Oktanta zvaigznājā.
EUTELSAT 33E

***EUTELSAT 33E*** (agrākie nosaukumi ***HOT BIRD 10***, ***ATLANTIC BIRD 4A***, ***Nilesat 104***, ***EUTELSAT 3C***, ***EUTELSAT HOT BIRD 13D***) ir Francijas uzņēmuma *[[Eutelsat]]* sakaru pavadonis. Orbītā palaists 2009. gada februārī.
Tas nodrošina televīzijas un radio retranslācijas pakalpojumus Eiropai, Ziemeļāfrikai un Vidējiem Austrumiem un Centrālāzijai.

Kosmisko aparātu izgatavoja Francijā reģistrēts uzņēmums *[[Astrium]]* uz platformas *[[Eurostar-3000]]* bāzes. Tā starta masa bija 4892 kg, izmēri 2,7 x 3,4 x 6,3 m, saules bateriju paneļu pletums 38 m. Pavadonī uzstādīti 64 Ku raidītāji.

2006. gada oktobrī *Eutelsat* noslēdza līgumu ar *Astrium* par kosmiskā aparāta ***HOT BIRD 10*** izgatavošanu, kas būtu identisks *[[HOT BIRD 8]]* un *[[HOT BIRD 9]]*.

*HOT BIRD 10* tika palaists  22:09 *[[UTC]]* ar nesējraķeti *[[Ariane 5ECA]]* (lidojums *VA-215*) no Gviānas kosmiskā centra. Kopā ar to palaists arī sakaru pavadonis *[[NSS-9]]* un nanopavadoņi *[[Spirale-A]]* un *[[Spirale-B]]*.

Ģeostacionāro orbītu *HOT BIRD 10* sasniedza ar saviem dzinējiem. Sākotnēji Tas tika novietots ģeostacionārās orbītas punktā 7° rietumu garuma.

2009. gada 24. martā *Eutelsat* noslēdza līgumu ar Ēģiptes sakaru uzņēmumu *Nilesat* par ģeostacionārās orbītas punkta 7° rietumu garuma kopēju izmantošanu. Līdz ar to *HOT BIRD 10* tika izmantots kopēji ar nosaukumu ***ATLANTIC BIRD 4A***.

 visi *ATLANTIC BIRD 4A* televīzijas kanāli tika pārslēgti uz ATLANTIC BIRD 7. Novembrī *ATLANTIC BIRD 4A* tika pārvietots uz punktu 3° A un pārsaukts par ***EUTELSAT 3C***.

2013. gada jūlijā *EUTELSAT 3C* tika pārvietots uz pozīciju 13° austrumu garuma un pārdēvēts par ***EUTELSAT HOT BIRD 13D***. Tur tas atradās kopā ar *[[EUTELSAT HOT BIRD 13B]]* un *[[EUTELSAT HOT BIRD 13C]]*.

2016. gadā *EUTELSAT HOT BIRD 13D* tika pārvietots uz punktu 13° austrumu garuma un pārdēvēts par ***EUTELSAT 33E***.

## Atsauces

## Ārējās saites
* EUTELSAT 33E  Eutelsat 
* Ariane launch 187 Arianespace 
* Hot Bird 8, 9, 10 → Eutelsat Hot Bird 13B, 13C, 13D / Atlantic Bird 4A / Eutelsat 3C Gunter Dirk Krebs
Interleikīns 6

thumb|200px|Interleikīna 6 struktūra
**Interleikīns 6** jeb **IL-6** ir iekaisuma pozitīvs citokīns, ko ražo dažādas šūnas (imūnsistēmas, taukaudu šūnas). Tas ietekmē dažādus orgānus un sistēmas: asinis, aknas, imūnsistēmu un endokrīno sistēmu, kā arī metabolismu (vielmaiņu). Galvenokārt IL-6 darbojas kā stiprs hipotalāma-hipofīzes-virsnieru stimulators. Glikokortikoīdi regulē IL-6 sekrēciju pēc atgriezeniskās saites principa. IL-6 ir nozīmīgs somatotropā hormona sintēzē, inhibē tireotropā hormona sekrēciju un samazina lipīdu koncentrāciju asinīs. Interleikīns 6 tiek ātri producēts, ķermenim reaģējot uz infekcijām un audu traumām. Tas veicina ķermeņa aizsargreakciju, stimulējot tā akūtās atbildes reakcijas, asinsradi un imūnās reakcijas. Kaut arī interleikīna ekspresija tiek stingri kontrolēta ar transkripcijas un pēctranskripcijas mehānismiem, neregulētai ilgstošai IL-6 sintēzei ir pataloģiska ietekme uz hronisku iekaisumu un autoimunitāti. 

## Atsauces
Roberts Rubenis

**Roberts Rubenis** (1917–1944) bija Latvijas Bruņoto spēku leitnants, latviešu leģionārs un Kureļa grupas bataljona komandieris. Kritis kaujā ar vāciešiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1917. gada 9. septembrī Krustpils pagastā. 1937. gadā beidza mācības Malnavas lauksaimniecības vidusskolā un no 1938. gada rudens līdz 1940. gada pavasarim dienēja Latvijas armijā, sākotnēji 7. Siguldas kājnieku pulkā, vēlāk — auto tanku pulkā, iegūstot leitnanta dienesta pakāpi.
1943. gada 15. maijā Roberts Rubenis apprecējās ar Ainu Jaunzemi.

1944. gada 13. martā Rubeni iesauca latviešu leģionā un viņš nonāca 15. latviešu SS grenadieru apmācību un papildinājumu brigādes 1. štāba rotā. Iespējams, ka Bredova kaujas grupas sastāvā viņš piedalījās 1944. gada 27. – 28. jūlija cīņās Jelgavas apkārtnē un pēc šīm kaujām atkāpās Skrīveru virzienā, kur bija sākusies ģenerāļa Kureļa grupas darbība. Leitnantam Rubenim uzticēja veidot Kureļa grupas rotu Bebru pagastā.

## Darbība Kureļa grupā
1944. gada 19. septembrī Rubenis kopā ar savu vienību atkāpās uz Ropažiem, bet 22. septembrī turpināja ceļu uz Kurzemi.
1944. gada oktobrī Rubeņa 200 vīru vienība novietojās Ventspils apriņķa Ugāles pagasta „Ilziķos”. Uzzinājis par kureliešu atbruņošanu, leitnants Rubenis pavēlēja bataljonam doties pārgājienā. Pusnaktī tas gar Usmas ezera austrumu malu devās Rendas virzienā un 16. novembrī Abavas krastā pie Pērkoņu mājām bataljons sadūrās ar vācu automašīnām. Nākamajā dienā Rubenis ieradās SS obergrupenfīrera Jekelna komandpunktā, kur atteicās padoties.

Novembrī rotu pārveidoja par Kureļa grupas 2. bataljonu — kopā aptuveni 450 vīru, kurš bija izvietojies Ugāles pagasta Ilziķos, Trebiņos un Vanagos. 1944. gada 18. novembrī bataljons atsita vāciešu uzbrukumu. Nākamajā dienā bataljons uzbruka SS obergrupenfīrera Jekelna štābam un nāvīgi ievainoto Robertu Rubeni aizveda uz Novadnieku mežsarga mājām. Paslēptas salmu vezumā, leitnanta Rubeņa mirstīgās atliekas nogādāja Ilziķu mājās un apbedīja.

No 6. līdz 9. decembrim notika virsnieka vietnieka Aleksandra Druviņa vadītās Rubeņa bataljona cīņas pret vāciešiem. 7. decembrī nogalināja vairākus vācu virsniekus, arī bijušo  Salaspils nometnes komandantu  SS oberšturmfīreru Kurtu Krauzi un bataljona komandieri kapteini Helds, kas bija tuvs Jekelna draugs. Tas, iespējams, bija tiešais iegansts, kāpēc 8. decembra vakarā sākās vardarbība pret Zlēku pagasta civiliedzīvotājiem, kas turpinājās visu 9. decembri. Zlēku traģēdijas laikā nodedzināja vismaz piecas viensētas un nogalināja to iedzīvotājus.
Pēdējās bataljona cīņas noritēja 9. decembrī pie Vēveru mājām. Dzīvi palikušie rubenieši atkāpjoties pārgāja Vēlogu dambi un izklīda. 

## Atsauces

## Literatūra
* Jānis Ūdris „Leitnants Rubenis. Bruņinieks Roberts”. — Zvaigzne, Rīga 2016.

## Ārējās saites
* Indulis Burka Lepns par savu vecvectēvu — Staburags 10.11.2009.
* Rubeņa bataljona muzejs

## Skatīt arī
* Kureļa grupa
* Kurzemes cietoksnis
* Latvijas Centrālā padome
Bethers

**Bethers** var būt:

* Artūrs Bethers (*Arthur Böttcher*; 1831—1889), vācbaltiešu izcelsmes anatoms un patologs;
* Klāvs Bethers (dzimis 2003. gadā), Latvijas futbolists.
Agņeška Brustmane

**Agņeška Brustmane** (; dzimusi  Varšavā) ir Polijas starptautiskā lielmeistare šahā (WGM, 1985).

## Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt 10 gadu vecumā, pirmais treneris ir bijis tēvs. 13 gadu vecumā piedalījusies Polijas junioru šaha čempionātā. 1978. gadā debitējusi Polijas sieviešu šaha čempionātā, kurā palikusi 9. vietā. Vēlākajos gados vēl desmit reizes piedalījusies Polijas sieviešu šaha čempionātos, kuros izcīnījusi 8 medaļas: 4 zelta (1982, 1984, 1987, 1996), 2 sudraba (1980, 1999) un 2 bronzas (1983, 1995).

Savā šahistes karjerā guvusi vairākus starptautiskus panākumus. 1980. gadā uzvarējusi Eiropas junioru šaha čempionātā, bet 1982. gadā - Pasaules junioru šaha kausā. Par šiem panākumiem FIDE Brustmanei piešķīra starptautiskās meistares nosaukumu (WIM, 1982).

Divas reizes Brustmane ļoti sekmīgi piedalījusies Pasaules čempiones nosaukuma izcīņas ciklos. 1986. gadā viņa ieņēma 6. vietu pretendentu turnīrā Malmē, bet 1988. gadā pretendentu turnīrā Gruzijā atkārtoja šo rezultātu, būdama vienīgā no turnīra dalībniecēm, kas tolaik nepārstāvēja Padomju Savienību.

Deviņas reizes pārstāvējusi Polijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs. Lielākais panākums ir bijis 1980. gada olimpiādē Valletā, kur izcīnījusi sudraba medaļu pie sava galdiņa, kā arī palīdzējusi Polijas komandai iegūt bronzas medaļas kopvērtējumā.

Pēc aktīvās šahistes gaitu beigām pievērsusies šaha sacensību tiesāšanai un 2011. gadā ieguvusi FIDE starptautiskā tiesneša nosaukumu.

2004. gadā ieguvusi maģistra grādu Varšavas Sociālo un humanitāro zinātņu universitātē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Debess pols

thumb|300px
**Debess poli** ir punkti, kuros pasaules ass šķērso debess sfēru. Izšķir debess ziemeļpolu un debess dienvidpolu. Novērotājam, kurš stāv uz Zemes ziemeļpola vai dienvidpola, attiecīgais debess pols atradīsies tieši virs galvas. Raugoties debesīs uz šo polu, redzams, ka tas ir nekustīgs, bet debess ķermeņi rotē ap to. Tomēr debess pola nekustība attiecībā pret zvaigznēm ir maldīga, jo tas lēnām pārvietojas precesijas dēļ.
thumb|left|Zvaigžņu kustība ap debess polu

Debess ziemeļpols atrodas Mazā Lāča zvaigznājā. Debess dienvidpols – Oktanta zvaigznājā.
Alberts Vīksne

**Alberts Vīksne** (1896-1976) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis Vīpes pagastā, pirmo izglītību ieguva Daugavpils pilsētas skolā. 1915. gadā iesaukts Krievijas Impērijas armijā un nosūtīts uz 2. armijas korpusa 43. kājnieku divīzijas 171. Korbinas rezerves pulku Krasnoje Selo, no tā viņu nosūtīja uz Ziemeļfrontes praporščiku skolu Gatčinā. Mācības Vīksne beidza 1916. gada martā un nonāk 21. armijas korpusa 43. kājnieku divīzijas 174. Romenas rezerves pulkā Narvā, pēc tam Rezerves latviešu strēlnieku pulkā. 1917. gada februārī Vīksne nonāca 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulkā, tā sastāvā piedalījās kaujās Rīgas frontē un sasniedza štābskapitāna pakāpi, atvaļināts 1917. gada decembrī.

## Latvijas Brīvības cīņās
Dienestam Latvijas bruņotajos spēkos Vīksne pieteicās brīvprātīgi 1919. gada 1. jūlijā un tika iecelts par Daugavpils apriņķa komandiera vietnieku, novembrī viņu pārcēla uz 4. Valmieras kājnieku pulku, tā sastāvā piedalījās Latgales atbrīvošanā. 1920. gada aprīlī Vīksni iecēla par rotas komandieri, ar varonību viņš izcēlās 8.-9. jūnijā, izlūkgājienā Baltinavas rajonā ar savu rotu straujā triecienā iegūstot divus ienaidnieka lielgabalus, par to 1922. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.

## Starpkaru periodā
Pēc Brīvības cīņu noslēguma Vīksne turpināja militāro dienestu, 1925. gadā viņš absolvēja virsnieku kursus un tika nozīmēts par rotas komandieri 5. Cēsu kājnieku pulkā. 1933. gadā beidza bataljonu komandieru kursus un 1935. gada februāri tika paaugstināts par pulkvedi-leitnantu un pārcelts uz 9. Rēzeknes kājnieku pulku kā bataljona komandieris. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 18. jūlijā Vīksni pārcēla uz štāba bataljonu.

## Otrajā pasaules karā
thumb|left|350px|Rūdolfs Bangerskis frontes apmeklējumā 1944. gada 8. jūnijā Bardovo pozīcijās 34. pulka kājnieku lielgabalu novietojumā. Pulkvežleitnants Alberts Vīksne otrais no labās. 
Pēc 1943. gada 10. februāra pavēles par vienota Latviešu leģiona Vīksne brīvprātīgi pieteicās dienestam un tika iecelts par 32. grenadieru pulka I bataljona komandieri, tā sastāvā Vīksne 1943. gada decembra sākumā nonāca frontē Novosokoļņiku rajonā. I bataljonu Vīksne komandēja līdz 1943. gada decembrim, atkal uzņemoties tā vadību no 1944. gada 13. aprīļa. 1944. gada 10. decembrī Vīksni iecēla par 34. pulka komandieri, viņš pulku vada kaujās smagajās kaujās Pomerānijas līnijā, par kauju pie Immenheimas 1944. gada 25. janvārī viņu apbalvoja ar I un II šķiras Dzelzs krustu. 1945. gada 7. februārī Vīksni ievainoja un viņš bija spiests savu pulku atstāt, uzņemoties tā vadību tikai pēdējā kara posmā, no 1945. gada 1. aprīļa.

## Pēckara dzīve
Pēc Vācijas kapitulācijas Vīksne nonāca Rietumu sabiedroto gūstā, vēlāk Cēdelgēmas gūstekņu nometnē. Pēc atbrīvošanas dzīvoja Vācijā un pildīja dienestu britu un amerikāņu militārajās palīgvienībās. Pensionējies 1964. gadā.

Pulkvežleitnants Alberts Vīksne miris Kaizerslauternā 1976. gada 31. decembrī.

## Atsauces
Nokia 9300

**Nokia 9300** bija Somijas uzņēmuma *[[Nokia]]* viedtālrunis, *[[Nokia 9500 Communicator]]* vienkāršota un lētāka versija. Izlaists 2005. gadā. Lai gan tas bija no *[[Nokia Communicator]]* sērijas, nosaukumā tam nebija vārda "*Communicator*".

Aparāts no ārpuses bija kā parasts telefons, bet atvērtā veidā ar to varēja darboties kā ar datoru, kuram bija *[[QWERTY]]* tastatūra un otrs liels LCD displejs.
Salīdzinot ar *Nokia 9500 Communicator*, šis bija mazāka izmēra, ar mazāku ekrānu. *Nokia 9300* nebija lokālā bezvadu tīkla atbalsta (izņemot *Nokia 9300i*), nebija kameras, mazāks akumulators.

Aparāts apgādāts ar *[[Texas Instruments]]* *[[OMAP]]* procesoru *1510*, kas darbojās 150 MHz frekvencē. Tam bija 80 MB atmiņa. Telefonā varēja ievietot *[[MultiMediaCard|MMC]]* atmiņas karti. Operētājsistēma bija *[[Series 80]]*, kas veidota uz *[[Symbian]]* bāzes.

ASV tirgum tika piegādāts modelis *Nokia 9300b*.
Tika izlaista modifikācija *Nokia 9300i* ar bezvadu tīkla atbalstu.

## Ārējās saites

*
Izsitumi

**Izsitumi** () ir morfoloģiski ādas elementi, kas parādās dažādu slimību, tajā skaitā arī infekciozu, gadījumos. Izsitumi var būt primāri un sekundāri. Izšķir arī patoloģiskus ādas stāvokļus, kuri pie dažādām slimībām parādās uz agrāk izmainītas ādas, bet pie citām slimībām ir citu ādas izsitumu tipu pārvēršanās rezultāts.

## Izsitumu klasifikācija
Primāri izsitumi:
* nedobumaini:
:* mākula, plankums (*macula*)
::* vaskulārais plankums veidots no sīku ādas asinsvadu paplašinājuma un to piepildinājumu ar asinīm. Perivaskulārā infiltrācija izteikta nenozīmīgi.
::* pigmentārais plankums veidojas:
::# no melanīna daudzuma palielināšanās bazālā slāņa šūnās, mazāk - raga slāņa šūnās un dermas viliju histiocītos (melanofāgos), 
::# no hemosiderīna ieslēgumu un citu krāsvielu (mākslīgu un pigmenta) nogulsnēšanās dermā.
:* nātrene (*urtica*) parādās no dermas viliju apjoma palielināšanās no tās izteiktas tūskas, kas nospiež asinsvadus. Līdz ar nātrenes veidošanos sašaurinās pieguļošie epidermālie izaugumi.
:* mezgliņš (*papulla*)
::* epidermāls mezgliņš
::* epidermo-dermāls mezgliņš
:* pauguriņš (*tuberculum*)
:* mezgls (*nodus*)
* dobumaini:
:* pūslītis (*vesicula*)
:* pūslis (*bulla*)
:* pustula (*pustula*)
Sekundāri izsitumi:
* mākula (*macula*) 
* erozija (*erosio*)
* čūla (*ulcus*)
* zvīņa (*squama*)
* krevele (*crusta*)
* rēta (*cicatrix*)
* plaisa (*fissura*, *rhagas*)
* *excoriatio*
* *eschara*
Patoloģiskie stāvokļi:
* keratoze (*keratosis*)
* lihenifikācija (*lichenificatio*)
* veģetācija (*vegetatio*)
* dermatoskleroze (*dermatosclerosis*)
* anetodermija (*anetodermia*)
* atrofodermija (*atrophodermia*)

## Atsauces

## Ārējās saites
Artūrs Bethers

**Artūrs Bethers** (, dzimis , miris ) bija Bauskā dzimis vācbaltiešu izcelsmes anatoms un patologs.

Dzimis Bauskā. 1856. gadā Tērbatas universitātē ieguva doktora grādu medicīnā. Papildinājies Vācijā, Francijā un Austrijā. 1862. gadā kļuva par Tērbatas universitātes patoloģijas profesoru. No 1871. līdz 1877. gadam - žurnāla *Dorpater Medicinische Zeitschrift* redaktors.

Pazīstams ar pētījumiem cilvēka auss uzbūvē. Bethera vārdā nosauktas auss struktūrā atrodošās Bethera šūnas.

## Nepilna bibliogrāfija

**Observationes microscopicae de ratione qua nervus cochleae mammalium terminator*, 1856.
**Mittheilung über einen bester noch unbekannten Blasenwurm*, 1862.
**Ueber die Entwickelung und Bau des Gehörlabyrinths nach Untersuchungen an Säugethieren*, 1869.
**Kritische Bemerkungen und neue Beiträge zur Litteratur des Gehörlabyrinths*, 1872.
**Neue Untersuchungen über die rothen Blutkörperchen*, 1876.
Pēteris Balodis (leģionārs)

**Pēteris Balodis** (1907-1978) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks, pēdējais 34. grenadieru pulka komandieris.

## Bērnība un jaunība

Pēteris Balodis dzimis 1907. gadā Mālpils pagastā, izglītību ieguvis Rīgā - 1928. gadā viņš beidza Rīgas pilsētas 1. vidusskolu. Balodis izlēma par labu militārai karjerai un iestājās Latvijas kara skolā.

## Starpkaru periodā

Kaprāļa pakāpi Balodis ieguva jau 1929. gadā, un 1930. gada 1. septembrī viņš beidza kara skolu leitnanta pakāpē un tika iecelts par 1. Liepājas kājnieku pulka III rotas jaunāko virsnieku. 1932. gada 17. jūlijā Balodi pārcēla uz 6. Rīgas kājnieku pulku un 1933. gada 1. septembrī paaugstināja par virsleitnantu, kā arī iecēla par vada komandieri. 1935. gada 1. novembrī Balodis tika iecelts par pulka adjutanta vietnieku, bet no 1937. gada 12. septembra vadīja Virsnieku klubu un Vēsturisko muzeju.

1938. gada 30. novembrī Balodi piekomandēja Armijas ekonomiskajam veikalam kā Rīgas nodaļas priekšnieka palīgu. No 1939. gada 11. novembra viņš vadīja Armijas ekonomiskā veikala Rēzeknes nodaļu. Pēc Latvijas okupācijas Balodi 1940. gada 8. augustā paaugstināja par kapteini, taču jau 25. oktobrī atvaļināja no dienesta..

## Otrajā pasaules karā

1943. gada pavasarī Balodi iesauca dienestam Latviešu leģionā, sākotnēji kā 15. divīzijas štāba transporta priekšnieku, 1943. gada 30. aprīlī viņu arī paaugstināja par kapteini. 1944. gada 15. novembrī Balodi iecēla par 34. grenadieru pulka II bataljona komandieri, tā sastāvā viņš piedalījās kaujās Pomerānijas līnijā, kur 1945. gada 24. janvārī pie Immenheimas izrādīja īpašu varonību, par ko tika apbalvots ar I un II šķiras Dzelzs krustu un paaugstināts par majoru. 1945. gada 5. februārī Balodi ievainoja, un viņš bija spiests fronti pamest līdz 29. martam, kad tika nozīmēts par 34. pulka I bataljona komandieri. 1945. gada 27. aprīlī pulka pulkvežleitnants Vīksne iepriekš gūtā ievainojuma galvā dēļ bija spiests fronti pamest un Balodis kļuva par bataljona komandieri - viņš bija pēdējais pulka komandieris un vadīja to līdz nonākšanai Rietumu sabiedroto gūstā 1945. gada 2. maijā.

## Pēckara dzīve

Pēc Vācijas kapitulācijas Balodis nonāca Cēdelgēmas gūstekņu nometnē, tur piedalījās Daugavas Vanagu dibināšanā. Vēlāk devās uz Kanādu, kur turpināja aktīvi darboties trimdas latviešu organizācijās, par to apbalvots ar Daugavas Vanagu nozīmi zeltā.

Majors Pēteris Balodis mira ar sirdstrieku Ņujorkā 1978. gada 1. janvārī, guldīts zemes klēpī Rotas brāļu kapos Katskiļos.

## Atsauces
Margareta Žunku

**Margareta Žunku** (; dzimusi , Kluža-Napokā kā Margareta Murešana ()) ir Rumānijas starptautiskā lielmeistare šahā (WGM, 1982).

## Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt 16 gadu vecumā. 1967. gadā kļuvusi par Rumānijas junioru čempionu šahā. Vēlāk piedalījusies Rumānijas sieviešu šaha čempionātos, kuros izcīnījusi 6 medaļas: 3 zelta (1983, 1985, 1987), sudraba (1979) un 2 bronzas (1971, 1977).

1980. gados sekmīgi piedalījusies Pasaules čempiones nosaukuma izcīņas ciklos. Vislielākais panākums bija uzvara starpzonu turnīrā Tbilisi 1982. gadā un iekļūšana pretendentu mačos, kur gan nācās atzīt Lidijas Semjonovas parākumu ar 4½ : 5½. 1985. gadā starpzonu turnīrā Železnovodskā palikusi 8. vietā.

No 1978. līdz 1990. gadam septiņas reizes pārstāvējusi Rumānijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, turklāt 5 reizes spēlējusi pie 1. galdiņa. Komandu vērtējumā ieguvusi 3 medaļas: sudraba (1982) un 2 bronzas (1984, 1986).

Kopš 1996. gada šaha sacensībās piedalās reti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Atdzimšanas dziesma

**"Atdzimšanas dziesma"** bija 1934. gada 21., 22. un 24. jūlijā Rīgas Esplanādē rīkots muzikāli teatrāls masu uzvedums, kā mērķis bija atbalstīt 15. maijā notikušo valsts apvērsumu. Pasākumu kopumā apmeklēja 160 000 cilvēku.

Scenārija autors Roberts Kroders un scenogrāfs Jānis Muncis dažu nedēļu laikā radīja pasākumu, kurā piedalījās 600 kareivji, 100 jātnieki, 400 aizsargi, 100 kara veterāni, 100 policisti, 1800 kora dziedātāju, 60 operas baletdejotāji, 100 orķestra mūziķi un aktieri.

Kroders "Atdzimšanas dziesmu" raksturoja šādi: "Darbību es ietvēru vadonības idejā un šīs idejas pretdarbībā. Vadonim, kā Dieva un Laimes vēlējuma nesējam, bija jāuzvar."

Muncis saņēma Ulmaņa un Iekšlietu viceministra Bērziņa parakstītu pateicības vēstuli, un 1934. gada 15. novembrī par nopelniem Latvijas labā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.

## Atsauces
Orkadasa

**Orkadasa** () ir Argentīnas vissezonas polārstacija Antarktīdā, vecākā pētnieciskā stacija un pirmā nepārtraukti cilvēku apdzīvotā vieta Antarktikā. Izvietojusies Dienvidorkneju salu arhipelāga otrā lielākajā — Lorija salā uz zemesšauruma starp Skotijas līci dienvidos un Džesijas līci ziemeļos.

## Vēsture

Pirmā meteostacija Lorija salā tika ierīkota 1903. gada polārās vasaras beigās Viljama Spīrsa Brūsa Skotijas Nacionālās antarktiskās ekspedīcijas ar kuģi *Scotia* laikā, kad kļuva skaidrs, ka tai nāksies pārziemot Dienvidorkneju salās. Meteostacijas ēkas sienas tika izbūvēta no sakrautiem akmeņiem  platumā, spraugas starp tiem pildot ar smiltīm un šķembām. Ēkas platība bija , paredzēta gan kā meteostacija, gan daļas ekspedīcijas komandas pārziemošanai. Ēka tika nosaukta par Omondhausu *(Omond House)* par godu Nevisa kalna observatorijas galvenajam meteorologam Robertam Omondam *(Robert T. Omond)*. Pārziemošanas laikā ik stundu tika veikti meteoroloģiskie novērojumi, ūdenslīmeņa un magnētiskie mērījumi, kā arī pētīta dzīvnieku un augu valsts.

Pēc pārziemošanas Brūss devās uz Buenosairesu, lai papildinātu krājumus un remontētu kuģi. Buenosairesā viņš sazinājās ar Lielbritānijas vēstniecību, lai vienotos par turpmāko meteoroloģisko novērojumu finansēšanu. Pēc atteikuma saņemšanas Brūss kontaktējās ar Argentīnas iestādēm (Lauksaimniecības ministriju un Meteoroloģijas pārvaldi), lai tās pārņemtu Omondhausu. Ar prezidenta Hulio Arhentino Rokas atbalstu tika panākta vienošanās par meteostacijas un novērojumu programmas pārņemšanu, sākotnēji to organizējot at jauktu skotu-argentīniešu komandu. Pēc vienošanās panākšanas 1904. gada 13. februārī *Scotia* atgriezās Dienvidorkneju salās un 22. februārī Omondhausa tika pārņemta Argentīnas pārvaldē *(Observatorio de las Orcadas del Sur)*.

Stacija tika paplašināta, no līdztvestajiem kokmateriāliem izbūvējot vairākas jaunas ēkas. 1927. gada 30. martā stacijā tika izveidota pirmā radiotelegrāfa stacija Antarktikā, kas to savienoja ar Ušvaju. Stacija piederēja Lauksaimniecības ministrijai līdz 1952. gada 23. decembrim, kad to pārņēma Argentīnas Kara flotes Hidrogrāfijas dienests, piešķirot tai Orkadasas nosaukumu *(Destacamento Naval Orcadas)*. Mūsdienās stacija sastāv no 11 ēkām, kas var uzņemt līdz 45 pētniekiem vasarā un ap 14 ziemā.

Omondhausai, argentīniešu 1905. gadā uzbūvētajai meteostacijai un stacijas kapsētai ar septiņiem apbedījumiem piešķirts vēstures pieminekļa statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Orāna

**Orāna** () vai **Vahrāna** (, *Wahrān*) ir pilsēta Alžīrijas ziemeļos, Orānas provinces administratīvais centrs. Tā atrodas Vidusjūras krastā, aptuveni 430 km uz rietumiem no valsts galvaspilsētas Alžīras. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 853 tūkstoši iedzīvotāju. Savukārt tās aglomerācijā dzīvoja gandrīz 1,5 miljoni iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir otra lielākā pilsēta Alžīrijā un viena no lielākajām Magribas reģionā.

## Ārējās saites
Sofija Polgāra

**Sofija Polgāra** (; dzimusi , Budapeštā) ir Ungārijas starptautiskā lielmeistare (WGM, 1989) un starptautiskā meistare šahā (IM, 1990).

## Biogrāfija
Vidējā no māsām Polgārām, kuru tāpat kā Judīti un Žužu viņu tēvs Lāslo Polgārs izaudzināja par spēcīga līmeņa šahisti. Lai gan Sofija ģimenē tika uzskatīta par talantīgāko no māsām, tomēr viņas šaha rezultāti nesasniedza abu pārējo māsu līmeni.

1986. gadā Sofija Polgāra dalīja 2.-3. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā Puertoriko un 1989. gadā uzvarēja spēcīgā starptautiskā šaha turnīrā Romā ar izcilu rezultātu - 8½ punkti no 9.

No 1988. līdz 1996. gadam četras reizes pārstāvēja Ungārijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs. Komandu vērtējumā ieguvusi 3 medaļas: 2 zelta (1988, 1990) un 1 sudraba (1994), bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi 3 zelta medaļas (1990, 1994 -2) un bronzas medaļu (1996).

Tomēr vēlākajos gados pievērsusies mākslas studijām Telavivas Avni mākslas un dizaina institūtā. 1999. gada 7. februārī apprecējusies ar Izraēlas šaha lielmeistaru Jonu Kosašvili. Pārim ir divi bērni. Ģimene dzīvojusi Toronto (Kanāda), taču 2012. gadā atgriezusies Izraēlā. Sofija Polgāra strādā kā šaha trenere un māksliniece.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aldžernons Čārlzs Svinbērns

**Algernon Charles Swinburne** (; dzimis , miris ) bija angļu dzejnieks, dramaturgs, rakstnieks un kritiķis.

Dzimis Londonā, dzejot sācis no 1849. līdz 1853. gadam mācoties Ītonā. Kādu laiku studējis Oksfordā. Oksfordā iepazinies ar prerafaelītiem. Būdams tendēts uz alkoholismu un alkolagniju, kopš 1879. gada dzīvoja drauga Teodora Votsa uzraudzībā, dzīves nogalē kļūdams respektabls sabiedrības loceklis.

## Bibliogāfija

;Luga dzejā
**The Queen Mother* (1860)
**Rosamond* (1860)
**Chastelard* (1865)
**Bothwell* (1874)
**Mary Stuart* (1881)
**Marino Faliero* (1885)
**Locrine* (1887)
**The Sisters* (1892)
**Rosamund, Queen of the Lombards* (1899)

;Dzejoļi
**Atalanta in Calydon* (1865)
**Poems and Ballads* (1866)
**Songs Before Sunrise* (1871)
**Songs of Two Nations* (1875)
**Erecthus* (1876)
**Poems and Ballads, Second Series* (1878)
**Songs of the Springtides* (1880)
**Studies in Song* (1880)
**The Heptalogia, or the Seven against Sense. A Cap with Seven Bells* (1880)
**Tristam of Lyonesse* (1882)
**A Century of Roundels* (1883)
**A Midsummer Holiday and Other Poems* (1884)
**Poems and Ballads, Third Series* (1889)
**Astrophel and Other Poems* (1894)
**The Tale of Balen* (1896)
**A Channel Passage and Other Poems* (1904)

;Kritika
**William Blake: A Critical Essay* (1868, new edition 1906)
**Under the Microscope* (1872)
**George Chapman: A Critical Essay* (1875)
**Essays and Studies* (1875)
**A Note on Charlotte Brontë* (1877)
**A Study of Shakespeare* (1880)
**A Study of Victor Hugo* (1886)
**A Study of Ben Johnson* (1889)
**Studies in Prose and Poetry* (1894)
**The Age of Shakespeare* (1908)
**Shakespeare* (1909)

;Kopotie raksti
**The poems of Algernon Charles Swinburne*, 6 vols. London: Chatto & Windus, 1904.
**The Tragedies of Algernon Charles Swinburne*, 5 vols. London: Chatto & Windus, 1905.
**The Complete Works of Algernon Charles Swinburne*, ed. Sir Edmund Gosse and Thomas James Wise, 20 vols. Bonchurch Edition; London and New York: William Heinemann and Gabriel Wells, 1925-7.
**The Swinburne Letters*, ed. Cecil Y. Lang, 6 vols. 1959-62.

## Ārējās saites

* Algernon Charles Swinburne Project
Najāda (pavadonis)

**Najāda**, arī **Neptūns III**, ir Neptūnam tuvāk esošais pavadonis. 
## Atklāšana un nosaukums
Pavadonis tika atklāts pirms 1989. gada septembra vidus, izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” uzņemtos attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1989 N 6.
Vārds Najāda pavadonim tika piešķirts 1991. gada 16. septembrī ar Starptautiskās Astronomijas savienības cirkulāru Nr.5347. Najādas grieķu mitoloģijā ir dieva Okeāna un Tētijas meitas, avotu un strautu nimfas.
## Orbīta un fizikālie parametri
Najāda ir neregulāras formas pavadonis. Nekādas ģeoloģiskās aktivitātes pēdas uz pavadoņa nav konstatētas. Tiek uzskatīts, ka Najāda ir izveidojusies, apvienojoties agrāk eksistējošo Neptūna pavadoņu šķembām, kuras palika pēc sadursmēm, kad Neptūns savā gravitācijas laukā „sagrāba” Tritonu. Najāda riņķo apmēram 23 500 km virs Neptūna mākoņu virsmas un tā orbīta palēnām pazeminās. Tas nozīmē, ka ar laiku pavadonis vai nu ietrieksies Neptūnā, vai arī izjuks gabalos, izveidojot gredzenu ap planētu.

Pēc tam, kad „Voyager 2” bija palidojis Neptūnam garām, Neptūna sistēmu pastiprināti  pētīja uz Zemes esošās observatorijas un Habla kosmiskais teleskops. Laikposmā starp 2002. gada jūliju un 2003. gada oktobri novērojumus, izmantojot adaptīvo optiku, veica Keka observatorija Maunakea virsotnē, Havaju salās. Toreiz viegli tika konstatēti Neptūna sistēmas četri iekšējie pavadoņi. Talasu atrada pēc attēlu apstrādes, bet Najādu atrast nevarēja.

2013. gadā SETI institūts paziņoja, ka Najāda ir atkal atrasta. To konstatēja M. Šovaltera vadītā komanda, izpētot arhivētos 2004. gada Habla teleskopa uzņēmumus. Šovalters uzkata, ka Najādas orbīta neizskaidrojamu iemeslu dēļ ir izmainījusies. Kā iemesls šīm izmaiņām varētu būt pavadoņa apriņķošanas ātruma pieaugums, izzūdot atsevišķiem Neptūna gredzeniem.

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
Despoina (pavadonis)

**Despoina**, arī **Neptūns V**, ir Neptūna pavadonis. Tas ir trešais pavadonis pēc kārtas, skaitot no Neptūna.
## Atklāšana un nosaukums
Pavadonis tika atklāts 1989. gada jūlija beigās, izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” uzņemtos attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1989 N 3.
Vārds Despoina pavadonim tika piešķirts 1991. gada 16. septembrī ar Starptautiskās Astronomijas savienības cirkulāru Nr.5347. Despoina grieķu mitoloģijā ir nimfa, Poseidona un Dēmetras meita.
## Orbīta un fizikālie parametri
Despoina ir neregulāras formas pavadonis. Nekādas ģeoloģiskās aktivitātes pēdas uz pavadoņa nav konstatētas. Tiek uzskatīts, ka Despoina ir izveidojies, apvienojoties agrāk eksistējošo pavadoņu atlūzām, kuras palika pēc sadursmēm, kad Neptūns savā gravitācijas laukā „sagrāba” Tritonu. Despoina orbīta atrodas tuvu Talasa orbītai un to aptver Leverjē gredzens. Pavadoņa orbīta palēnām pazeminās. Tas nozīmē, ka ar laiku pavadonis vai nu ietrieksies Neptūnā, vai arī izjuks gabalos pēc Roša robežas šķērsošanas, izveidojot gredzenu ap planētu.
 
## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
Rīgas Mārtiņa luterāņu baznīca

**Rīgas Mārtiņa luterāņu baznīca** ir 1852. gadā uzcelts Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Slokas ielā 34 Pārdaugavā, Rīgā. Tā ir senākā Pārdaugavas luterāņu baznīca, kas celta kā zāles jeb halles tipa baznīca ar iebūvētām emporām (luktām, balkonu) un eklektiskās romāņu arhitektūras formās veidotām sarkano ķieģeļu fasādēm.

Šobrīd Rīgas Mārtiņa baznīcā kalpo mācītājs Aivars Smuidris.

## Vēsture
Lielākā daļa Pārdaugavas latviešu jau kopš 17. gadsimta piederēja Sv. Jāņa luterāņu draudzei tagadējā Vecrīgā. 18. gadsimta vidū Pārdaugavas iedzīvotāji Rīgas maģistrātam iesniedza lūgumu par atsevišķas draudzes dibināšanu Daugavas kreisajā krastā. Tomēr tikai 1846. gada 18. februārī Lielā ģilde nolēma atvēlēt līdzekļus baznīcas celšanai Āgenskalnā, kur bija uzceltas daudzas bagāto pilsoņu ārpilsētas mājas. Tā kā ģildes sapulce notika Mārtiņa Lutera 300. nāves gadadienā, baznīcai deva Svētā Mārtiņa vārdu. Dievnama projektu 1851. gada 15. maijā pabeidza pilsētas arhitekts Johans Daniels Felsko. Baznīcai izvēlētā vieta atradās Āgenskalnā, Jāņa baznīcas kapsētas tuvumā pie Daugavgrīvas ceļa, ar mežu apaugušā uzkalnā. Mārtiņa baznīcas celšanai zemi dāvināja Švarcmuižas īpašnieks Dr. S. Švarcs. Lielās ģildes vecākais Eberhards Mihaēls fon Bulmerinks (*v. Bulmerincq*) baznīcas celšanai ziedoja 20 tūkstošus rubļu.

1851. gada 16. maijā tika likts pamatakmens, bet 1852. gada 26. oktobrī baznīcu svinīgi iesvētīja. Baznīcas būvdarbus veica Rīgas mūrnieku meistari Krīgers, Šteinerts un Kruts. Paralēli būvdarbiem abās pusēs jaunceltnei iestādīja Holandes liepu alejas un 1851. gada novembrī būvmeistars Krīgers (*Krüger*) sāka celt arī mācītāja māju Mārtiņa ielā 3, kur tagad atrodas draudzes kanceleja. 1855. gadā atklāja baznīcas pirmās ērģeles, kuras būvēja Rīgas ērģeļbūvētājs A. Martins.

No 1887. līdz 1888. gadam celtni pārbūvēja pēc Heinriha Kārļa Šēla projekta. Nojauca nelielo veco torni un ēkai Slokas ielas pusē piebūvēja plašu priekštelpu ar diviem torņiem katrā pusē. Altāra galā izveidoja jaunu pusapaļu apsīdu. Paplašināja arī baznīcas draudzes telpu līdz 1200 sēdvietām. 1893. gadā baznīcā iebūvēja Valkera firmas ērģeles ar 2 manuāļiem un 20 balsīm. Baznīcas altārglezna ir igauņu mākslinieka Johana Kēlera gleznas "Pieta" kopija.


Rīgas Mārtiņa baznīca pirms 1865.jpg|Rīgas Mārtiņa baznīca pirms pārbūves (arhitekts Johans Daniels Felsko, 1852)
Attēls:Rīgas Svētā Mārtiņa evaņģēliski luteriskā baznīca.JPG|Mārtiņa baznīca 20. gadsimta sākumā


## Mārtiņa kapi
Netālu no baznīcas atrodas Mārtiņa kapi. Tie ietver bijušo Āgenskalna brīvkapsētu un Sv. Jāņa baznīcas kapus. Kapsēta šeit ierīkota 1773. gadā, un tie ir vecākie līdz mūsdienām saglabātie Pārdaugavas kapi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Rīgas Mārtiņa baznīca
EUTELSAT 10A

***EUTELSAT 10A*** (agrākais nosaukums ***W2A***) bija Francijas uzņēmuma *[[Eutelsat]]* sakaru pavadonis. Tas nodrošināja datu pārraides pakalpojumus Eiropai, Āfrikai un Vidējiem Austrumiem. Pavadoni orbītā palaida 2009. gada 3. aprīlī un izmantoja līdz 2023. gada novembrim.

Kosmisko aparātu izgatavoja Francijā reģistrēts uzņēmums *[[Alcatel Alenia Space]]* uz platformas Spacebus-4000C4 bāzes. Tā starta masa bija 5900 kg. Pavadonī uzstādīti 46 Ku un 10 C raidītāji, kā arī S joslas aparatūra.

2006. gada oktobrī *Eutelsat* noslēdza līgumu ar *Alcatel* par kosmiskā aparāta *W2A* izgatavošanu.

## Lidojuma gaita
*W2A* tika palaists  16:24 UTC ar nesējraķeti *[[Proton-M/Briz-M]]* no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas. 4. aprīlī 01:34 UTC pavadonis tika izlaists ģeosinhronajā pārejas orbītā.

Ģeostacionāro orbītu tas sasniedza ar saviem dzinējiem. *W2A* tika novietots ģeostacionārās orbītas punktā 10° austrumu garuma. Naktī no 18. uz 19. maiju uz *W2A* tika pārslēgti pavadoņa W1 kanāli, un tas sāka aktīvu darbību. *W1* pēc tam tika pārvietots uz pozīciju 10° austrumu garuma.

2012. gada 1. martā *Eutelsat* unificēja savu pavadoņu nosaukumu sistēmu. Kosmiskie aparāti turpmāk tika identificēti pēc to orbitālās pozīcijas. *W2A* ieguva nosaukumu *EUTELSAT 10A*.

*EUTELSAT 10A* bija paredzēts izmantot līdz 2023. gada beigām. 2022. gada novembrī palaida tā aizvietotāju *[[EUTELSAT 10B]]*. 2023. gada jūlijā tika sākta *EUTELSAT 10B* ekspluatācija. Līdz novembrim uz *EUTELSAT 10B* kanāliem bija pārslēgti visi *EUTELSAT 10A* klienti, un *EUTELSAT 10A* sāka pārvietot uz kapsētas orbītu.

## S joslas aparatūra
Pavadonim bija uzstādīti S joslas raidītāji ar 12 m diametra antenu. Šī bija Eiropā pirmā S joslas derīgā krava, tā apzīmēta ar nosaukumu ***Solaris W2A***. To apkalpoja *[[Eutelsat]]* un *[[SES ASTRA]]* kopuzņēmums *Solaris Mobile*, un to bija paredzēts izmantot mobilajiem pakalpojumiem, galvenokārt televīzijas uztveršanai mobilajās ierīcēs. Neilgi pēc pavadoņa palaišanas *Solaris Mobile* paziņoja, ka aparatūrā ir novērotas anomālijas un nepieciešami papildu testi. Kopš tā laika publiskota maz informācijas, piemēram, ka palaista *EUR Radio*, brīva ciparu radio demonstrācijas platforma Eiropai.

2014. gada 6. janvārī *[[EchoStar]]* nopirka uzņēmumu *Solaris Mobile* un līdz ar to derīgā krava *Solaris W2A* pārgāja *EchoStar* īpašumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* EUTELSAT 10A Eutelsat 
* Eutelsat W2A → Eutelsat 10A Gunter Dirk Krebs