open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dubnica pie Vāhas

**Dubnica pie Vāhas** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Ilavas apriņķī pie Vāhas upes. Pilsētā atrodas kompānijas Sauer-Danfoss ražotne. Tradicionālās vieglatlētikas sacensības *Atletický Most*.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1193. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums kopš 1899. gada bija Māriatelģeša (). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. 1936. gadā šeit tika uzcelta kompānijas Škoda munīcijas rūpnīca, un līdz 20. gadsimta beigām Dubnica pie Vāhas bija ievērojams militārās rūpniecības centrs. Pēc licences ar nosaukumu BVP-1 šeit tika ražotas kājnieku kaujas mašīnas BMP-1. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (96,6 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (76,7 %), nereliģiozi (16,4 %).

Dubnica ir hokejista Pavola Demitras (*Pavol Demitra*, 1974-2011) dzimtā pilsēta.

## Ārējās saites
*
Bānovces pie Bebravas apriņķis

**Bānovces pie Bebravas apriņķis** () ir Slovākijas Trenčīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trenčīnas apgabala Nove Mesto pie Vāhas, Trenčīnas, Prjevidzas un Partizānskes apriņķiem, kā arī Nitras apgabala Topoļčanu apriņķi.

Bānovces pie Bebravas apriņķa Uhrovecas pagastā vienā un tajā pašā mājā dzimuši Aleksandrs Dubčeks (*Alexander Dubček*, 1921-1992) un Ļudovīts Štūrs (*Ľudovít Štúr*, 1815-1856).

## Ārējās saites
*
Ņūkombs

**Ņūkombs** var būt
* Džons Ņūkombs (*John Newcomb*), austrāliešu tenisists (dzimis 1944);
* Saimons Ņūkombs (*Simon Newcomb*), Kanādas izcelsmes amerikāņu astronoms (1835—1909).
Saimons Ņūkombs

**Saimons Ņūkombs** (, dzimis , miris ) bija Kanādā dzimis ASV astronoms. Nodarbojās ar planētu un Saules pozīciju (efemerīdu) mērījumiem. Devis ieguldījumu arī ekonomikas un statistikas jomās. Atklājis t.s. Benforda likumu.

## Dzīves gājums

Dzimis Kanādā, skolotāja ģimenē. 18 gadu vecumā pārcēlās pie tēvu uz Seilemu, ASV. 1858. gadā ieguva bakalaura grādu Hārvarda Universitātē. Sākoties Amerikas pilsoņu karam 1861. gadā, kad amatus atstāja daudzi dienvidnieki, Ņūkombs ieņēma matemātiķa un astronoma vietu ASV Jūras kara observatorijā (*United States Naval Observatory*), par ko strādāja līdz 1877. gadam. Pasniedza matemātiku Džonsa Hopkinsa Universitātē. No 1877. līdz 1897. gadam - ASV jūras astronomijas almanaha ("Nautical Almanae") vadītājs.

## Ārējās saites
Ilava (Slovākija)

**Ilava** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Ilavas apriņķa centrs pie Vāhas upes.

Pilsētā atrodas 13. gadsimta pils, kas 16. gadsimtā pārveidota renesanses stilā. No 1693. gada - klosteris, bet no 1856. gada līdz mūsdienām - cietums.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1332. gadā. Pilsētu dibinājuši templieši. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Illava (). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (98,1 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (87,2 %), nereliģiozi (7,9 %).

Ilava ir hokejistu Ivana Barankas (*Ivan Baranka*, 1985), Marcela Hosas (*Marcel Hossa*, 1981), Tomāša Kopecka (*Tomáš Kopecký*, 1982) un Mareka Kvapila (*Marek Kvapil*, 1985) dzimtā pilsēta.

## Ārējās saites
*
Nova Dubnica

**Nova Dubnica** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Ilavas apriņķī pie Vāhas upes.

## Vēsture

Pilsēta radusies 20. gadsimta piecdesmitajos gados ap lielu mašīnbūves rūpnīcu..

## Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,6 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (70,8 %), nereliģiozi (20,7 %), luterāņi (3,4 %).

## Ārējās saites
*
Tuklās šūnas

thumb|150px|Tuklās šūnas.
**Tuklās šūnas** ir audu leikocīti, kuru citoplazmā ir bazofilas granulas. Atšķirībā no bazofilajiem leikocītiem tuklās šūnas necirkulē pa asinsriti un atrodas audos (ādā, gļotādā, apkārt sīkiem asinsvadiem). Tuklās šūnas reaģē uz dažādām bojājošām iedarbībām, piedalās iekaisuma attīstīšanā, ir galvenās efektorās šūnas nekavējoša tipa hipersensitivitātē un ietilpst pirmajā aizsarglīnijā pret daudzšūnu parazītiem.

## Apraksts
Tuklo šūnu diametrs variē no 10 līdz 20 µm. Tās ir ovālas ar bārkstainu virsmu. Membrānas fenotips izsakāms ar formulu FcεRI+ CD13+ CD29+ CD45+ CD117+ СD123+. Starp membrānas molekulām tuklo šūnu funkciju realizācijai vairāk ir izteikti receptori IgE: FcεRI.

Citoplazmā atrodas dažāds bazofilo granulu skaits — no 10 līdz 150 granulām uz šūnu. Tuklo šūnu granulu sastāvs ir dažāds, taču visas satur vazoaktīvus amīnus, galvenais no kuriem ir histamīns, kas realizē lielu tuklo šūnu efektu daļu alerģiskās reakcijās. Turklāt granulās atrodas hondroitīnsulfāti A un C un/vai heparīns, bet dažiem dzīvniekiem (piemēram, trusim) arī serotonīns. Granulu sastāvā ietilpst arī enzīmi, galvenokārt proteāzes, kā arī dehidrogenāzes, peroksidāzes, RNSazes, histidīnkarboksilāzes un skābie glikozamīnglikāni.

## Attīstīšanās
Pieņem, ka tuklajām šūnām un bazofilajiem leikocītiem ir kopējs priekštecis. Taču nav skaidrs, vai tas attīstās no kopēja mieloīda priekšteča vai ir viens no mieloīdas diferenciācijas pamatvirzieniem (eozinofilā-bazofilā).

Tuklo šūnu attīstīšanās notiek citādi, nekā bazofilajiem leikocītiem. Asinsritē nokļūst tuklo šūnu priekšteči (cilvēkiem šīm šūnām cirkulācijā ir CD13+ CD33+ CD34+ CD38+ CD117+ fenotips). No asinsrites tuklo šūnu priekšteči migrē audos (lielākoties zarnu gļotādā), kur tuklās šūnas nobriest.

Galvenie faktori, kuri nosaka tuklo šūnu diferenciāciju, ir cilmšūnu faktors (SCF) un interleikīns 3 (IL-3); kofaktori ir interleikīni 4 (IL-4), 9 (IL-9) un 10 (IL-10) un nervu augšanas faktors (NGF). Šie faktori galvenokārt veicina granulu veidošanos un šūnu proliferāciju. Gļotādās par tuklo šūnu attīstīšanas faktoru kalpo interleikīns 33 (IL-33). Tuklajām šūnām paliek spēja dalīties un tām ir ilgs dzīves garums — daži mēneši un pat gadi.

## Atsauces
Interleikīns 9

**Interleikīns 9** jeb **IL-9** ir citokīns (šūnu signālmolekula), kura pieder pie interleikīnu grupas. Interleikīnu 9 producē T šūnas. Tas stimulē tuklo šūnu augšanu. Interleikīns 9 ir T helperu un megakarioblastu šūnu augšanas faktors.

## Atsauces
Interleikīns 10

thumb|150px|IL-10 struktūra
**Interleikīns 10** jeb **IL-10** (vēl **CSIF** — *cilvēka citokīnu sintēzes inhibējošs faktors*) ir pretiekaisuma citokīns. Cilvēkam interleikīns 10 ir iekodēts IL10 gēnā. Interleikīna 10 proteīns ir homodimērs; sastāv no 178 aminoskābju atlikumiem.

Cilvēka un peļu ādā interleikīnu producē Th2-limfocīti, B šūnas un keratinocīti. Inhibē šūnu atbildi, inhibē Th1 limfocītu citokīnu (IL-2, IL-3, IFN-γ) producēšanos. Interleikīnu 10 produkcija paaugstinās kontaktalergēnu aplikācijas laikā, kad tolerogēni vai kairinošas vielas nav efektīvas.

## Atsauces
Interleikīns 4

thumb|150px|IL-4 struktūra
**Interleikīns 4** jeb **IL-4** ir citokīns (šūnu signālmolekula), kura pieder pie interleikīnu grupas.

Interleikīnam 4 ir plašs iedarbības loks uz T un B šūnām. To producē Th2 limfocīti. Ja stimulē keratinocītus, tie arī var producēt interleikīnu 4. Interleikīns 4 veic savu bioloģisko iedarbību uz augsti afīniem receptoriem, kuri atrodas uz T un B šūnām, tuklajām šūnām, makrofāgiem, cilmšūnām, fibroblastiem, epitēlijšūnām un Langerhansa saliņu šūnām.

## Atsauces
Gamma interferons

thumb|150px|IFN-γ struktūra
**Gamma interferons**, **interferons γ** jeb **IFN-γ** ir citokīns no interferonu II klases (ir vienīgais šīs klases pārstāvis).

Gamma interferons ir multifunkcionāls citokīns ar šūnu tipa specifisku pretvīrusu aktivitāti. Ir imūnais interferons, kas provocē HLA I un II klases antigēnu ekspresiju dažādu šūnu tipos. Ir pretaudzēju aktivitāte. Aktivē makrofāgus, stimulē imūno citotoksicitāti, paaugstina makrofagālo intracelulāro patogēnu killingu. Spēlē svarīgu lomu imūnās atbildes modulācijā un inhibē epidermālo šūnu augšanu.

## Atsauces
Elizabete Hūvere

**Elizabete Hūvere** () ir izdomāts tēls animācijas seriālā Simpsoni. Elizabete Hūvere strādā par 2. klases skolotāju Springfīldas pamatskolā. Elizabete pazīstama ar to, ka parasti piedzeras - tas ļoti labi tiek atspoguļots kādā sērijā, kurā Hūvere guļ ventilācijas šahtā ar Ziemassvētku vecīša mazo palīgu. Viņas klasē mācās vairāki skolēni, tajā skaitā Līza Simpsone
Interleikīns 3

**Interleikīns 3** jeb **IL-3** ir citokīns (šūnu signālmolekula), kura pieder pie interleikīnu grupas.

Interleikīns 3 stimulē visu hemopoētisko koloniju un keratinocītu augšanu. To producē Th1 limfocīti un keratinocīti. Interleikīns ietekmē agrīnā nespecifiskā aizsargmehānisma attīstīšanos pret transformētām šūnām un pret patogēniem mikroorganismiem.

## Atsauces
Interleikīns 33

thumb|150px|Cilvēka IL-33 struktūra
**Interleikīns 33** jeb **IL-33** ir citokīns (šūnu signālmolekula), kura pieder pie interleikīnu grupas.

Interleikīns 33 ietilpst IL-1 dzimtā, kurā ietilpst arī interleikīns 18. Svarīgākais receptors ir IL-1 receptors — ST-2 jeb IL1RL1. Interleikīns 33 rada bioloģiskus efektus ar IL-1 receptora ST-2 palīdzību, aktivē NF-kappa B un MAPkināzi un vada Th2 asociatīvo citokīnu produkciju *[[in vitro]]*. *[[In vivo]]* interleikīns 33 izraisa interleikīnu 4, 5 un 13 ekspresiju un noved pie nopietnām patoloģiskām izmaiņām gļotādā.

## Atsauces
Edvards Benešs

**Edvards Benešs** (; dzimis , miris ) bija Čehoslovākijas politiķis, viens no Čehoslovākijas izveidotājiem un tās prezidents no 1935. līdz 1948. gadam.

## Dzīvesgājums
Dzimis zemnieku ģimenē. Pēc studijām Kārļa Universitātē Prāgā devās uz Franciju, kur turpināja izglītību. Pirmā pasaules kara laikā kopā ar Masariku un Štefāniku izvirzījās par vienu no Čehoslovākijas veidošanas līderiem ārzemēs. Pēc Čehoslovākijas nodibināšanās kļuva par valsts ārlietu ministru, bet 1935. gadā — par Čehoslovākijas otro prezidentu.

Pēc Minhenes vienošanās Benešs demisionēja un devās trimdā uz Londonu. Otrā pasaules kara laikā bija Čehoslovākijas prezidents trimdā. Pēc kara atgriezās Čehoslovākijā, 1945. gada 25. oktobrī Nacionālā sapulce atkal ievēlēja Benešu par valsts prezidentu. Tūlīt pēc kara tika pieņemti t. s. Beneša dekrēti, saskaņā ar kuriem no valsts tika izraidīti 3 miljoni vāciešu tautības iedzīvotāju. 1948. gadā pēc Padomju Savienības atbalstītā komunistu valsts apvērsuma Benešs atteicās parakstīt jauno valsts konstitūciju un demisionēja, par valsts prezidentu kļūstot komunistam Klementam Gotvaldam. Drīz pēc tam Benešs mira.

## Ārējās saites
Mijavas apriņķis

**Mijavas apriņķis** () ir Slovākijas Trenčīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trenčīnas apgabala Nove Mesto pie Vāhas apriņķi, Trnavas apgabala Pještjanu, Trnavas, Senicas un Skalicas apriņķi, kā arī Čehiju.

Netipiski citiem valsts rajoniem, Mijavas apriņķī absolūts iedzīvotāju vairākums ir luterticīgie. Mijavas apriņķa Kašariskas ciemā dzimis Milans Rastislavs Štefāniks (*Milan Rastislav Štefánik*, 1880-1919).

## Ārējās saites
*
Brezova pie Bradlas

**Brezova pie Bradlas** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Mijavas apriņķī.

Uz rietumiem no pilsētas, paugura virsotnē, atrodas Milana Rastislava Štefānika kaps.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1263. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Berezo (). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,8 %). Pēc reliģiskās piederības - luterāņi (45,7 %), katoļi (26,4 %), nereliģiozi (21,6 %). Netipiski citam Slovākijas pilsētām, lielākā reliģiskā kopiena pilsētā ir luterāņi.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Bonifacovas muiža

**Bonifacovas muiža** () bija Latgales muiža tagadējā Balvu novada Bērzpils pagasta teritorijā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Benislavsku dzimtai piederošā Bonifacovas muiža sadalīta 25 vienībās ar kopplatību 262 ha.

Bonifacovas muižas kungu māja atrodas 1,5 km no Bēržu katoļu baznīcas un ir būvēta pirms 1870. gada. Uzskata, ka tās projekta autors ir Pauls Makss Berči.  Muižā sava mūža pēdējos gadus nodzīvojis latgaliešu etnogrāfs un vēsturnieks Gustavs Manteifelis.

## Vēsture
1782. gadā Bērzpils (Bēržu) muižas īpašnieks Ignatijs Benislavskis savu muižu novēlēja saviem brāļiem Bonifācijam un Jānim. Visticamāk, ka nosaukums Bonifacova saistās ar Bonifācija Benislavska vārdu. Līdz pat 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Benislavskiem.

Pēc agrārās reformas muižas kungu mājā ierīkoja slimnīcu (1923-1925), ko vēlāk pārcēla uz Kārsavu. Pēc tam muižas centru caur banku nopirka vietējais zemnieks, kas to pārvērta par zemnieku saimniecību. Otrā pasaules kara laikā saimniecība nokļuva pagasta izpildkomitejas īpašumā un tika pārveidota par dzīvojamo ēku.

## Atsauces
Hona

**Hona** () vai **Juaņdzjana** (, *Yuán Jiāng*), arī **Sarkanā upe**, ir upe Ķīnas dienvidos un Vjetnamas ziemeļu daļā. Sākas Juņnaņas kalnienē, tek uz dienvidaustrumiem, ietekot Dienvidķīnas jūras Bakbo līcī. Vasarā ūdenīga, ziemā sekla. Kuģojama līdz Ķīnas robežai, ar lielajiem kuģiem tikai līdz Hanojai (175 km). Lielākās pietekas Da, Lo.

## Ārējās saites
Mijava

**Mijava** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Mijavas apriņķa centrs pie Mijavas upes.

## Vēsture

Pilsētu dibinājuši bēgļi no citiem Slovākijas (tolaik Augšungārijas) apvidiem 1533. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija **Milava** (). 1848. gada revolūcijas laikā 1848. gada 19. septembrī nemiernieki Ļudovīta Štūra vadībā Mijavā pasludināja Slovākijas atdalīšanos no Ungārijas. Tomēr slovāku kaujiniekiem izdevās iegūt kontroli tikai pār dažiem apgabaliem ap Mijavu. Pēc Pirmā pasaules kara Mijava iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc tautības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,5 %). Pēc reliģiskās piederības — luterāņi (51,4 %), nereliģiozi (28,2 %), katoļi (14,2 %). Neraksturīgi citām Slovākijas pilsētām, lielākā reliģiskā kopiena pilsētā ir luterāņi.

## Ārējās saites
*
Viļakas muiža

[thumb|280px|Viļakas muiža [Broces zīmējumā (1797)]]
thumb|280px|Viļakas muižas pils (1918)
**Viļakas muiža** jeb **Marienhauzenes muiža** () bija viena no lielākajām Latgales muižām tagadējā Balvu novada teritorijā, kas piederēja grāfu Lippe-Lipsku dzimtai. Pēc 1920. gada agrārās reformas Viļakas muižu sadalīja zemnieku jaunsaimniecībās.

## Vēsture
Viļakas jeb Marienhauzenas muiža Viļakas ezera dienvidaustrumu krastā pēc 1713. gada piederēja Inflantijas vaivadijas Viļakas trakta vecākajam (stārastam) Jurim Hilzenam. Pēc 1738. gada inventāra ir redzams, ka Viļakas muiža bija sadalīta trīs „galos”: Viļakas gals sastāvēja no 19 sādžām, Timšānu (Baltinavas) gals - no 17 sādžām un Balvu gals - no 14 sādžām. Sādžā parasti bija no 1 līdz 6 saimniecībām.

Kad pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Latgali pievienoja Krievijas Impērijai, Viļakas muiža kā kroņa muiža nonāca Krievijas ķeizarienes Katrīnas II rīcībā. Viņa muižu ar 3112 vīriešu kārtas zemniekiem uzdāvināja savam galma padomniekam Ivanam Jelaginam. Pēc viņa nāves 1794. gadā muižu mantoja Jelagina znots Buturļins, kas 1806. gadā to pārdeva savam muižu pārvaldniekam Simonam Horožanskim.  
Viņš milzīgās Viļakas muižas zemes sadalīja Balvu, Ruskulovas, Šķilbēnu un Baltinavas muižās.
Viļakas muižu 1824. gadā pārdeva Ignatam Lippe-Lipskim no Polockas. Tā palika grāfu de Lippe-Lipsku dzimtas īpašumā līdz pat 1920. gadam.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. gada beigās muižas pils, pārvaldnieka māja un saimniecības ēkas tika nodedzinātas. Pēc kara uz pils pamatiem uzcēla Viļakas ģimnāzijas ēku, kas darbu sāka 1931. gadā.
1944. gadā ģimnāziju pārveidoja par vidusskolu, 1996. gadā skolai atjaunoja Viļakas Valsts ģimnāzijas statusu.

## Atsauces
Armando Diazs

**Armando Diazs** (; dzimis , miris ) bija itāļu karavadonis Pirmā pasaules kara laikā. Diaza kā ģenerālštāba priekšnieka vadībā kara gaitā Itālijas armija veiksmīgi sakāva Austroungārijas armiju.

Armijā no 1881. gada. Beidzis Turīnas militāro akadēmiju. Karoja Lībijā Itāļu-turku kara laikā, 1914. gadā ieguva ģenerālmajora dienesta pakāpi. Sākoties Pirmajam pasaules karam darbojās štābā Luidži Kadornas vadībā. Pēc itāļiem neveiksmīgās Kaporeto kaujas 1917. gada oktobrī/novembrī Kadorna tika atcelts no amata, un Diazs iecelts par Itālijas ģenerālštāba priekšnieku. Viņam izdevās nostabilizēt fronti gar Pjaves upi, bet vēlāk uzvarēt Pjaves kaujā 1918. gada jūnijā un Vitorio Veneto kaujā 1918. gada oktobrī/novembrī, pilnībā sagraujot Austroungārijas armiju.

Pēc kara - senators. Vēlāk Diazam tika piešķirta feldmaršala, bet pensionējoties - maršala pakāpe. Miris 1928. gadā.

## Ārējās saites
Nove Mesto pie Vāhas apriņķis

**Nove Mesto pie Vāhas apriņķis** () ir Slovākijas Trenčīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trenčīnas apgabala Trenčīnas, Bānovces pie Bebravas un Mijavas apriņķi, Trnavas apgabala Pještjanu apriņķi, Nitras apgabala Topoļčanu apriņķi, kā arī Čehiju.

Nove Mesto pie Vāhas apriņķa Čahtices pilī (tagad drupas) dzīvoja slepkava Eržēbeta Bātori (*Báthori Erzsébet*, 1560-1614).

## Ārējās saites
*
Viendzimuma laulība

**Viendzimuma laulība** ir laulība starp viena dzimuma cilvēkiem. Pirmie likumi par viendzimuma laulību pasaulē parādījās pašā 21. gadsimta sākumā. 2025. gadā viendzimuma laulības slēgšana ir legalizēta 39 valstīs (Andorā, Apvienotajā Karalistē, Argentīnā, Austrālijā, Austrijā, Beļģijā, Brazīlijā, Čīlē, Dienvidāfrikā, Dānijā, Ekvadorā, Francijā, Grieķijā, Islandē, Igaunijā, Īrijā, Jaunzēlandē, Kanādā, Kolumbijā, Kostarikā, Lihtenšteina, Luksemburgā, Maltā, Nīderlandē, Norvēģijā, Portugālē, Slovēnijā, Somijā, Spānijā, Šveicē, Taivānā, Taizemē, Urugvajā, Vācijā un Zviedrijā). Dažās valstīs viendzimuma laulību var noslēgt tikai atsevišķos apgabalos (Meksikā, ASV). Vairāku valstu valdības ir izteikušas gatavību nākotnē viendzimuma laulību legalizēt.

## Situācija
### Latvijā
thumb|left|300px|
'''Viendzimuma laulību regulējums Eiropā'''
Latvijas Civillikums patlaban aizliedz laulības viena dzimuma personu starpā (35. p), bet Latvijas Republikas Satversmes 110. pants definē laulību kā savienību starp vīrieti un sievieti.
Satversmes 110. panta grozījumi tika pieņemti 2005. gadā ar mērķi novērst viendzimuma laulības legalizāciju Latvijā. Piemēram, šeit citāts no 2005. gada 15. septembra Saeimas sēdes stenogrammas:

Valsts prezidente Vaira Vīķe Freiberga Satversmes grozījumus izsludināja, neraugoties uz to, ka tie bija diskutabli, un pret to izsludināšanu tika savākti vairāk nekā 1900 paraksti. Satversmes grozījumu pieņemšana izraisīja starptautisku rezonansi, kā arī debates Eiropas Parlamentā.

### Pasaulē
Eiropā viendzimuma laulības ir atļautas Nīderlandē (kopš 2001. gada), Beļģijā (2003), Spānijā (2005), Norvēģijā (2009), Zviedrijā (2009), Portugālē (2010), Islandē (2010), Dānijā (2012), Francijā (2013), Īrijā (2015), Somijā (2017), Maltā (2017), Vācijā (2017), Austrijā (2019), Apvienotajā Karalistē (2020), Slovēnijā (2022), Šveicē (2022), Andorā (2023), Grieķijā (2024), Igaunijā (2024). un Lihtenšteinā (2025).

Ārpus Eiropas viendzimuma laulības ir atļautas Kanādā (2005), Dienvidāfrikā (2006), Argentīnā (2010), Jaunzēlandē (2013), Urugvajā (2013), ASV (2015, atsevišķos štatos jau iepriekš), Kolumbijā (2016), Austrālijā (2017), Taivānā (2019), Ekvadorā (2019), Kostarikā (2020), Čīlē (2022) un Taizemē (2025).

## Atsauces

## Ārējās saites
Balvu muiža

thumb|280px|Balvu muižas kungu māja 20. gadsimta sākumā. 
thumb|280px|Balvu muižas pils pēc nodedzināšanas (1920). 
**Balvu muiža** () bija viena no lielākajām Latgales muižām tagadējā Balvu novada teritorijā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Balvu muiža sadalīta 1306 vienībās ar kopplatību 14 602 ha.

Neoklasicisma stilā celtā Balvu muižas kungu māja jeb pils atrodas pie Balvu ezera Balvos. Līdz 2010. gadam tajā atradās Balvu pamatskola, pēc tam Balvu novada Tālākizglītības un cilvēkresursu centrs. Pils zālē otrajā stāvā notikuši kamermūzikas festivāli.

## Vēsture
Balvu pusmuiža pirmo reizi minēta 1765. gadā, kad tā piederēja Inflantijas vaivadijas Viļakas trakta vecākā (stārasta) Hilzena sievai Konstancijai. Kad pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Latgali pievienoja Krievijas Impērijai, Balvu muiža kā kroņa muiža nonāca Krievijas ķeizarienes Katrīnas II rīcībā. Viņa Balvu muižu atdeva savam galma padomniekam Ivanam Jelaginam. Pēc viņa nāves 1794. gadā muižu mantoja Jelagina znots Buturļins, kas 1806. gadā to pārdeva Simonam Gorožinskim.

1876. gadā Balvu muižu nopirka Oto fon Tranzē-Rozeneks, kura saimniekošanas laikā pārbūvēja kungu māju neoklasicisma stilā, uzcēla klēti un citas saimniecības ēkas. Ap 1896. gadu Balvu muižu pārdeva Emīlijai Trabotti, bet pēc 1905. gada revolūcijas to pārņēma Krievijas Zemes banka. 1911. gadā muižu nopirka Anna Ščerbatova, kurai muižu atsavināja 1920. gada Latvijas agrārās reformas laikā. Bijušajiem īpašniekiem atstāja nelielu ēkas daļu, bet 1920. gadā pils nodega. Pēc atjaunošanas tajā 1930. gadā iekārtoja   Balvu ģimnāziju.

Otrā pasaules kara gados bijušajā muižas pilī atradās vācu kara hospitālis, tajā mirušie karavīri apglabāti kapsētā pie ezera, kas iezīmēta ar piemiņas akmeni un Balto krustu. Pēc tam, kad 1944. gadā vācu karaspēks pili nodedzināja, to atkal atjaunoja un pārbūvēja skolas vajadzībām.

## Muižas ēkas un parks
Pēc pārbūvēm muižas kungu māja jeb Balvu pils zaudējusi ieejas kolonnas un vītņveidīgās kāpnītes ēkas aizmugurē. Otrais stāvs, kas senāk bijis tikai vidusdaļā, izbūvēts visā mājas garumā. 
Starp ēku un Brīvības ielu atrodas apstādījumi, aiz ielas 19. gadsimta 2. pusē bija izveidots plašs augļu dārzs (tagad - Lāča dārzs), ko puslokā ietvēra zemes valnis un lazdu aleja. Dārza centrā atrodas dīķis un neliels paugurs. 1990. gadu sākumā te izveidots atpūtas parks ar 23 laukakmeņu kompozīcijām.
Muižas parks atrodas Balvu ezera krastā, tagad tajā uzcelta estrāde. 
No muižas saimniecības ēkām saglabājusies klēts ampīra stilā. Tajā atradās Balvu tautas nams, pēc Latvijas okupācijas gan cietums, gan NKVD karaspēka mītne. Tagad te atrodas Balvu Novada muzejs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šķilbēnu muiža

thumb|300px|Šķilbēnu muižas kungu māja 2007. gadā
**Šķilbēnu muiža** () bija Latgales muiža tagadējā Balvu novada Šķilbēnu pagasta teritorijā. Muižas kungu māja atrodas Šķilbanos. Pēc 1920. gada agrārās reformas Šķilbēnu muižu sadalīja 76 vienībās 711 ha kopplatībā.

## Vēsture
Šķilbēnu muižas kungu mājas sarkano ķieģeļu ēka būvēta ap 1856. gadu. Līdz 1866. gadam muiža piederēja Martinam fon Ulanovskim, bet pēc 1863. gada poļu un lietuviešu sacelšanās (Janvāra sacelšanās) apspiešanas viņam to atņēma un piešķīra Krievijas armijas virsniekam Zinovjevam. 1899. gadā muižu nopirka tās pārvaldnieks Ivans Ļebedevs.

Pēc Otrā pasaules kara muižas ēkā atradās pagasta valde, bibliotēka un klubs. 1990. gados ēkā bija bārs „Bonifācijs”. Iekšpuse pārbūvēta, nav saglabājušies iekštelpu sienu apgleznojumi. Mūsdienās ēka netiek izmantota.

## Atsauces
Nove Mesto pie Vāhas

**Nove Mesto pie Vāhas** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Nove Mesto pie Vāhas apriņķa centrs pie Vāhas upes.

## Vēsture

Arheoloģiskajos izrakumos pie pilsētas atrasti visvecākie artefakti Slovākijas teritorijā, ap 270 000 gadu pirms mūsu ēras veci. Rakstos pirmoreiz minēta 1263. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Vāgūjheja (). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (98,1 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (56 %), nereliģiozi (23,3 %), luterāņi (13,8 %).

Nove Mesto pie Vāhas ir amerikāņu filozofa Ernesta Nāgela (*Ernest Nagel*, 1901-1985) dzimtā pilsēta.

## Ārējās saites
*
Josts van den Vondels

**Josts van den Vondels** (; dzimis , miris ) bija nīderlandiešu dzejnieks un dramaturgs. Viens no nīderlandiešu literārās valodas pamatlicējiem. Tiek iestudēts arī mūsdienās. Dzejnieka vārdā nosaukts viens no ievērojamākajiem Amsterdamas parkiem - Vondela parks (*Vondelpark*).

Dzimies Ķelnē protestantu bēgļu ģimenē. 12 gadu vecumā kopā ar ģimeni pārcēlās uz Amsterdamu. Pēc tēva nāves 1608. gadā vadīja zeķu veikalu, paralēli nodarbojoties ar rakstniecību. Iestājās par reliģisko toleranci. 1641. gadā neskaidru iemeslu dēļ pārgāja katolismā, kas bija drosmīgs solis tālaika apstākļos.

Dzejās apdziedāja Nīderlandes uzvaras un uzplaukumu. Sarakstījis 32 drāmas, lielākoties par Bībeles tēmām. Tulkoja franču, itāļu un antīkos autorus.

## Ārējās saites
Stara Tura

**Stara Tura** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Nove Mesto pie Vāhas apriņķī.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1392. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Otura (). Pilsēta 19. gadsimta beigās kļuva par atturības kustības *Modrý kríž* ("Zilais krusts") centru. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (97,4 %). Pēc reliģiskās piederības - luterāņi (45,5 %), katoļi (27,3 %), nereliģiozi (23,6 %). Pretēji daudzām citām Slovākijas pilsētām iedzīvotāju lielākā reliģiskā kopiena Stara Turā ir luterāņi.

## Ārējās saites
*
Plauts

**Tits Makcijs Plauts** (), biežāk pazīstams kā vienkārši **Plauts** (; dzimis ap 254. gadu p.m.ē., miris 184. gadā p.m.ē.), bija agrīnās romiešu literatūras komēdiju autors. Darbojies *[[Fabula palliata]]* žanrā. Pilnībā saglabājušās 20 Plauta lugas, bet vēl 31 — fragmentāri.

Dzimis Umbrijā. Ierodoties Romā, darbojās aktieru trupā, kādu laiku neveiksmīgi nodarbojās ar tirdzniecību. Vēlāk sāka rakstīt komēdijas. Plautam nebija viena aizbildņa — aristokrāta, tāpēc viņam vajadzēja balstīties uz skatītāju atbalstu. Lugas guva lielu popularitāti. Sižetā tās bieži balstījās uz senākiem grieķu tekstiem. Svarīgu nozīmi lugās spēlē vergi, daudzkārt lugu darbībā iesaistīta mīlas intriga. Sastopami frivoli joki. Plauta lugām bija muzikāls pavadījums.

## Ārējās saites

* Plauta lugu teksti
Seneka

**Seneka** var būt:

*Lūcijs Annejs Seneka (*Lucius Annaeus Seneca*, ap 4 pmē - 65), saukts **Seneka Jaunākais** - romiešu filozofs, dramaturgs un politiķis, Senekas Vecākā dēls
*Lūcijs (vai Marks) Annejs Seneka (*Lucius (Marcus) Annaeus Seneca*, ap 54 pmē – ap 39 pmē), saukts **Seneka Vecākais** - romiešu retors un rakstnieks, Senekas Jaunākā tēvs
Dumbrcāļi

**Dumbrcāļi** (*Rallus*) ir dumbrvistiņu dzimtas (*Rallidae*) ģints, kas apvieno 14 putnu sugas. Šajā ģintī ir vairākas aizvēsturiskas sugas, par ko liecina atrastās fosilijas.

## Izplatība
[thumb|left|200px|Dumbrcāļi mājo aizaugušās ūdenstilpēs, attēlā [dumbrcālis (*Rallus aquaticus*)]]
Dumbrcāļi ir sastopami gandrīz visos kontinentos, izņemot Austrāliju un Antarktīdu. Lielākā daļa — sešas no dumbrcāļu sugām dzīvo Amerikā, četras sugas dzīvo Eirāzijā un Āfrikā, viena Madagaskarā. Āfrikas dumbrcālis (*Rallus caerulescens*) un Madagaskaras dumbrcālis (*Rallus madagascariensis*) ir ļoti tuvu radniecīgi, turklāt zinātnieki uzskata, ka abas sugas cēlušās no Jaunās pasaules dumbrcāļu sugu priekšteča. Madagaskaras dumbrcālis un trīs Dienvidamerikā dzīvojošās sugas ir ļoti retas un to izdzīvošana ir apdraudēta.

## Latvijā
[thumb|200px|[Āfrikas dumbrcālis|Āfrikas dumbrcālim (*Rallus caerulescens*) vienīgajam ģintī ir vienkrāsaina mugura]]
[thumb|200px|[Mangrovju dumbrcālis|Mangrovju dumbrcāļa (*Rallus longirostris*) pavēderi, krūtis un seju sedz brūns apspalvojums]]
Latvijā sastopama viena dumbrcāļu ģints suga — dumbrcālis (*Rallus aquaticus*). Tas mājo niedrēm aizaugušos ezeros un dīķos un ir samērā parasts ligzdotājs. Nelielā skaitā dumbrcāļi regulāri pārziemo, vietās, kur sagabājas neaizsaluši ūdeņi — niedrāju ezeros vai pat pie apdzīvotu vietu notekūdeņiem. Tas ir grūti pamanāms, tāpēc ziemotāju skaits iespējams ir lielāks nekā šķiet.

## Izskats un īpašības
Dumbcāļi ir slaidi putni, ar garu knābi un garām kājām. To ķermenis ir laterāli saplacināts, kas tiem ļauj viegli izslīdēt caur niedru vai meldru audzi. Parasti dumbrcāļiem uz muguras ir raibumoti brūns apspalvojums un gaiši svītroti sāni, bet pavēdere, krūtis un seja ir vienkrāsaina, visbiežāk zilganpelēka. Izņēmums ir Āfrikas dumbrcālis, kura mugura ir vienkrāsaina, un Venecuēlas dumbrcālis (*Rallus wetmorei*), kuram savukārt sāni ir vienkrāsaini, nevis svītroti.

## Sistemātika
**Dumbrcāļu ģints** (*Rallus*)
*Acteku dumbrcālis (*Rallus tenuirostris*)
*Atlantijas dumbrcālis (*Rallus crepitans*)
*Āfrikas dumbrcālis (*Rallus caerulescens*)
*Bogotas dumbrcālis (*Rallus semiplumbeus*)
*Brūnvaigu dumbrcālis (*Rallus indicus*)
*Dienvidu dumbrcālis (*Rallus antarcticus*)
*Dumbrcālis (*Rallus aquaticus*)
*Ekvadoras dumbrcālis (*Rallus aequatorialis*)
*Karaliskais dumbrcālis (*Rallus elegans*)
*Madagaskaras dumbrcālis (*Rallus madagascariensis*)
*Mangrovju dumbrcālis (*Rallus longirostris*)
*Ridžveja dumbrcālis (*Rallus obsoletus*)
*Venecuēlas dumbrcālis (*Rallus wetmorei*)
*Virdžīnijas dumbrcālis (*Rallus limicola*)

## Atsauces

## Ārējās saites

*Avian Web: Rallus
*Genus Rallus
Urbāns VIII

**Pāvests Urbāns VIII** (, dzimis , miris ), īstajā vārdā **Mafeo Barberīni** (*Maffeo Barberini*), bija Romas pāvests no  līdz savai nāvei. Viņš bija pēdējais pāvests, kurš paplašināja pāvesta pārvaldītās teritorijas, izmantojot karaspēku. Urbāna VIII laikā slavenais itāļu astronoms Galileo Galilejs nāca klajā ar heliocentrisma teoriju, kuru baznīca nosodīja.

## Ārējās saites
Partizānske

**Partizānske** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Partizānskes apriņķa centrs pie Nitras upes.

## Vēsture
Pilsēta radusies 1938.—1939. gadā pie kompānijas Bata apavu rūpnīcas, un kompānijas vārdā tika nosaukta par **Batjovaniem** (). Par godu 1944. gada Slovāku tautas sacelšanās norisei, 1949. gadā pilsēta tika pārsaukta par Partizānski. No 1993. gada — Slovākijas sastāvā. Pēc neveiksmīgas privatizācijas apavu ražošana pilsētā ir sarukusi.

## Cilvēki
Pēc tautības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (97,71 %). Pēc reliģiskās piederības — katoļi (73,88 %), nereliģiozi (18,07 %).

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Interleikīns 5

thumb|150px|IL-5 kristāliskā struktūra
**Interleikīns 5** jeb **IL-5** ir citokīns (šūnu signālmolekula), kura pieder pie interleikīnu grupas.

Interleikīns 5 inducē imūnglobulīnus IgM, IgG, IgE, stimulē aktivēto B šūnu vai B šūnu limfomu augšanu, pastiprina dažus efektus, kurus inducē Interleikīns 4 (tādus kā IgE sintēze un FcεRI ekspresija). Interleikīns 5 inducē interleikīna 2 receptorus uz B šūnām. Interleikīnu 5 sintezē Th2 šūnas. Interleikīns 5 stimulē eozinofilo leikocītu priekšteču proliferāciju un to aktivitāti *[[in vitro]]*.

## Atsauces
Smaguma spēks

thumb|''R'' — planētas rādiuss, a — attālums no planētas griešanās ass līdz planētas virsmai, ''mg'' — smaguma spēks, ''GMm/R<sup>2</sup>'' — gravitācijas spēks, ''mω<sup>2</sup>a'' — centrbēdzes spēks
**Smaguma spēks** ir astronomiska objekta, piemēram, Zemes, pievilkšanas spēks uz šī objekta virsmas vai tā tiešā tuvumā, kas vērsts vertikāli uz tā centru. Tas ir konservatīvs spēks.

## Smaguma spēks uz Zemes
Katrs ķermenis, kas atrodas uz Zemes, gravitācijas dēļ ir pakļauts Zemes smaguma spēka iedarbībai. Tā ietekmē ķermenis krīt uz Zemi vai spiež uz kādu balstu vai iekari. Ja planēta negrieztos ap savu asi, tad ķermeņa smaguma spēks \vec{P} būtu vienāds ar Zemes un ķermeņa savstarpējo gravitācijas spēku

\vec{F}=G\frac{mM}{(R+h)^2},

kur G ir gravitācijas konstante, m ir ķermeņa masa, M ir Zemes masa, R ir Zemes rādiuss, h ir augstums, kurā ķermenis atrodas virs Zemes virsmas.

Taču Zemes rotācijas dēļ gravitācijas spēka komponente \vec{F_n} ir vērsta uz Zemes asi, piešķirdama ķermenim centrtieces paātrinājumu \vec{a_n}. Tādējādi

\vec{P}=\vec{F}-\vec{F_n}.

\vec{F_n}=m\omega^2Rcos\varphi,

kur m ir ķermeņa masa, \omega ir Zemes rotācijas leņķiskais ātrums, R ir Zemes rādiuss, \varphi ir ģeogrāfiskā platuma leņķis.

No šiem vienādojumiem secināms, ka uz Zemes poliem smaguma spēks ir vienāds ar gravitācijas spēku, bet citos Zemes virsmas punktos tas ir mazāks, savukārt, vismazākais tas ir uz ekvatora. Tādēļ Zeme savas griešanās ass virzienā ir saspiesta — planētas rādiuss uz pola ir par 21,5 km mazāks nekā uz ekvatora un tai aptuveni ir rotācijas elipsoīda forma. Izņemot polus un ekvatoru, smaguma spēks nav precīzi vērsts uz Zemes centru.

Izmantojot Otro Ņūtona likumu un brīvās krišanas paātrinājumu g (tas arī ir atšķirīgs dažādās Zemes vietās, taču parasti izmanto tā vidējo vērtību), smaguma spēku var aprakstīt ar izteiksmi

\vec{P}=mg.

## Atsauces
Partizānskes apriņķis

**Partizānskes apriņķis** () ir Slovākijas Trenčīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trenčīnas apgabala Bānovces pie Bebravas un Prjevidzas apriņķi, Nitras apgabala Zlate Moravces un Topoļčanu apriņķi, kā arī Banska Bistricas apgabala Žarnovicas apriņķi.

## Ārējās saites
*
Tenjentes Rodolfo Marša Martina lidosta

**Tenjentes Rodolfo Marša Martina lidosta** () ir Čīles civilā lidosta Antarktikā. Tā atrodas Karaļa Džordža salas dienvidrietumu galā un ir galvenais Čīles transporta mezgls Antarktīdas pussalas reģionā, kas funkcionē visu gadu. Lidostu pārvalda Čīles Civilās aviācijas ģenerālā pārvalde.

Aerodroms izveidots 1980. gada 15. martā kā Čīles Gaisa spēku bāze. Nosaukta par godu leitnantam Rodolfo Maršam Martinam (1908-1937), kurš 1935. gadā noorganizēja pirmo aviolīniju Čīles Magelanesas reģionā un gāja bojā pārlidojumā no Puertomontas uz Puntaarenasu. 1984. gadā aviācijas bāzes civilās struktūras tika iekļautas jaunizveidotajā pilsētiņā Viljā las Estreljasā. 1990. gadā aviobāze tika apvienota ar Kara flotes meteoroloģijas centru Eduardofreju, paturot tās nosaukumu, bet lidlauks nodots Civilās aviācijas pārvaldei.

Lidlauka 1292 m garais un 39 m platais skrejceļš izbūvēts uz mūžīgā sasaluma grunts, klāts ar grants un šķembu segumu. Lidosta uzņem reisus no Puntaarenasas Dienvidamerikā un apkalpo iekškontinentālos lidojumus uz Amundsenskotu-Sautpolu, DROMLAN sistēmas lidlaukiem u.c.

## Atsauces
Považska Bistricas apriņķis

**Považska Bistricas apriņķis** () ir Slovākijas Trenčīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trenčīnas apgabala Ilavas un Pūhovas apriņķiem, Žilinas apgabala Bitčas un Žilinas apriņķiem, kā arī Čehiju.

## Ārējās saites
*
Považska Bistrica

**Považska Bistrica** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Považska Bistricas apriņķa centrs pie Vāhas upes.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1316. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Vāgbesterce (). Tomēr jau 15. gadsimtā pilsētas lietvedības valoda bija slovāku, kas tolaik bija liels retums. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pilsētas attīstībai impulsu deva ieroču rūpnīcas *Roth* atvēršana 1929. gadā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (97.72 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (81,10 %), nereliģiozi (12,18 %).

Považska Bistrica ir tenisista Mihala Mertiņāka (*Michal Mertiňák*, 1979) un hokejista Andreja Mesāroša (*Andrej Meszároš*, 1985) dzimtā pilsēta.

## Ārējās saites
*
Ruskulovas muiža

**Ruskulovas muiža** jeb **Ruskulavas muiža** () bija Latgales muiža tagadējā Ludzas novada Salnavas pagasta un Balvu novada Tilžas pagasta teritorijā. Muižas kungu māja atradās Salnavas pagasta Ruskulovā. 
Pēc 1920. gada agrārās reformas Ruskulovas muiža tika sadalīta 1588 vienībās 15 949 ha kopplatībā.

Mūsdienās apskatāms Ruskulovas muižas parks ar simtgadīgu lapegļu aleju, kas ir regulārā plānojuma parks 2,7 ha platībā. No pakalna, kurā saglabājušās senas vējdzirnavu drupas, paveras skaists skats uz plašu apkārtni. Bijušajā Ruskulovas muižas centrā vēl saglabājušās muižas saimniecības ēkas un to drupas.

## Vēsture
18. gadsimtā Ruskulovas muiža piederēja grāfam Tolstojam, 19. gadsimta beigās  O. fon Lēvenšternam. 
Ap 1883. gadu muižas īpašnieks barons fon Lēvenšterns izziņoja, ka uz 6 gadiem par brīvu dos zemi, kas pēc tam būs no viņa jānomā, tādēļ šajā laikā ieceļoja daudz luterticīgo latviešu zemnieku no Vidzemes guberņas un Kurzemes guberņas, kas pārsvarā apmetās tagadējā Tilžas pagasta teritorijā. 
1909. gadā muižas kungu māja nodega.

Līdz Otrajam pasaules karam bijušās muižas dzirnavas piederēja J. Amantovam.

1980. gadu beigās blakus vecajām muižas saimniecības ēkām uzbūvēja trīs dzīvojamās mājas mežstrādniekiem, kas strādāja Ruskulovas mežsaimniecībā, kas šeit darbojās līdz 2000. gadam.
Parkā saglabājušās vējdzirnavu drupas un dižkoki.

## Ārējās saites
*  Ruskulovas muiža, 09.07.2011. attēli no www.geolocation.ws
* Ruskulovas muiža, parks un vecās vējdzirnavas no www.vietas.lv

## Atsauces
Kārlis I

**Kārlis I** var būt:

*Kārlis Lielais (*Carolus Magnus*, 742/747/748–814) — franku karalis
*Šarls I Anžū (*Charles I d'Anjou, Carlo I d'Angiò*, 1227–1285) — Sicīlijas karalis
*Kārols I Anžū (*I. Károly*, 1288–1342) — Ungārijas karalis
*Šarls IV Skaistais (*Charles IV le Bel*, 1294–1328) — Francijas karalis, bet Navarras karalis **Šarls I**
*Kārlis Knutsons (*Karl Knutsson*, 1409–1470) — Zviedrijas karalis, bet Norvēģijas karalis **Kārlis I**
*Kārlis V (*Karl V*, 1500–1558) — Svētās Romas imperators, Spānijas karalis kā **Karloss I**
*Čārlzs I (*Charles I*, 1600–1649) — Anglijas karalis
*Karols I (*Carol I*, 1839–1914) — Rumānijas karalis
*Karlušs I (*Carlos I*, 1863–1908) — Portugāles karalis
*Kārlis I (*Karl I*, 1887–1922) — Austrijas imperators
Indijas štati un teritorijas

**Indijas štati un teritorijas** veido Indijas pirmā līmeņa administratīvo iedalījumu. Kopā ir 29 štati un 9 savienotās teritorijas. Vēlētas likumdevējas vara un pārvalde, kas veidota pēc Vestminsteras modeļa ir visiem štatiem un divām no savienības teritorijām — Pudučerri un Deli Valsts galvaspilsētas teritorijai. Pārējo savienības teritoriju tiešo pārvaldību veic Centra iecelti administratori. Pēc Štatu Reorganizācijas likuma pieņemšanas 1956. gadā, štatus veidoja uz valodu pamata. Kopš tā laika šī struktūra kopumā ir palikusi nemainīta. Katrs štats vai savienības teritorija ir sadalīti administratīvajos iecirkņos. Iecirkņi, savukārt, ir tālāk iedalīti tehsilos un, visbeidzot — ciematos.

## Štati

## Savienotās teritorijas

## Atsauces
Interleikīns 2

thumb|200px|IL-2 kristāliskā uzbūve
**Interleikīns 2** jeb **IL-2** ir citokīns (šūnu signālmolekula), kura pieder pie interleikīnu grupas un ietilpst interleikīnu-hematopoetīnu dzimtā. Ir augšanas faktors, ietekmē dabiskās un adaptīvās imunitātes faktorus.

Interleikīnu 2 izstrādā galvenokārt CD4+ Th1 limfocīti, kuri izdala 90% endogēnā interleikīna 2. To izstrādā arī citotoksiskie CD8+ T limfocīti, kas izdala 10% endogēnā interleikīna 2). T limfocīti ir vienīgās šūnas, kuras ir spējīgas ekspresēt IL-2 gēnu un to ekspresija stingri korelē ar antigēnus identificējošo T limfocītu komponentu. Interleikīna 2 mērķšūnas ir T un B limfocīti, dabīgās galētājšūnas, monocīti, neitrofilie leikocīti, eozinofilie leikocīti, trombocīti un citi. Keratinocīti ekspresē IL-2 receptorus, kaut gan interleikīna 2 potenciālā ietekme uz keratinocītiem nav zināma. Interleikīns 2 ir visu T šūnu subpopulāciju augšanas faktors. Naivajām T šūnām interleikīns 2 stimulē proliferāciju, kura  nav neatkarīga no antigēna. T limfocītiem, kuri tika aktivēti ar antigēnu, interleikīns 2 stimulē klonālo ekspresiju. Iedarbojoties uz T šūnām interleikīns 2 ietekmē daudzu citokīnu sekrēciju un atbilstošo receptoru ekspresiju.

## Atsauces
Holande

[thumb|200px|[Ziemeļholandes un Dienvidholandes provinces Nīderlandes kartē]]
**Holande** () ir ģeogrāfisks reģions Nīderlandes rietumos. Agrāk tā bija atsevišķa Nīderlandes province, bet mūsdienās tās vietā ir Ziemeļholandes un Dienvidholandes provinces. Vēsturiskajā Holandes reģionā atrodas trīs lielākās Nīderlandes pilsētas: Amsterdama, Hāga un Roterdama. Termins "Holande" ļoti bieži tiek attiecināts uz visu Nīderlandes valsti un tiek lietots kā tās sinonīms. Šāda vārda izmantošana vispārīgi ir pieņemta, bet pret to iebilst daudzi nīderlandieši, it īpaši tie, kas dzīvo citās Nīderlandes provincēs.

No 10. līdz 16. gadsimtam Holande bija vienots politisks reģions Svētās Romas impērijas sastāvā.

## Atsauces
Konusa šķēlums

[thumbnail|235px|Konusa šķēlumu veidi:<br />
1. [parabola
2. riņķa līnija un elipse
3. hiperbola]]
**Konusa šķēlums** jeb **konika** matemātikā ir līnija, kas tiek iegūta konusa (precīzāk, konusa virsmas) un plaknes krustošanās rezultātā. Tradicionāli tiek izšķirti trīs konusa šķēlumu veidi: parabola, elipse un hiperbola. Riņķa līnija ir elipses speciālgadījums, kas dažreiz tomēr tiek izdalīts kā ceturtais veids.
Prjevidzas apriņķis

**Prjevidzas apriņķis** () ir Slovākijas Trenčīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trenčīnas apgabala Partizānskes, Bānovces pie Bebravas, Trenčīnas un Ilavas apriņķiem, Žilinas apgabala Žilinas, Martinas un Turčanske Teplices apriņķiem, kā arī Banska Bistricas apgabala Žaras pie Hronas un Žarnovicas apriņķiem.

## Ārējās saites
*
Bojnice

**Bojnice** () ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Prjevidzas apriņķī. Pazīstama ar Bojnices pili, zooloģisko dārzu, kā kūrortpilsēta.

Bojnices pils ir populārs tūrisma objekts un filmēšanas vieta. Notiek tradicionāli spoku svētki.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1113. gadā kā apmetne pie pils. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Bajmoca (). 1549. gadā pirmoreiz rakstos atzīmēti karstie avoti, kas ir Bojnices kā kūrorta pamatā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

## Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (97,06%). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (74,55%), nereliģiozi (19%).

Bojnice ir futbolistu Juraja Kuckas (*Juraj Kucka*, 1987) un Martina Petrāša (*Martin Petráš*, 1979), tenisistu Mirkas Federeras (*Mirka Federer*, 1978) un Miloslava Mečīrža (*Miloslav Mečíř*, 1964) dzimtā pilsēta.

## Ārējās saites
*
Aivars Ozoliņš

**Aivars Ozoliņš** (dzimis  Dagdā) ir latviešu rakstnieks un žurnālists.

## Biogrāfija
A. Ozoliņš dzimis Dagdā. 1975. gadā beidzis Krāslavas 1. vidusskolu. No 1975. līdz 1980. gadam studējis Latvijas Valsts universitātes Svešvalodu fakultātē.

thumb|left|150px|Stāsts "Gandrīz simts"
No 1990. līdz 1992. gadam bijis laikraksta "Diena" ārzemju ziņu nodaļas vadītājs, no 1992. līdz 1993. gadam laikraksta korespondents Vašingtonā, no 1993. līdz 2009. gadam tās politiskais komentētājs. A. Ozoliņa komentāri izceļas ar tēlainu izteiksmes veidu un kategorisku nostāju politiskos jautājumos.

2009. gadā, kad laikraksts mainīja īpašniekus un tā jauno īpašnieku vārdi tika slēpti, Ozoliņš kopā ar citiem domubiedriem laikrakstu atstāja un 2010. gadā nodibināja žurnālu "Ir", kurā raksta politikai veltītas slejas.

1980. gadu beigās un 1990. gadu sākumā Ozoliņš kļuva pazīstams kā viens no spilgtākajiem postmodernisma pārstāvjiem latviešu prozā. No 1987. līdz 1991. gadam viņš publicēja īsprozu, kurā dominēja intelektuālas spēles ar valodu un literārām klišejām, atainotas groteskas un absurdas situācijas. Viņa pirmā publikācija bija 1986. gadā sarakstītā garstāsta "Gandrīz simts" publikācija turpinājumos jaundibinātajā žurnālā "Avots" 1987. gadā, tai sekoja citas publikācijas. "Gandrīz simts" pēc diviem gadiem iznāca atsevišķā grāmatā kopā ar citas jaunās paaudzes rakstnieces Evas Rubenes stāstu "Sapnīši".

A. Ozoliņš nedaudz darbojies arī kā tulkotājs, periodikā publicējis amerikāņu rakstnieku Donalda Bartelma un Patrīcijas Haismites stāstu tulkojumus.

1991. gada grāmata "Dukts" uzskatāma par vienu no latviešu postmodernās literatūras spilgtākajiem paraugiem, tai veltītas daudzas literatūrkritiskas apceres. Pēc šīs grāmatas pabeigšanas A. Ozoliņš vēl publicēja darbu "Pasaka Nr. 13" žurnālā "Grāmata". Kopš 1991. gada Ozoliņš prozu vairs nav publicējis. Viņš ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs (1992). Viņa darbi publicēti krievu, angļu un zviedru tulkojumos.

2021. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa III (komandiera) šķiru.

## Bibliogrāfija
### Proza
* *Gandrīz simts* [vienā grāmatā ar E. Rubenes stāstu "Sapnīši"]. Rīga: Zinātne, 1989, 105.-226. lpp.
* *[[Dukts]]*: proza. Rīga: Liesma, 1991. 
* Pasaka Nr. 13. *Grāmata*, 1991, Nr. 12, 54.-62. lpp.
* *Dukts*. 2. izdevums. Rīga: Jumava, 2014.

### Proza citās valodās
* Почти сто ["Gandrīz simts"]. Krievu valodā tulkojusi Irina Cigaļska. *Родник*, 1987, Nr. 6. - 7. 
* Evolūcija; Brīvībā; Caurlaide [no "Dukta"]. Krievu valodā tulkojis Andrejs Ļevkins. *Родник*, 1988, Nr. 7, 74. lpp.
* Dukts [fragments]. *Nara röster över vatten*. Zviedru valodā tulkojis Juris Kronbergs. Stockholm, 1997, 250. - 255. lpp. 
* Tale no. 13 ["Pasaka Nr. 13"]. Angļu valodā tulkojusi Ieva S. Celle. *The Review of Contemporary Fiction*, 1998, Vol. 18, Issue 1, 111. - 124. lpp.

## Atsauces
Marks Markess

**Marks Markess Alenta** (; dzimis ) ir spāņu šosejas motobraucējs. Pašlaik (2025) brauc *[[Pasaules čempionāts šosejas motobraukšanā|MotoGP]]* seriālā un pārstāv *[[Ducati Corse|Ducati Lenovo Team]]* komandu.

Markess ir 2010. gada pasaules čempions 125 cm3 klasē, kā arī 2012. gada Moto2 (600 cm3 klase) pasaules čempions. 2013. gadā debitējis *[[Pasaules čempionāts šosejas motobraukšanā|MotoGP]]* seriālā, sezonas otrajā posmā kļūstot par jaunāko braucēju seriāla vēsturē, kas startējis no *pole position* un sacīkstē arī guvis uzvaru (viņš arī bija Amerikas GP posma pirmais uzvarētājs). 2013. gada sezonā viņš guva uzvaru kopvērtējumā, kļūstot par pirmo braucēju kopš Kenija Robertsa (uzvarēja 1978. gadā), kas uzvar debijas sezonā *MotoGP* seriālā. Tāpat Markess ir jaunākais šīs klases uzvarētājs, kā arī ceturtais braucējs pēdējo 65 gadu laikā, kas izcīnījis čempiona titulu trīs dažādās klasēs.
## Apbalvojumi un nominācijas

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Salnavas muiža

thumb|250px|Salnavas muiža
**Salnavas muiža** jeb **Saļņevas muiža** (no ) bija Latgales muiža (18. - 20. gadsimta sākumā) tagadējā Ludzas novada Salnavas pagasta teritorijā. Muižas kungu māja atrodas Skolas ielā 6 Salnavā.

Pēc 1920. gada agrārās reformas Salnavas muižu sadalīja 80 vienībās 2237 ha kopplatībā. Muižas kungu mājā ilgstoši atradās Salnavas pamatskolas internāts. 2021. gada 18. janvārī Kārsavas novada domes izsludinātajā nekustamā īpašuma izsolē Salnavas muižas ēkas pārdeva par nepilniem 11 tūkstošiem eiro.

## Vēsture
Salnavas (Saļņevas) muižas senais nosaukums bija Cecina, kas kopš 1730. gadiem piederēja Šadursku dzimtai. No muižas apbūves ansambļa līdz mūsu dienām saglabājusies tikai 1785. gadā celtā kungu māja un atsevišķas saimniecības ēkas. Ksaverijs Šadurskis 1764.-1765. gadā par galveno dzimtas mītni izveidoja Malnavas muižu.

Ksaverija Šadurska dēli Nikolajs un Vincents 1842. gadā īpašumu sadalīja divās daļās - Malnavas un Cecinas (Saļņevas) muižās. Muižas platība sasniedza gandrīz 3200 hektārus, pārsvarā meži, krūmāji un purvi. Muižā dzīvoja 264 dzimtcilvēki. 1868. gadā  Vincents Šadurskis Saļņevu pārdeva Matvejam Solugubam, kurš to dāvināja savai meitai. 1870. gados muižu kā dāvinājumu savā īpašumā ieguva J. Vulfiuss, un viņa pēcnācēji te nodzīvoja līdz pat Otrā pasaules kara beigām.

1945. gadā izveidoja Salnavas, Ruskulovas un Kūkovas ciema padomes. Salnavas ciema padome 1950. - 1962. gadā ietilpa Kārsavas rajonā.

## Muižas apbūves komplekss
Muižas kungu māja būvēta 1785. gadā klasicisma stilā, iespējams, koka konstrukcijā. Pašreizējo ēkas apjomu veido senākais centrālais korpuss, kuram 19. gadsimta vidū sānos piebūvēti divi nelieli korpusi. Pie galvenās ieejas bijis ieejas portiks ar koka kolonām. Ēkā ir koka kāpnes ar virpotiem balustriem, krāsnis, plastiskas griestu dzegas. Saimniecības ēkas būvētas attālāk, kūts un stallis celti 1900. gadā. Attālāk no kungu mājas ir kapliča - neogotiska ķieģeļu un akmens būve.

Muižas kungu mājas iekštelpās ir saglabājušies daži interjera objekti- podiņu krāsnis, kuras rotātas ar ornamentālām dzegām u.c. Kungu mājas otrajā stāvā ir savākta senlietu kolekcija, kurā ietilpst liecības par Salnavas un Kārsavas novada vēsturi, Salnavas skolas vēsturiskie dati un senlietas, ko vietējie iedzīvotāji ir savākuši no dažādiem laika posmiem.

## Ārējās saites
*  Salnavas muiža, 09.07.2011. attēli no www.geolocation.ws
* Salnavas muiža no www.vietas.lv

## Atsauces