open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Druva

**Druva** (agrāk **Kumbri**) ir ciems Saldus novada Saldus pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Saldus ziemeļu pievārtē Dīcmaņu strauta krastos pie autoceļa P108 5 km no novada centra Saldus un 121 km no Rīgas.

1972. gadā pie bijušās Kumbru muižas (*Gut Kumbern*) tika sākts celt lauku paraugciematu — kolhoza «Druva» centru, kas tika celts pēc arhitektu Pētera Milzarāja un Gunāra Jansona projekta. Druvā atrodas pagasta pārvalde, Druvas vidusskola, bērnudārzs, kultūras nams, sporta komplekss, pasts, doktorāts, aptieka, pagasta muzejs.

## Atsauces
Didzis Gavars

**Didzis Gavars** (dzimis ) ir latviešu ārsts un politiķis, bijušais Latvijas veselības ministrs. 

## Dzīvesgājums
Dzimis , 1984. gadā pabeidza mācības Rīgas 1. vidusskolā, 1992. gadā studijas Latvijas Medicīnas akadēmijas Ārstniecības fakultātē. 1993. gadā LMA ieguvis sertificēta laboratorijas ārsta kvalifikāciju.

1993. gada Didzis Gavars kļuva par SIA "E. Gulbja Laboratorija" direktora vietnieku, bet 2004. gadā — arī par valdes locekli. 2010. gadā viņu ievēlēja par Veselības aprūpes darba devēju asociācijas valdes locekli. 
Didzis Gavars bijis iekļauts vairāku plašsaziņas līdzekļu veidotajos Latvijas miljonāru sarakstos.

### Politiskā darbība
Didzis Gavars nesekmīgi kandidēja 2001. gada Jūrmalas domes vēlēšanās no Latvijas Zaļās partijas saraksta.  viņš kļuva par veselības ministru Valda Dombrovska vadītajā valdībā. Par Gavaru balsoja 49, pret — 25, bet atturējās 16 deputāti. Viņš bija amatā līdz , kad jaunā — 10. Saeima — apstiprināja jaunu valdību. Kopš tā laika Gavars politikā nav darbojies.

## Apbalvojumi
* Atzinības krusts, III šķira (2020)

## Atsauces
Gavars

**Gavars** var būt:

* Didzis Gavars — ārsts un politiķis (dzimis 1966);
* Ēriks Toms Gavars — riteņbraucējs (dzimis 1997);
* Jānis Gavars — žurnālists un politiķis (dzimis 1957);
* Valdis Gavars — fiziķis (1934—2026).
Manerheima līnija

thumb|300px|Karēlijas fronte 1940. gada 20. februārī (Manerheima līnijas zona iesvītrota).

**Manerheima līnija** () bija fortifikācijas līnija Karēlijas zemesšaurumā, kuru Somija uzbūvēja aizsardzībai pret iespējamu PSRS uzbrukumu. Ziemas kara laikā tā kļuva zināma kā "Manerheima līnija" pēc Somijas armijas virspavēlnieka feldmaršala Karla Gustava Emila Manerheima vārda. Līnija tika izveidota divos posmos: no 1920. līdz 1924. gadam un no 1932. līdz 1939. gadam. 

## Vēsture
Līnija aptuveni 132 km garumā stiepās no Somu līča līdz Lādogas ezeram. Tā sastāvēja no aizsardzības mezgliem, kuri viens no otra atradās 3 — 4,5 km (maksimāli līdz 8 km) attālumā. Katru mezglu aizsargāja viens līdz divi strēlnieku bataljoni ar artilērijas atbalstu. Aizsardzības mezgli sastāvēja no 4 līdz 6 atbalsta punktiem, kuros katrā bija 3 līdz 5 pastāvīgas uguns vietas (ložmetēju un artilērijas). Katru aizsardzības būvi aptvēra ierakumi, kuri arī savienoja mezglus. 

Somu līča un Lādogas ezera krastos Manerheima līniju sedza lielkalibra artilērija. Līnija daudzviet tika izveidota, izmantojot dabiskus šķēršļus: ezerus, upes, mežus, purvus, akmeņu grēdas.

Lai aizkavētu kājnieku uzbrukumu, gar līniju tika izvietoti dzeloņstiepļu aizžogojumi (ežu ragaiņu un spirāļu veidā) un mīnas. Šos aizžogojumus papildināja prettanku konstrukcijas. Vairāku tonnu granīta bluķi parasti tika ierakti četrās rindās divos metros vienu no otra šaha galdiņa izkārtojumā.

Ziemas kara laikā 1939.—1940. gadā Manerheima līnija aizkavēja Sarkanās armijas uzbrukumu divus mēnešus. 

Pēc kara beigām Karēlijas zemes šaurums nonāca PSRS kontrolē. Padomju sapieri demontēja un uzspridzināja aizsargbūves. Turpinājuma kara laikā Somijas puse neatjaunoja Manerheima līniju.


Attēls:SK16 bunker of Mannerheim line.jpg|Bunkurs Sk16
Attēls:Заграждения.jpg|Starp granīta prettanku bluķiem bija dzeloņstiepļu aizžogojumi
Lidija Geilera Tehada

**Lidija Geilera Tehada** (*Lidia Gueiler Tejada*; dzimusi , mirusi ) bija Bolīvijas pirmā prezidente sieviete.

1940. gados Geilera pievienojās Revolucionāro nacionālistu kustībai (*Movimiento Nacionalista Revolucionario*, MNR). Kad partija 1952. gadā nokļuva pie varas, Geilera kļuva par deputāti Nacionālajā Kongresā no 1956. līdz 1964. gadam. 1964. gadā, kad MNR vara tika gāzta, Lidija Geilera Tehada devās trimdā. Nākamos piecpadsmit gadus viņa pavadīja ārpus valsts un pievienojās Nacionālo kreiso revolucionārajai partijai (*Partido Revolucionario de la Izquierda Nacionalista*, PRIN).

Pēc atgriešanās Bolīvijā 1979. gadā Geilera atgriezās Kongresā un tika ievēlēta par Deputātu palātas prezidentu, pārstāvot MNR aliansi.

1979. gada prezidenta vēlēšanās neviens no kandidātiem nesavāca 50% balsu, tāpēc par pagaidu prezidentu iecēla Senāta prezidentu Valteru Gevaru un prezidenta vēlēšanas noteica 1980. gadā. Augustā Gevaru gāza Alberto Natuša vadīts valsts apvērsums. Iedzīvotāji bija neapmierināti un sāka vispārēju streiku. Natušam beigās nācās piekāpties, bet no Kongresa panākot solījumu, ka Gevaru neatjaunos par prezidentu. Par jauno pagaidu prezidentu tika apstiprināta tā laika apakšpalātas prezidente Lidija Geilera Tehada.

1980. gadā notika Luisa Mesas vadīts valsts apvērsums, kas gāza Geileru. Viņa atstāja valsti un dzīvoja Francijā līdz 1982. gadam, kad krita diktatūra.

Vēlāk Lidija Geilera darbojās galvenokārt diplomātiskā jomā, bija vēstniece Kolumbijā, Rietumvācijā un Venecuēlā.

## Ārējās saites

|-
! colspan="3" style="background:#a8bb22;" | Amati
Ernsts Kummers

**Ernsts Eduards Kummers** (,  — ) bija vācu matemātiķis. Būdams lietišķās matemātikas speciālists, Kummers apmācīja armijas virsniekus ballistikā, bet vēlāk desmit gadus strādāja par skolotāju ģimnāzijā, kur ietekmēja Leopolda Kronekera karjeru.

## Literatūra
* Heinrich Begehr: *Mathematik in Berlin: Geschichte und Dokumentation*. 1. Halbband. Aachen: Shaker, 1998. S.54.

## Ārējās saites

* Kummera vēstules ''University of Michigan Historical Math Collecton'' 
* Ernsta Kummera darbi ''Göttinger Digitalisierungszentrum'' (meklētājā jāieraksta "Ernst Kummel") 
* Ernsta Kummera biogrāfija ''The MacTutor History of Mathematics archive''
Johans Kristofs Volters

**Johans Kristofs Volters** (, dzimis , miris ) bija Cīravas luterāņu mācītājs un Kurzemes lauku skolu dibinātājs. Ar Cīravas dzimtkunga Manteifeļa palīdzību viņš Cīravā 1832. gadā ierīkoja skolu, kurā sagatavoja skolotājus Kurzemes tautskolām. Tajā mācījās vēlākie skolotāji Andrejs Spāģis, Ernests Dinsbergs un citi. Kurzemes bruņniecība nosūtīja Volteru uz Vāciju, lai viņš iepazītos ar turienes skolām. 

Pēc viņa padoma 1840. gadā atvēra Irlavas skolotāju semināru, par kura direktoru iecēla Kārli Sadovski.

## Ārējās saites
*Johans Kristaps Volters "Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam" 
*
TV Globo

***TV Globo*** (pilnais nosaukums ***Rede Globo de Televisão*** vai vienkārši ***Globo***), pazīstams arī kā ***Rede Globo***, ir Brazīlijas televīzijas tīkls, kas pieder *Grupo Globo*. To 1965. gadā dibināja Roberto Marinju. Tā ir otrā lielākā mediju kompānija pasaulē aiz ABC.

Tas ir arī lielākais telenovelu ražotājs kopā ar *[[Televisa]]*, *[[Telemundo]]*, *[[TV Azteca]]*, ''Caracol'', RCN, ABS-CBN un GMA.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Šprotava

**Šprotava** (, ) ir pilsēta Polijas rietumos pie Bobras upes, Lubušas vojevodistē uz dienvidiem no Zelona Guras.

No 1378. līdz 1412. gadam — neatkarīgas kņazistes (hercogistes) centrs. Sociālistiskās Polijas laikā pie pilsētas bija Padomju armijas aviācijas bāze — pašlaik nefunkcionējoša militārā lidosta.

Šprotavā atrodas arheoloģijas piemineklis — Boļeslava I Drosmīgā nocietinājumi (*Gród Chrobry*). Šprotavas Zemes muzejs (*Muzeum Ziemi Szprotawskiej*). Daļēji saglabājušies aizsardzības mūri. Apkaimē arheoloģijas piemineklis — t.s. "Silēzijas valnis" (*Wały Śląskie*).

Vācu politiķa Klausa Henša (*Klaus Hänsch*, 1938) dzimtā pilsēta.
Tabakas un sērkociņu muzejs

250px|thumb|right|Tabakas un sērkociņu muzejs.
250px|thumb|right|Cigarešu mašīna.

**Tabakas un sērkociņu muzejs** ir Zviedrijā vienīgais šāda tipa kultūvēsturisks un industrijas muzejs, kura kolekcijas iepazīstina ar Zviedrijas tabakas un sērkociņu vēsturi. Muzejs atrodas Stokholmā, Jūrgordenā muzeja Skansens teritorijā.

Tabakas muzejs tika dibināts 1938. gadā. Muzeja kolekciju veido vairāk nekā 10 000 eksponāti, kas tika iegūti no vairāk kā 100 tabakas fabrikām, kas eksistēja Zviedrijas teritorijā līdz 1915. gadam, laikam, kad valstī tika ieviests monopols uz tabaku. 1965. gadā muzejs tika pārvietots uz Skansenu, kur tika izvietots Gubhillanas ēkā, kas atrodas Skansena iekšpusē netālu no galvenajiem vārtiem. Vēlākos gados muzeja eksponāti tika papildināti ar sērkociņiem, tāpēc 2000. gadā muzejs tika pārdēvēts par Tabakas un sērkociņu muzeju. 

Muzeja pamatekspozīcijā atrodas maza darbojoša tabakas fabrika, kurā ir cigarešu mašīna, kas ir pati vecākā darbojošā cigarešu mašīna pasaulē. Ekspozīcijā ir iespējams iepazīties ar daudzu Zviedrijas tabakas un sērkociņu fabriku ražotiem izstrādājumiem.

Muzeja tabakas fabrika neražo mūsdienās cigaretes, bet to vietā izgatavo "Puk" markas cigarillas, kuras sāka ražot 1930. gadā, uz iepakojuma uzrādot ražošanas dienu, kā arī tinot tabaku, veido cigārus un ražo 1800. gadu modeļa krītpīpes pīpju darbnīcā.

Mūsdienās muzeja īpašnieks ir Swedish Match tabakas un sērkociņu vēstures biedrība, bet finansiāli atbalsta Swedish Match.

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa

## Atsauces
Direktors

**Direktors**, **vadītājs**, arī **menedžeris** vai **formālais līderis**, ir uzņēmuma vai struktūrvienības oficiālais vadītājs, kas vada uzņēmuma vai struktūrvienības darbu.

Formālie līderi amatos tiek iecelti un to skaitu organizācijās nosaka uzņēmuma struktūra un statūti. Vienā organizācijā ir iespējami vairāki formālie līderi (vadītāji) — tas ir raksturīgi lieliem uzņēmumiem.

Vienā struktūrvienībā uz vienu darbinieku ir viens tiešais vadītājs (formālais līderis). Toties neformālie līderi vienā struktūrvienībā var būt vairāki.

## Formālais līderis darbībā
Formālie līderi bieži vien uzdevumu un mērķu sasniegšanai izmanto savu varu (piemēram, uzliek sodu par norādījumu nepildīšanu).

Vadītāji, atkarībā no veicamajiem uzdevumiem, tiek iedalīti vairākos līmeņos: zemākā līmeņa vadītāji, vidējā līmeņa vadītāji, augstākā līmeņa vadītāji.

## Skatīt arī
* Līderis
* Cilvēkresursu pārvaldība

## Literatūra
* Eiders Dž.. *[[Nevis priekšnieki, bet līderi]] *. — Rīga: Lietišķās informācijas dienests, 2008. — 214 lpp.
* Vanags V., Dišlere V., Rudzītis R. *[[Jauniešu organizācijas vadītāja rokasgrāmata]] *. — Rīga, Latvijas Jaunatnes padome, 2005. — 124 lpp.

## Atsauces
Skansena akvārijs

thumb|
thumb|

**Skansena akvārijs** ir liels tropu nams, kurā atrodas akvārijs un lietus mežu simulācija. Tas iepazīstina ar tropu dzīvniekiem. Skansena akvārijs atrodas Stokholmā, Jūrgordenā, muzeja Skansens teritorijā, netālu no galvenajiem vārtiem.

## Akvārijs
Skansena akvārijs tika atvērts 1978. gadā, tā īpašnieks kopš akvārija atklāšanas ir Jūnas Valstroms. Šis mini zoodārzs iepazīstina ar čūskām, pērtiķiem, bruņurupučiem, papagaiļiem, krokodiliem, skorpioniem un daudziem citiem dzīvniekiem. Īpašu popularitāti apmeklētāju vidū ir izpelnījušies kaķu lemuri, kuri brīvi dzīvo ierobežotā teritorijā, kurā pastaigājas apmeklētāji.

Apmeklētājiem ieejas maksa ir kā par Skansena apmeklējumu, tā arī par akvārija apmeklējumu.

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa

## Atsauces
Hazēliusa vārti

thumb|Hazēliusa vārti.

**Hazēliusa vārti** jeb Hazeliusporten ir vieni no muzeja Skansens vārtiem — ieejām, kas atrodas Stokholmā, Jūrgordenā.

Šie vārti tika uzcelti reizē ar muzeja atklāšanu 1891. gadā un toreiz saucās Haselbaka vārti. Vārti atrodas Skansena kalna pakājē. Tā ir mūra pakavveida klasiska celtne. Vēlākos gados pēc muzeja dibinātāja Artūra Hazēliusa nāves vārtiem tika dots Skansena radītāja nosaukums.
Ieejot muzejā pa šiem vārtiem, augšā Skansena kalnā var nokļūt, braucot ar Skansena kalnu vilcieniņu.

Apkārtne pie šiem vārtiem arī tiek saukta par Hazēliusportenu, tā piemēram, Bioloģijas muzejs atrodas Hazēliusportenā.

## Atsauces
Skansena kalnu vilcieniņš

250px|thumb|right|Skansena funikuliera vagons.
250px|thumb|right|Apmaiņas punkts.

**Skansena kalnu vilcieniņš** ir kalnu vilciens — funikulieris, kas atrodas Skansena muzeja teritorijā Jūrgordenā, Stokholmā.

Funikulieris kursē līnijā pa Skansena kalnu, bez starppieturām ar galapunktiem Hazēliusa vārti un Bolnēsa laukums. Funikulierim ir viens 34,67 metrus augsts ceļš, kura garums ir aptuveni 196,4 metri, bet sliežu platums ir 1000 mm. Aptuveni ceļa vidū atrodas funikuliera vagonu, kas brauc no pretējām pusēm, apmaiņas punkts, kurā ir divi ceļi. Satiksmi nodrošina divi vagoni, no kuriem katrs spēj uzņemt 45 pasažierus. Brauciens vienā virzienā ilgst 90 sekundes. Maksimālais funikuliera ātrums ir 2,5 metri sekundē, bet maksimālais slīpums - 24,7%.

Funikulieri uzcēla šveiciešu firma "Von Roll" 1897. gadā un atklāja šī paša gada 21. jūlijā, pirms Starptautiskās mākslas un rūpniecības izstādes. 1959. gadā funikuliera satiksme tika slēgta, pēc tam atjaunota 1973. gada 18. aprīlī un turpina darboties līdz mūsu dienām.

## Ārējās saites
* www.funiculars.net
* www.funiculars.net

## Atsauces
Ērvings

**Ērvings** () ir skotu cilmes uzvārds, kas ir ļoti izplatīts angļu valodā runājošajās zemēs. Personas ar šādu uzvārdu:

* Džons Ērvings (*John Irving*; 1942) — amerikāņu rakstnieks un scenārists;
* Kairijs Ērvings (*Kyrie Irving*; 1992) — amerikāņu basketbolists;
* Vašingtons Ērvings (*Washington Irving*; 1783—1859) — amerikāņu rakstnieks un scenārists.

## Skatīt arī
* Ērvinga
* Ērvinga kalns
* *[[Irving]]*
Skansena kalns

thumb|300px|Skansena kalns

**Skansena kalns** ir kalns, kas atrodas Stokholmā, Jūrgordenā. Tas ir Jūrgordenas augstākais punkts, atrodoties 46 metrus virs jūras līmeņa.

Sākotnēji Skansena kalns bija neskartās dabas objekts. 1891. gada pavasarī zemi uz kalna savā īpašumā iegādājās Artūrs Hazēliuss, kurš tur iekārtoja brīvdabas etnogrāfisko muzeju, kurš ieguva tādu pašu nosaukumu kā kalns — Skansens, kas apmeklētājiem bija pieejams jau tā paša gada rudenī. Vēlākos gados tika klāt piepirkta vēl apkārt esošā zeme, paplašinot muzeju. Skansena kalna augstākā celtne ir Briedablika tornis, tā rietumu pakājē atrodas muzeja vecie galvenie ieejas vārti — Hazēliusa vārti, pie kuriem ir Skansena kalnu vilcieniņa stacija, no kuras augšup nonāk Skansena kalna virsotnē. Skansena kalna ziemeļu pakājē atrodas Skones šahtas celtne un Sirišova villa.

## Ārējās saites
* www.skansen.se
* www.cityselected.com

## Atsauces
Kastelholmena

thumb|250px|Kastelholmenas sala
thumb|250px|Kastelletas cietoksnis
thumb|250px|Uz salas

**Kastelholmena** ir Zviedrijas sala Stokholmas komūnā, kas atrodas Saltšēna līcī centrālajā Stokholmas daļā. Tā ir tipiska arhipelāga sala ar granīta klintīm un stāvām kraujām. Kasterholmena ir pilsētas daļas Šepsholmenas sastāvdaļa, ko ar Šepsholmenu savieno 1880. gadā būvēts Kastelholmenas tilts. 

Kastelholmenas platība ir 3,1 hektārs. Salā atrodas 1846. — 1848. gados celts Kastelletas cietoksnis, 1882. gadā būvēts Karaliskā slidošanas kluba paviljons, dzīvojamās ēkas un noliktavu būves. Kastelholmena no 1993. gada atrodas Valsts īpašuma padomes aizsardzībā, ar ko saprot salas aizsardzību un tās attīstību nākamajām paaudzēm. Kastelholmas sala atrodas Karaliskā nacionālā pilsētas parka teritorijā. 

## Vēsture
17. gadsimtā sala bija vieta, kurā tika ražota munīcija, salā atradās ražotne un noliktavas, līdz 1845. gadā eksplodēja šaujampulvera noliktava, kā rezultātā tika uzcelts arhitekta Fredrika Blūma projektētā nocietinājumu cietoksnis jeb Kastelleta, pie kuras terases sākotnēji atradās astoņi baterijas kanonādes lielgabali, vēlākos gados atstājot četrus, kas ir saglabājušies un veic savas funkcijas līdz mūsu dienām — ierodoties jūras kuģim, tas tiek sveikts ar zalvēm. No 1640. gada katru rītu virs pils matrozis paceļ Zviedrijas armijas karogu, šī tradīcija ir dzīva joprojām un simbolizē, ka Zviedrija ir brīva valsts, kurai nedraud briesmas no ārvalstīm.

Kastelholmenai agrāk ir bijuši citi nosaukumi — Notholmena, Mazā Bekholmena un Skansholmena, bet no 1720. gada sala tiek saukta par Kastelholmenu. Kastelholmena no 1905. līdz 1934. gadam bija patstāvīga pilsētas daļa. 

Apkārt Kastelholmenai un Šepsholmenai jūrā atrodas kuģu vraku kapsēta, kurā vraku skaits ir lielāks ka 30. Daļa no vraku detaļām tika izmatota, būvējot piestātnes un Kastelholmenas tiltu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* www.sfv.se
Stūnīši

**Stūnīši** (agrāk **Gaismas**) ir ciems Olaines novada Olaines pagastā. Izvietojušies Medema purva vidusdaļā pie Rīgas—Jelgavas dzelzceļa (stacija Baloži) un autoceļa A8 8&nbsp;km no pagasta centra Jaunolaines, 11 km no novada centra Olaines un 14 km no Rīgas centra.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā kūdras fabrikas strādnieku ciemats. Ciemā apvienoti faktiski saplūdušie Baloži, Bērzpils, Gaismas, bijušā Lāčplēša karjera teritorija un Stūnīšu dārzkopības sabiedrība. Stūnīšos izvietoti vairāki rūpniecības uzņēmumi un Gaismu bibliotēka.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās ar Bērzpili, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Šepsholmena

thumb|250px|Šepsholmenas sala.
thumb|250px|Admiralitātes nams.
[thumb|250px|Pietauvotais "[Af Chapman".]]

**Šepsholmena** ir Zviedrijas sala Stokholmas komūnā, kas atrodas Saltšēna līcī centrālajā Stokholmas daļā. Šepsholmenai līdzās atrodas pussala Blasieholmena, kuras savā starpā savieno Šepsholmenas tilts, kā arī Kastelholmena, uz kuru no Šepsholmenas var nokļūt, šķērsojot Kastelholmenas tiltu. Šepsholmena atrodas starp Stremmena un Nibrovikena ūdeņiem.

## Pilsētas daļa
Šepsholmena kopā ar Kastelholmenu veido pilsētas daļu, ko sauc par Šepsholmenu. Kā pastāvīga pilsētas daļa Šepsholmena ir no 1905. gada, 1934. gadā tai tiek pievienota Kastelholmena, kura līdz tam bija pastāvīga pilsētas daļa. Administratīvi Šepsholmena ietilpst Stokholmas iekšpilsētas Normalmes rajonā.
Šepsholmenas zemes platība ir aptuveni 20 hektāri, bet kopā ar ūdens platību tā aizņem 41 hektāru. Šepsholmenai ir ūdens robeža ar Jūrgordenu, Normalmi, Sēdermalmi un Vecpilsētu. Kastelholmena no 1993. gada atrodas Valsts īpašuma padomes aizsardzībā, ar ko saprot salas aizsardzību un tās attīstību nākamajām paaudzēm. Kastelholmas sala atrodas Karaliskā nacionālā pilsētas parka teritorijā.

## Sala
17. gadsimta vidū sala kļuva par Zviedrijas kara flotes bāzi un tāda tā bija līdz pat pagājušā gadsimta vidum, 1968. gadam, par ko mūsdienās liecina daudzas saglabājušās kazarmu un noliktavu ēkas. Mūsdienās daudzās bijušajās militārajās celtnēs ir iekārtoti daži pilsētas nozīmīgākie muzeji kā Austrumāzijas mākslas muzejs un Arhitektūras muzejs, kā arī kultūras iestādes kā, piemēram, Karaliskās mākslas augstskolas koledža. Viena no jaunākajām celtnēm salā ir avangardiskā Modernās mākslas muzeja ēka, kuru atklāja 1998. gadā. Uzmanību pievērš salas krastā noenkurotais agrākais preču un mācību buru kuģis *[[af Chapman]]*, kurš mūsdienās kalpo par hosteli. Netālu no tā atrodas 1647. gadā būvētā Admiralitātes nams un labi saglabājusies ampīra stilā celtā Šepsholmenas baznīca. Salas lielu teritoriju aizņem atpūtas zonas, īpaši minami ir kokiem bagātie angļu stilā ierīkotie parki, no kuriem paveras skaisti skati uz Strandvegenu, Sēdermalmi un Vecpilsētu.

Apkārt Šepsholmenai un Kastelholmenai jūrā atrodas kuģu vraku kapsēta, kuru vraku skaits ir lielāks ka 30. Daļa no vraku detaļām tika izmatotas, būvējot piestātnes un Kastelholmenas tiltu.

## Ārējās saites
* www.sfv.se
* www.sfv.se
* Attēli

## Atsauces
Austrumāzijas mākslas muzejs (Stokholma)

thumb|250px|Austrumāzijas mākslas muzejs
[thumb|250px|Muzejā izstādītie [Terakotas armijas karavīri]]
thumb|250px|Muzeja ieeja un veikals

**Austrumāzijas mākslas muzejs** () ir kultūrvēsturisks mākslas muzejs, kurā ir lielas mākslas un amatniecības darbu kolekcijas no Ķīnas, Korejas, Japānas, Indijas un citām Āzijas valstīm. Muzejs atrodas Stokholmā, Šepsholmenā blakus Modernās mākslas muzejam.

## Muzeja rašanās
Muzejs veidojās, pateicoties zviedru ģeologam Jūhanam Gunnaram Andersonam, kurš Ķīnas apmeklējuma laikā 20. gadsimta 20. gados Dzeltenās upes ielejā atklāja nezināmas apmetnes un kapus, kuros uzgāja priekšmetus, kas bija attiecināmi uz jauno akmens laikmetu. Ģeologam tika atļauts bagātīgo atradumu kolekciju izvest uz Zviedriju, kur šī kolekcija izveidoja pamatu muzejam, kurš tika dibināts 1926. gadā. Muzeja veidošanā un attīstībā tajā laikā liela loma bija toreizējam kroņprincim, vēlākajam karalim Gustavam VI Ādolfam, kuram bija zināšanas un interese par arheoloģiju. Gustavs VI Ādolfs muzejam atdeva savu lielo Senās Ķīnas mākslas un amatniecības darbu kolekciju. 1963. gadā muzejs tika pārcelts uz Šepsholmenu, atjaunotu 1699.—1700. gados būvētu ēku, kurā agrāk kalpoja karaļa Kārļa XII miesassardzei. Šajā ēkā muzejs atrodas joprojām.

## Muzejs
Tālo austrumu antīkās mākslas muzejs, kurš ir veltīts Ķīnas, Japānas, Indijas un Korejas mākslai un arheoloģijai, var pretendēt uz pasaulē nozīmīgākās Ķīnas mākslas kolekcijas godu ārpus Āzijas. Muzejā ir pastāvīgā ekspozīcija, kā arī notiek tematiskās izstādes un tiek rīkotas konferences. Muzeja teritorijā atrodas bibliotēka, kurā ir pieejami materiāli par Austrumāzijas mākslu, kultūru un arheoloģiju. Apmeklētājiem ir pieejama kafejnīca un muzeja veikals. Muzeju finansiāli atbalsta biedrība "Austrumāzijas muzeja draugi".

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa  

## Atsauces
Kārlis Miķelsons

**Kārlis Miķelsons** (dzimis ) ir latviešu uzņēmējs. Bijušais "Latvija Statoil" izpilddirektors (1996.—2000.g.) un VAS "Latvenergo" valdes priekšsēdētājs (2000.—2010.g.).

## Biogrāfija
Kārlis Miķelsons 1977. gadā pabeidza Rīgas 20. vidusskolu. Pēc tam studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, kur ieguva augstāko tehnisko izglītību.

No 1990. līdz 1992. gadam Miķelsons strādāja AS "Vanga" par autoservisa vadītāju. 1992. gadā sāka strādāt "Latvija Statoil" par Biznesa attīstības departamenta vadītāju. 1996. gadā kļuvis par uzņēmuma izpilddirektoru, no 1998. gada bija arī valdes loceklis. 2000. gada aprīlī kļuva par VAS "Latvenergo" valdes priekšsēdētāju. Būdams "Latvenergo" vadītājs, bija arī vairāku ar enerģētiku saistītu organizāciju dalībnieks. Pēc atlaišanas Miķelsons paziņoja, ka plāno uzsākt pats savu uzņēmējdarbību.

### "Latvenergo" amatpersonu lieta
 Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (KNAB) aizturēja vairākus "Latvenergo" darbiniekus, tostarp Miķelsonu. Tiesa apmierināja KNAB lūgumu un  noteica Miķelsonam apcietinājumu. Miķelsons tika atcelts no amata.  Miķelsons tika atbrīvots no apcietinājuma apmaiņā pret 50 000 latu lielu drošības naudu.

## Privātā dzīve
Kārlis Miķelsons ir dzimis  Rīgā. Precējies, ir trīs bērni.

## Atsauces
Miķelsons

**Miķelsons** (no personvārda Miķelis un  — 'dēls') ir jauktas cilmes (latviešu un vācu) vīriešu dzimtes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Eduards Miķelsons (1896—1969) — operdziedātājs;
* Georgs Juris Miķelsons (1937) — lidotājs un uzņēmējs;
* Jānis Miķelsons (1888—1954) — ārsts internists, pasniedzējs;
* Kārlis Miķelsons (1959) — uzņēmējs.

## Skatīt arī
* Mihelsons
* Mikelsons
* Miķelsone
Breds Ričardss

**Bredlijs Glenns Ričardss** (; dzimis ) ir bijušais profesionāls kanādiešu hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā, bijis Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā pārstāvējis Nacionālās hokeja līgas vienības Detroitas "Red Wings", Dalasas "Stars", Čikāgas "Blackhawks", Ņujorkas "Rangers", Tampabejas "Lightning".

## Spēlētāja karjera
1998. gada NHL draftā viņu Tampabejas "Lightning" izraudzījās ar kopējo 64. kārtas numuru. "Lightning" sastāvā aizvadīja savas profesionāļa karjeras pirmās četras sezonas. Debijas sezonā viņš tika iekļauts līgas simboliskajā debitantu izlasē. NHL lokauta laikā spēlēja Krievijas Superlīgas klubā Kazaņas "Ak Bars", savukārt nākamās trīs sezonas atkal aizvadīja "Lightning" sastāvā. 2004. gadā "Lightning" sastāvā izcīnīja Stenlija kausu. Vēlāk uzbrucējs četras sezonas pārstāvēja Dalasas "Stars".

2011. gada vasarā Ričardss noslēdza deviņu gadu līgumu ar Ņujorkas "Rangers" vienību. 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Rangers" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Losandželosas "Kings" hokejistiem. Pēc sezonas beigām "Rangers" Ričardsa līgumu izpirka. Jūlija sākumā Ričardss noslēdza viena gada līgumu ar Čikāgas "Blackhawks", kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu. Vasarā hokejists noslēdza viena gada līgumu ar Detroitas "Red Wings".

## Ārējās saites

*
Ričardss

**Ričardss** (sieviešu dzimtē **Ričardsa**) var būt:

* Breds Ričardss (*Brad Richards*; 1980) — ASV hokejists;
* Dikinsons Ričardss (*Dickinson Richards*; 1895—1973) — ASV ārsts;
* Džordžs Maksvels Ričardss (*George Maxwell Richards*; 1931—2018) — Trinidādas politiķis, valsts prezidents;
* Kriss Ričardss (*Chris Richards*; 2000) — ASV futbolists;
* Maikls Ričardss (*Michael Richards*; 1949) — amerikāņu aktieris, rakstnieks, televīzijas producents un komiķis.

## Skatīt arī
* *[[Richards]]*
* Ričardsa
Dags Vīts

**Daglass Denjels Veits** (; dzimis  Vorenā, Mičiganas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu hokejists, spēlējis centra uzbrucēja pozīcijā, bijis ASV hokeja izlases dalībnieks.

## Spēlētāja karjera
1990. gada NHL draftā viņu Ņujorkas "Rangers" izraudzījās ar kopējo 34. kārtas numuru. 19 gadus ilgās profesionāļa karjeras laikā D. Vīts spēlējis Ņujorkas "Rangers", Edmontonas "Oilers", Karolīnas "Hurricanes", Anahaimas "Ducks", Sentluisas "Blues" un Ņujorkas "Islanders" klubu sastāvos.

2006. gadā "Hurricanes" sastāvā izcīnījis Stenlija kausu. Četras reizes piedalījies Visu zvaigžņu spēlē (1996, 1998, 2001, 2003). NHL kopumā aizvadījis 1238 regulārās sezonas un 97 izslēgšanas kārtu spēles, kurās kopumā guvis 301 vārtu (278+23). Pēc 2010.—2011. gada sezonas beigām paziņoja par karjeras beigšanu.

ASV izlases sastāvā startējis trijos Pasaules čempionātos (1993, 1994, 2005) un trijās Olimpiskajās spēlēs (1998, 2002, 2006). 2002. gada Soltleiksitijas Olimpiskajās spēlēs tika izcīnīta sudraba medaļa.

## Trenera karjera
Jau 2011.—12. gada sezonā, nākamajā pēc karjeras beigšanas, Vīts kļuva par Ņujorkas "Islanders" galvenā trenera palīgu. Šīs funkcijas pildīja līdz pat 2016.—17. gada sezonai, kuras gaitā kļuva par komandas pagaidu galveno treneri. 2017.—18. gada sezonā Vīts bija komandas galvenais treneris.

## Ārējās saites

* ''U.S. Olympic Team'' profils
Jans Veselijs

**Jans Veselijs** (; dzimis  Ostravā, Čehoslovākijā) ir čehu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja pozīcijā, Čehijas izlases dalībnieks. 2024. gadā pārstāv Spānijas ACB līgas klubu ''FC Barcelona''. Vairākas sezonas aizvadījis Nacionālajā basketbola asociācijā (NBA).

Karjeru uzsācis Slovēnijas klubā *[[KD Slovan|Geoplin Slovan]]*. 2008. gadā pārgāja uz Belgradas "Partizan", kura sastāvā izcīnījis trīs Serbijas līgas čempiona titulus, trīs nacionālos kausus un trīs uzvaras Adrijas līgā. 2009.—2010. gada Eirolīgas sezonā kopā ar "Partizan" ieņēma 4. vietu. J. Veselijs tika atzīts par 2010. gada Eiropas gada labāko jauno basketbolistu.

2011. gada NBA draftā viņu Vašingtonas "Wizards" izraudzījās ar kopējo 6. kārtas numuru. Nepilnās trīs sezonās J. Veselijam neizdevās iekļūt starp "Wizards" līderiem un 2014. gada februārī plašā trīs komandu mainas darījumā viņš tika aizmainīts uz Denveras "Nuggets". Pēc šīs sezonas atgriezās Eiropā un noslēdza līgumu ar Stambulas "Fenerbahçe". Kopā aizvadījis 162 spēles NBA, no kurām 25 devies laukumā pirmajā pieciniekā, taču guvis vien vidēji 3,6 punktus spēlē, vidēji nospēlējot 15,2 minūtes.

2022. gada 1. jūlijā Veselijs parakstīja trīs gadu līgumu ar ''Liga ACB'' un Eirolīgas klubu ''FC Barselona''.

Spēlējis Čehijas jaunatnes izlasēs, pēc tam kļuvis par Čehijas nacionālās izlases spēlētāju. Tās sastāvā piedalījies divos Eiropas čempionāta finālturnīros, kā arī 2020. gada olimpisko spēļu turnīrā Tokijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Raiens Ņūdžents-Hopkinss

**Raiens Ņūdžents-Hopkinss** (*Ryan Nugent-Hopkins*; dzimis ) ir kanādiešu hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2025) pārstāv NHL klubu Edmontonas "Oilers".

## Spēlētāja karjera
2011. gada NHL draftā Ņūdžentu-Hopkinu ar kopējo 1. kārtas numuru izraudzījās Edmontonas "Oilers". Pirms izraudzīšanās NHL draftā viņš pārstāvēja Rietumu hokeja līgas klubu Reddīras "Rebels". Viņš kļuva par pirmo hokejistu kopš 1996. gada, kuru draftē ar pirmo kārtas numuru un kurš ir spēlējis Rietumu hokeja līgā.

2012.—2013. gada NHL lokauta laikā uzbrucējs spēlēja AHL klubā Oklahomasitijas "Barons".

Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2012. un 2018. gada Pasaules čempionātos, kā arī 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nikola Vujčičs

**Nikola Vujčičs** (; dzimis  Splitā, Dienvidslāvijā) ir bijušais profesionāls horvātu basketbolists, spēlēja spēka uzbrucēja un centra pozīcijā, Horvātijas basketbola izlases dalībnieks. Kopš(2013) ir  noslēdzis spēlētāja karjeru.

N. Vujčičs ir pirmais spēlētājs Eirolīgas vēsturē, kas spēlē sasniedzis *triple-double*. Pirmoreiz viņš to sasniedza 2005. gada 3. novembrī, kad "Maccabi" sastāvā pret Prokom Trefl Sopot guva 11 punktus, savāca 12 atlēkušās bumbas un atdeva 11 rezultatīvas piespēles. Viņš ir arī otrā *triple-double* autors līgas vēsturē — 2006. gada 30. novembrī "Maccabi" uzvarā pār Union Olimpija viņš guva 27 punktus, savāca 10 atlēkušās bumbas un 10 reizes rezultatīvi piespēlēja komandas partneriem.

Karjeras laikā basketbolists ir pārstāvējis Split (Horvātija), ASVEL Villeurbanne (Francija), Maccabi Tel-Aviv (Izraēla), Olympiacos Piraeus (Grieķija) un Stambulas "Efes Pilsen" (Turcija) klubus. *ASVEL Villeurbanne* sastāvā viņš izcīnīja Francijas čempiona titulu, kas bija pirmais kluba tituls pēdējā 21 gadā. "Maccabi" sastāvā N. Vujčičs kļuva par divkārtēju Eirolīgas čempionu (2004, 2005), izcīnīja 5 Izraēlas čempionu titulus un 4 Izraēlas kausus. Kopš 2014. gada Vujčičs ir Telavivas kluba menedžeris.

Horvātijas izlases sastāvā spēlētājs ir startējis piecos Eiropas čempionātu finālturnīros (1997, 1999, 2001, 2005, 2009).

## Ārējās saites

* Eirolīgas profils
Zviedrijas arhitektūras un dizaina centrs

thumb|250px|Muzeja vēsturiskā, bijušās jūras flotes manēžas ēka.
thumb|250px|Jaunās ēkas fragments.
thumb|250px|Muzeja halle.
**Zviedrijas arhitektūras un dizaina centrs** () jeb ***ArkDes***, iepriekš zināms kā Arhitektūras muzejs, ir Zviedrijas nacionālais arhitektūras un dizaina muzejs. Tas atrodas Šepsholmenas salā Stokholmā, Zviedrijā, tajā pašā kompleksā, kur Modernās mākslas muzejs. 

## Celtne
Muzejs ir izvietojies divās ēkās — vienā, 1998. gadā arhitekta Rafaela Moneo projektētajā funkcionālisma stila ēkā, kurā atrodas ieejas halle, specializēta bibliotēka, arhīvs, kanceleja, kantoris, restorāns un veikals, kurā var iegādāties ar arhitektūru saistītus priekšmetus un literatūru, šo celtni muzejs dala ar Modernās mākslas muzeju. Otra ir vēsturiska ēka, kurā līdz jaunās celtnes uzcelšanai atradās Modernās mākslas muzejs, tā ir neoklasicisma stilā būvēta, arhitekta Fredrika Blūma projektētā bijušā jūras flotes manēžas ēka.

## Muzejs
Bijušajā jūras flotes manēžas ēkā ir izvietotas pastāvīgās ekspozīcijas un tematiskās izstādes. Pastāvīgā ekspozīcijā ir izstādīti vairāk nekā 100 modeļi, kas apmeklētājus iepazīstina ar būvniecību 1000 gadu garumā. Šeit ir redzamas senāko koka māju, kā arī dažādas mūsdienu tehnoloģiju un arhitektūras stilu ēku modeļi. Tāpat redzami ir vēsturiski arhitektūras darbu modeļi, pārstāvot pasauli no senatnes līdz mūsdienām.

Muzejs piedāvā arī lekcijas, studijas, gida vadītas ekskursijas, arī pa pilsētu, kā arī īpašas programmas skolēniem un bērniem, dodot iespēju pašiem iesaistīties modeļu būvēšanā. Muzeja mājaslapā ir pieejama par samaksu digitālā arhitektūras objektu attēlu datu bāze.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Modernās mākslas muzejs (Stokholma)

thumb|250px|Modernās mākslas muzeja ēka.
thumb|250px|"Paradīze".
thumb|250px|"Brokastis zaļumos".

**Modernās mākslas muzejs** () ir muzejs, kura kolekcijas iepazīstina ar izcilu mūsdienu Zviedrijas, Skandināvijas un citu pasaules valstu mākslinieku darbiem — gleznām, skulptūrām un fotogrāfijām. Muzejs atrodas Stokholmā, Šepsholmenā.

## Vēsture
Muzejs tika dibināts 1958. gada 9. maijā, Šepsholmenā bijušajā jūras flotes manēžas neoklasicisma stila ēkā. Muzeja veidošanā un finansiālā atbalstā, veidojot muzeja kolekcijas, bija biedrībai "Modernā muzeja draugi", kas tika nodibināta jau 1953. gadā. 1993. gadā muzejā notika zādzība, kad caur jumtu tika iznesti Pablo Pikaso un Žorža Braka mākslas darbi. Paplašinoties muzejam, 1994. gadā daļa muzeja struktūrvienību izvietojās arī pilsētas centrā atrodošajā bijušajā Tramvaju depo ēkā. 1998. gadā tika atklāta jauna funkcionālisma stila muzeja ēka, kuru projektēja katalonietis Rafaels Moneo, viens no mūsdienu vadošajiem arhitektiem. Vecā jūras flotes manēžas ēka tika atdota Arhitektūras muzejam, kurā var nokļūt caur jauno Modernās mākslas muzeja ēku, kopīgi dalot ieeju muzejā un halli, kurā atrodas restorāns un veikals.

## Muzejs
Muzeja ieejas līmenī atrodas lielā zāle, kas tiek izmantota izstāžu rīkošanai. Aiz tās atrodas trīs citas zāles, kurās ir izvietoti muzeja kolekcijas trīs laika periodu darbi: 1900. — 1945. gads,1946. — 1970. gads un 1971. gads — mūsdienas, kas tiek regulāri mainīti. Zem ieejas līmeņa ir pazemē iebūvētas telpas, kurās atrodas kinoteātris, klausītāju zāle un fotogrāfiju muzejs — bibliotēka. Muzeja veikalā ir plaša grāmatu kolekcija par mākslu, arhitektūru, fotogrāfiju un filmām, bet no restorāna paveras skaists skats pāri ūdeņiem.

### Ievērojamākie mākslas darbi
Ievērojamāko mākslas darbu vidū ir minami: sirreālista Džordžo de Kīriko glezna "Bērna prāts", ekspresionista kosmopolīta Nilsa Dārdela glezna "Mirstošais dendijs", kas simbolizē atvadas no jaunības un Roberta Raušenberga mākslas darbs "Monogramma".

Muzeja dārzā pie ieejas ir apskatāms Kārla Nešara skulpturālā grupa "Brokastis zaļumos", kā arī Žana Tingeli un Niki de Senfalesa veidotā skulptūru grupa "Paradīze", kas tika veidota Pasaules izstādei Monreālā un šeit atrodas no 1972. gada.

## Ārējās saites
* Muzeja oficiālā mājaslapa

## Atsauces
Af Chapman

thumb|250px|Trīsmastu burinieks "af Chapman".
thumb|250px|Burinieka detaļa un skats uz Stokholmu.

**af Chapman** ir buru kuģis, kas noenkurots pie Šepsholmenas salas Stokholmā. Mūsdienās tajā ir izvietots jauniešu hostelis.

## Vēsture
Trīsmastu burinieks "af Chapman", kura sākotnējais nosaukums bija "Dunboyne", bet vēlāk "G. D. Kennedy", ir būvēts Anglijas ostā Vaithevenā 1888. gadā. To izmantoja kravu pārvadāšanai. 1915. gadā burinieku nopirka zviedru rēdereja "Rederi AB Transatlantic", pārdēvējot to par "G. D. Kennedy" un izmantojot par mācību kuģi, uz kura notika divgadīgas mācības un pārbraucieni. Šajā laikā burinieka pieraksta vieta bija Gēteborgas osta. 1923. gadā kuģi nopirka Zviedrijas flote, kas arī to izmantoja kā mācību kuģi, dodot tam vārdu "af Chapman", 18. gadsimta izcilā kuģubuvētāja F. H. af Kapmana piemiņai. Kā mācību kuģis burinieks tika izmantots līdz 1934. gadam. Pēc Otrā pasaules kara, 1947. gadā kuģi nopirka Stokholmas pilsēta un no 1949. gada tas ir noenkurots pie Šeksholmas salas, kur tas tiek izmantots kā jauniešu hostelis.

## Hostelis
Hostelim izmitināšanai ir paredzētas divas vietas — uz burinieka "af Chapman", kur ir ierīkotas 136 gultasvietas un ēka krastā blakus buriniekam, kur ir 152 gultasvietas. Uz kuģa klāja atrodas arī restorāns.

## Ārējās saites
* www.bruzelius.info 

## Atsauces
Šepsholmenas tilts

thumb|250px|Šepsholmenas tilts.
thumb|250px|
thumb|250px|Dekors — kronis.

**Šepsholmenas tilts** ir tilts Stokholmā, kas savieno Normalmes pussalu Blasieholmenu un salu Šepsholmenu. Tilts ir iekļauts kultūras pieminekļu sarakstā.

## Vēsture
Pirmais tilts, kura celtniecību finansēja salā atrodošā admiralitāte, tika uzcelts 1638. — 1640. gadā. Tas bija ar trosēm paceļams koka tilts, kas bija būvēts uz ūdenī iedzītiem koka pāļiem. 18. gadsimta vidū, 1765. gadā tiltam tika nomainīts trošu pacelšanas mehānisms pret jaunu, bet 1789. gadā tika likvidēts trošu pacelšanas mehānisms, aizvietojot to ar vārstuļu pacelšanas mehānismu. Šis tilts gāja bojā ugunsgrēka laikā 1822. gadā. Vēlāk tika izmantots pagaidu pontonu tilts, kuru izmantoja līdz 1861. gadam, kad tika uzcelts pašreizējais tilts, ko finansēja valsts.
 
### Tilts
Pašreizējais tērauda konstrukcijas tilts tika uzbūvēts Motalas Verkstada rūpnīcā. Tas sastāv no 5 posmiem, ir 165 metrus garš un 9,5 metrus plats, braukšanas josla ir 5,5 metrus plata un abas gājēju ietves katrā tilta pusē ir 2 metrus platas. Tilta margas ir dekorētas ar tērauda apzeltītiem kroņiem. 1950. un 1980. gados tika veikti tilta remontdarbi. Transporta plūsma vienlaicīgi divos virzienos nav iespējama, tāpēc to regulē abos tilta galos atrodoši luksofori. Tā kā tilts ir iekļauts kultūras pieminekļu sarakstā, to nedrīkst pārbūvēt, pārcelt citā vietā vai nojaukt. 

## Ārējās saites
* www.abc.se

## Atsauces
Kastelholmenas tilts

thumb|250px|right|Kastelholmenas tilts

**Kastelholmenas tilts** ir tilts Stokholmā, kas savieno Šepsholmenas salu ar Kastelholmenas salu.

## Vēsture
Pirmais tilts netālu no pašreizējā tilta vietas tika uzcelts jau 1640. gadā, tas bija koka tilts un garāks par pašreizējo tiltu. Pazeminoties ūdens līmenim, zemes platības uz salām palielinājās un 1670. gadā papildus tika uzbūvēts vēl viens koka tilts. Starp šiem abiem tiltiem atradās neliela osta. Vēlāk jauns tilts aptuveni pašreizējā tilta vietā pāri nogrimuša kuģa vrakam tika uzbūvēts 1818. gadā, izmatojot arī vraka detaļas. 

## Pašreizējais tilts
Pašreizējais tilts tika uzbūvēts 1880. gadā, tas ir īss un zems tilts, kura būvniecībai ir izmantots betons, bet tilta margas ir veidotas no dzelzs. Tiltam vairākas reizes ir veikti remontdarbi un pārbūve 1936. gadā. Ūdens satiksme zem šī tilta ir aizliegta.

## Ārējās saites
* www.sjogard.se

## Atsauces
2011. gada NHL drafts

**2011. gada NHL drafts** bija jau 49. NHL drafts, kurš notika 2011. gada 24. un 25. jūnijā Sentpolā, ASV. Kopā tika draftēti 210 spēlētāji septiņās kārtās.

## 1. kārta
[right|thumb|250px|[Edmontonas "Oilers" ar kopējo pirmo numuru izvēlas Raienu Ņūdžentu-Hopkinsu]]

## 2. kārta

## 3. kārta

## 4. kārta

## 5. kārta

## 6. kārta

## 7. kārta
Gābriels Landeskogs

**Gābriels Landeskogs** (; dzimis 1992. gada 23. novembrī) ir zviedru hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Pašlaik (2025) Landeskogs pārstāv NHL klubu Kolorādo "Avalanche", pildot arī tās kapteiņa funkcijas.

## Spēlētāja karjera
Landeskogs savu spēlētāja karjeru uzsāka Jūrgordenas IF kluba sistēmā, 2008.—09. sezonā aizvadot trīs spēles arī pašā klubā, taču 2009. gada vasarā pievienojās Ontārio hokeja līgas kluba Kičeneras "Rangers" rindām. 2011. gada NHL draftā Landeskogu ar kopējo 2. numuru izvēlējās Kolorādo "Avalanche" vienība.

Jau nākamo sezonu Landeskogs aizvadīja "Avalanche" sastāvā, sezonas noslēgumā izcīnot Kaldera balvu. 2012.—13. gada sezonā Landeskogs sāka pildīt "Avalanche" kapteiņa funkcijas, tobrīd kļūstot par visu laiku jaunāko kapteini NHL vēsturē.

Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis sudrabu 2014. gada Olimpiskajā turnīrā, kā arī zeltu 2013. gada Pasaules čempionātā. Landeskogs spēlējis arī 2012. gada Pasaules čempionātā, 2011. gada Pasaules čempionātā junioriem, kā arī 2009. gada Pasaules čempionātā U-18 jauniešiem.
## Atsauces

## Ārējās saites
Kaukāzs

**Kaukāzs** ir ģeopolitisks reģions, caur kuru ir novilkta Eiropas un Āzijas robeža. 

Reģionā atrodas Kaukāza kalni, no kuriem ir cēlies reģiona nosaukums. Kaukāzā atrodas Azerbaidžāna, Armēnija un Gruzija, kā arī vairākas Krievijas Federācijas republikas (Čečenija, Ingušija, Dagestāna, Adigeja, Kabarda-Balkārija, Karačaja-Čerkesija, Ziemeļosetija-Alānija) un novadi (Krasnodaras novads, Stavropoles novads).

Kaukāza reģions ir stratēģiski svarīgs, jo tas ir enerģijas resursu (gāzes un naftas) tranzīta ceļš no Kaspijas jūras uz Eiropu. Tas padara Kaukāzu par interesantu reģionu ne tikai reģionālajām lielvarām (Krievija, Turcija, Irāna), bet arī globāliem spēlētājiem, piemēram, Eiropas Savienībai un ASV.

## Iedzīvotāji
thumb|Etnolingvistiskās grupas Kaukāzā 2014. gadā
Kaukāzā dzīvo līdz pat 50 tautību pārstāvju (gruzīni, armēņi, azerbaidžāņi, abhāzi, osetīni un citi). Pamatreliģijas ir kristietība (pareizticība, Armēņu apustuliskā baznīca) un islāms. Saglabājas arī tradicionālie ticējumi.

## Konflikti
Krievija, kas kopš 19. gadsimta dominēja Kaukāzā, ir ieinteresēta turpināt uzturēt savu ietekmi reģionā. 
Vairāki teritoriāli konflikti izveidojās pēc PSRS sabrukuma, piemēram, Kalnu Karabahas konflikts starp Armēniju un Azerbaidžānu. 
Čečenija pēc diviem Čečenijas kariem 1990. gados bija spiesta atteikties no neatkarīgas valsts statusa.

Krievijas iejaukšanās Gruzijas—Abhāzijas un Gruzijas—Dienvidosetijas konfliktos būtiski saasināja politisko situāciju Gruzijā.

## Skatīt arī
* Aizkaukāzs
* Kaukāza karš
* Kauja par Kaukāzu

## Ārējās saites
Franču jaunais vilnis

[thumb|[Fransuā Trifo ]]
**Franču jaunais vilnis** () ir termins kinematogrāfijā, kas raksturo vairāku Francijas filmu veidotāju radīto kino 1950. gadu beigās un 1960. gadu sākumā. Lai arī franču jaunais vilnis teorētiski nekad nenoformējās kā īpašs kino novirziens, filmām, kam piedēvēja šo terminu, bija raksturīgi diezgan vienoti stila paņēmieni. Franču jaunā viļņa filmu veidošanā liela ietekme bija itāliešu neoreālismam un Holivudas klasiskajam kino. Daļēji iespaidojoties arī no tā laika sociālās, politiskās situācijas (jauniešu revolūcijām), jaunā viļņa filmu veidotāji arī noliedza pirms tam esošo konservatīvo klasisko Francijas kino, plaši eksperimentējot ar savu filmu vizuālo stilu, montāžu un sižeta izveidi.

## Ievērojamākie režisori
* Fransuā Trifo
* Žaks Demī
* Žans Liks Godārs
* Klods Šabrols
* Ēriks Romērs
* Žaks Rivets
* Alēns Renē
* Anjēze Varda

## Ievērojamākās filmas

* "400 sitieni" (*Les quatre cents coups*, 1959, Francuā Trifo)
* "Hirosima — mana mīla" (*Hiroshima mon amour*, 1959, Alēns Renē)
* "Brālēni (*Les Cousins*, 1959, Klods Šarbols)
* "Līdz pēdējam elpas vilcienam" (*À bout de souffle*, 1960, Žans Liks Godārs)
* "Parīze pieder mums" (*Paris nous appartient*, 1961, Žaks Rivets)
* "Pērn Marienbādē" (*L'Année dernière à Marienbad*, 1961, Alēns Renē)
* "Sieviete paliek sieviete" (*Une femme est une femme*, 1961, Žans Liks Godārs)
* "Lola" (*Lola*, 1961, Žaks Demī)
* "Kleo no 5 līdz 7" (*Cléo de 5 à 7*, 1962, Anjēze Varda)
* "Žils un Džims" (*Jules et Jim*, 1962, Fransuā Trifo)
* "Dzīvo savu dzīvi" (*Vivre sa vie*, 1962, Žans Liks Godārs)
* "Skrejceļš" (*La Jetée*, 1962, Kriss Mārkers)
* "Nicinājums" (*Le Mépris*, 1963, Žans Liks Godārs)
* "Autsaideru banda" (*Bande à part*, 1964, Žans Liks Godārs)
* "Alfavila" (*Alphaville*, 1965, Žans Liks Godārs)
* "Samurajs" (*Le Samouraï*, 1967, Žans Pjērs Melvils)
* *[[La Collectionneuse]]* (1967, Ēriks Romērs)
* "Ķīnieši" (*La Chinoise*, 1967, Žans Liks Godārs)
* "Amerikāņu nakts" (*La Nuit américaine*, 1973, Fransuā Trifo)

## Ārējās saites
Fransuā Trifo

**Fransuā Trifo** (; dzimis , miris ) bija ietekmīgs franču kino kritiķis un kinorežisors, kura karjera ilga vairāk nekā ceturtdaļgadsimtu. Trifo piedalījies vairāk nekā 25 filmu uzņemšanā, tai skaitā darbojies arī kā aktieris un scenāriju autors. Trifo ir arī viens no nozīmīgākajiem franču jaunā viļņa filmu veidotājiem. Pēc filmas "400 sitieni" panākumiem Fransuā Trifo un Ž. P. Leo sadarbība attīstījās daudzu gadu garumā — pamatā A. Duanela filmu ciklā.
Ciklu turpināja filma "Nozagtie skūpsti" (*Baisers volés*, 1968), kas veltīta A. Duanela un Kristīnes Darbonas attiecībām (lomā — Kloda Žada). Šo abu varoņu attiecības — laulību, tās krīzi un šķiršanos — Fransuā Trifo turpināja pētīt arī filmās "Mājas pavards" (*Domicile conjugal*, 1970) un "Bēgošā mīlestība" (*L'amour en fuite*, 1979).

## Filmogrāfija

### Pilnmetrāžas filmas
* "400 sitieni" (*Les quatre cents coups*, 1959)
* "Nošaujiet pianistu" (*Tirez sur le pianiste*, 1960)
* "Žils un Džims" (*Jules et Jim*, 1962)
* "Maigā āda" (*La peau douce*, 1964)
* "451 grāds pēc Fārenheita" (*Fahrenheit 451*, 1966)
* "Līgava bija tērpta melnā" (*La Mariée était en noir*, 1968)
* "Nozagtie skūpsti" (*Baisers volés*, 1968)
* "Misisipi sirēna" (*La sirène du Mississipi*, 1969)
* "Mājas pavards" (*Domicile conjugal*, 1970)
* "Mežonīgais bērns" (*L'Enfant sauvage*, 1970)
* "Divas anglietes un kontinents" (*Les Deux Anglaises et le Continent*, 1971)
* *[[Une belle fille comme moi]]* (1972)
* "Amerikāņu nakts" (*La Nuit américaine*, 1973)
* "Adeles I. stāsts" (*L'Histoire d'Adèle H.*, 1975)
* "Sīknauda" (*L'Argent de poche*, 1976)
* "Vīrietis, kurš mīlēja sievietes" (*L'Homme qui aimait les femmes*, 1977)
* *[[La Chambre verte]]* (1978)
* "Bēgošā mīlestība" (*L'amour en fuite*, 1979)
* "Pēdējais metro" (*Le Dernier Métro*, 1980)
* "Kaimiņiene" (*La Femme d'à côté*, 1981)
* "Beidzot svētdiena!" (*Vivement dimanche!*, 1983)

## Ārējās saites

* Režisora biogrāfisks apraksts
Žans Liks Godārs

**Žans Liks Godārs** (; dzimis , miris ) bija franču/šveiciešu kinokritiķis, režisors, scenārists un viens no nozīmīgākajiem franču jaunā viļņa filmu veidotājiem. Godārs ir uzskatāms arī par vienu no radikālākajiem franču jaunā viļņa režisoriem. Viņa filmās bieži saskatāmas dažādas politiskās un filozofiskās ietekmes gan no marksisma filozofijas, gan no eksistenciālisma.

Miris 2022. gada 13. septembrī 91 gada vecumā, izdarot asistētu pašnāvību.

## Apbalvojumi
Godāra filmas daudzkārt nominētas dažādām balvām, no kurām iegūtas vairākas Berlīnes kinofestivāla, Kannu kinofestivāla un Venēcijas kinofestivāla balvas. Saņēmis balvas par mūža ieguldījumu — Kinoakadēmijas goda balvu, Eiropas Kino balvu par mūža sasniegumiem, Goda Cēzara balvu, Venēcijas kinofestivāla karjeras Zelta lauvu.

## Filmogrāfija
### Pazīstamākās filmas

* "Līdz pēdējam elpas vilcienam" (*À bout de souffle*, 1960)
* "Sieviete paliek sieviete" (*Une femme est une femme*, 1961)
* "Dzīvo savu dzīvi" (*Vivre sa vie*, 1962)
* "Mazais kareivis" (*Le petit soldat*, 1963)
* "Nicinājums" (*Le Mépris*, 1963)
* "Autsaideru banda" (*Bande à part*, 1964)
* "Precēta sieviete" (*Une femme mariée*, 1964)
* "Alfavila" (*Alphaville*, 1965)
* "Trakais Pjero" (*Pierrot le fou*, 1965)
* "Ķīnieši" (*La Chinoise*, 1967)
* *[[Week-end]]* (1967)
* "Viss ir labi" (*Tout va bien*, 1972)
* "Kaislība" (*Passion*, 1982)
* "Vārds – Karmena" (*Prénom Carmen*, 1983)
* "Detektīvs" (*Detective*, 1985)
* "Esi sveicināta, Marija" (*Je vous salue, Marie*!, 1985)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Režisora biogrāfisks apraksts