open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ģirts Rungainis

**Ģirts Rungainis** (dzimis **Melbārdis** ) ir latviešu uzņēmējs. Viņš ir bijis Vācijas-Latvijas bankas prezidents (1992–1996) un Trasta komercbankas prezidents (1997–1999). 1999. gadā dibinājis korporatīvo finanšu uzņēmumu *[[Prudentia]]*.

## Dzīvesgājums
Ģirts Rungainis ir dzimis 1967. gada 31. janvārī. Viņš ir uzaudzis Ainažos. Viņš no 1985. līdz 1990. gadam studēja fiziku Latvijas Valsts universitātē. No 1991. līdz 1992. gadam apguva Stokholmas Universitātes Starptautiskās ekonomikas programmu, kā arī Banku un finanšu maģistra programmu.

1992. gadā Rungainis bija viens no Vācijas-Latvijas bankas dibinātājiem, un līdz 1996. gadam bija arī tās prezidents. No 1997. līdz 1999. gadam viņš bija Trasta komercbankas prezidents. Rungainis ir bijis arī Latvijas Komercbanku asociācijas valdē no 1993. līdz 1999. gadam. 1999. gadā Rungainis kopā ar Jāni Lielcepuri un Juri Eizentālu dibināja korporatīvo finanšu uzņēmumu *[[Prudentia]]*.

Rungainis ir strādājis vairāku uzņēmumu padomēs, t.sk. apdrošināšanas sabiedrībā «Balta» (1997–1999), Rīgas Fondu biržā (1999–2000), Latvijas Krājbankā (2002–2003), Latvijas Kuģniecībā (2002–2005) un AS «Putnu fabrika Ķekava».

## Privātā dzīve
Rungainis savu pašreizējo uzvārdu pieņēma 1998. gadā. Iepriekš viņa uzvārds bija Melbārdis. Viņš uzvārda maiņu pamatoja ar vēlmi saglabāt mātes dzimto uzvārdu, jo visi dzimtas vīrieši bija gājuši bojā Otrajā pasaules karā vai arī izsūtījumā Sibīrijā.

Viņš ir precējies ar Ingu Rungaini, viņiem ir trīs dēli. 

## Atsauces
Harkujerves kopienas baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12373224"
}

**Harkujerves kopienas baznīca** () ir Igaunijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Tallinas rietumu pievārtē, Harkujerves ciemā uz rietumiem no Harku ezera. Baznīca celta 1994. gadā kā **Harkujerves Stefana baznīca** un piederēja konservatīvajai Igaunijas Harizmātiskajai Episkālajai baznīcai (*Eesti Karismaatiline Episkopaalkirik*, EKEK). 2012. gadā EKEK dievkalpojumu vietu pārcēla uz Kristīnes rajonu Tallinā. 2014. gadā baznīcas ēku nopirka Igaunijas Evaņģēliski luteriskā baznīca. Iesākumā baznīca bija Tallinas Betlēmes baznīcas filiālbaznīca, bet 2018. gadā nodibinājās neatkarīga draudze.

## Ārējās saites
Liene Gātere

**Liene Gātere** (dzimusi ) ir latviešu politoloģe un politiķe. Kopš 2026. gada 14. Saeimas deputāte. Pārstāv partiju "Progresīvie", ir Aizsardzības ministrijas parlamentārā sekretāre.

## Dzīvesgājums
L. Gātere ieguvusi bakalaura un maģistra grādu politikas zinātnē Latvijas Universitātē 2011. un 2013. gadā. No 2012. gada strādājusi centrā "Marta", pēc tam sabiedrībā par atklātību "Delna", kuras direktore viņa bija no 2018. līdz 2020. gadam. L. Gātere no 2018. līdz 2020. gadam bija ievēlēta par Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja Sabiedriski konsultatīvās padomes priekšsēdētāju.

L. Gātere regulāri piedalās šaha sacensībās.

## Politiskā darbība
2022. gada 14. Saeimas vēlēšanās kandidēja no partijas "Progresīvie" saraksta ar pirmo numuru Kurzemes vēlēšanu apgabalā, taču netika ievēlēta, paliekot otrā aiz Edgara Zeldera. 2023. gadā L. Gātere bija partijas "Progresīvie" ģenerālsekretāre. No 2023. līdz 2025. gadam viņa bija aizsardzības ministra Andra Sprūda biroja vadītāja. 2025. gada martā sāka pildīt Aizsardzības ministrijas parlamentārā sekretāres pienākumus.

2026. gada 15. janvārī kļuva par 14. Saeimas deputāti, stājoties mirušā Edgara Zeldera vietā.

## Atsauces
Mazzalvītes purvs (dabas liegums)

**Mazzalvītes purvs** ir 1977. gadā izveidots dabas liegums Aizkraukles novada Zalves pagastā uz ziemeļrietumiem no Vertūžiem.

Liegums izveidots Mazzalvītes purvā, kas ir degradēts augstais purvs, ko ietver purvains mežs un boreālo mežu fragmenti; sastopams arī pārejas purvs. Liegumā konstatētas aizsargājamu augu un bezmugurkaulnieku sugas, arī 9 ES putnu direktīvas sugas, piemēram mežirbes, rubeņi, medņi. Ūdeņos dzīvo platgalves un strauta nēģi.

## Ārējās saites
* Dabas aizsardzības pārvalde
* Nature 2000
Breša Ministru padome

**Breša Ministru padome (LPSR MP)** bija pēdējā Latvijas PSR valdība, kas darbojās Pārbūves laikā Viļņa Edvīna Breša vadībā no 1988. gada 6. oktobra līdz Latvijas neatkarības atjaunošanas deklarācijas pieņemšanai .

Breša valdības laikā 1989. gada 28. jūlijā Latvijas PSR Augstākā Padome Anatolija Gorbunova vadībā pieņēma deklarāciju „Par Latvijas PSR suverenitāti”, kas pasludināja, ka PSRS likumi Latvijas teritorijā stājas spēkā tikai pēc tam, kad tos ratificējis Latvijas PSR augstākais valsts varas orgāns.
1990. gada 7. maijā Breša valdība nodeva savas pilnvaras pirmajai Latvijas Republikas Ministru padomei Godmaņa vadībā.  

## Sastāvs
* Latvijas PSR Ministru Padomes priekšsēdētājs Vilnis Bresis
* Ministru padomes priekšsēdētāja pirmais vietnieks - Oļegs Misurkins
* Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieks – Alfrēds Čepānis
* Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieks – Jānis Lancers
* Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieks – Miervaldis Ramāns
* Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieks Arnis Kalniņš (kopš 1989)
* Ārlietu ministrs – Leonards Bartkevičs (līdz 1989. gadam), Eižens Počs (kopš 1989. gada)
* Ekonomikas ministrs Jānis Āboltiņš (kopš 1989)
* Tieslietu ministrs - Viktors Skudra
* Veselības aizsardzības ministrs – Vilhelms Kaņeps (līdz 1989. gada novembrim), Edvīns Platkājis (kopš 1989. gada novembra)
* Finanšu ministrs – Jānis Blekte
* Rūpniecības ministrs - Roberts Misāns (līdz 1989. gadam - Valsts rūpniecības komitejas priekšsēdētājs)
* Satiksmes ministrs – Jānis Janovskis
* Izglītības ministrs — Aldonis Builis
* Tirdzniecības ministrs - Rūdolfs Salputra
* Kultūras ministrs – Raimonds Pauls (līdz 1989. gadam – Valsts kultūras komitejas priekšsēdētājs)
* Patērētāju apkalpošanas ministrs – Jāzeps Tumovs-Beķis 
* Komunālās saimniecības ministrs – Voldemārs Markots
* Iekšlietu ministrs — Bruno Šteinbriks
Protopops

[thumb|345x345px|Protopops Silvestrs kopā ar caru uz pieminekļa [Veļikijnovgoroda|Novgorodā.]]
**Protopops** (no  — "pirmais"  un πάπας — "tēvs"  ) bija augstākais "balto garīdznieku" rangs, kas pastāvēja Krievu Pareizticīgajā baznīcā no 16. līdz 19. gadsimta sākumam un bija tuvs mūsdienu arhibīskapam, taču iekļāva īpašas autoritātes niansi.

Klirosus (priesteru grupas) galvenajās pilsētas baznīcās vai katedrālēs, kur notika ikdienas dievkalpojumi, bieži vadīja protopopi, tādējādi darbojoties kā pilsētas un apkārtnes baltās garīdzniecības vadītāji.

Sinodālā perioda laikā apgabalu un provinču protopopi vienmēr ieņēma Garīgo pārvalžu priekšsēdētāju amatus. Viņi baudīja īpašu diecēzes (eparhijas) iestāžu uzticību, un viņiem tika uzticēti īpaši uzdevumi vispārējo valdības rīkojumu, ciktāl tie attiecās uz baznīcu, un diecēzes priekšniecības rīkojumu izpildei.

Sākot ar 18. gadsimta vidu, protopopus sāka aizstāt ar garīgajām pārvaldēm. 19. gadsimta sākumā protopopa amats kļuva novecojis un aizstāts ar protojereja - galvenā garīdznieka amatu. Vecticībnieku vidū šis amats kā arhibīskapa tituls joprojām ir saglabāts. Tomēr, ja ņemam vērā protopopa nozīmi 17.-18. gadsimta Krievijas Baznīcā, tas jāsalīdzina nevis ar mūsdienu arhibīskapa amatu, kas tagad tiek piešķirts visiem "baltajiem" priesteriem par ilgu kalpošanu, bet gan ar protoprezbitera titulu, kas bija ne tikai administratīvs, bet arī godu un autoritāti apliecinošs tituls.

Pazīstami protopopi bija, piemēram, Avakums, Silvestrs un Teofans Teofilaktovičs. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Mairis Kļava

**Mairis Kļava** (dzimis  Alūksnē) ir latviešu bobslejists, stūmējs.

## Karjera
Eiropas kausā bobslejā M. Kļava debitēja  Lillehammerē ar 8. vietu četrinieku sacensībās Jēkaba Kalendas pilotētajā ekipāžā. Nākamajā dienā turpat Lillehammerē komanda ieņēma sesto vietu. Pasaules kausa sacensībās viņš pirmo reizi piedalījās  Jaņcjinas trasē, kur arī bija pilota J. Kalendas četrinieka komandā un ieņēma 11. vietu. 2023. gada decembrī Eiropas čempionātā četriniekiem Insbrukā ieņēma 10. vietu. 2024. gada Pasaules čempionātā Vinterbergā arī startēja kopā ar pilotu Kalendu četrinieku sacensībās, bet ekipāža piedzīvoja kritienu un sacensības neturpināja.

 Eiropas kausa posmā Siguldas trasē kopā ar pilotu Renāru Grantiņu izcīnīja trešo vietu divnieku sacensībās, tas vienlaikus bija arī Eiropas junioru čempionāts, kura vērtējumā ekipāža ieguva sudraba medaļu. 2025. gada Pasaules čempionātā Leikplesidā ar Kalendas pilotēto četrinieku ieguva 15. vietu. 2025.—2026. gada sezonā jau regulāri startēja Pasaules kausa posmos.  piedalījās četrinieku sacensībās pilota Kalendas komandā un ieņēma 10. vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Etiopijas kalniene

**Etiopijas kalniene** ir plaša kalnzeme Āfrikas ziemeļaustrumos. Aizņem lielāko daļu Etiopijas teritorijas un Eritrejas rietumu daļu, bet tās atzari iestiepjas arī Sudānā, Dienvidsudānā, Kenijā un Somālijā. Kalnienes vidējais augstums ir no 2000 m dienvidrietumos līdz 3000 m ziemeļaustrumos, bet augstākā virsotne ir Rasdašens 4550 m vjl Semena kalnos. Ziemeļaustrumos kalnienei piekļaujas Denakilas ieplaka, austrumos — Ogadenas tuksnešainais līdzenums, dienvidos — Čalbi tuksnesis, rietumos — Nīlas ielejas zemienes, bet ziemeļrietumos — Nūbijas tuksnesis. Kalnieni diagonāli ziemeļaustrumu — dienvidrietumu virzienā šķeļ Austrumāfrikas lūzumzona, kuras ieplakā daudz ezeru. Kalnienes daļku uz rietumiem no lūzumzonas dēvē par Abesīnijas masīvu, bet uz austrumiem — par Hareras masīvu.

Etiopijas kalniene radusies pirms aptuveni 75 miljoniem gadu. Tās kristāliskais pamats klāts ar biezu smilšakmeņu, kaļķakmeņu un lavas kārtu. Ziemeļu daļā kristālisks peneplēns un atliku kalni, dienvidu daļā — kāpļains bazalta plato ar lavas atliku masīviem, dienvidaustrumos — Etiopijas grābens, kura malās vulkāni; grābena zona seismiska. Kalnienē dzelzs, vara, mangāna, urāna, zelta, platīna, sēra atradnes.

Kalnienē valda ekvatoriāls musonu klimats. Novērojams izteikts augstuma joslojums: līdz 1800 m augstumam savanna, 1800—2300 m augstumā — mērenā josla ar krūmājiem, akāciju mežiem un kalnu stepi, bet virs 2300 m augstuma — kalnu pļavas.

Daudz upju (Zilā Nīla, Omo, Avaša, Baraka, Atbara, Baro, Džuba, Šabēlle) un ezeru (Tanas ezers, Abajas ezers, Zivajs, Čamo ezers). Kalnienē izveidoti vairākas aizsargājamās dabas teritorijas, no kurām zināmākās ir Semena, Bales, Abidžatas-Sallas un Nečisara nacionālie parki.

Etiopijas kalnienē attīstījušās vairākas senās civilizācijas, no kurām zināmākās ir Daamota, Aksumas valsts, Etiopijas impērija un Kafas karaliste.

## Atsauces

## Ārējās saites
Taurana

**Taurana** ( — 'atpūtas vieta', 'droša enkurvieta', ) jeb **Tauranga** () ir pilsēta Jaunzēlandē Ziemeļsalas ziemeļdaļā. Jaunzēlandes lielākā osta. Strauji augoša pilsēta, kuras iedzīvotāju skaits no 2013. līdz 2018. gadam pieaudzis par 19 %. Vasaras periodā Taurana ir iecienīta jaunzēlandiešu atpūtas vieta. Apkaimē atrodas kivi plantācijas, tāpēc Taurana pretendē uz neoficiālo "pasaules kivi galvaspilsētas" nosaukumu.

## Ārējās saites
Arnis Bebrišs

**Arnis Bebrišs** (dzimis  Krāslavā) ir latviešu bobslejists, stūmējs.

## Karjera
Ar bobsleju A. Bebrišs sāka nodarboties 2019. gadā, pirms tam spēlēja basketbolu, pārstāvēja dzimtās pilsētas komandu BK Krāslava, piedalījies arī 3x3 basketbola sacensībās.  Eiropas kausā bobslejā pirmo reizi piedalījās  Lillehammerē un kopā ar pilotu Dāvi Kaufmani divnieku sacensībās ieņēma 12. vietu. Pasaules kausā Bebrišs debitēja  divnieku sacensībās Siguldas trasē un kopā ar pilotu Ralfu Bērziņu ieņēma 5. vietu.

2020. gada decembrī Vinterbergā pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla Eiropas kausa posmā, kur startējot kopā ar D. Kaufmani izcīnīja trešo vietu. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2021. gadā Altenbergā un ar pilotu Emīlu Cipuli divnieku sacensībās ieguva 21. vietu. 2021. gada decembrī kopā ar Cipuli divreiz izcīnīja otro vietu Eiropas kausa posmā Siguldā. 

2022. gada Pasaules čempionātā junioriem Insbrukā D. Kaufmaņa pilotētā četrinieka komandā izcīnīja zelta medaļu. 2023. gada Pasaules čempionātā Sanktmoricā startēja četrinieku sacensībās kopā ar pilotu Kalendu, bet jau pirmajā braucienā ekipāža piedzīvoja kritienu un sacensības neturpināja. 2025. gada Pasaules čempionātā ar Kalendas pilotēto četrinieku ieguva 15. vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rasdašens

**Rasdašens** (, *Ras Dejen*) ir kalns Etiopijas kalnienē, Etiopijas augstākā virsotne. Atrodas Semena grēdā, ietilpst Semena nacionālajā parkā, administratīvi ietilpst Amharas pavalstī. Kalns veidots no izvirdumiežiem un pastāv viedoklis, ka tas ir daļa no sena, stipri erodēta vulkāna krātera. Pirmie kalna virsotnē uzkāpušie eiropieši bija franču virsnieki Ferrē un Galinjē 1841. gadā. Lai arī nav ziņu par agrākām uzkāpšanām, netālu no kalna virsotnes 4300 m augstumā atrodas sens nocietinājums, kā arī netālu ir ganu būdas.

Klimats Rasdašena apvidū ir izteikti augstkalnu, ar lielām temperatūras svārstībām starp dienu un nakti. Virs 4000 m augstuma bieži sastopamas salnas un pat īslaicīgs sniegs, kas ir reta parādība Etiopijā. Nokrišņi galvenokārt koncentrējas musonu sezonā.

Bioloģiski kalns tiek uzskatīts par biodaudzveidības centru. Šeit sastopamas vairākas endēmiskas sugas, tostarp Etiopijas vilks (*Canis simensis*) un gelada (*Theropithecus gelada*). Augstākajos augstumos dominē afroalpīnā veģetācija.

No antropoloģiskā un arheoloģiskā skatpunkta nocietinājumu atliekas un ganu būdas liecina par ilgstošu cilvēka klātbūtni augstkalnu vidē. Šīs struktūras bieži tiek saistītas ar viduslaiku amharu militāro un ganību sistēmu, kur kalnu virsotnes kalpoja gan kā dabiskas aizsardzības pozīcijas, gan sezonālas apmetnes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Anselms Ekarts

**Anselms Ekarts** (; dzimis , miris ) bija vācu izcelsmes jezuītu brālis un misionārs Brazīlijā.

Dzimis Maincā, ietekmīgā ģimenē. 1740. gadā iestājās jezuītu ordenī. 1752. gadā tika aizsūtīts misijā uz Brazīliju, Šingu upes baseinu. 1761. gadā Portugāles faktiskais vadītājs marķīzs Pombals aizliedza jezuītu ordeni Portugālē un Anselms Ekarts tika ieslodzīts cietumā Portugāles teritorijā. Ieslodzījumā viņš pavadīja 18. gadus, līdz Pombals krita nežēlastībā un Ekarts tika atbrīvots. Pārcēlies atpakaļ uz Vāciju, Anselms Ekarts publicēja memuārus, kuros visvērtīgākā daļa ir Brazīlijas pamatiedzīvotāju dzīves apraksti. 1773. gadā jezuītus kā organizāciju likvidēja pāvests Klements XIV. Tomēr Katrīna Lielā atļāva jezuītiem turpināt darbu Krievijas impērijā un Anselms Ekarts 1803. gadā devās turp. Kādu laiku viņš darbojās Daugavpilī, līdz pārcēlās uz Polackas jezuītu kolēģiju, kur miris.

## Ārējās saites
Liverpūles katoļu katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1470975"
}

**Kristus Karaļa metropoles katedrāle** () ir Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Anglijas Mērzisaidas grāfistes Liverpūles pilsētā. 20. gadsimta vidū celtā baznīca ir 1850. gadā dibinātās Romas katoļu Liverpūles arhidiecēzes galvenā baznīca.

19. gadsimta vidū, Īrijas Lielā bada laikā, Liverpūli pārpludināja bēgļi no Īrijas, kas lielākoties bija katoļticīgie. Jau 1853. gadā vietējais katoļu bīskaps nolīga arhitektu E. V. Pjūdžinu (*E. W. Pugin*) radīt katedrāles projektu, tomēr naudas trūkuma dēļ projektu nerealizēja. 1930. gadā jaunu katedrāles projektu izstrādāja Edvīns Lačenss (*Edwin Lutyens*). Ja katedrāle tiktu uzcelta pēc Lačensa projekta, tā būtu otra lielākā baznīca pasaule, tomēr arī šo projektu nerealizēja. 1953. gadā vienkāršot Lačensa projektu uzdeva Liverpūles katedrāles arhitekta Džailsa Gilberta Skota (*Giles Gilbert Scott*) brālim Adrianam Gilbertam Skotam (*Adrian Gilbert Scott*), tomēr projekts tika nokritizēts un arī netika realizēts. Visbeidzot tika izsludināts starptautisks konkurss, kurā uzvarēja Frederiks Giberds (*Frederick Gibberd*, citu viņa projektēto celtņu vidū ir Londonas Centrālā mošeja). Modernisma stila katedrāle tika uzcelta no 1962. līdz 1967. gadam.


Liverpool_Metropolitan_Cathedral_at_dusk_(reduced_grain),_corrected_perspective.jpg
Liverpool_Metropolitan_Cathedral_Interior,_Liverpool,_UK_-_Diliff.jpg
Liverpool_Metropolitan_Cathedral_2008_5.jpg
Liverpool_Metropolitan_Cathedral_-_January_2016_(3)_-_geograph.org.uk_-_4839501.jpg


## Ārējās saites
*
Krācējgrāvja staignāju meži

**Krācējgrāvja staignāju meži** ir 2023. gadā izveidots dabas liegums Aizkraukles novada Zalves un, neliela daļa, Daudzeses pagastā.

Liegums sastāv no 9 atsevišķiem nogabaliem. Tiek aizsargāti šādi biotopi — neskarti augstie purvi, veci vai dabiski boreālie meži, lakstaugiem bagāti egļu meži 9050, staignāju meži, purvaini meži, aluviāli meži, ķērpjiem bagāti priežu meži, upju straujteces un dabiski upju posmi, degradēti augstie purvi, kuros iespējama vai noris dabiskā atjaunošanās. Liegumā mīt melnie stārķi, mednis, aug divsēklu grīslis, caurumainā menegacija (*Menegazzia terebrata*) un olīvzaļā cetrēlija (*Cetrelia olivetorum*).

## Ārējās saites
* Dabas aizsardzības pārvalde
Jānis Lancers

**Jānis Lancers** (dzimis  Umurgas pagastā, miris ) bija latviešu būvinženieris un uzņēmējs. Bijis Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieks (1988—1990).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1933. gadā Valmieras apriņķa Umurgas pagasta “Tēraudos”.
1953. gadā viņš absolvēja Rīgas Celtniecības koledžu, 1958. gadā studijas Maskavas būvinženieru institūtā (*Московский инженерно-строительный институт*), specializējoties siltumapgādes un gāzes apgādes būvniecībā. Strādāja būvniecības nozarē, 1988. gadā koordinēja Latvijas palīdzības sniegšanu Armēnijai pēc Spitakas zemestrīces.

1988. gadā viņu iecēla par Latvijas PSR Ministru Padomes priekšsēdētāja vietnieku Breša valdībā.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Lancers piedalījās Latvijas Būvinženierijas asociācijas dibināšanā, bija tās pirmais prezidents. Vēlāk izveidoja celtniecības uzņēmumu "PBLC".

2009. gadā beidza aktīvās darba gaitas un kopā ar žurnālisti Lanu Jūru uzrakstīja autobiogrāfisku grāmatu, tad Latvijas valsts simtgadei veltītu grāmatu par būvniecību trīs sējumos. Miris 2020. gadā, apglabāts Umurgas kapos.

## Darbi
* grāmata "Būvniecība Latvijā 1918—2018" trijos sējumos (2018)

## Literatūra
* Lana Jūra. Tautsaimnieks Jānis Lancers (2013)

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* PSRS Ministru padomes prēmija par rūpnīcas RAF būvniecību Jelgavā
* Atzinības krusts (2011)
* Būvindustrijas gada balva "Pamatakmens" par mūža ieguldījumu nozarē (2013)

## Atsauces
Latvijas autoceļu uzturētājs

**VAS "Latvijas autoceļu uzturētājs"** (saīsināti **LAU**) ir Latvijas valsts akciju sabiedrība, kas nodrošina valsts autoceļu ikdienas uzturēšanu, būvniecību, minerālmateriālu ražošanu un citus saistītus pakalpojumus. Uzņēmums ir stratēģiski svarīgs valsts infrastruktūras elements, darbojoties visā Latvijas teritorijā un nodrošinot ceļu drošību.

## Vēsture
Uzņēmums dibināts 2006. gada 6. jūnijā, apvienojot četras valsts kapitālsabiedrības: VAS "Centrālā reģiona ceļi", VAS "Latgales ceļi", VAS "Kurzemes ceļi" un VAS "Vidzemes ceļi". Līdz 2014. gada 11. februārim tas bija akciju sabiedrība (AS), pēc tam mainot statusu uz valsts akciju sabiedrību (VAS). Uzņēmumam ir vairāk kā 20 gadu pieredze autoceļu uzturēšanā, un tas ir attīstījies par vienu no lielākajiem būvniecības uzņēmumiem Latvijā pēc apgrozījuma.

## Darbība
LAU veic gandrīz 200 dažādus autoceļu ikdienas uzturēšanas darbus, tostarp vasaras un ziemas sezonas uzturēšanu, viedos pakalpojumus un ceļu būvniecību. Uzņēmums uztur aptuveni 20 000 kilometru valsts autoceļu, kā arī pašvaldību ielas un citus objektus. Galvenie darbības virzieni ietver:
* Autoceļu uzturēšanu (ieskaitot grants un asfalta segumu apstrādi, virsmas atjaunošanu, sniega tīrīšanu un slīdamības samazināšanu);
* Minerālmateriālu ražošanu (dolomīta šķembas, grants, smilts no atradnēm Akmenscūciņā Jelgavas novadā un Dārzciemā Smiltenes novadā);
* Nomas pakalpojumus (nekustamo īpašumu un ceļu būvtehnikas noma);
* Dalību publiskajos iepirkumos un starptautiskās aktivitātēs, piemēram, tirdzniecības misijās.

Uzņēmums nodrošina ceļu uzturēšanu 365 dienas gadā saskaņā ar Ministru kabineta noteikumiem par ceļu uzturēšanas prasībām.

## Struktūra un finanses
Uzņēmums ir 100% valsts īpašumā, ar akciju turētāju Satiksmes ministriju. Pamatkapitāls ir 35 202 323 eiro. LAU nodarbina vairāk nekā 1000 darbinieku, un tā tehnikas parks ietver apjomīgu aprīkojumu ceļu uzturēšanai.

### Finanšu rādītāji
Uzņēmums nesaņem valsts budžeta finansējumu vai subsīdijas, ieņēmumi nāk no komerciālās darbības. Izmaksātās dividendes valstij: 2024. gadā — 4 857 777 eiro; 2023. gadā — 709 805 eiro; 2022. gadā — 871 eiro; 2021. gadā — 2 520 504 eiro (novirzīti valsts uzdevumiem). LAU ieņem 90. vietu Latvijas vērtīgāko uzņēmumu TOP101 un ir ceturtais lielākais būvniecības uzņēmums pēc apgrozījuma 2024. gadā.

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
* Informācija Satiksmes ministrijas vietnē
* Uzņēmuma dati Lursoft

## Atsauces
Mendzjana

**Mendzjana** (ķīniešu un japāņu: 蒙疆, , ), arī **Monguko**, bija Japānas Impērijas marionešu valsts Ķīnas Republikas ziemeļos, lielākajā daļā mūsdienu ĶTR Iekšējās Mongolijas teritorijas, kas pastāvēja no 1939. gada 1. septembra līdz 1945. gada 19. augustam. No 1940. gada 24. marta Mendzjana formāli bija projapāniskā kolaboranta Vana Dzjinveja vadītās Ķīnas Republikas autonomā province, lai gan faktiski turpināja atrasties Japānas kontrolē.

Galvaspilsēta bija Kalgana (mūsdienās ― Džandzjakou), no kurienes to nomināli pārvaldīja mongoļu princis Demčigdonrovs. Teritorija atgriezās Ķīnas kontrolē pēc Japānas Impērijas sakāves Otrajā pasaules karā 1945. gadā.

## Vēsture
Pēc tam, kad Japāna 1931. gadā okupēja Mandžūriju un izveidoja marionešu valsti Mandžukuo, Japāna centās paplašināt savu ietekmi Mongolijā un Ziemeļķīnā. Sākot ar 1933. gadu, Mandžukuo un Japānas Impērijas armijas pakāpeniski okupēja Čaharas provinci un 1936. gadā pasludināja neatkarīgu Mongoļu militāro valdību, ko vadīja japāņu sabiedrotais princis Demčigdonrovs.

1936. un 1937. gadā līdzīgu operāciju Suijuaņā rezultātā arī šo provinci okupēja Japānas karaspēks.

Mongoļu militārā valdība, kas tika izveidota 1936. gada 12. maijā, par tās pirmo priekšsēdētāju iecēla Ulāncavas princi Jondonvančugu. 1937. gada oktobrī to pārdēvēja par Mongoļu Apvienoto autonomo valdību.

1939. gada 1. septembrī Dienvidčaharas un Ziemeļšaņsji Autonomās valdības, kuru apdzīvoja galvenokārt haņu ķīnieši, tika apvienotas ar Mongoļu Apvienoto autonomo valdību, izveidojot jauno **Mendzjanas Apvienoto autonomo valdību** (蒙疆聯合自治政府). Par Mendzjanas galvaspilsētu kļuva Kalgana (Džandzjakou). 1941. gada 4. augustā to pārdēvēja par **Mongolijas Autonomo Valsti** (蒙古自治邦).

1939. gadā Vans Dzjinvejs izveidoja Japānai uzticīgu marionešu valsti, ko parasti dēvē par Vana Dzjinveja režīmu jeb Ķīnas Republikas Reorganizēto Nacionālo valdību ar galvaspilsētu Nankinā. Mendzjana nomināli tika iekļauta Vana Dzjinveja režīmā 1940. gadā, lai gan tā faktiski saglabāja autonomiju no Nankinas valdības un turpināja būt Japānas Impērijas vasaļvalsts.

Mendzjana kapitulēja 1945. gada augustā, kad to Mandžūrijas operācijas ietvaros okupēja padomju Sarkanā armija un Mongolijas TR Sarkanā armija. Lielākā daļa teritorijas, izņemot Džandzjakou, mūsdienās ir daļa no Ķīnas Tautas Republikas Iekšējās Mongolijas autonomā reģiona.

## Skatīt arī
* Mandžukuo

## Piezīmes un atsauces
### Piezīmes

### Atsauces

## Ārējās saites
Pēteris Rožlapa

[thumb|200px|Pēteris Rožlapa ar dzīvesbiedri Vilmu Rožlapu ([1930. gadi).]]
**Pēteris Rožlapa** (dzimis , miris ) bija latviešu scenogrāfs un gleznotājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1906. gadā Rīgā. 
1925. gadā Pēteris Rožlapa sāka strādāt Latvijas Nacionālajā operā (LNO) par scenogrāfa un kostīmu mākslinieka Ludolfa Liberta asistentu. 
1935. gadā viņš kļuva par Latvijas Nacionālās operas galveno scenogrāfu, radot monumentālas dekorācijas un kostīmus. Latvijas valsts dibināšanas 20. gadadienas svinībās Latvijas Nacionālajā operā 1938. gada 18. novembrī viņš bija svētku uzveduma “Gaismas ceļš” scenogrāfs.

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Pēteris Rožlapa kopā ar sievu Vilmu un meitu Anitu (1939–2024) devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tad uz ASV. 
Miris 1991. gadā Blūmingtonā, Indiānas pavalstī ASV. 2025. gada rudenī, izpildot ģimenes pēdējo vēlēšanos, Latvijas Nacionālā opera un balets apbedīja Rožlapu ģimenes pelnus Sarkandaugavas Kalna kapos. 

### Mantojums
2024. gada vasarā viņa meita profesore Anita Rožlapa tēva māksliniecisko mantojumu novēlēja LNO. *Anita Rozlapa Revocable Trust* Latvijas Nacionālajai operai un baletam 2026. gada janvāra sākumā pārskaitīja 700 000 ASV dolāru, kas papildināja jau iepriekš saņemtos 600 000 ASV dolāru, kā arī gleznas, kuras Pēteris Rožlapa radījis trimdā. Kopējā ziedojuma summa – 1,3 miljoni dolāru – bija lielākā Latvijas Nacionālās operas un baleta vēsturē.

## Darbi
Starp ievērojamākajiem iestudējumiem, kuriem Pēteris Rožlapa radījis skatuves ietērpus, ir pieminami Alfrēda Kalniņa opera “Baņuta” (1937, 1941), Džuzepes Verdi opera “Aīda” (1938), Jāņa Kalniņa balets “Rudens” (1938), Žaka Ofenbaha opera “Hofmaņa stāsti” (1938), Džuzepes Verdi opera “Masku balle” (1939), Volfganga Amadeja Mocarta opera “Burvju flauta” (1940), Pētera Čaikovska balets “Gulbju ezers” (1941), Riharda Vāgnera opera “Tanheizers” (1942), Jāņa Kalniņa opera “Hamlets” (1943) un Ludviga van Bēthovena opera “Fidelio” (1944).

## Atsauces
Aldonis Builis

**Aldonis Builis** (dzimis  Ērģemes pagastā, miris ) bija latviešu pedagogs un Latvijas PSR politiķis, pedagoģijas zinātņu kandidāts (1972). Latvijas PSR Izglītības ministrs (1984—1990).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1930. gadā Ērģemē. Mācījās Ērģemes pamatskolā (1937—1944), tad Valkas vidusskolā (1944—1949).
1951. gadā beidza mācības Cēsu Skolotāju institūtā, bija Raunas septiņgadīgās skolas direktors (1951—1952). 1952. gadā kļuva par Cēsu rajona komjaunatnes sekretāru, līdztekus neklātienē turpināja mācīties Latvijas valsts pedagoģiskajā institūtā (1952—1954). Cēsu 1. vidusskolas direktors (1955—1960), piedalījās Cēsu Vēstures un mākslas muzeja fondu tīrīšanā. Vēlāk bija LPSR Izglītības ministrijas Skolu un bērnu iestāžu pārvaldes priekšnieks (1960—1973).

1973. gadā kļuva par LPSR Izglītības ministra vietnieku, 1984. gadā par ministru, 1985. gadā par LPSR Augstākas Padomes deputātu, 1986. gadā par LKP CK locekli. Ģimenes enciklopēdijas izveidošanā pildījis ideoloģiskā uzrauga lomu. No 1988. gada bija Breša valdības Izglītības ministrs.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas bija Latvijas Universitātes Pedagoģijas fakultātes Audzināšanas darba metodikas katedras mācībspēks.

Dēls — kartogrāfs Aldis Builis (1953—2025). Miris 2001. gadā, apglabāts Ērģemes kapos.

## Darbi
* "Skolvadības pamati" (1993)

## Atsauces
Būrsūdāna

**Būrsūdāna** jeb **Portsudāna** (, bedžu: *Bar'uut*) ir nozīmīga ostas pilsēta Sarkanās jūras krastā Sudānas austrumos un tās Sarkanās jūras štata galvaspilsēta. Portsudāna ir Sudānas galvenā jūras osta un 90% no valsts starptautiskās tirdzniecības iet caur to.

Portsudāna vēsturiski ir bijusi komerciālas darbības centrs, īpaši kuģniecības nozarē.

Pilsoņu kara laikā, kas valstī sākās 2023. gadā, Sudānas valdība lielākoties darbojās no Būrsūdānas, jo no 2023. gada aprīļa līdz 2025. gada vidum galvaspilsētā Hartūmā notika intensīvas cīņas, kā rezultātā tā līdz 2026. gada janvārim bija valsts faktiskā galvaspilsēta. Būrsūdāna ir kļuvusi arī par patvēruma vietu pilsoņu kara bēgļiem. 

## Vēsture
Būrsūdāna ar nosaukumu Port-Sudāna tika uzcelta laikā no 1905. līdz 1909. gadam, un to veica Anglo-Ēģiptes pārvaldītās Sudānas administrācija, lai aizstātu Suakinu — vēsturisko, bet ar koraļļiem aizaugušo arābu ostu. Naftas cauruļvads starp ostu un Hartūmu tika uzbūvēts 1977. gadā. 

2020. gadā Krievijas prezidents Vladimirs Putins paziņoja, ka Krievijas Jūras spēki sāks bāzes ar 300 cilvēku personāla un četru karakuģu ietilpību būvniecību Būrsūdānā. Šī bāze nodrošinātu Krievijas jūras spēku atrašanos valstī vismaz uz 25 gadiem. Plāns galu galā tika apturēts, lai gan Krievija turpina savus mēģinājumus rast šādu iespēju. 

2016. gadā tika ziņots, ka Būrsūdānas iedzīvotāji saskaras ar ūdens trūkumu, kas īpaši saasinājās vēlāk pilsoņu kara dēļ. Pēc 2021. gada rudens Sudānas valsts apvērsuma vietējo bedžu cilšu padome uzsāka nedēļu ilgu pilsētas ostu blokādi. Pēc sarunām ar armiju blokāde tika atcelta.

## Transports
Bez ostas pilsētā vēl ir starptautiskā lidosta un 1067 mm platuma dzelzceļš uz Hartūmu. Gar piekrasti un uz Hartūmu ved autoceļi. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Rūdolfs Salputra

**Rūdolfs Salputra** (1930—1993) bija Latvijas PSR politiķis, Latvijas PSR Tirdzniecības ministrs (1984—1990).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Rīgā. Līdz 1964. gadam mācījās PSKP Neklātienes augstākajā partijas skolā, bija sporta biedrības "Vārpa" Centrālās padomes priekšsēdētāja vietnieks (1960—1963), pēc tam darbojās Latvijas PSR Ministru padomē. 1969. gadā kļuva par Jēkabpils rajona izpildkomitejas priekšsēdētāju, 1972. gadā par Latvijas PSR Tirdzniecības ministra pirmo vietnieku, 1984. gadā par ministru, 1985. gadā par LPSR Augstākās Padomes deputātu un Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas locekli.

Miris 1993. gadā, apglabāts Rīgas Meža kapos.

## Atsauces
Lūkass Krasts

**Lūkass Krasts** (dzimis  Rīgā) ir latviešu kamaniņu braucējs. Startē divnieku sacensībās, kur viņa pārinieks ir Eduards Ševics-Mikeļševics.

## Karjera
Ar kamaniņu sportu L. Krasts sāka nodarboties 2010. gadā. Pasaules kausā jauniešiem sāka piedalīties 2015. gadā. Sākotnēji startēja vieninieku sacensībās. 2017.—2018. gada sezonā sāka piedalīties arī divnieku sacensībās kopā ar Eduardu Ševicu-Mikeļševicu. No 2019. gada pilnībā pievērsās divnieku disciplīnai.

2020. gada janvārī Siguldas trasē pirmo reizi piedalījās pieaugušo konkurencē Nāciju kausā, bet startēja bez tiesībām iekļūt Pasaules kausa pamatsacensībās un ieņēma 9. vietu. Pasaules kausā debitēja  Insbrukā, ieņemot 14. vietu.  Siguldā pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā, ieņemot trešo vietu. Tas vienlaikus bija arī Eiropas čempionāts, kurā tika izcīnīta bronzas medaļa. 2023. gadā Oberhofā Krasts kopā ar Ševicu-Mikeļševicu pirmo reizi startēja Pasaules čempionātā un divnieku sacensībās ieguva 12. vietu. Tajās pašās sacensībās U-23 ieskaitē tika izcīnīta bronzas medaļa. 2024. gada Pasaules čempionātā Altenbergā ierindojās tūlīt aiz goda pjedestāla, ieņemot ceturto vietu, bet U-23 ieskaitē izcīnīja sudraba godalgu. 2024.—2025. gada sezonas sākumā Krasts guva traumu un bija spiests izlaist daļu no sezonas. 2025. gada Pasaules čempionātā, kas risinājās Vistleras trasē, piedalījās un ieguva 7. vietu divnieku sacensībās un 11. vietu divnieku jauktajā stafetē.

 mājas trasē Siguldā kopā ar Ševicu-Mikeļševicu izcīnīja pirmo uzvaru karjerā Pasaules kausa posmos.  ieņēma devīto vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''kamanas.lv'' profils
Jāņa Daliņa iela (Rīga)

**Jāņa Daliņa iela** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā. Iela sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu, stiepjas ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Lapeņu ielu. Jāņa Daliņa ielas posms no Krišjāņa Valdemāra ielas līdz Vesetas ielai iezīmē Centra un Brasas apkaimju robežu, bet pārējā ielas daļa pilnīgi pieder Skanstei.

Jāņa Daliņa ielas brauktuve sastāv no diviem atsevišķiem posmiem, bet vidējā daļā, starp Vesetas ielu un Grostonas ielu, Jāņa Daliņa iela ir pārtraukta ar garāžu kooperatīva teritoriju. Ielas kopējais garums ir 985 metri, tā klāta ar asfaltbetona segumu. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos, vienā joslā katrā virzienā. Sabiedriskais transports pa Jāņa Daliņa ielu nekursē.

Ielas sākumposms (no tagadējās Krišjāņa Valdemāra ielas līdz Vesetas ielai) izveidots ap 1960. gadu un līdz 2006. gadam tika oficiāli uzskatīts kā Ēveles ielas (no 1974. līdz 1990. gadam — Eduarda Zandreitera ielas) daļa. Nosaukums **Jāņa Daliņa iela** jaunizveidotajai ielai piešķirts 2006. gada 11. aprīlī ar Rīgas domes lēmumu Nr. 1006. 2007. gada 3. jūlijā iela tika pagarināta no Skanstes ielas līdz Lapeņu ielai.

Iela nosaukta par godu Latvijas vieglatlētam Jānim Daliņam, kurš 1932. gadā ieguvis pirmo olimpisko medaļu Latvijai.

## Ievērojamas celtnes
* Nr. 8 — viena no Skanstes virsotnēm.

## Ielu savienojumi
Jāņa Daliņa iela ir savienota ar šādām ielām:
* Krišjāņa Valdemāra iela / Ēveleas iela
* Tomsona iela (T veida krustojums)
* Vesetas iela
* Grostonas iela
* Skanstes iela
* Arēnas iela
* Lapeņu iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Melisa Argirosa

**Melisa Argirosa** ir amerikāņu nekustamo īpašumu investore, kura tika nominēta par ASV vēstnieci Latvijā 2025. gadā.

## Agrīnā dzīve un izglītība
Argirosa ir grieķu izcelsmes miljardiera Džordža Argirosa meita (grieķu valodā viņas uzvārds nozīmē sudrabu un Argirosu dzimta zināma no Bizantijas laikiem), kurš no 2001. līdz 2004. gadam bija ASV vēstnieks Spānijā Džordža Buša laikā. 2007. gadā viņa ieguva bakalaura grādu Čepmena universitātē, kur viņas ģimene vēlāk ziedoja 10 000 000 ASV dolāru, lai atklātu Argirosa Biznesa un ekonomikas koledžu par godu viņas tēvam.

## Filantropiskā un politiskā darbība
Laikā no 2024. līdz 2025. gadam Argirosa ziedoja vairāk nekā 2 000 000 ASV dolāru Trampa-Vensa inaugurācijas komitejai.

Argirosa ieņēmusi dažādus amatus ģimenes nekustamo īpašumu uzņēmumā *Arnel & Affiliates*, tostarp bijusi uzņēmuma viceprezidente. Viņa ir bijusi vairāku politisko grupu un bezpeļņas organizāciju, tostarp Ričarda Niksona fonda, *New Majority*, Amerikas skautu, Čepmena universitātes un Orindžas apgabala mākslas skolas, pilnvaroto padomēs.

## Vēstnieka nominācija
2025. gada aprīlī prezidents Donalds Tramps nominēja Argirosu par nākamo ASV vēstnieku Latvijā.

Amerikas Savienoto Valstu Senāts viņu apstiprināja 2025. gada 18. decembrī kopā ar citiem jauniem vēstniekiem. 

ASV par vēstniekiem nereti ieceļ ne tikai karjeras diplomātus, bet arī politisko partiju atbalstītājus. Piemēram, 2004. gadā toreizējais prezidents Džordžs Bušs par vēstnieci Latvijā iecēla republikāņu aktīvisti un ziedotāju Ketrīnu Todu Beiliju.

## Atsauces

## Ārējās saites
160. īpašo operāciju aviācijas pulks (gaisa desants)

**160. speciālo operāciju aviācijas pulks (gaisa desanta pulks)**, saīsināti **160. SOAR(A)** (), ir Amerikas Savienoto Valstu Armijas speciālo operāciju vienība, kas sniedz helikopteru aviācijas atbalstu speciālo operāciju spēkiem. Tā misijas ietver uzbrukumu un izlūkošanu, un šīs misijas parasti tiek veiktas naktī, lielā ātrumā, nelielā augstumā un īsā laikā.

160. SOAR(A), kas iesaukts par "Nakts vajātājiem" (*Night Stalkers*) un saukts par *Task Force Brown* JSOC ietvaros, un ir dislocēts Fortkembelā, Kentuki štatā.

## Izmantotie lidaparāti

thumb|''Black Hawk MH-60L DAP'' (tiešas darbības triecienspēka) versija, kas konfigurēta darboties kā helikopters kaujas lidaparāts, tiek izmantots tikai 160. SOAR

### Militāro operāciju saraksts

## Atsauces

## Ārējās saites

* 

* 160. īpašo operāciju aviācijas pulka fotogrāfijas (arhivētas 2008. gada 22. jūnijā)
Roberts Misāns (ministrs)

**Roberts Misāns** (1937) ir latviešu inženieris, bijušais Latvijas PSR Rūpniecības komitejas priekšsēdētājs (1984–1989), tad Breša valdības Rūpniecības ministrs (1989–1990).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Kapiņu pagasta (tagad Aglonas pagasta) Ezera Ukinos. Mācījās Aglonas vidusskolā, studēja LVU un Rīgas Politehniskajā institūtā. Bija Liepājas lauksaimniecības mašīnu rūpnīcas meistars, tehniskās kontroles biroja priekšnieks, vecākais inženieris tehnologs un galvenais tehnologs (1959-1970), Liepājas pilsētas DDP izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieks (1970-1972). Strādāja Latvijas PSR Ministru padomes Lietu pārvaldē (1972-1978). Bija Latvijas PSR Vietējās rūpniecības ministra vietnieks (1978-1984) un ministrs (1984-1990). 

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas bija AS "Daugavas pievadķēžu rūpnīca" viceprezidents (1997).

## Atsauces
Pasaules ūdens diena

**Pasaules ūdens diena** () ir Apvienoto Nāciju Organizācijas starptautiska atceres un izpratnes veicināšanas diena, kas veltīta saldūdens resursu nozīmes uzsvēršanai un ilgtspējīgai ūdens apsaimniekošanai pasaulē. Tā kalpo kā globāla platforma, lai pievērstu sabiedrības, politikas veidotāju un starptautisko organizāciju uzmanību ūdens pieejamības, kvalitātes un taisnīgas sadales jautājumiem, kā arī mudinātu uz praktisku rīcību globālās ūdens krīzes mazināšanai. Pasaules ūdens diena tiek atzīmēta katru gadu 22. martā. To 1992. gadā noteica ANO Ģenerālā asambleja, paredzot dienas atzīmēšanu, sākot ar 1993. gadu, un sasaistot tās norisi ar ANO attīstības un vides politikas mērķiem. Katru gadu dienai tiek izvēlēta konkrēta tematika, kas aktualizē noteiktu ar ūdeni saistītu problēmu, piemēram, droša dzeramā ūdens pieejamību, ūdens piesārņojumu, ūdens kvalitāti, klimata pārmaiņu ietekmi vai ūdens ekosistēmu aizsardzību.

Pasaules ūdens dienas galvenais mērķis ir veicināt izpratni par to, ka ūdens ir ierobežots un neaizstājams dabas resurss, kas ir būtisks cilvēku veselībai, pārtikas nodrošinājumam, saimniecības attīstībai un ekosistēmu stabilitātei. Dienā īpaši tiek uzsvērta arī sabiedrības dimensija — fakts, ka miljardiem cilvēku pasaulē joprojām nav drošas piekļuves tīram dzeramajam ūdenim un sanitārajiem pakalpojumiem. Šādā kontekstā Pasaules ūdens diena ieņem nozīmīgu vietu starptautiskajā ilgtspējīgas attīstības diskursā un ir cieši saistīta ar Ilgtspējīgas attīstības mērķi Nr. 6 — “nodrošināt ūdens un sanitārijas pieejamību un ilgtspējīgu pārvaldību visiem” līdz 2030. gadam.

## Ārējās saites
Voldemārs Markots

**Voldemārs Markots** (1931–2017) bija Latvijas PSR politiķis, PSKP biedrs (1956). Latvijas PSR Komunālās saimniecības ministrs (1984–1990).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Līvānu pagastā. 1955. gadā beidza studijas Latvijas Valsts universitātē, strādāja par inženieri Rīgas elektrostacijā (1955-1957), līdztekus studēja Maskavas Enerģētikas institūtā, diplomu ieguva 1960. gadā.

1962. gadā pabeidza mācības PSKP CK Augstākajā partijas skolā, pēc tam darbojās LKP Rīgas pilsētas komitejā. 1971.-1976. gadā bija LKP CK loceklis. 1980. gadā kļuva par LPSR Augstākās Padomes deputātu, 1981. gadā atkārtoti kļuva par LKP CK locekli. 1984. gadā kļuva par ministru.
Miris , kremēts Rīgas kremācijas centrā.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Latvijas PSR Nopelniem bagātais rūpniecības darbinieks (1981) 
* Latvijas PSR valsts Prēmija (1982)

## Atsauces
Lerijs Barovss

**Henrijs Frenks Leslijs Barovss** (; dzimis ; miris ), pazīstams kā **Lerijs Barovss** (*Larry Burrows*), bija angļu fotožurnālists. Viņš ievērību ieguva, veltot deviņus gadus Vjetnamas kara atspoguļošanai.

## Biogrāfija
Lerijs Barovss dzimis Londonā 1926. gada 29. maijā. 16 gadu vecumā viņš pameta skolu un sāka strādāt žurnāla *[[Life (žurnāls)|Life]]* Londonas redakcijā par fotoredaktoru. Daži apgalvo, ka Barovss bija atbildīgs par amerikāņu fotogrāfa Roberta Kapas slaveno fotogrāfiju, kas uzņemtas sabiedroto desanta laikā Normandijā, sabojāšanu, lai gan patiesībā viņam ar šo atgadījumu nebija nekādas saistības.

Vēlāk Barovss pats kļuva par fotogrāfu, atspoguļojot Vjetnamas karu gandrīz deviņus gadus, sākot ar 1962. gadu. Viņa pazīstamākajā fotoesejā *Yankee Papa 13* ir redzama nāvīgi ievainotā helikoptera pilota leitnanta Magela fotogrāfija, kas nonāca uz žurnāla *Life* vāka (uzņemta 1965. gada 31. martā Dienvidvjetnamas bataljona desanta laikā pie Tamki), un ievainoto ASV jūras kājnieku fotogrāfija uz Nui Kaiče kalnu grēdas 1966. gada rudenī.

Barovss gāja bojā Dienvidvjetnamas iebrukuma laikā Laosā 1971. gada februārī. Viņa helikopters, ar kuru viņš kopā ar vairākiem citiem žurnālistiem lidoja kara zonā, tika notriekts. Savas karjeras laikā Barovsu trīs reizes apbalvoja ar Roberta Kapas zelta medaļu. Žurnāla *Life* vāks ar fotogrāfiju *Yankee Pope 13* 2007. gadā nosaukts Amerikas Žurnālu redaktoru biedrības () vārdā par vienu no slavenākajiem žurnālu vākiem pēdējo 40 gadu laikā.

2021. gadā Barovsu pēc nāves uzņēma Starptautiskajā fotogrāfijas slavas zālē un muzejā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Compassionate Photographer: A Tribute to LARRY BURROWS (Life)
* "Yankee Pope 13" — fotogrāfija, kas publicēta uz žurnāla «Life» vāka
* Photographs at The Digital Journalist
* ''Popular Photography'' Magazine, Larry Burrows — A photographer's own story
* ''LIFE'' Magazine Feb. 19, 1971 Editor's Note about Burrows' death
Mednieku iela (Lielvārde)

**Mednieku iela** ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Andreja Pumpura ielu un beidzas pie Lielvārdes pilsētas ziemeļu robežas. Privātmāju apbūve

## Ielu savienojumi
Mednieku iela ir savienota ar šādām ielām:
* Andreja Pumpura iela
* Zaķu iela

## Skatīt arī
* Lielvārde
* Lielvārdes ielu uzskaitījums
OFC Pro līga

**OFC Profesionālā līga** (**OFCPL**; pazīstama arī kā **OFC Pro līga**) ir profesionāla futbola līga, ko organizē Okeānijas Futbola konfederācija (OFC). Tā ir pirmā pilnībā profesionālā futbola līga Okeānijā, kuras debija ir paredzēta 2026. gada sezonā. Līgas čempions kvalificēsies ikgadējam FIFA Starpkontinentālajam kausam, un līga kalpos arī kā kvalifikācija FIFA Klubu pasaules kausam.

Pro līga tika dibināta 2019. gadā kā daļa no OFC centieniem veicināt profesionalitāti Okeānijas futbolā. Sākotnēji bija plānots sākt turnīru 2021. gadā, taču to aizkavēja COVID-19 pandēmija Okeānijā. Pirms līgas astoņu dibinātājklubu atlases 2025. gada augustā tika saņemtas intereses no klubiem dažādās valstīs.

Līgas vīzija ir radīt ceļu Okeānijas spēlētājiem tikt izvēlētiem ar iespēju pievienoties labākajiem klubiem Austrālijā, Āzijā un Eiropā. Agrīnā sastāva koncepcija ietver jauktas komandas, kas līdzīgas Dienvidu puslodes lielākā regbija Super Rugby čempionāta komandai *Moana Pasifika*, kur komandas galvenokārt tiks veidotas no Okeānijas spēlētājiem un kurās ir iekļauti arī ievērojami spēlētāji no citiem reģioniem.
## Formāts
Sacensības plānotas no janvāra līdz maijam. Tajās būs piecas apļa spēļu kārtas, kas notiks dažādās vietās dubultā apļa turnīra formātā, katrai komandai aizvadot vismaz 14 spēles.

Pēc regulārās sezonas komandas tiks sadalītas divās izslēgšanas spēļu grupās:

* Līderu izslēgšanas spēļu grupa – četras labākās komandas cīnīsies par trim pusfināla vietām.
* Izaicinātāju izslēgšanas spēļu grupa – četras sliktākās komandas cīnīsies par pēdējo pusfināla vietu.
Pusfināli un lielais fināls notiks viena posma spēlēs. Līga kalpos arī kā Okeānijas kvalifikācijas ceļš uz FIFA Starpkontinentālo kausu un FIFA Klubu pasaules kausu, izņemot klubu South Melbourne  (kas nevar kvalificēties citām sacensībām, jo ​​atrodas Austrālijā, kas ir Āzijas Futbola konfederācijas sastāvdaļa).

Lai Oklendas klubs varētu piedalīties sacensībās, tam jāizveido komanda ar vecuma ierobežojumu.
## Klubi
Pirmajā 2026. gada sezonā OFC profesionālajā līgā sacensībām ir izvēlēti astoņi klubi, tostarp četri no Melanēzijas, trīs no Polinēzijas un viens no Austrālijas.

Auckland FC, *Christchurch United* (sacentīsies ar nosaukumu South Island United), PNG Hekari un South Melbourne bija jau iepriekš pastāvoši klubi, savukārt Bula FC, Solomon Kings, Tahiti United un Vanuatu United ir jaunizveidoti klubi, kas izveidoti šīm sacensībām. South Melbourne, Austrālijas klubs, kas atrodas Āzijas Futbola konfederācijas jurisdikcijā, ir pilnībā ekspatriēts turnīra biedrs, lai gan Solomon Kings daļēji pieder citam Austrālijas klubam Wynnum Wolves.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā tīmekļa vietne
* OFC Professional League OFC
Čavphraja

**Čavphraja** (, *Mae Nam Chao Phraya*) ir galvenā Taizemes upe un viens no nozīmīgākajiem valsts iekšzemes ūdensceļiem. Tā veido Taizemes centrālās daļas hidrogrāfisko asi, plūst cauri Centrālajam līdzenumam un Bangkokai, un ietek Siāmas līcī, nodrošinot saikni starp iekšzemes teritorijām un piekrasti. Čavphraja izveidojas pie *Nakhon Savanas*, kur saplūst Pingas un Nanas upes, kuru augšteces savukārt savieno vairākas ziemeļu Taizemes pieteku sistēmas. No šīs satekas līdz ietekai jūrā upes garums ir 372 km, bet tās sateces baseins aptver 160,4 tūkstošus km² jeb gandrīz 30% Taizemes sauszemes teritorijas. Plašais aluviālais līdzenums Čavphrajas baseinā veido vienu no auglīgākajiem reģioniem valstī un ir intensīvi izmantots lauksaimniecībā, īpaši apūdeņotajā rīsu audzēšanā.

Vēsturiski Čavphrajas ieleja ir bijusi Taizemes apdzīvotības, politiskās varas un saimnieciskās attīstības kodols. Pie upes un tās atzariem veidojušies agrīni politiskie centri, bet dažādos vēstures posmos arī Taizemes galvaspilsētas atradušās šīs upju sistēmas tuvumā. Bangkoka, kas izveidojusies Čavphrajas krastos, nostiprinājās kā valsts politiskais, saimniecības un tirdzniecības centrs, un upe līdz mūsdienām kalpo kā būtisks transporta koridors, pilsētvides strukturējošs elements un Taizemes vēsturiskās telpiskās attīstības simbols.

## Ārējās saites
Šivaisms

[thumbnail|upright=1.0|Šivaismā [Šiva tiek godāts kā augstākais dievišķais princips]]
**Šivaisms** (, *Śaivism*) ir viens no galvenajiem hinduisma reliģiskajiem virzieniem un tradīciju kopumiem, kuros Šiva tiek godāts kā augstākais dievišķais princips jeb galīgā realitāte. Šivaisma reliģiskā prakse un teoloģija ir centrēta uz Šivas pielūgsmi, interpretējot viņu gan kā personificētu dievu, gan kā bezpersonisku, visaptverošu apziņu, kas pārsniedz materiālo pasauli. Hinduisma ietvaros šivaisms veido vienu no trim lielākajām tradīcijām līdzās višnuismam un šaktismam. Atšķirībā no virzieniem, kuros augstākais princips tiek identificēts ar Višnu vai dievišķo sievišķo enerģiju (Šakti), šivaismā Šiva tiek uztverts kā absolūtā realitāte, kas vienlaikus iemieso radīšanas, uzturēšanas un iznīcināšanas principus. Šī izpratne ļāvusi attīstīties ļoti daudzveidīgām filozofiskām skolām — no stingri metafiziskām sistēmām līdz bhakti (dievticīgām), rituālām un askētiskām praksēm.

Šivaismu raksturo plašs teoloģisko, filozofisko un rituālo tradīciju spektrs, kas veidojies vairāku gadu tūkstošu laikā Indostānas subkontinentā. Šivas tēls šivaisma tradīcijā simbolizē gan kosmisko mieru un askēzi, gan dinamisku enerģiju un transformāciju. Viņš bieži tiek attēlots kā jogs un meditētājs, kā arī kā kosmiskais dejotājs Nataradža, kura deja simboliski izsaka Visuma nepārtrauktos radīšanas, saglabāšanas un izzušanas ciklus. Šī daudzdimensionālā dievišķā koncepcija ir veidojusi bagātu simboliku, rituālo praksi un filozofisko refleksiju par apziņas un realitātes dabu. Vēsturiski un mūsdienās šivaisms ir plaši izplatīts un nozīmīgs reliģiskais virziens. Tas ir īpaši spēcīgi pārstāvēts Indijā (tostarp Dienvidindijā un Kašmīrā), kā arī Nepālā un Šrilankā, un vēstures gaitā šivaisma idejas un kulti izplatījās arī ārpus Indostānas subkontinenta, tostarp Dienvidaustrumāzijā. Šivaisms ir būtiski ietekmējis Indijas reliģisko domāšanu, mākslu, arhitektūru un filozofiju, padarot to par vienu no centrālajiem hinduisma identitāti veidojošajiem virzieniem.

## Ārējās saites
Vidus iela (Lielvārde)

**Vidus iela** ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Stacijas ielu un beidzas kādā privātīpašumā. Privātmāju apbūve. Iela ir savienota tikai ar Stacijas ielu.

## Skatīt arī
* Lielvārde
* Lielvārdes ielu uzskaitījums
Timīns

alt=Timīna struktūrformula.|thumb|Timīna struktūrformula
**Timīns** (apzīmēts ar **T** (vai retāk **Thy**)) ir viens no četrām slāpekļa bāzēm, kuras sastopamas dezoksiribonukleīnskābē. Timīnu mēdz saukt par **5-metiluracilu.** RNS sastāvā timīns ir aizvietots ar uracilu. Timīnu pirmo reizi izdalīja/aprakstīja Albrehts Kosels un Alberts Neimans 1893. gadā. To nosauca par timīnu, jo to atrada aizkrūtes dziedzerī ().

## Īpašības
* Ķīmiskā formula — C5H6N2O2
* Molārā masa — 126,155 g/mol−1
* Blīvums — 1,223 g/cm−3
* Kušanas temperatūra — 316 līdz 317 °C
* Viršanas temperatūra — 335 °C (sadalās)
* Šķīdība ūdenī — 3,82 g/L
* Skābums (pKa) — 9,7

## Atvasināšana
Kā otrs nosaukums (5-metiluracils) liecina, timīnu iegūst no uracila 5. oglekļa metilēšanas. Ribonukleīnskābē timīns parasti ir aizstāts ar uracilu. Dezoksiribonukleīnskābē timīns (T) saistās ar adenīnu (A) ar divām ūdeņraža saitēm.

Timīns, savienojoties ar dezoksiribozi, veido (dezoksi-)timidīnu. Timidīns fosforilējoties var veidot dezoksitimidīna monofosfātu, difosfātu, vai trifosfātu.

## Ārējās saites