open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Fiskālā politika

**Fiskālā politika** ekonomikas teorijā ir valdības pamatnostādņu un lēmumu komplekss, kas nosaka to, kā tiek veikti valsts finanšu tēriņi un to, kā tie tiek segti. Fiskālā politika ir nodokļu un budžeta politika, ar kuras palīdzību tiek iegūta lielākā daļa no valsts budžeta.

Valdība izmanto fiskālo politiku, kad tā pārdomāti maina nodokļu likmes un savu izdevumu summas, lai radītu izmaiņas ekonomikā. Šādi pasākumi ir: nodokļu lieluma noteikšana (palielināšana vai samazināšana), kredītpolitikas vadīšana (kapitālieguldījumu veicināšana vai ierobežošana), subsīdiju lieluma noteikšana dažām nozarēm. Galvenais fiskālās politikas instruments ir valsts budžets.

## Fiskālās politikas mērķi
Fiskālai politikai ir šādi mērķi
* ekonomikas cikla svārstību izlīdzināšana;
* ekonomikas izaugsmes tempu stabilizācija;
* augsta nodarbinātības līmeņa un mērenu inflācijas tempu sasniegšana.

## Fiskālās politikas veidi
* Automātisko stabilizatoru politika — izmantojot nodokļu likmes atkarībā no iedzīvotāju ienākumiem, kā arī nosakot un mainot kritērijus sociālo pabalstu saņemšanai
* Diskrecionārā — apzināta manipulēšana ar nodokļiem un valsts izdevumiem ar mērķi veicināt ekonomisko izaugsmi
# Aktivizējošā,stimulējošā fiskālā politika (*Expansionary Fiscal Policy*);
# Ierobežojošā, fiskālā politika (*Contractionary Fiscal Policy*).

## Skatīt arī

* Ekonomiskā politika

* Monetārā politika

## Atsauces
Algādzis

**Algādzis** bija muižas strādnieks, kas strādāja par noteiktu dienas vai nedēļas algu. Algādži (*medelinge*) parādās Vidzemes muižu vēstures avotos, sākot ar 14. gadsimtu. Par algādžiem gāja vaļinieki, iebūvieši un citi zemnieki, kam dzimtkungs atļāva iet peļņā. Pilsētās dzīvojošie algādži strādāja kā apkārtnes laukos, tā arī pilsētā, galvenokārt preču transportā un būvdarbos.

Par algādžiem mēdza dēvēt strādniekus līdz pat 20. gadsimta sākumam.
Algoloģija

**Algoloģija** ir:
* Algoloģija (botānika) - zinātne par aļģēm
* Algoloģija (medicīnas nozare) - medicīnas nozare, kas pēta asas un hroniskas sāpes, to patofizioloģiju, nocicepcijas un antinocicepcijas sistēmas, sāpju mazināšanas metodes, t.i. pretsāpju terapiju, analgētiķus un to darbības mehānismus.
Alkilēšana

**Alkilēšana** ir alkilradikāļu ievadīšana organiskos savienojumos. Alkilēšanai parasti izmanto alkilhalogenīdus, alkēnus, epoksīdus, spirtus, retāk aldehīdus, ketonus, ēterus, diazoalkānus. Alkilēšanai kā katalizatorus izmanto neorganiskās skābes un Lūisa skābes, kā arī ceolītus. Alkilēšanas reakcijas plaši izmanto ķīmiskajā rūpniecībā, it sevišķi naftas pārstrādē.

[thumb|350px|center|[Benzols|Benzola alkilēšana pēc Frīdela−Kraftsa metodes (R - alkilradikālis). Kā katalizatoru lieto alumīnija hlorīdu (Lūisa skābi).]]

## Skatīt arī
* Frīdela−Kraftsa reakcija
Spirta rūgšana

[right|thumb|400px|[Vīnogas|Vīnogu sulas rūgšana vīna raudzēšanas laikā]]

**Spirta** jeb **alkoholiskā rūgšana** ir rūgšanas veids, kurā vienkāršie ogļhidrāti ar sešiem oglekļa atomiem (heksozes) bezskābekļa vidē vai vidē ar ierobežotu skābekļa piekļuvi mikroorganismu (raugu, atsevišķu pelējuma sēnīšu un *[[Zymomonas]]* ģints baktēriju) izdalīto fermentu iedarbībā tiek pārraudzēti etanolā un oglekļa dioksīdā. Kā blakusprodukts nelielā daudzumā veidojas arī propilspirts, butilspirts, amilspirts, glicerīns, acetaldehīds, amīni un citi savienojumi.

Spirta rūgšanas vispārējā reakcija:

::C6H12O6 → 2 C2H5OH + 2 CO2 + enerģija

Spirta rūgšana ir spirta, vīna, alus un atsevišķu citu produktu ieguves tehnoloģiju pamatā.

## Atsauces
Alkoholiskie dzērieni

[thumb|300px|Dažādi alkoholiskie dzērieni — [lāgers, viena iesala viskijs, absints, konjaks un baltvīns]]
**Alkoholiskie dzērieni** ir dzērieni ar vismaz 1,5 tilpumprocentiem (tilp.%) etilspirta, kas parasti iegūts kartupeļu, graudu, augļu, ogu un/vai medus ogļhidrātu spirta rūgšanā.

Alkohola vēsture ir ļoti sena. Cilvēki alkoholiskos dzērienus varētu būt sākuši lietot un gatavot jau kopš pašiem pirmsākumiem, kad parādījušies augļi un ogas, un rauga iedarbībā tie sākuši rūgt. Baltiem no alkoholiskajiem dzērieniem bijis izplatīts medus, miestiņš, dzersis un vēlāk arī alus.

## Iedalījums

Alkoholiskos dzērienus pēc stipruma jeb etilspirta satura iedala:
* mazalkoholiskajos dzērienos (1,8—7 etilspirta tilp.%), pie kuriem lielākoties pieder dažādi ali un sidri;
* vidēji stiprajos dzērienos (8—18 tilp.%), pie kuriem iedalāmi augļu un ogu vīni;
* stiprajos dzērienos (>18 tilp.%), pie kuriem pieskaita punšus, aperitīvus, uzlijas, liķierus, degvīnu, balzamu, džinu, konjaku, rumu, viskiju u.c.

Vāji alkoholiskos dzērienus iegūst parastajā spirta rūgšanā, bet stipri alkoholiskos dzērienus — pārtvaicējot spirta rūgšanas produktus.

## Skatīt arī
* Reibums
* Alkoholisms

## Atsauces

## Ārējās saites
Almanahs

[thumb|[1739. gada almanahs]]
**Almanahs** ir literāru vai zinātnisku (bieži vienas nozares) sacerējumu krājums, ko apvieno kopīgs temats, žanrs, idejiski mākslinieciskā nostādne vai cita pazīme. Parasti iznāk periodiski.
Allodifikācija

**Allodifikācija** bija akts, ar kuru feodālais senjors piešķīra vasalim pilnā privātīpašumā viņa lēni (pārvērta to par allodu) un iecēla vasali par neierobežotu feodālā zemes īpašuma valdnieku.

1570. gadā Kurzemes un Zemgales hercogistē allodificēja lielāko daļu lēņa muižu, bet 1776. gadā — pārējās. 1768. gadā allodifikācija notika Latgalē, bet 1783. gadā — Vidzemē.

## Atsauces
Altenes pils

thumb|260px|Altenes pilsdrupas 20. gadsimta sākumā

**Altenes viduslaiku pils**  bija sēļu (*Altiena*) un vēlāk Livonijas ordeņa pils () tagadējā Aizkraukles novada Seces pagasta teritorijā, 3 km augšpus Kokneses. Viduslaiku Livonijā tā bija Aizkraukles komturejas palīgpils Daugavas kreisajā (dienvidu) krastā. To norobežoja Daugavas augstais krasts un Altenes upītes grava.

Mūsdienās Altenes pilsdrupas atrodas Pļaviņu ūdenskrātuves dibenā. 

## Vēsture
Rakstītos avotos pils pirmoreiz minēta 1408. gadā, tādēļ uzskata, ka šī Livonijas ordeņa pils uzcelta 14. gadsimta 2. pusē. Ar 1,3 metrus biezo un aptuveni 10 metrus augsto mūri aizsargāto pili ordenis izmantoja gan kā militāru atbalsta punktu, gan arī apkārtnes zemnieku turēšanai paklausībā.
Gan par pils celšanu, gan nopostīšanu, vēsturisku avotu nav. Zināms, ka 1467. gada Altene bija iekļauta piļu sarakstā, bet 1555. gada sarakstā tās nosaukums vairs neparādījās.  
 
Altenes apkārtni 1541. gadā izlēņoja ordeņa vasalim Vintam, 3 km attālumā no pilsdrupām izveidojās Altenes-Vindsheimas (*Altona-Windsheim*) muiža, kura vēlāk nonāca Kurzemes un Zemgales hercoga īpašumā, pēc 1795. gada tā kļuva par Krievijas impērijas kroņa muižu.

19. gs. otrajā pusē un 20. gs. pirmajā pusē Altenes pilsdrupas Daugavas senlejas krastā bija populārs tūrisma apskates objekts. 1956. gadā Altenes pilsdrupu mūrus uzspridzināja.

BM09126Am.jpg|Altenes pils plāns un apraksts 18. gadsimtā (no Broces kolekcijas) 
SAPUNOV(1893) -78- p595.jpg|Altenes pils plāns (ap 1880)
Altenes pils drupas 1926.jpg|Altenes pils drupas (ap 1926)

## Arheoloģisko izrakumu dati
1963. gadā un 1964. gadā pirms Pļaviņu HES ūdenskrātuves appludināšanas  Altenes pilsdrupās notika arheoloģiskie izrakumi. Izdarot izrakumus, pilsvietā atrasti ieroči (dzelzs stopu bultas, bruņu cepure, dunči, utt.), kā arī atklāta īpatnēja apkures sistēma pils telpu apsildīšanai ar silto gaisu. 

Arheoloģiskos izrakumos atrastās senlietas liecina, ka jau 8. gadsimtā Altenes pils vietā bijusi sēļu dzīvesvieta. Lai gan ar mūra pils celtniecību agrākais pilskalns ticis lielā mērā pārveidots un tā kultūrslānis daļēji iznīcināts, tomēr pati pilskalna esamība šajā vietā neradīja šaubas (J. Graudonis, 1983).
Pils tika pamesta 15. gs. beigās pēc postoša ugunsgrēka. Arī pašas jaunākās monētas, kuras izdevās atrast arheoloģiskajos izrakumos, bija no 15. gs. otrās puses.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Altona

## Ārējās saites
* Altonas, Altenes muiža, Altenes viduslaiku pils (drupas), portālā pilis.lv
* Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942
Altmarkas pamiers

[thumb|300px|Mūsdienu Latvijas teritorijas sadalīšana pēc 1629. gada Altmarkas pamiera un 1635. gada Štūmsdorfas miera līguma. Ar pārtrauktu līniju iezīmēta [Zviedru Vidzemes un Poļu Vidzemes robeža.]]
thumb|right|Teritoriālās izmaiņas Livonijā, 1561-1629
**Altmarkas pamiers** bija 1629. gada 25. septembrī noslēgts līgums, kas izbeidza Poļu-zviedru karu, kas ilga no 1600. līdz 1629. gadiem. Tas tika noslēgts Altmarkas ciemā netālu no Marienburgas Prūsijā (tagad Staritargas ciems Štumas apriņķī Polijā). Līguma rezultātā Zviedrija ieguva no Polijas-Lietuvas daļu Livonijas hercogistes (mūsdienu Vidzemi un Dienvidigauniju), kā arī tiesības vākt nodevas no poļu tirgotājiem Gdaņskā.

1635. gadā to apstiprināja Štūmsdorfas miera līgumā. Ar šo līgumu Pārdaugavas Livonijas hercogiste tika sadalīta divās daļās - Zviedru Vidzemē un Poļu Vidzemē jeb Inflantijā (Latgalē).

## Skatīt arī
* Trīsdesmitgadu karš
* Zviedru Vidzeme
* Zviedru laiki
* Pārdaugavas hercogiste
* Inflantijas vaivadija

## Ārējās saites
Alūksne (upe)

**Alūksne** (saukta arī **Beja**) ir Pededzes labā krasta pieteka Alūksnes novadā. Iztek no Alūksnes ezera, 183,7 m virs jūras līmeņa. Kopējais kritums 61 metri. Upe strauja, tajā vairāki dzirnavu aizsprosti. Lielākās pietekas: Jārupīte (10 km), Skolas upīte, Robežupīte.

## Atsauces
Jēkabs Alksnis (virsnieks)

**Jēkabs Alksnis** ( — ) bija Krievijas Impērijas armijas apakšvirsnieks, vēlāk Sarkanās armijas virsnieks, viens no PSRS gaisa kara flotes izveidotājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1897. gada 26. janvārī Naukšēnu pagasta Pakuļos kalpa Jāņa Alkšņa un viņa sievas Ievas, dzimušas Rodes, ģimenē. Mācījās Rāmnieku (Rūjas) skolā (1907—1910), tad Vidzemes skolotāju seminārā (1913—1917). 1916. gadā iestājās nelegālajā Latvijas Sociāldemokrātijā (LSD). 

Pēc mobilizācijas Krievijas armijā viņš 1917. gadā absolvēja Odesas praporščiku skolu un karoja Pirmā pasaules kara frontē. 1919. gadā iestājās Sarkanajā armijā, uzreiz iecelts par Orlas guberņas kara komisāru, septembrī-oktobrī bija 55. strēlnieku divīzijas komisārs (divīziju kaujās pie Orlas pilnībā iznīcināja Deņikina komandētā armija). Pēc tam Donas kara apgabala kara komandieris, vēlāk Orlas kara apgabala kara komandiera vietnieks.

[thumb|left|Jēkabs Alksnis (pa kreisi) sarunā ar [Antons Fokers|Antonu Fokeru (pa labi) 1934. gadā]]
1924. gadā absolvēja SSA Kara akadēmiju un iecelts par Armijas labiekārtošanas pārvaldes () vadītāju un komisāru. No 1926. līdz 1931. gadam bija Sarkanās Armijas Gaisa spēku () komandiera vietnieks. 1931. gadā iecelts par Sarkanās Armijas Gaisa Spēku komandieri. 1935. gadā paaugstināts par 2. ranga armijas komandieri. Uzņemts Aizsardzības Tautas komisariāta Kara Padomē ().
1937. gadā J. Alksnis kļuva par Aizsardzības Tautas komisāra vietnieku aviācijas jautājumos (), vēlāk par PSRS Augstākās padomes deputātu. 

Lielā terora laikā Alksni 1937. gada 23. novembrī arestēja, apsūdzot "latviešu fašistu organizācijas" organizēšanā. Pēc ilgām pratināšanām 1938. gada 28. jūlijā viņu Komunarkas poligonā nošāva.

Jēkaba Alkšņa sievu Kristīni Alksni, dzimušu Medni (1895-1984), ielodzīja Gulaga nometnē, bet desmitgadīgo dēlu Imantu Alksni nodeva bērnu namā. Mazdēls Viktors Alksnis bija Padomju armijas virsnieks Latvijas PSR, vēlāk politiķis Krievijā.

## Apbalvojumi
* Ļeņina ordenis
* Sarkanā Karoga ordenis
* Sarkanās Zvaigznes ordenis
* Mongolijas Sarkanā Karoga ordenis

## Bibliogrāfija
* Черушев Н.С. 1937 год: Элита Красной Армии на голгофе. — Москва: Вече, 2003
Alokste

**Alokste** ir Tebras labā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā. Iztek no Tīdu ezera Kalvenes apkaimē. Upe līkumaina, stāviem krastiem. Tek gar Kazdangu, ieteka pie Apriķiem. Lielākā pieteka labajā pusē — Skalda (18 km) ar Turlavu (14 km), kreisajā — Grāpste (15 km). Uz upes izbūvētas vairākas ūdenskrātuves, no kurām lielākās ir Alokstes ūdenskrātuve pie Lanksēžiem un Baronu HES ūdenskrātuve pie Apriķiem.

## Atsauces
UUCP

**UUCP** ( - "kopēšana no UNIX uz UNIX", sastopams arī skaidrojums **''U**nix to **U**nix **C**opy **P**rotocol*) ir [[datorprogramma|datorprogrammu]] un [[tīkla protokols|protokolu]] kopums, kas ļauj izpildīt komandas attālināti un pārvietot [[datne]]s, [[e-pasts|e-pastu]] un jaunumus starp [[dators|datoriem]]. Tas pirmoreiz parādījās [[1979]]. gadā, kad UUCP tika iekļauts [[UNIX]] 7. versijā.

Tā ir alternatīva [[TCP/IP]] protokoliem, bet UUCP ir senāki, un tie tika izstrādāti sistēmu mijiedarbībai, kuras nav pieslēgtas [[datortīkls|tīkliem]]. Izmantojot UUCP, viens dators var nodibināt savienojumu ar citu, caur [[modems|modemu]] izmantojot [[telefons|telefona]] līniju noteiktu laika posmu, pārsūtot iepriekš sagatavotu informāciju. UUCP ir piemērots tiešai savienojuma nodibināšanai ar attālinātu sistēmu, datu pārraidei un pēc tam savienojuma pārtraukšanai.

Par *'uucp** arī sauc vienu no šī kopuma programmām, kas nodrošina [[lietotāja saskarne|lietotāja saskarni]] datņu kopēšanas operācijās. UUCP kopums ietver arī **uuto** (failu pārsūtīšnai uz citu datoru), **uupick** (failu saņemšanai), **uux** (lietotāja saskarne attālinātai komandu izpildei), **uuxqt** (izpilda komandas, kas sūtītas no attālinātā datora) un **uuname*' (ziņo par lokālās sistēmas uucp nosaukumu).

UUCP darbība ir balstīta uz piekļuves failiem attālinātajos datoros ar [[e-pasts|e-pasta]] palīdzību. Kad tiek palaista kāda UUCP komanda, tā tiek ielikta rindā. Kad ir nodibināts savienojums ar citu datoru, visas šīs rindā gaidošās komandas tiek nosūtītas kā e-pasta vēstule. Kad šīs komandas saņēmis attālinātais dators un izpildījis, tas sūta atpakaļ rezultātus. Vienlaicīgi komandu sūtīšanā un uztveršanā var piedalīties vairāki datori, tā veidojot UUCP tīklu.

Lai gan UUCP sākotnēji tika izstrādāts [[UNIX]], tas ir adaptēts arī citām [[operētājsistēma|operētājsistēmām]], piemēram, [[Microsoft]] [[MS-DOS]], Digital VAX/VMS un [[Mac OS]].

Līdz ar TCP/IP plašu izplatību, mūsdienās UUCP vairs reti kur tiek izmantots. To lieto dārgos sakaru savienojumos (piemēram, [[sakaru pavadonis|pavadoņsakaru]] savienojumos). UUCP virs TCP/IP (parasti šifrēts, piemēram ar [[SSH protokols|SSH protokolu]]) var izmantot, ja datoram nav fiksētas [[IP adrese]]s, bet ir vajadzība darbināt [[vēstuļu pārsūtīšanas aģents|vēstuļu pārsūtīšanas aģentu]] (*mail transfer agent''), piemēram, Sendmail vai Postfix.
9. Saeima

**9. [[Saeima]]** ir Latvijas Republikas parlaments, kas savu darbību sāka  un beidza .

## Vēlēšanas

9. Saeimas vēlēšanas notika . Vēlēšanās kandidēja 19 saraksti un nobalsoja 902 569 vēlētāju, kas sastādīja 60,98% no kopējā balsstiesīgo skaita. 5% barjeru pārvarēja un 9. Saeimā iekļuva 7 vēlēšanu saraksti:
* Tautas partija — 23 vietas
* Zaļo un Zemnieku savienība — 18 vietas
* Jaunais laiks — 18 vietas
* Saskaņas centrs — 17 vietas
* Latvijas Pirmā partija/Latvijas ceļš (kopš 2007. gada LPP/LC) — 10 vietas
* Tēvzemei un Brīvībai/LNNK — 8 vietas
* Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā — 6 vietas

## Deputāti un frakcijas

9. Saeimā tika ievēlēti 100 deputāti. Saeimas darbu sāka 99 deputāti, jo sākotnēji netika apstiprināts ievēlētā Jura Boldāna mandāts. Mainoties Saeimas deputātu sastāvam, laika gaitā tajā ir bijuši 128 cilvēki.

9. Saeimā sākotnēji darbojās 7 frakcijas, kopš 2008. gada — arī Pilsoniskās savienības frakcija. Kopš vēlēšanām visās frakcijās, izņemot LPP/LC, ir mainījies deputātu skaits.

## Darbība
 par Saeimas priekšsēdētāju tika ievēlēts Indulis Emsis (ZZS), bet par priekšsēdētāja biedrēm: Vineta Muižniece (TP) un Kārina Pētersone (LPP/LC). Saeimas sekretārs ir Dzintars Rasnačs (TB/LNNK), bet viņa biedrs ir Andrejs Klementjevs (SC).  I. Emsi Saeimas priekšsēdētāja amatā nomainīja Gundars Daudze (ZZS).  K. Pētersoni amatā nomainīja Solvita Āboltiņa (JL).  V. Muižniece atstāja Saeimas priekšsēdētāja biedra amatu, bet  šajā amatā atkārtoti ievēlēja K. Pētersoni (LPP/LC). 9. Saeimā darbojās 16 komisijas.

## Ārējās saites
* Saeima
9. Saeimas frakcijas

**[[9. Saeima|9. Saeimā]]** tika ievēlēti 7 vēlēšanu saraksti, no kuriem  savu darbu sāka 7 **frakcijas**. Sasaukuma darbības noslēgumā Saeimā darbojas 8 frakcijas. Šis Saeimas sasaukums darbojās līdz .

## Frakcijas un to sastāvi
### [[Tautas partija]] (07.11.2006. — 01.11.2010.)

### [[Zaļo un Zemnieku savienība]] (07.11.2006. — 01.11.2010.)

### [[Jaunais laiks]] (07.11.2006. — 01.11.2010.)

### [[Saskaņas centrs]] (07.11.2006. — 01.11.2010.)

### [[Latvijas Pirmā partija]]/[[Latvijas Ceļš]] (07.11.2006. — 01.11.2010.)

### [[Tēvzemei un Brīvībai/LNNK]] (07.11.2006. — 15.07.2010.)

### [[Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā]] (07.11.2006. — 01.11.2010.)

### [[Pilsoniskā savienība]] (22.05.2008. — 01.11.2010.)

### [[Visu Latvijai-Tēvzemei un Brīvībai/LNNK]] (15.07.2010. — 01.11.2010.)

### Pie frakcijām nepiederošie deputāti

## Skatīt arī
* 9. Saeima
* 9. Saeimas deputāti
9. Saeimas deputāti

**[[9. Saeima|9. Saeimā]]** tika ievēlēti 100 deputāti, no kuriem 99 sāka savu darbību .  darbu sāka arī 100. deputāts Juris Boldāns, kura mandātu sākotnēji neapstiprināja. Skaitot arī mandātu nolikušos deputātus, kopā 9. Saeimā ir strādājuši 128 deputāti. Šis Saeimas sasaukums darbojās līdz .

## 9. Saeimas deputātu saraksts
Sarakstā ir visi 128 cilvēki alfabēta kārtībā, kuri ir bijuši 9. Saeimas deputāti. Tie cilvēki, kas ir rakstīti slīprakstā, bija nolikuši mandātu pirms šis sasaukums beidza darbību.

### Amati

## Skatīt arī
* 9. Saeima
* 9. Saeimas frakcijas

## Ārējās saites

* Deputāti Saeimas mājaslapā
Juris Boldāns

**Juris Boldāns** (dzimis ) ir latviešu politiķis, bijušais 9. Saeimas deputāts un Kubulu pagasta padomes priekšsēdētājs. Par 9. Saeimas vēlēšanu rezultātu viltošanas organizēšanu notiesāts ar reālu cietumsodu, ko izcieta 2008. un 2009. gadā.

## Biogrāfija
1985. gadā Latvijas Republikāniskajā neklātienes lauksaimniecības tehnikumā ieguvis lauksaimniecības mehanizatora izglītību, bet 2006. gadā Baltijas Krievu institūtā ieguvis maģistra grādu uzņēmējdarbībā un administrēšanā.

## Politiskā darbība
Saeimas vēlēšanās J. Boldāns pirmo reizi kandidējis 2002. gadā no partijas "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta, kad netika ievēlēts 8. Saeimā. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Kubulu pagasta padomē, pēc tam ievēlēts par pagasta padomes priekšsēdētāju.

2006. gadā J. Boldāns tika ievēlēts 9. Saeimā, taču darbību parlamentā neuzsāka, jo pret viņu tika uzsākts kriminālprocess par iespējamu Saeimas vēlēšanu rezultātu viltošanu Kubulu pagasta vēlēšanu iecirknī un dota Saeimas piekrišana kriminālvajāšanai. 3. novembrī viņam tika uzrādīta apsūdzība par vēlēšanu rezultātu viltošanas organizēšanu. 7. novembrī, kad 9. Saeima sāka savu darbību, netika apstiprināts J. Boldāna deputāta mandāts, taču tas tomēr tika izdarīts 16. novembrī. Reāli darbu Saeimā gan J. Boldāns neuzsāka un vēlāk, pēc notiesājoša lēmuma stāšanās spēkā , viņš tika izslēgts no Saeimas sastāva. Decembra vidū J. Boldāns arī izstājās no TB/LNNK.

 Augstākā tiesa atzina J. Boldāna vainu vēlēšanu dokumentu viltošanā un piesprieda 6 mēnešu cietumsodu, kā arī "kā papildsodu tiesa piemēroja aizliegumu divus gadus kandidēt Saeimas, Eiropas Parlamenta, pilsētas domes un pagasta padomes vēlēšanās". Vēlāk kasācijas kārtībā pēdējā tiesas instance termiņu pagarināja uz 8 mēnešiem. J. Boldāna apcietinājuma termiņš beidzās 2009. gadā.

2013. gada pašvaldību vēlēšanās J. Boldāns tika ievēlēts Balvu novada domē no partijas "Par prezidentālu republiku" saraksta.

## Atsauces
Pjezoelektriskais efekts

**Pjezoelektriskais efekts** (no sengrieķu *πιέζω* (*piézō*) — 'saspiest') ir parādība, kuru nosaka elektriskās polarizācijas un mehāniskās deformācijas saistība dažos dielektriķos (pjezoelektriķos). Izšķir tiešo un apgriezto pjezoelektrisko efektu:
* Tiešais pjezoelektriskais efekts ir elektriskās polarizācijas rašanās dielektriskos kristālos, ja tos mehāniski deformē.
* Apgrieztais pjezoelektriskais efekts ir kristāliska dielektriķa mehāniska deformācija elektriskā lauka iedarbībā. 
Pjezoelektriskais efekts ir lineārs efekts — deformācija ir tieši proporcionāla elektriskā lauka intensitātei.

Pjezoelektrisko efektu lieto, lai mehānisko enerģiju pārvērstu elektriskajā un otrādi. Pjezoelektriskie efekti parasti ir mazāki par elektromagnētiskajiem efektiem, dabā nav sastopami efektīvi pjezoelektriķi, tāpēc, lai arī pjezoelektrisko efektu atklāja 19. gs. beigās, pjezoelektriskas ierīces plaši sāka lietot tikai 20. gs vidū. Pjezoelektriskie efekti, atšķirībā no elektromagnētiskajiem, ir statiski.

## Atsauces

## Ārējās saites
Siekalas

**Siekalas** ir viela, kuru izdala siekalu dziedzeri cilvēka un dažādu citu dzīvnieku mutes dobumā. Tās ir caurspīdīgs, staipīgs un nedaudz putojošs šķidrums. Siekalu sastāvā ir apmēram 99,5% ūdens un to galvenais uzdevums ir piedalīties ogļhidrātu gremošanā, uzturēt pastāvīgu pH līmeni, mitrināt mutes dobumu, kā arī aizsargāt zobus no bojāšanās. Katru dienu cilvēka mutē tiek saražots apmēram litrs šā sekrēta. Cilvēka dzīves laikā tiek saražots apmēram 30 000 litru, kas ir līdzvērtīgs tilpums apmēram 40 parastu vannu tilpumam.

## Funkcijas
### Lubrikants
Siekalas pārklāj mutes gļotādu, mehāniski aizsargājot to ēšanas, rīšanas un runāšanas laikā. To nodrošina mucīns. Cilvēkiem ar nelielu siekalu izdalīšanos (kserostomija), raksturīgs mutes sāpīgums un ļoti bieži pārtika (īpaši sausā barība) pielīp mutes iekšpusē. 

### Gremošana
Siekalas satur enzīmu amilāzi,  kas spēj sašķelt cieti vienkāršākos cukuros, piemēram, maltozē un dekstrīnā, kas tālāk šķeļas tievajās zarnās. Tikai aptuveni 30% cietes hidrolīzes notiek mutes dobumā. Siekalu dziedzeri izdala siekalu lipāzi, lai sāktu tauku gremošanu. Siekalu lipāzei ir liela loma tauku šķelšanā jaundzimušajiem, jo to aizkuņģa dziedzerim vēl nepieciešams laiks, lai attīstītos.

### Pretmikrobu funkcija
Siekalās ir imūnglobulīni (piemēram, IgA) un nespecifiskas pretmikrobu vielas (lizozīms, mieloperoksidāze, laktoferīns). Siekalas novērš ascendējošas infekcijas no siekalu dziedzeriem (piemēram, parotītu), un pasargā no zobu aplikuma veidošanās. Ja nestrādā baktericīdie faktori, tad sāk veidoties emalju demineralizējošas skābes un baktērijas var izraisīt arī strutojošus iekaisumus.

### Bufera funkcija
Siekalas ir bagātas ar dažādiem joniem. Šie joni darbojas kā buferis, saglabājot skābumu mutē noteiktā diapazonā, parasti pH 6,2—7,4. Tas novērš zobu demineralizāciju. Pie tam siekalas piegādā minerālvielas, kas pasargā emalju (Ca, P, Mg joni) 

### Hormonālā funkcija
Dažu dzīvnieku siekalās ir nervu augšanas faktors (*NGF* — *Nerve Growth Factor*), tas paātrina gļotādas sadzīšanu. Cilvēka siekalās tas nav atrasts. Siekalām, domājams, ir arī nozīme garšas kārpiņu attīstībā.

### Garša
Siekalas ir ļoti svarīga garšas sajūtas veidošanai. Tas ir nesējs, kurā ķīmiskās vielas tiek aiznestas līdz garšas receptora šūnām. Cilvēki ar nelielu siekalu daudzumu bieži sūdzas par garšas sajūtas traucējumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lazdona

**Lazdona** ir apdzīvota vieta Madonas novada Lazdonas pagastā, pagasta centrs. Atrodas 3 km attālumā no Madonas pilsētas centra. Caur ciemu iet autoceļš Krāslava-Preiļi-Madona (P62). Ciems atrodas Lazdonas ezera krastā, netālu atrodas arī Rāceņu ezers. Ciemā atrodas pašvaldība, pasta nodaļa, skola, bibliotēka, ambulance, veikali, kultūras nams, uzņēmumi, t. sk. autoserviss un piena pārstrādes uzņēmums.

## Vēsture
1699. gadā pēc zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora Ērika Dālberga projekta uz Lazdonas muižas zemes tika uzcelta krustveida luterāņu baznīca. Patstāvīgs Lazdonas draudzes novads izveidots 18. gadsimta beigās, nodalot tā teritoriju no Ļaudonas draudzes novada. 
Tagadējā Lazdonas luterāņu baznīca celta no 1802. līdz 1805. gadam, iesvētīta 1806. gadā, 1863.-1866. gadā uzcēla arī Lazdonas Sv. Trijādības pareizticīgo baznīcu.
Savu vietējā centra nozīmi Lazdona zaudēja pēc 1900. gada, kad uz netālās Biržu muižas zemes sāka veidoties Madonas pilsēta.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Attālumi līdz dažām pilsētām
* Madona - 3 km;
* Lubāna - 38 km;
* Varakļāni - 51 km;
* Rīga - 178 km;
* Rēzekne - 93 km.

## Atsauces
Misūri

**Misūri** () var būt:

* Misūri (štats) — ASV štats;
* Misūri (upe) — upe ASV teritorijā;
* Missouri (līnijkuģis) — ASV Jūras kara flotes līnijkuģis.
Bērzaune (Aiviekstes pieteka)

**Bērzaune**, saukta arī kā **Bērzaunīte**, kļūdaini saukta kā **Alūksnīte**, ir upe Latvijā, Aiviekstes kreisā krasta pieteka. Sākas no Timsiņu ezera Timsiņu purvā (pēc citiem avotiem no Silabebru ezera). Garums 29 km, baseina platība 110 km2, kritums 28 m. Tek caur Strīdas purvu. Neliela pieteka (Rītupīte) pievada Silabebru un Gardauņas ezeru ūdeņus. Lielākās pietekas: Alūksnīte (10 km), Rītupīte, Timsmalīte (augštece vai pieteka). Ietek Aiviekstē pie "Pūķiem".

## Atsauces
Alumīnija hidroksīdi

**Alumīnija hidroksīdi** ir amorfas vai kristāliskas vielas ar mainīgu sastāvu, kuras bieži apraksta ar formulu Al(OH)3. Amorfiem alumīnija hidroksīdiem, Al2O3.xH2O, ko apzīmē par alumīnija hidrātiem jeb geliem, mainīgs ūdens saturs. Kristāliskie alumīnija hidroksīdi eksistē kā AlOOH un Al(OH)3 vairākās modifikācijās, kuru rašanos galvenokārt ietekmē temperatūra, spiediens, vides pH, koncentrācija, laiks. Alumīnija hidroksīdi ir alumīnija oksīda ražošanas starpprodukts. Alumīnija hidroksīdu maisījums ir galvenais alumīnija rūdas (boksīta) komponents.
Alunāna teātris

**Alunāna teātris** bija neliels profesionāls teātris, kas Jelgavā darbojās no 1896. līdz 1904. gadam Ādolfa Alunāna vadībā. Teātra trupa uzstājās ne tikai Jelgavā, bet arī citās pilsētās un lauku centros.

Mūsdienās Jelgavā darbojas Ādolfa Alunāna Jelgavas teātris, Ādolfa Alunāna vārdu ieguva līdz ar Tautas teātra nosaukumu 1959. gadā. Vēsturniece Maija Matisa, ilggadēja Ādolfa Alunāna memoriālā muzeja vadītāja:

## Atsauces

## Ārējās saites
Alunāns

**Alunāns** (sieviešu dzimtē **Alunāne**) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
* Ādolfs Alunāns (1848—1912) — latviešu aktieris, režisors un dramaturgs, latviešu teātra tēvs;
* Indriķis Alunāns (1835—1904) — latviešu žurnālists, grāmatizdevējs un izdevniecības īpašnieks;
* Juris Alunāns (1832—1864) — latviešu dzejnieks un literārās valodas kopējs, jaunlatvietis;
* Nikolajs Alunāns (1859—1919) — komponists, mūzikas teorētiķis un kritiķis, pedagogs un diriģents.
Alūvijs

**Alūvijs** ir upju sanesti nogulumi. Izšķir gultnes alūviju, kas veidojas samērā strauji tekošā ūdenī upes gultnē, un palienes alūviju, kas izgulsnējas lēnākos ūdeņos upes palienē, upei palu laikā izejot no krastiem. Gultnes alūvijam raksturīgi oļu un smilts nogulumi, bet palienes alūvijam — smalkgraudaini nogulumi, smalka smilts, mālsmilts un smilšmāli. Vecupēs sastopami organogēnu un minerālu dūņu nogulumi ar ezeru nogulumu raksturu. Alūvija īpatnības atkarīgas no upes baseina ģeoloģiskās uzbūves un upes hidroloģiskā režīma.
Amata

**Amata** ir Gaujas kreisā krasta pieteka Cēsu novadā. Tās garums ir 66 km. Sākas Vidzemes augstienē no Kūkāļa ezera, 216 metrus virs jūras līmeņa (pastāv citi iztekas varianti). Kopējais kritums 193 metri, lejtecē vietām sasniedz 8—10 m/km. Straumes ātrums mazūdens periodā 0,5—2 m/s, palu laikā — aptuveni 3 m/s. Lejasdaļā tek pa Amatas senleju stāvos, 15—25 m augstos smilšakmens un dolomīta krastos, kuros ir izveidojušies vairāki devona atsegumi, tostarp, Dzilnas iezis, Gulbju iezis, Vanagu iezis, Miglas iezis, u.c. Amatas krastos atrodas Skujene, Tālie Sīļi, Zāģeri, Amata, Bille, Melturi, Kārļi.

## Pietekas
**Kreisā krasta:**
* Dēdupe,
* Barona Grāvis,
* Dzirkstupe,
* Maiļupe, (12 km),
* Dadžupe (14 km), 
* Nediene (13 km),
* Gaidene, (3 km)
* Skujupe,
* Līčupe,
* Pērļupe (13 km), 
* Kumada (13 km),
* Ročupīte.

**Labā krasta:**
* Gnēzenes grāvis,
* Kuiļupe (Amatas pieteka),
* Alupīte,
* Zvirgzdupe,
* Dzirnupe, 
* Vilkate,
* Vīnupīte,
* Raganiņa,
* Silnieku strauts,
* Saltupīte (Amatas pieteka),
* Akmeņupīte (Amatas pieteka).

## Dzelzceļa tilts (1889)

Raudteesild üle Amata jõe - Railway bridge over the Amata River (12809973235).jpg



## Avoti
* Ints Lukss, "Ar laivu Latvijas ūdeņos" (1991.—2001.)
Ādolfs Alunāns

**Ādolfs Alunāns** (vecajā ortogrāfijā: *Adolf Allunan*; dzimis , miris ) bija latviešu aktieris, režisors un dramaturgs, izveidoja pirmo latviešu teātra trupu, bija tās repertuāra izveidotājs, tiek saukts par "latviešu teātra tēvu". Nikolajs Alunāns bija Ādolfa brālis, bet Juris un Indriķis Alunāni bija Ādolfa Alunāna tēva Pētera brāļi. Jelgavā ir viņam veltīts Ādolfa Alunāna memoriālais muzejs.

## Dzīvesgājums
Dzimis Jelgavā, mācījās Jelgavas vīriešu ģimnāzijā. No 1866. līdz 1869. gadam bija aktieris vācu teātros Tērbatā, Rēvelē, Narvā un Sanktpēterburgā.

1870. gadā Alunānu uzaicināja kļūt par Rīgas Latviešu biedrības teātra vadītāju, un līdz pat 1885. gadam viņš vadīja Rīgas Latviešu teātri, rakstīdams lugas un popularizēdams teātra mākslu, bija arī režisors un aktieris. Pēc 1885. gada noorganizēja savu ceļojošo trupu, sniedza izrādes visā Latvijā. 1894. gadā Jelgavā nodibināja un līdz 1904. gadam vadīja Alunāna teātri.  Viņa vadībā savas skatuves gaitas sākuši vairāki ievērojami aktieri, tai skaitā Anna Brigadere-Maija, Berta Rūmniece, Jūlija Skaidrīte, Teodors Valdšmits. Populāras bijušas arī Alunāna kuplejas, ko viņš gan sacerēja, gan izpildīja.

Nodarbojās arī ar publicistiku un satīriku. No 1892. līdz 1912. gadam sastādījis "Zobgala kalendāru". Izdoti vairāki izdevumi ar viņa satīriskajiem un humoristiskajiem darbiem. Rakstījis stāstus, dzejoļus, feļetonus, biogrāfiskos apcerējumus. Tulkojis lugas, stāstus, romānus.

1968. gadā atklāts Alunāna memoriālais muzejs Jelgavā.

## Bibliogrāfija
### Lugas
* "Pašu audzināts" (1869)
* "Priekos un bēdās" (1871)
* "Mucenieks un muceniece" (1872)
* "Icigs Mozes" (1874)
* "Džons Neilands" (1881)
* "Kas tie tādi, kas dziedāja" (1888)
* "Lielpils pagasta vecākie" (1888)
* "Seši mazi bundzenieki" (1889)
* "Visi mani radi raud" (1891)
* "Pārticībā un nabadzībā" (1893)
* "Mūsu senči" (1905)
* "Draudzes bazārs" (1911)

### Citi darbi
* "Zobgala kalendārs" (1892—1912)
* "Ievērojami latvieši" (1-2, 1887—1890)
* "Jura Alunāna dzīve" (1910)
* "Atmiņas par latviešu teātra izcelšanos" (izd. 1924)

## Skatīt arī
* Alunāna teātris

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ādolfs Alunāns izrades.lv
Nikolajs Alunāns

**Nikolajs Alunāns** (dzimis 1859. gada 4. decembrī Sesavā, miris 1919. gada 19. septembrī Rīgā, apbedīts Lielajos kapos) bija komponists, mūzikas teorētiķis un kritiķis, pedagogs, diriģents. Dramaturga Ādolfa Alunāna brālis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1859. gadā Mazsesavas (*Klein-Sessau*) kroņa muižas nomnieka Pētera Alunāna un viņa sievas Otīlijas ģimenē kā jaunākais dēls.
1864. gadā vecāki pārcēlās uz dzīvi Jelgavā. Jau skolas gados māte pamanīja Nikolaja muzikālās dotības un noalgoja klavierskolotāju. 1871. gadā Nikolajs iestājās Jelgavas klasiskās ģimnāzijas 2. klasē. Noorganizēja un vadīja skolas simfonisko orķestri. 1879. gadā izstājās no ģimnāzijas 5. klases, lai varētu studēt tikai mūziku. Jelgavas ģimnāzijas diplomu viņš ieguva 1887. gadā, būdams jau Pēterburgas konservatorijas 4. kursa students. 1892. gadā pabeidza Konservatoriju un atgriezās Latvijā. Pasniedza klavierstundas, mācīja mūzikas teoriju un kļuva pazīstams mūziķu aprindās. 1898. gadā sāka strādāt Latviešu teātrī par diriģentu. Pārtulkoja un iestudēja vienu no pirmajām operām uz latviešu skatuves, sarakstīja mūziku vairākām lugām, nodibināja pirmo latviešu simfonisko orķestri "Eifonija". Papildus darbam teātrī N. Alunāns nodarbojās ar mūzikas publicistiku un bija kritiķis laikrakstā "Latvija". Ar Nikolaja Alunāna vārdu nesaraujami saistīta latviešu teātra mūzikas vēsture, latviešu mūzikas publicistika, mūzikas pedagoģija, pirmie teorētiskie sacerējumi, pirmais latviešu simfoniskais orķestris, Valsts konservatorijas nodibināšana.

Precējies ar Paulu Freiju. Ģimenē divi dēli — Ralfs (1902—1978) un Nils (1906—). Nikolajs Alunāns mira 1919. gada 19. septembrī, nepiedzīvojot sava sapņa — Latvijas Konservatorijas atklāšanu. Apglabāts Jāņa kapos Rīgā. 1928. gada 13. oktobrī atklāts piemineklis pēc dēla Ralfa projekta, granītu veidojis Ed. Kuraus.
Amata (nozīmju atdalīšana)

**Amata** var būt:
* Amata — upe Latvijā, Gaujas kreisā krasta pieteka;
* Amata — apdzīvota vieta Cēsu novada Drabešu pagastā;
* Amata — stacija slēgtajā dzelzceļa līnijā Ieriķi—Abrene;
* Amata — Latvijas Republikas tirdzniecības flotes kravas tvaikonis.

## Skatīt arī
* Amatas novads - pašvaldība Cēsu rajonā
Aminoindāndioni

**Aminoindāndioni** ir indāndiona atvasinājumi ar vienu vai vairākām aminogrupām molekulā. Krāsainas kristāliskas vielas, kas nešķīst ūdenī, taču šķīst organiskos šķīdinātājos, veidojot ūdenī šķīstošus sāļus.

## Izmantošana

Fizioloģiski aktīvu vielu klase, iedarbojas uz centrālo nervu sistēmu — narkotiski, pret sāpēm, pret krampjiem, utml. Aminoindāndioni noder arī citu fizioloģiski aktīvu indāndiona atvasinājumu un heterociklisko savienojumu sintēzē.

## Atsauces
Aminovinilketoni

**Aminovinilketoni** (O=C(R)-C(R)=C(R)-NR2) ir ķīmiski aktīvas vielas, kas viegli reaģē ar elektrofiliem un nukleofiliem reaģentiem. Tos iegūst no diketoniem un amīniem. Šo savienojumu molekulas satur aminogrupu, vinilgrupu (divkāršo saiti) un ketogrupu (otrējo karbonilgrupu).

## Atsauces
Amoliņi

**Amoliņi** (*Melilotus*) ir tauriņziežu dzimtas ģints.

Latvijā aug šādas šīs ģints sugas:
* baltais amoliņš (*Melilotus albus*)
* ārstniecības amoliņš (*Melilotus officinalis*).
Iespējams, Latvijā aug arī *Melilotus dentatus.*

## Ārējās saites
Amula

**Amula** ir Abavas kreisā krasta pieteka. Garums 66 km, baseina platība 193 km2. Sākas Austrumkursas augstienē netālu no Remtes ezera. 76 metrus lielais kritums sadalīts nevienmērīgi, no 0,5 m/km līdz 5—6 m/km. Upes lejtece no Pūcēm ietilpst Abavas senlejas dabas parkā. Krastos vairāki aizsargājami dabas objekti: Cimmermaņu krauja, Kalnamuižas kraujas, kā arī vairāki dižkoki.

## Atsauces
Āmuļi

**Amuļi** (*Viscum L*.) ir daudzgadīgi pusparazītiski ziemzaļi krūmi ar neīsti dihotomisku zarojumu. Āmuļu ģintī ir aptuveni 65 sugas, kas izplatītas galvenokārt tropu un subtropu apgabalos. Eiropā sastopamas divas sugas, Latvijā - viena suga: baltais āmulis *Viscum album L.* Tā ir ļoti reta un īpaši aizsargājama suga. Ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā.

## Ārējās saites
Ancilus ezers

thumb|upright=1.2|Ancilus ezers
**Ancilus ezers** bija auksts saldūdens ezers tagadējās Baltijas jūras vietā pirms aptuveni 9500—7500 gadiem. Tas izveidojās pēc tam, kad pēc atbrīvošanās no ledāja svara Baltijas vairogs pacēlās un pārtrūka Joldijas jūras savienojums ar Atlantijas okeānu.

Ancilus ezers pastāvēja boreālajā klimatiskajā periodā, kā arī pārejas laikā uz atlantisko periodu. Šajā laikā bijis samērā silts un sauss klimats. Ezera nosaukums veidojies no saldūdens gliemeža *[[Ancylus fluviatilis]]*.

## Litoloģiskais raksturojums
Ancilus ezera nogulumi Latvijas teritorijā ir izplatīti tikai Kurzemes pussalas ziemeļrietumu daļā Melnsila–Sārnates apkārtnē, kā arī dažās Rīgas līča piekrastes zonās (netālu no Klapkalnciema, pie Babītes ezera, Jūrmalas un Rīgas pilsētu apkārtnē). Šaurā joslā starp bijušajām Ancilus ezera un Litorīnas jūras krasta līnijām tie atsedzas zemes virspusē. Ancilus ezera nogulumi uzguļ virsū Baltijas ledus ezera un Joldijas jūras nogulumiem, kā arī vietām virs pleistocēna limnoglaciālajiem un morēnu nogulumiem. Savukārt tos pārsedz Litorīnas jūras, ka arī holocēna ezeru, purvu un aluviālie nogulumi. Bijušā baseina piekrastes zonā nogulumus veido dažādgraudainas smiltis, reizēm ar nelielu grants piejaukumu. Pie Vārves un Piltenes, kā arī uz dienvidiem no Sārnates vāji izteiktu krasta vaļņu rajonā nogulumi sastāv no smilšu–grants materiāla ar retiem oļiem. Nogulumu biezums nav liels un parasti nepārsniedz 2–3 metrus. Ancilus ezera dziļūdens apgabalu nogulumus veido rūsgani zilganpelēki un pelēki aleirīti, aleirītiski māli, māli, kā arī smalkgraudainas, vizlainas smiltis ar smalku horizontālu slāņojumu. Šīs slāņkopas biezums ir 5–12 metri. Mālaini aleirītiskie nogulumi satur samērā lielu organisko vielu piejaukumu, labi sadalījušās kūdras starpslāņus, kā arī vizlainas gittijas (sapropeļus) ar augu paliekām. Šie organogēnā materiāla starpslāņi bieži vien sadala aleirītiski mālainos ezera nogulumus divās daļās. Kūdra un gittija, un reizēm pat saldūdens kaļķu nogulumi (netālu no Klapkalnciema) bieži vien uzguļ uz Ancilus un Litorīnas nogulumu kontaktzonas.

## Paleontoloģiskais raksturojums
thumb|200px|Gliemezis ''Ancylus fluviatilis''
Ancilus ezera nogulumus raksturo samērā bagātīga saldūdens molusku fauna (*Valvata piscinalis*, *Bithynia tentaculata*, *Ancylus fluviatilis*, *Anisus vortex*, *Anodonta sp.*, *Unio sp.* u.c.) Kramaļģu kompleksu veido pārsvarā saldūdens kramaļģes. Sājūdens kramaļģes veido tikai 10–40% no kopējā kramaļģu sugu skaita. Ancilus ezera nogulumus raksturo arī saldūdens gliemeņvēžu komplekss (*Cytherissa lacustris*, *Limnocythere sancti-patricii*, *Darvinula steevensoni* u.c.). Šis ir periods, kuru raksturo holocēna VIII zonas sporu-putekšņu komplekss, bet Ancilus ezera regresijas stadijā VII zonas sporu-putekšņu komplekss.

## Hidroloģija
Ancilus ezera līmenis, domājams, Ventspils rajonā bija par 15 m zemāks, bet Rīgas līča dienvidos par 5–6 m zemāks nekā pašreizējais jūras līmenis.

## Skatīt arī
* Kundas kultūra

## Ārējās saites
* Maps of the Baltic`s early stages with revised ages compared to Björck (1995) and calibrated to calendar years BP (angliski)
Amnestija

**Amnestija** (grieķu*: amnestia* — "aizmiršana") ir augstākās valsts varas akts, ar kuru noteiktas kategorijas notiesātos pilnīgi vai daļēji atbrīvo no soda vai aizstāj to ar mīkstāku sodu. Pamatojoties uz amnestiju, neierosina vai izbeidz krimināllietu pret personām, kuras vēl nav notiesātas par izdarītajiem noziegumiem, kas minēti amnestijas aktā. Amnestijas akts var atzīt personas, kas sodu izcietušas vai no tā atbrīvotas, par nesodītām. Individuāli personas amnestijas aktā netiek minētas, ar ko amnestija atšķiras no apžēlošanas. Amnestija atšķiras arī no reabilitācijas.

## Ārējās saites
Andromeda

**Andromeda** var būt:
* Andromedas — viršu dzimtas ģints;
* Andromeda (mitoloģija) — Perseja sieva;
* Andromedas galaktika;
* Andromeda (zvaigznājs), kur atrodas Andromedas galaktika;
* Andromeda (grupa) — Zviedrijas progresīvā metāla grupa;
* Andromēda — Freda Hoila un Džona Eliota zinātniski fantastisks romāns.
Andrusovas pamiers

thumb|250px|Polijas teritoriālās izmaiņas pēc 1667. gada līguma
**Andrusovas pamiers** (, ), dažkārt minēts arī kā **Andrusovas miera līgums**, bija viens no starptautiskajiem līgumiem, kas izbeidza krievu-poļu (1654—1667) karu. Noslēgts 1667. gada 30. janvārī starp Krievijas caristi un Polijas-Lietuvas kopvalsti Andrusovas ciemā Smoļenskas tuvumā. To Krievijas caristes vārdā parakstīja Livonijas vaivads Afanasijs Ordins-Naščokins, bet Polijas-Lietuvas vārdā — Žemaitijas ģenerālstārasts Juršis Hlebavičs.

Līgumā Polija atzina Smoļenskas un Kreisā krasta Ukrainas pievienošanu Krievijai, savukārt Krievija par labu Polijai-Lietuvai atteicās no kara laikā ieņemtās Latgales.

## Ārējās saites
* Scan of the treaty at IEG Mainz
Ancīši

**Ancīši** (*Agrimonia*) ir rožu dzimtas daudzgadīgi lakstaugi. Lapas plūksnaini dalītas, ziedi dzelteni.

## Sugas
* *[[Agrimonia eupatoria]]* 
* *[[Agrimonia gryposepala]]* 
* *[[Agrimonia incisa]]*
* *[[Agrimonia coreana]]* 
* *[[Agrimonia microcarpa]]* 
* *[[Agrimonia nipponica]]* 
* *[[Agrimonia parviflora]]* 
* *[[Agrimonia pilosa]]* 
* *[[Agrimonia procera]]* 
* *[[Agrimonia pubescens]]*
* *[[Agrimonia repens]]* 
* *[[Agrimonia rostellata]]* 
* *[[Agrimonia striata]]*

## Ārējās saites
Anestezioloģija

**Anestezioloģija** (grieķu: *an* - noliedzošs priedēklis, *aisthesis* - sajūta, *logos* - mācība) ir medicīnas zinātnes nozare, kas pētī ķirurģiskas operācijas nevēlamo ietekmi uz slimo organismu, kā arī metodes šīs ietekmes (galvenokārt, sāpju) mazināšanai. Anestezioloģijas pirmsākumi meklējami tālā pagātnē, taču tās strauja attīstība sākās 20. gadsimtā, kad anestezioloģijas praksē blakus agrāk lietotajām narkotiskajām vielām ieviesa vairākas jaunas vielas, kā arī speciālus narkozes aparātus. Apvērsumu anestezioloģijā radīja vielas (miorelaksanti), kas arī vieglas narkozes gadījumā pilnīgi atslābina cilvēka skeleta muskulatūru, līdz ar to atvieglinot operāciju. Uzsākot miorelaksantu ievadīšanu, kļuva iespējams arī mākslīgi vadīt slimnieka elpošanu, lietojot narkozes aparātus. Narkotizēšanu mūsdienās veic speciālisti - ārsti anesteziologi, kuru uzdevums ir ne vien ievadīt narkozi, bet arī kontrolēt visas cilvēka dzīvībai svarīgākās organisma funkcijas operācijas un pēcoperācijas periodā.
AVI

**AVI** var būt:
* Angļu valodas institūts - mācību iestāde Rīgā (1922 - 1940)
* Audio Video Interleave - Microsoft izstrādāts multimēdiju satvara formāts
Searchlight

**Searchlight** ir angļu antifašistu žurnāls, kas dibināts 1975. gadā. Publicē atmaskojošus rakstus par antisemītismu, fašismu un rasismu Anglijā.

## Saites
*Žurnāla mājaslapa
Anestēzija

thumbnail|235px|Modelējoša ierīce, ar kuras palīdzību tiek apgūtas anestēzijas metodes
**Anestēzija** (, *anaisthēsis* — ‘nejutīgums’) ir ķermeņa jutīguma zaudēšana vai sāpju samazināšana, izmantojot sāpju remdinošus līdzekļus. Nereti anestēzija tiek saukta arī par **narkozi**. Medicīnas nozari, kurā tiek pētītas metodes sāpju mazināšanai, kā arī anestēzijas ietekme uz organismu, sauc par anestezioloģiju.

Izšķir vispārējo anestēziju un lokālo jeb vietējo anestēziju, kad jutīgums tiek zaudēts tikai noteiktā ķermeņa daļā.

Par anestēziju sauc arī jutīguma zudumu dažu nervu sistēmas slimību gadījumā.
Anestēziju izmanto, veicot operācijas.

## Ārējās saites

*
Angļu valodas institūts

**Angļu valodas institūts** ) bija Latvijas Izglītības ministrijas speciāla mācību iestāde Rīgā, kas gatavoja vidusskolu un pamatskolu angļu valodas skolotājus, kā arī tirdzniecības darbiniekus sadarbībai ar valstīm, kur nepieciešama angļu valodas prasme.

## Dibināšana

Angļu valodas institūts dibināts 1922. gadā bijušās Lomonosova ģimnāzijas ēkā Troņmantnieka (tagad Raiņa) bulvārī 29. Tā uzdevums bija sagatavot angļu valodas skolotājus, kantora darbiniekus un tirdzniecības darbiniekus sakariem ar valstīm, kurās dominēja angļu valoda.

## Institūta struktūra

Institūtā darbojās trīs nodaļas: pedagoģiskā, literatūras un komerciālā (no 1924). Visus mācību priekšmetus pasniedza angļu valodā (mācībspēki bija galvenokārt angļi). Mācību ilgums pedagoģiskajā un literatūras nodaļā bija 6 gadi, komerciālajā nodaļā — 5 gadi. Stipendijas piešķirtas netika, mācību maksa bija 60–100 latu gadā. Pedagoģijas nodaļu beigušajiem piešķīra vidusskolas angļu valodas skolotāju grādu. AVI diploms deva iespēju papildināt zināšanas Londonas Universitātē.

## Pārveidošana par Pedagoģisko institūtu
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada oktobrī AVI tika likvidēts un uz tā bāzes tika izveidots Valsts valodu institūts, kas jau novembrī tika pārdēvēts par Valsts pedagoģisko valodu institūtu. 1944. gada decembrī atjaunots kā **Rīgas svešvalodu institūts**, 1945. gada 27. februārī pārdēvēts par LPSR **Valodu un literatūras pedagoģisko institūtu**, bet 1946. gada 14. septembrī par **Valsts pedagoģisko institūtu**. Visbeidzot 1954. gada 24. septembrī tā nosaukums bija **Rīgas pedagoģiskais institūts**, kas tika slēgts 1958. gada novembrī un ēka tika nodota LVU rīcībā.

Tagad šajā ēkā atrodas Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūts.

## Atsauces
Antiseptizēšana

**Antiseptizēšana** ( — ‘pret’,  — ‘pūšana’) ir materiālu (parasti koksnes) pasargāšana ar ķīmiskām jeb antiseptiskām vielām no sēnīšu un baktēriju bojājumiem. Materiāla pilnīga piesūcināšana ar šīm vielām tiek saukta par konservēšanu. Koksnes antiseptizēšanai lieto vielas, kas nav kaitīgas cilvēkam un mājdzīvniekiem. Tās nedrīkst mazināt materiāla stiprību vai ierosināt metālu koroziju.
Antoloģija

**Antoloģija** ( (*anthología*), no (*ἄνθος*) (*ánthos*) — 'zieds', *λέγω* (*légō*) — 'vācu, lasu') ir krājums, kurā ietverti dažādu autoru daiļdarbu, to fragmentu vai izteicienu izlase.

## Ārējās saites
Ope

**Ope** var būt:

* Ope (mitoloģija) — ražas un sējumu dieviete romieši mitoloģijā, Saturna sieva;
* Apes (Latvijas pilsētas) nosaukums līdz 1925. gadam.
Aprikoze

**Parastā aprikoze** (*Prunus armeniaca*) ir rožu dzimtas koki, tāpat sauc arī šī koka augļus.

Koka lapas ir ieapaļas, olveida, augšpusē nostieptas. Balti vai rozā ziedi zied pirms lapu plaukšanas. Pēc uzbūves auglis ir kaulenis dzeltenīgi sarkanā krāsā, ieapaļš vai eliptisks. Sēklas cietais apvalks ir biezsienu, gluds.

## Ārējās saites
Apdegums

thumb|150px|Pamatīgs otrās pakāpes apdegums, kuru izraisīja saskarsme ar karstu ūdeni..

**Apdegumi** ir audu bojājumi, kas radušies augstas temperatūras, kodīgu ķīmisku vielu, elektriskās strāvas vai radioaktīvu vielu iedarbībā. Dzīvībai bīstams pat neliels, bet dziļš apdegums.

Apdegumu gadījumā svarīga ir ātra un pareiza pirmā palīdzība un ārstēšana — vispirms jācīnās pret šoku un intoksikāciju, tad jāgādā par apdeguma virsmas sadzīšanu. Apdegumu ārstēšanā plaši izmanto asins un asins aizvietotāju šķidrumu pārliešanu un ādas pārstādīšanu.

## Apdegumu smaguma pakāpes
Apdegumus iedala četrās smaguma pakāpēs, pamatojoties uz bojāto audu dziļumu:

# Pirmās pakāpes apdegums:
#* Skar tikai ādas virsējo slāni (epidermu).
#* Simptomi: ādas apsārtums, sāpes, neliels pietūkums, bez tulznām.
#* Piemērs: viegls saules apdegums.
# Otrās pakāpes apdegums:
#* Sakar dermas slāņus.
#* Simptomi: intensīvas sāpes, apsārtums, pietūkums un tulznas.
#* Var būt virspusējs vai dziļš atkarībā no bojājuma dziļuma dermā.
# Trešās pakāpes apdegums:
#* Sakar visus ādas slāņus, var ietekmēt arī zemādas audus.
#* Simptomi: bojātā vieta izskatās balta, ogļaina vai brūna, bieži vien bez sāpēm, jo nervi ir bojāti.
# Ceturtās pakāpes apdegums:
#* Ietekmē ne tikai ādu, bet arī muskuļus, cīpslas un kaulus.
#* Parasti dzīvībai bīstami.

## Profilakse

* Lietot aizsargapģērbu, strādājot ar karstām vai kodīgām vielām un materiāliem.
* Uzraudzīt karstā ūdens temperatūru mājsaimniecībās.
* Aizsargāt ādu no UV starojuma, lietojot sauļošanās krēmu un atbilstošu apģērbu.
* Rūpīgi rīkoties ar elektroierīcēm un atklātu uguni.

## Ārējās saites

* apdegums | Medicīnas termins
Apses

**Apses** (*Populus*) ir vītolu dzimtas ģints, kurā ietilpst ātraudzīgi lapu koki (retāk krūmi), kas dabiski izplatīti galvenokārt Ziemeļu puslodes mērenajā joslā. Šajā ģintī ietilpst apses un papeles. Latviešu valodā par apsēm bieži vien sauc konkrētu sugu, tas ir, parastās apses (*Populus tremula*). Morfoloģiski apsēm raksturīgas vienkāršas, pamīšus izvietotas lapas. Daudzām sugām lapas kātiņš ir sāniski saplacināts, tādēļ lapas vējā raksturīgi vibrē. Ziedi ir šķirtdzimuma, un sugas pārsvarā ir divmāju — vīrišķie un sievišķie ziedi attīstās uz atsevišķiem kokiem. Ziedkopas veidojas spurdzēs, parasti pirms lapu plaukšanas, un apputeksnēšana notiek ar vēja palīdzību. Augļi ir sīkas pogaļas ar pūkainām sēklām, kas izplatās ar vēju. Daudzām sugām raksturīga veģetatīva vairošanās ar sakņu atvasēm, veidojot plašas audzes.

Ekoloģiski apses bieži ir sugas, kas ātri aizņem teritorijas, piemēram, pēc ugunsgrēkiem, plūdiem vai mežizstrādes. Tām ir nozīmīga loma augsnes stabilizācijā, īpaši palieņu mežos, un tās nodrošina dzīvotni un barības resursus daudzām augu, sēņu, kukaiņu un citām dzīvnieku sugām. Saimnieciskā ziņā apses un to hibrīdi ir nozīmīgi ātraudzīgi koksnes augi, kurus izmanto kokmateriālu, celulozes un papīra ražošanā, kokskaidu un plātņu materiālos, kā arī enerģētiskajā biomasā. Tās plaši izplatītas arī aizsargapstādījumos un ainavu apzaļumošanā, jo spēj relatīvi īsā laikā nodrošināt ievērojamu koksnes pieaugumu.

## Sistemātika
[thumbnail|upright=1.0|[Parastā apse]]
Apšu ģints sugas tiek grupētas vairākās sekcijās.

* 
** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
***  (*P. alba* x *P. tremula*)
*** 
** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
** 
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
** 
*** 
*** 
** 
*** 
*** 
*** 
***  (*P. nigra* x *P. deltoides*)
** 
*** 
*** 
*** 

## Ārējās saites