open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ukrainas Nacionālā gvarde

**Ukrainas Nacionālā gvarde** () ir militārs formējums ar tiesībaizsardzības funkcijām, kas ietilpst Ukrainas Iekšlietu ministrijā. Gvardes pienākumi ir aizsargāt ir aizsargāt Ukrainas pilsoņu dzīvību, tiesības, brīvības un likumīgās intereses.

Kopējais karavīru skaits ir vairāk nekā 90 000.

## Vēsture
thumb|Ukrainas Nacionālā gvarde
Kā patstāvīga struktūra Ukrainas Nacionālā gvarde pastāvēja no 1991. līdz 2000. gadam, bet kā militārais formējums ar tiesībaizsardzības funkcijām atjaunota 2014. gadā.

2014. gada 6. aprīlī Nacionālās gvardes pirmais bataljons nodeva zvērestu.
[thumb|Ukrainas Nacionālās gvardes karavīri [Krievijas uzbrukums Ukrainai (kopš 2022. gada)|Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā.]]
Nacionālajai gvardei bija liela nozīme Donbasa karā. 2014. gada 15. aprīlī 350 karavīru tika atsūtīti uz Slovjansku, lai cīnītos par pilsētu. Karā Ukrainas austrumos bija piedalījušies vairāk nekā 34 000 Nacionālās gvardes karavīru. Bojā gāja 219 cilvēki, 812 tika ievainoti, 14 bezvēsts pazuda.

Pašlaik piedalās Krievijas agresijas atvairīšanā.

## Struktūra
Ukrainas Nacionālās gvardes struktūru veido:

* Ukrainas Nacionālās gvardes pavēlniecība — komandieris, viņa pirmais vietnieks un četri vietnieki;
* Štābs — Ukrainas Nacionālās gvardes militārās vadības, loģistikas un finansiālā atbalsta struktūra;
* Ukrainas Nacionālās gvardes operatīvās un teritoriālās apvienības.
* Militārās vienības un apakšvienības, augstākās izglītības iestādes, militārās mācību vienības (centri), bāzes, iestādes un iestādes, kas neietilpst Ukrainas Nacionālās gvardes operatīvi teritoriālajās apvienībās.

## Izglītības iestādes

* Ukrainas Nacionālās gvardes Nacionālā akadēmija, Harkiva
* Ukrainas Nacionālās gvardes mācību centrs, 3007. nodaļa (Zoločiva, Ļvivas apgabals)

Kanādas instruktori no 2015. gada līdz 2022. gada 31. janvārim piedalījās 1951 Nacionālās gvardes kaujinieku apmācībā operācijas "Unifier" ietvaros.

## Vadība
Ukrainas Nacionālās gvardes militāri politisko un administratīvo vadību īsteno Ukrainas iekšlietu ministrs.

Ukrainas Nacionālās gvardes tiešo militāro vadību īsteno Ukrainas Nacionālās gvardes komandieris.

## Atsauces

## Ārējās saites

* https://ngu.gov.ua/
Ukrainas nemiernieku armija

**Ukrainas nemiernieku armija** (**UPA**) (, *УПА*) jeb **Ukrainas sacelšanās armija**, bija Ukrainas pagrīdes militārā organizācija Otrā pasaules kara laikā, Ukraiņu nacionālistu organizācijas bruņots atzars. UPA tika izveidota 1942. gada 14. oktobrī.

Otrā pasaules kara laikā tā iesaistījās partizānu karā pret Padomju Savienību, Polijas pagrīdes valsti, komunistisko Poliju un nacistisko Vāciju. Nemiernieku armija izveidojās no atsevišķiem kaujinieku formējumiem no Ukraiņu nacionālistu organizācijas — Banderas frakcijas (OUN-B), ko veidoja galvenokārt dezertieri no kolaboracionistiskās Ukraiņu palīgpolicijas. UPA veica etnisko tīrīšanu pret poļiem Volīnijā un Austrumgalīcijā, nogalinot desmitiem tūkstošu poļu un ebreju, galvenokārt sievietes un bērnus.

2019. gada martā Ukrainas valdība vēl dzīvajiem UPA kaujiniekiem oficiāli piešķīra veterānu statusu.

## Vēsture
UPA veidoja nacionālistu brīvprātīgie, bijušie palīgpolicijas darbinieki un dezertieri no Sarkanās armijas un SS divīzijas "Galīcija". Saskaņā ar dažādiem avotiem UPA kaujinieku skaits dažādos periodos svārstījās no 25 000—30 000 līdz vairāk nekā 400 000.

UPA par savu galveno mērķi deklarēja spēcīgas sacelšanās sagatavošanu, kurai bija jāsākas izdevīgā brīdī, kad PSRS un Vācija izsmeltu viena otru asiņainā karā, pēc tam dibināt neatkarīgu Ukrainas valsti, kurā bija jāiekļauj visas etniskās ukraiņu zemes. Ukrainas nemiernieku armijā cīnījās arī ebreji, krievi un citu tautību pārstāvji.
thumb|UPA Ziemassvētku kartīte (1945)
UPA darbība bija pretpoļu, pretvācu un pretpadomju. 1943.-1945. gadā UPA vienības piedalījās ukraiņu-poļu etniskajā konfliktā, organizācija tiek apsūdzēta Volīnijas slaktiņa organizēšanā. Sākās 1943. gada martā un sasniedza maksimumu tā paša gada jūlijā. Slaktiņa mērķis bija novērst potenciālās Polijas pretenzijas uz šo apgabalu, balstoties uz poļu minoritātes vēlmēm. Upuru vidū bija arī ebreji, čehi, krievi, gruzīni un ukraiņi, kas bija daļa no poļu ģimenēm vai pretojās UPA darbībām, piemēram, slēpjot poļu bēgļus. Kopā tika nogalināti 50-60 tūkstoši cilvēku. Poļu atbildes darbības, kas sākās 1943. gada vasaras beigās, savukārt noveda pie dažiem tūkstošiem upuru ukraiņu civiliedzīvotāju vidū.

Pēc padomju varas atjaunošanas Ukrainā UPA sāka darboties pret Sarkanās armijas karavīriem, NKVD, kā arī padomju un partijas darbiniekiem, kolhozu aktīvistiem, inteliģenci, kas ieradās "no austrumiem", vietējiem civiliedzīvotājiem un OUN(b) struktūrām, kas tika turētas aizdomās par atbalstu vai lojalitāti padomju varai.

UPA cīņa pret Sarkano armiju pēckara periodā noveda pie tā, ka jēdzieni "UPA" un "Banderovci" Padomju Savienībā kļuva par agresīvā nacionālisma simbolu. OUN-UPA jautājums pieder pie Ukrainas sabiedrības diskutablajām un skandalozajām tēmām, kur viedokļi jau daudzus gadus svārstās starp pozitīvo (neatkarības cīnītāji, Ukrainas varoņi) un negatīvo (vācu kolaboranti, Ukrainas nodevēji).

1949. gadā organizācija oficiāli tika likvidēta, taču atsevišķas nemiernieku vienības turpināja darbību vēl līdz pat 20. gadsimta 50. gadu vidum.

## Atsauces

## Ārējās saites
Air Serbia

***Air Serbia*** ir Serbijas nacionālā lidsabiedrība. Dibināta 1927. gadā kā ***Aeroput*** un 82% no uzņēmuma pieder Serbijas valstij. No 1947. līdz 2013. gadam kompānijas nosaukums bija *Jat Airways*.

Uzņēmuma galvenā mītne atrodas Serbijas galvaspilsētā Belgradā, bet galvenā bāze ir Belgradas Nikolas Teslas starptautiskā lidosta. 2023. gada janvārī *Air Serbia* veica lidojumus uz 80 lidostām 34 valstīs, tai skaitā uz Ķīnu un ASV.

## Ārējās saites
* 

* ''Air Serbia'' portālā flightconnections.com
Serbijas Radio un Televīzija

**Serbijas Radio un Televīzija** () ir Serbijas sabiedriskais mēdijs. Tā galvenā mītne atrodas Serbijas galvaspilsētā Belgradā.

Raidorganizācija dibināta 1929. gada 24. martā kā *Radio Belgrade*. 1958. gadā tā kļuva par *Radio Television Belgrade*, bet kopš 1992. gada darbojas ar mūsdienu nosaukumu. Raidorganizācija galvenokārt tiek finansēta no abonēšanas maksas un reklāmas ieņēmumiem. Tai ir 4 televīz\ijas kanāli (*RTS1*, *RTS2*, *RTS3*, un *RTS Svet*), kā arī 4 radiostacijas (*Radio Beograde 1*, *Radio Beograde 2*, *Radio Beograde 3*, *Radio Beograde 202*).

## Ārējās saites
*
Miķeļtorņa luterāņu baznīca

**Miķeļtorņa evaņģēliski luteriskā baznīca** ir 19. gadsimtā celts Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Ventspils novada Tārgales pagasta Miķeļtornī.

Sarkano ķieģeļu dievnmas uzcelts 1883. gadā vecās guļbūves celtnes vietā. No 1963. līdz 1989. gadam draudze nedarbojās, un ēkā bija pionieru nometnes klubs.

## Ārējās saites
Rietumarmēņu valoda

thumb|Armēņu valodas dialektu karte 20. gadsimta sākumā
**Rietumarmēņu valoda** (armēņu: *արեւմտահայերէն*) ir viens no diviem mūsdienu armēņu valodas paveidiem (kopā ar austrumarmēņu valodu).

Rietumarmēņu valodu prot no 879 000 līdz 1 000 000 cilvēku, lielākā daļa runātāju dzīvo ārpus Armēnijas. Tā ir viena no galvenajām armēņu valodas paveidu formām, kas saglabājusies pēc armēņu iedzīvotāju izkliedes 20. gadsimta sākumā. Vislielākās rietumarmēņu valodas kopienas atrodas Turcijā (īpaši Stambulā), kā arī Libānā, Sīrijā, Francijā, ASV un citās valstīs. Daudzviet šī valoda tiek uzturēta diasporas skolās, kultūras organizācijās un baznīcās.

Rietumarmēņu valoda vēsturiski attīstījās Osmaņu impērijas teritorijā, balstoties uz armēņu dialektiem Anatolijā. Pēc Armēņu genocīda (1915–1917) tās runātāji tika izkliedēti pa dažādām pasaules valstīm, kā rezultātā valoda zaudēja savu ģeogrāfisko centru.

Mūsdienās rietumarmēņu valoda tiek uzskatīta par apdraudētu, jo daudzās diasporas kopienās jaunākās paaudzes biežāk pāriet uz dominējošajām valodām (piemēram, franču valodu vai angļu valodu).

## Vēsture
thumb|Mazāzijas demogrāfiskā karte, 1910. Armēņu rajoni smilšu krāsā
1064.—1071. gadā Armēniju, izņemot dažas sīkas armēņu vasaļkaralistes, kā Sjunikas un Arcahas karalisti, iekaroja seldžuki vai sagrāba citi kaimiņi. Pirms armēņu genocīda Osmaņu impērijā dzīvoja ap diviem miljoniem armēņu.

Rietumarmēņu valoda agrāk bija dominējošais armēņu valodas paveids, taču Rietumarmēnijā veiktajā genocīdā tika nogalināti daudzi armēņi. Turcija oficiāli atzīst, ka Pirmajā pasaules karā gāja bojā ievērojams skaits armēņu, bet noraida apsūdzības genocīdā, jo tajā laikā gāja bojā arī ievērojams skaits musulmaņu un iznīcinošā karadarbība izrietēja no kara laikā uzkurinātā starptautu naida. Turcijas valdība noliedz, ka Osmaņu valsts iestādes būtu apzināti centušās iznīcināt armēņus.

## Atšķirības no austrumarmēņu valodas

* Arhaiskāka leksika nekā austrumarmēņu valodai. 12. gadsimta beigās tika dibināta armēņu Kilikijas karaliste, tās attiecību laikā ar krustnešiem rietumarmēņu valoda aizguva ar pārvaldi, saimniecību un sabiedrību saistītos terminus no senfranču valodas.
* Darbības vārda formu gramatika ir arhaiskāka.
Sazinoties mutiski, abu armēņu valodas paveidu pratējiem var rasties ievērojamas grūtības vienam otru saprast, taču kļūst skaidrs, lasot tekstu.

## Ortogrāfija
Tiek lietota tradicionālā rakstība:

* **Ա Բ Գ Դ Ե Զ Է Ը Թ** aip, pen, kim, ta, iech, za, ee, yt, to
* **Ժ Ի Լ Խ Ծ Կ Հ Ձ Ղ** zhe, ini, liun, khe, dza, gen, ho, tsa, ghad,
* **Ճ Մ Յ Ն Շ Ո Չ Պ Ջ** dje, men, hi, nu, sha, vo, cha, be, che,
* **Ռ Ս Վ Տ Ր Ց Ւ Փ Ք** ra, se, vev, diun, re, tso, hiun, piur, ke
* **Օ Ֆ** o, fe

## Mūsdienās
thumb|14. gadsimta manuskripts
Armēnijā notiek diskusijas par rietumarmēņu valodas atzīšanu par austrumarmēņu valodai līdzvērtīgu armēņu valodas paveidu. Rietumarmēņu valodā runā arī nelielās armēņu kopienas Turcijā, bet kā pirmo to lieto tikai neliela daļa armēņu: 18 % no kopienas kopumā un 8 % jauniešu vidū.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džibuti-Ambuli starptautiskā lidosta

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q620706"
}


**Džibuti-Ambuli starptautiskā lidosta** (, ) ir starptautiska lidosta apmēram 6 kilometrus uz dienvidiem no Džibutijas galvaspilsētas Džibuti centra.

Lidosta uzcelta 1948. gadā. Tā darbojas gan kā civilā, gan militārā lidosta. Militārie ir apmēram 75% no visiem lidojumiem. Bez Džibutijas gaisa spēkiem to izmanto arī Francijas, ASV, Japānas un Itālijas militārā aviācija. Lidosta ir bāze Džibutijas nacionālajai lidsabiedrībai *[[Air Djibouti]]* un lidsabiedrībai *[[Daallo Airlines]]*.

Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2023. gadā nodrošināja aviosabiedrības *[[Air Djibouti]]*, *[[Air France]]*, *[[Ethiopian Airlines]]*, *[[Flydubai]]*, *[[Jubba Airways]]*, *[[Kenya Airways]]*, *[[Qatar Airways]]*, *[[Turkish Airlines]]*, *[[Yemenia]]*. Visu sezonu lidojumi notiek uz 9 valstīm (tās ir AAE, Etiopija, Francija, Jemena, Katara, Kenija, Saūda Arābija, Somālija, Turcija).

## Ārējās saites
*
Zviads Gamsahurdija

**Zviads Gamsahurdija** (; dzimis , miris ) bija gruzīnu filologs, disidents un politiķis, kurš no 1991. gada 14. aprīļa līdz  bija pirmais Gruzijas prezidents.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1939. gadā Tbilisi rakstnieka Konstantīna Gamsahurdijas ģimenē. Studēja angļu valodu un literatūru Tbilisi Valsts Universitātē (1957—1962).
1973. gadā viņš nodibināja Cilvēktiesību aizsardzības iniciatīvas grupu Gruzijā, 1976. gadā bija Gruzijas Helsinku grupas līdzdibinātājs un vadītājs.
1977. gadā Gamsahurdiju arestēja, apsūdzēja pretpadomju darbībā un izsūtīja uz nomaļu Dagestānas kalnu ciemu.
Pēc atbrīvošanas Gamsahurdija pārtrauca savu politisko darbību, kļuva par Gruzīnu valodas institūta zinātnisko līdzstrādnieku un nodarbojās ar Rūdolfa Šteinera antroposofiju.

Pārkārtošanās politikas laikā 1989. gadā viņš atgriezās politikā un nodibināja kustību "Apaļais galds — Brīvā Gruzija" ar mērķi panākt pilnīgu Gruzijas neatkarību. 1989. gada 9. aprīlī Tbilisi traģēdijas laikā Padomju armijas vienības nogalināja 20 Gamsahurdijas atbalstītāju demonstrācijas dalībniekus.
 
Gamsahurdijas vadītā partija 1990. gada vēlēšanās saņēma 87% balsu un veidoja vairākumu Gruzijas PSR Augstākajā padomē, kas Gamsahurdiju 1990. gada 14. novembrī ievēlēja par tās priekšsēdētāju. Starp viņa jaunās valdības pirmajiem oficiālajiem darbiem bija Dienvidosetijas autonomijas tiesību atcelšana 11. decembrī. Pēc 1991. gada 31. marta referenduma 9. aprīlī Augstākā padome pasludināja Gruzijas valsts neatkarības atjaunošanu.

1991. gada 14. aprīlī Augstākā padome Gamsahurdiju ievēlēja par Gruzijas prezidentu, ko apstiprināja vispārējās vēlēšanās 26. maijā.
1991. gada 22. decembrī Gruzijas Nacionālā gvarde un paramilitārās grupas sarīkoja apvērsumu pret Gamsahurdiju. 1992. gada 6. janvārī pučisti uzvarēja prezidenta gvardi Tbilisi centrā. Gamsahurdija kopā ar ģimeni un aptuveni 200 bruņotiem atbalstītājiem aizbēga uz Armēniju, tad uz Grozniju Čečenijā.
thumb|left|Zviada Gamsahurdijas valdības kontrolētā teritorija (zaļā krāsā) 1993. gadā
Abhāzijas kara laikā 1993. gada 24. septembrī Gamsahurdija pārņēma varu Gruzijas rietumu daļā un izveidoja valdību Zugdidi. Tomēr ar Krievijas karaspēka palīdzību Eduarda Ševardnadzes valdībai novembrī izdevās sacelšanos apspiest.

1993. gada 31. decembrī Gamsahurdija mira neskaidros apstākļos Mingrelijas ciemā Dzveli Hibulā un tika apglabāts Džikaškari ciemā. Gruzijas valdība par viņa nāvi paziņoja tikai 1994. gada 5. janvārī. 15. februārī viņa līķi ekshumēja un 24. februārī viņu apglabāja Groznijā. 2004. gada 26. februārī prezidents Miheils Saakašvili izveidoja izmeklēšanas komisiju, lai pārbaudītu notikumus saistībā ar Gamsahurdijas nāvi. 2007. gada 1. aprīlī viņa mirstīgās atliekas pārapbedīja Tbilisi Panteonā Mtacmindas kalnā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aksires

**Aksires** () ir amarantu dzimtas (*Amaranthaceae*) ģints. Šīs ģints dabiskais izplatības areāls ir no Austrumeiropas robežas līdz Ziemeļkorejai, taču sugas ir introducētas arī citviet pasaulē.

## Klasifikācija
Ģintī ir klasificētas 7 sugas:

* Amarantu aksire (*Axyris amaranthoides*) L. —  Latvijā reti konstatēta, ievazāta suga.
* *Axyris caucasica* (Sommier & Levier) Lipsky
* *Axyris hybrida* L.
* *Axyris koreana* Nakai
* *Axyris mira* Sukhor.
* *Axyris prostrata* L.
* *Axyris sphaerosperma* Fisch. & C.A.Mey.

## Atsauces
Strauss (uzvārds)

**Strauss** var būt:

* Frīdrihs Straube-Strauss (1929—2005), VDK virsnieks;
* Nīls Strauss (1973), amerikāņu rakstnieks un žurnālists.

## Skatīt arī
* Strauss
* Štrauss
* Stross
Sudo (uzvārds)

**Sudo** () ir japāņu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Akiko Sudo (須藤 安紀子; 1984) — japāņu futboliste;
* Šigemicu Sudo (須藤 茂光; 1956) — japāņu futbolists.
Erevānas dialekts

thumb|Erevānas dialekta izplatība (1909)
thumb|Armēņu valodas dialektu karte 20. gadsimta sākumā
**Erevānas dialekts** (armēņu: *Երևանի բարբառ*) ir austrumarmēņu valodas dialekts, kurā runā Erevānā un tās apkārtnē. Vēsturiski tas bija pazīstams kā **Ararata dialekts**.

## Vēsture
[thumb|[Hačaturs Abovjans — mūsdienu austrumarmēņu literārās valodas izveidotājs]]
Izcilais armēņu rakstnieks Hačaturs Abovjans 1841. gadā pabeidza savu romānu "Armēnijas brūces" Erevānas dialektā.

Gandrīz 160 gadus ilgā krievu un padomju vara Austrumarmēnijā (1828—1917, 1920—1991) ir atstājusi ietekmi uz armēņu sarunvalodu. Ikdienā tiek lietoti daudzi krievu, persiešu, turku, arābu un citi aizgūti vārdi. Padomju vara mudināja padomju armēņu eliti "atbrīvot armēņu valodu no arābu, turku un persiešu valodas ietekmes". Padomju perioda beigās Armēnijā krievu valoda bija "plaši izplatīta, un no krievu valodas tika veidoti atvasinājumi, izmantojot vietējos afiksus", tikmēr krievu valoda kalpoja arī kā starpnieks, caur kuru armēņu valodā ienāca Eiropas termini.

1989. gadā erevānas dialektā ārpus Erevānas runāja 162 ciematos un 5 pilsētās, kopumā ap 275 000 cilvēku.

## Mūsdienās
Vēstures gaitā dialektu ietekmējušas vairākas valodas, īpaši krievu un persiešu, un aizgūtie vārdi tajā ir ievērojami sastopami arī šodien. Mūsdienās tas ir visizplatītākais armēņu dialekts.

Daži armēņu valodas vārdi armēņu sarunvalodā nav dzirdami, to vietā tiek lietoti krievu valodas ekvivalenti:

* sok (sūla)
* *apel'sin* (apelsīns)
* *piva* (alus)
* *marshutka* (maršruta autobuss)
* *svetafor* (luksofors)
* *galuboy* (gejs)
* *<nowiki/>'bomzh* (bezpajumtnieks)
* *vabshe* (vispār)
* *vilka* (dakša)
* *chay* (tēja)
* *salfetka* (salvete)
* *ment* (policists)

Lielākā daļa no nesenajiem armēņu emigrantiem, kuri kopš 20. gadsimta 80. gadu beigām ir emigrējuši uz ārzemēm, runā Erevānas dialektā. Armēnijā vērojama tendence palielināt Erevānas dialekta nozīmi. Armēnijas televīzijas kanāli parasti izmanto Erevānas dialektu, nevis standarta armēņu valodu, īpaši izklaides raidījumos, kas izraisa valodnieku kritiku.

## Atsauces
Mingrelija

thumb|Gruzijas vēsturiskās zemes
**Mingrelija** jeb **Megrēlija** (, *samegrelo*)   ir vēsturisks novads Gruzijas rietumu daļā (Kolhīdas zemienē), kas mūsdienās ietilpst Megrelijas-Augšsvanetijas mhares un Abhāzijas teritorijā. Novada centrs ir Zugdidi.

Vēsturiski to apdzīvo megreļi. Daļa novada iedzīvotāju runā gruzīnu un lazu valodai tuvajā megreļu valodā.

## Vēsture
Senatnē Mingrelija bija Egrisi valsts jeb Kolhīdas (8. gadsimtā p.m.ē.—2. gadsimtā), vēlāk Lazikas (2.—7. gadsimtā) galvenā daļa. 11.—15. gadsimtā Mingrelija jeb Odiši bija Gruzijas Karalistes sastāvdaļa, tad neatkarīga kņaziste, ko 1568. gadā pakļāva Osmaņu impērija, bet 1803. gadā Krievijas Impērija. Līdz 1857. gadam Mingrelijā valdīja Dadiani kņazu dzimta.

Caucasus 290 BC map de.svg|Kolhīda (290. gadā p.m.ē.)
Caucasus 385 AD map de.png|Lazika (385)
David IV map de.png|Gruzijas Karalistes veidošanās laikā (11.—12. gadsimts)
Caucasus 1490 map de alt.svg|Mingrelijas kņaziste (1490)
Карта Кавказского края (1801-1813)..jpg|Mingrelijas kņaziste (1803) Krievijas Impērijas paplašināšanās laikā


## Atsauces

## Ārējās saites
Tališi

**Tališi** (pašnosaukums — *Talysh* / *Tolışon*) ir irāņu tauta, kas vēsturiski apdzīvo Tališstānu (*Talyshstan*).

## Valoda
Tališu valoda ir indoeiropiešu valoda (Rietumirāņu valodu ziemeļrietumu apakšgrupa, Kaspijas atzars).

Azerbaidžānas PSR tališu valoda tika pētīta 20. gadsimta 30. gados. Lai izskaustu analfabētismu tališu tautā (pirms Oktobra revolūcijas mazāk nekā 1 % tališu bija lasīt un rakstīt spējīgi), 1928. gadā uz latīņu alfabēta pamata tika izveidots tališu alfabēts. Šajā laikā tika atvērtas skolas tališu valodā, un Lenkorānas pilsētā tika nodibināta tališu skolotāju sagatavošanas koledža.

No 1930. līdz 1938. gadam tika publicēti daudzi daiļliteratūras tulkojumi tališu valodā. Vēlāk tika slēgtas tališu skolas, pārtraukta periodisko izdevumu izdošana un represēti tališu zinātnieki. Kopš tā laika tališiem tika pavēlēts sevi identificēt kā azerbaidžāņus.

Šodien lielākā daļa tališu Azerbaidžānā runā azerbaidžāņu valodā, bet Irānā — persiešu valodā. Tališu valodas lietotāji Azerbaidžānā ir pakļauti agresīviem pārtautošanas mēģinājumiem, tališu valodā nav formālās izglītības, valsts iestādes neatbalsta šīs valodas lietošanu. Tas nopietni apdraud tališu kultūru.

## Skaits
Saskaņā ar 1926. gada tautas skaitīšanas datiem PSRS dzīvoja 77 323 tališu. No 1960. līdz 1989. gadam tališi netika iekļauti nevienā tautas skaitīšanā kā atsevišķa etniskā grupa. 1993. gadā Azerbaidžānas militāri politiskās krīzes laikā tika pasludināta Tališu-Muganas autonomā republika, kas pastāvēja divus mēnešus.

Kopējais tališu skaits pasaulē ir no 755 000 līdz 1 500 000, bet Azerbaidžānā tališu valodā runājošo skaits ir no 600 000 līdz 1 300 000.

## Ģeogrāfija
thumb|Tališu sieviete
Azerbaidžānā tališi dzīvo dienvidaustrumos, kur ir vairāk nekā 350 tališu ciemu un pilsētu. Pēdējos gados tališi ir apmetušies arī citās Azerbaidžānas daļās. Ciemos, kas atrodas uz tališas un azerbaidžāņu apdzīvoto vietu robežas, ir jaukts iedzīvotāju sastāvs.

Irānā tališi ir apdzīvo pierobežo ar Azerbaidžānu. Teritoriju, kurā dzīvo tališi, veido divas kalnu grēdas un ieleja, kas stiepjas no ziemeļiem uz dienvidiem.

Tališu galvenā nodarbošanās ir lopkopība. Lauksaimnieki nodarbojas ar rīsu audzēšanu reģiona ielejās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Melnsimtnieki

**Melnsimtnieki** () jeb **melnā sotņa** (*чёрная сотня* — 'melnais simts') ir kopējs apzīmējums galēji labējo organizāciju pārstāvjiem Krievijas Impērijā no 1905. līdz 1917. gadam, kas aizstāvēja krievu nacionālismu ar autokrātijas un pareizticības lozungiem. Melnsimtnieki nebija vienota organizācija, bet sastāvēja no dažādām grupām.

## Vēsture
[thumb|left|Melnsimtnieku demonstrācija [Odesa|Odesā neilgi pēc "Oktobra manifesta" izsludināšanas 1905. gadā]]

Pirmā melnsimtnieku organizācija bija "Krievu sanāksme", kas tika izveidota 1900. gadā. Īpaši aktīvi darbojās no 1905. līdz 1914. gadam. Nozīmīgs finansējuma avots bija privātie ziedojumi. Starp kustības līderiem bija Aleksandrs Dubrovins, Vladimirs Puriškevičs, Nikolajs Markovs un kņazs Konstantīns Šahovskojs.

Melnsimtnieku grupas cīnījās pret revolucionāro kustību, nogalinot kreisos sabiedriskos un politiskos darbiniekus, rīkojot ebreju grautiņus. Melnsimtnieki uzskatīja ukraiņus par krieviem un noraidīja ukraiņu nacionālismu un ukrainību.

Melnsimtnieki nespēja pārliecināt Krievijas sabiedrību par savu spēju piedāvāt pozitīvu programmu tā laika politiskās ideoloģijas prasībām. Iekšējās nesaskaņas kustībā, skandāli un savstarpējas apsūdzības, iedragāja sabiedrības uzticību kustībai. Neraugoties uz dažiem politiskiem panākumiem, pēc 1905. gada revolūcijas kustībai neizdevās kļūt par monolītu politisku spēku un atrast sabiedrotos daudznacionālajā sabiedrībā. Daži uzskatīja krievu nacionālismu par draudu Krievijas Impērijai. 1917. gada revolūcijā šai kustībai bija maza loma vai tās nebija vispār. Krievijas Pagaidu valdība neuzskatīja nacionālistus par nozīmīgiem konkurentiem un neveica pret tiem ievērojamas represijas.

Pēc Februāra revolūcijas melnsimtnieki zaudēja popularitāti, bet pēc Oktobra revolūcijas lielinieki pret melnsimtniekiem izvērsa stingru teroru. Pilsoņu kara laikā daudzi organizācijas līderi pievienojās Baltajai kustībai.

## Mūsdienās
Pēc Padomju Savienības sabrukuma Krievijas sabiedrībā atjaunojās nacionālistu un monarhistu kustības. 1992. gadā aktīvists Aleksandrs Štilmarks nolēma dibināt mūsdienu kustību "Melnais simts". Kustība uztur sakarus ar citām krievu nacionālistu organizācijām un piedalījās arī Krievijas—Ukrainas kara sākumposmā prokrievisko separātistu pusē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Žans Pjērs Ženē

**Žans Pjērs Ženē** (; dzimis ) ir franču kinorežisors, scenārists un kinoproducents. Ženē filmās ir apvienota fantāzija, reālisms un zinātniskā fantastika, lai radītu idealizētu realitāti vai piešķirtu nozīmi ikdienišķām situācijām.

Žene kā režisors debitēja ar 1991. gada melno komēdiju "Delikateses", kuru viņš veidoja kopā ar Marku Karo. Abi kopā režisējuši arī filmu *[[La Cité des enfants perdus]]* (1995). Pateicoties savam atzītam darbam šausmu un zinātniskās fantastikas žanrā, Ženē režisēja franšīzes "Svešais" ceturto filmu "Svešie: Atdzimšana" (1997). Tā kļuva par pirmo un pagaidām vienīgo viņa Holivudas filmu. Lielus panākumus guvis ar savu nākamo filmu, romantisko filmu "Amēlija". 2016. gadā BBC to iekļāva savā 21. gadsimta 100 labāko filmu sarakstā. Par šo filmu viņu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs".

Vēlāk režisējis filmas "Saderināšanās uz mūžu" (*Un long dimanche de fiançailles*, 2004), *[[Micmacs]]* (2009), "Spiveta neticamie piedzīvojumi" (*The Young and Prodigious T. S. Spivet*, 2013) un *[[Bigbug]]* (2022).

Ženē tiek uzskatīts par vienu no svarīgākajiem un ietekmīgākajiem modernejiem franču kinorežisoriem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Delikateses (filma)

**"Delikateses"** () ir 1991. gada Francijas zinātniskās fantastikas melnā kinokomēdija, kuras režisori ir Žans Pjērs Ženē un Marks Karo. Filmā galvenās lomas atveido Dominiks Pinons, Žans Klods Dreifūss un Marija Lora Diņaka.

Filma ir sirreāla melnā komēdija, kuras darbība norisinās postapokaliptiskā daudzdzīvokļu ēkā, kurā tās saimnieks izmanto cilvēka gaļu, lai pabarotu iedzīvotājus.

Filmas "Delikateses" pirmizrāde notika . Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tengoku to Jigoku

***Tengoku to Jigoku*** () ir 1963. gada Japānas kriminālfilma, kuras režisors ir Akira Kurosava. Filmā galvenās lomas atveido Toširo Mifune, Tacuja Nakadai, Kjoko Kagava, Tacuja Mihaši un Jutaka Sada. Filma ir balstīta uz Evana Hantera 1959. gada romānu *King's Ransom*.

Filma stāsta par Jokohamas apavu uzņēmuma vadītāju, kurš kļūst par izspiešanas upuri, kad kļūdas dēļ tiek nolaupīts un turēts gūstā viņa šofera dēls, lai prasītu izpirkuma maksu.

Filmas *Tengoku to Jigoku* pirmizrāde notika . Filma saņēma plašu kritiķu atzinību. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* tai ir 95% vērtējums.

## Sižets

Jokohams apavu uzņēmuma vadītājs Kingo Gondo saņem zvanu, ka viņa dēls ir nolaupīts un viņam ir jāmaksā 30 miljonu jenu, lai viņu atbrīvotu. Tomēr kļūdas dēļ tiek nolaupīts nevis Gondo dēls, bet gan viņa šofera dēls. Pēc ilgām pārdomām un spiediena Gondo nolemj maksāt izpirkuma summu, lai gan patiesībā tā viņam ir nepieciešama, lai nodrošinātu savu pozīciju uzņēmumā, kurā notiek cīņa par varu. Šofera dēls Šinči tiek atbrīvots, taču nolaupītājam un viņa līdzdalībniekiem izdodas aizbēgt no policijas.

Tā kā Gondo uzņēmumā zaudē pozīcijas naudas trūkuma dēļ, viņš tiek atlaists. Vienlaikus viņš sabiedrībā tiek uzskatīts par varoni, samaksājot izpirkuma maksu par šofera dēlu. Gondo nonāk finansiālās grūtībās, un mājās ierodas kreditori un tiesu izpildītāji. Uz apavu uzņēmumu prese sāk izdarīt spiedienu, tāpēc tas lūdz Gondo atgriezties. Gondo paziņo, ka viņš nevēlas uzņēmumā būt marionete un atver savu mazu apavu rūpnīcu.

Izvērtējot visus pierādījumus, tiek secināts, ka nolaupītājs ir medicīnas students Džindžiro Takeuči, taču pierādījumu trūkuma dēļ apcietināt viņu nevar. Baidoties no policijas, viņš pārdod tīru heroīnu diviem līdzdalībniekiem, nogalinot viņus. Policija atrod abus mirušos narkomānus. Policija izveido slazdu, ieliekot avīzē paziņojumu, ka abi līdzdalībnieki ir vēl dzīvi. Takeuči, uzskatot, ka abi ir dzīvi, atgriežas savā mājā, kur tiek arestēts. Takeuči tiek sodīts ar nāvi un pirms nāves soda izpildes vēlas runāt ar Gondo. Viņš Gondo paziņo, ka nenožēlo savu rīcību, atklājot, ka skaudība, katru dienu redzot Gondo māju kalnā, tuvināja viņu noziegumam. Viņš tomēr emocionāli sabrūk, un sargi viņu aizved.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dikļu luterāņu baznīca

**Dikļu evaņģēliski luteriskā baznīca** ir 1848. gadā celts Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Valmieras novada Dikļu pagasta Dikļos, Mazbriedes upes kreisajā krastā.

Domājams, ka Dikļu muižas īpašnieks Pālens jau 1436. gadā saņēma Rīgas arhibīskapa atļauju dibināt Dikļu draudzi, tomēr rakstos baznīca minēta no 1630. gada. Pašreizējā, trešā pēc kārtas, baznīca celta 1848. gadā, izmantojot iepriekšējās ēkas jumtu, bet aizstājot koka kontrukcijas ar mūra sienām. Baznīcas altāris un kancele ir pārnestas no vecās baznīcas un ir valsts nozīmes mākslas pieminekļi. Tās 1699. gadā radīja Rīgas meistari Johans Daniels Šauss un Johans Valentīns Rabe. Baznīcā saglabājies arī 17. gadsimtā radītais Annas fon Pālenas kapa plāksnes fragments. Tagadējās ērģeles 1934. gadā būvējis Jānis Dūrējs.

Dikļu baznīcā no 1857. līdz 1867. gadam par mācītāju kalpoja Juris Neikens, kurš 1864. gadā noorganizēja Dziesmu dienu, likdams pamatus Dziesmu svētku tradīcijai Latvijā.

## Ārējās saites
Arābu Kalifāts

**Arābu Kalifāts** (arābu: *خلافة إسلامية*) bija teokrātiska islāma valsts, kas izveidojās pēc musulmaņu iekarojumiem 7.—9. gadsimtā.

## Vēsture
Arābu Kalifāts bija vēsturiska valsts, kas tika dibināta pēc Muhameda nāves 632. gadā. Kalifāts bija musulmaņu pasaules valdošā struktūra, kas apvienoja politisko un reliģisko varu viena valdnieka — kalifa vadībā.

637. gadā tika iekarota Sasanīdu impērijas galvaspilsēta Ktēsifona. Arābi Eifratas krastos dibināja vairākas pilsētas, piemēram, Kufu un Basru. 638. gadā tika iekarota Jeruzaleme. Iekarotajās zemēs Umars Ibnelhatābs saglabāja reliģisko brīvību gan kristiešiem, gan jūdiem. 644. gadā, kad nomira Umars, Rāšidunu kalifāts bija vislielākais tās pastāvēšanas laikā. Umars bija pakļāvis Sasanīdu impēriju un lielu daļu no Austrumromas impērijas.

Kalifāts piedzīvoja Islāma zelta laikmetu no 8. līdz 14. gadsimtam, zinātne un mākslas uzplauka 8. gadsimta beigās, kad valdīja abāsīdu valdnieks Hārūns ar Rašīds. Tajā laikā Bagdāde bija pasaulē lielākā pilsēta. Arābu valoda ir kļuvusi par galveno valodu visām kalifāta tautām.

Kalifāts pastāvēja vairākus gadsimtus, bet 10. un 11. gadsimtā tika sašķelts daudzās vietējās dinastijās un valstīs.

## Kalifāta valsts iekārta
Arābu Kalifāta varas avots galvenokārt bija reliģija. Visiem iedzīvotājiem bija jāmaksā nodokļi.

Kalifam bija augstākā vara. Visas augstākās amatpersonas iecēla tikai kalifs. Kalifāts sekoja Persijas modelim, valstis sāka dalīt provincēs, kurās iecēla militārus pārvaldniekus — emīrus, dažkārt sultānus no vietējās elites. Emīriem bija palīgi — naibi.

### Karaspēks
Saskaņā ar islāma militāro doktrīnu visi, kas tic, ir Allāha karavīri. Sākotnēji galvenais bruņotais spēks bija arābu zemessardze, profesionālā armija tika izveidota vēlāk.

## Attieksme Eiropā
Ir zināms, ka Eiropa ilgu laiku uzskatīja musulmaņu ticību, kas augsti godina Jēzu Kristu un Vissvētāko Jaunavu, tikai par vienu no kristīgajām herēzēm.

Kā jau minēts, iekarotajās zemēs Umars Ibnelhatābs saglabāja reliģisko brīvību, tomēr iekarotās tautas bieži vien atteicās no savas iepriekšējās ticības un brīvprātīgi pieņēma islāmu.

## Mūsdienās
Ideja par musulmaņu pasaules apvienošanu vienotā kalifātā turpināja pastāvēt, un vēsturē reizēm ir bijuši mēģinājumi atjaunot kalifātu, taču šie mēģinājumi nav noveduši pie tā pilnīgas atjaunošanas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Neļķu dzimta

**Neļķu dzimta** () ir  neļķu rindas dzimta, kurā ir klasificēta 81 ģints un aptuveni 2625 sugas.

Tā ir kosmopolītiska dzimta, kurā galvenokārt ir klasificēti lakstaugi. Neļķu dzimta ir visplašāk pārstāvēta mērenā klimata joslā un dažas sugas aug tropu kalnos. Lielākā daļa sugu aug Vidusjūras reģionā un Eiropas un Āzijas pierobežas reģionos. Daudzas sugas tiek kultivētas kā dekoratīvi krāšņumaugi, un dažas sugas ir plaši izplatītas nezāles.

## Klasifikācija
Latvijā ir sastopamas šādas neļķu dzimtas ģintis:

* Gaurenītes (*Sagina*)
* Gauri (*Spergula*)
* Guntiņas (*Lychnis*)
* Ģipsenes (*Gypsophila*)
* Kokaļi (*Agrostemma*)
* Mēringijas (*Moehringia*)
* Neļķes (*Dianthus*)
* Pagauri (*Spergularia*)
* Petrorāgijas (*Petrorhagia*)
* Plaukšķenes (*Silene*)
* Radzenes (*Cerastium*)
* Sālsvirzas (*Honckenya*)
* Smiltenītes (*Arenaria*)
* Spulgnaglenes (*Coronaria*)
* Spulgotnes (*Melandrium*)
* Sveķenes (*Viscaria*)
* Trūkumzālītes (*Herniaria*)
* Ūdensvirzas (*Myosoton*)
* Vakārijas (*Vaccaria*)
* Virzas (*Stellaria*)
* Ziepjusaknes (*Saponaria*)
* Žultszālītes (*Scleranthus*)

## Galerija

Attēls:Corrigiola litoralis kz11.jpg|*Corrigiola litoralis*
Attēls:Gypsophila cerastioides 02.jpg|*Gypsophila cerastioides*
Attēls:XN Lychnis flos cuculi.jpg|*Lychnis flos cuculi*
Attēls:Pseudostellaria heterantha 4.JPG|*Pseudostellaria heterantha* 
Attēls:Silene dioica kz15.jpg|*Silene dioica*


## Atsauces
Kartlija

thumb|Gruzijas vēsturiskās zemes.
**Kartlija** (, *kartli*) ir vēsturisks novads Gruzijas vidienē, kas mūsdienās pamatā ietilpst Iekšējās Kartlijas un Lejaskartlijas mhares teritorijā. Vēsturiskais novada centrs ir Tbilisi.

## Vēsture
Kartlijas Karaliste izveidojās pēc Gruzijas Karalistes sašķelšanās 1490. gadā līdztekus Kahetijas un Imeretijas karalistēm. 1762. gadā Kartlijas un Kahetijas karalistes apvienojās, pēc Kičikkainardžas līguma noslēgšanas 1774. gada izbeidza nodevu maksājumus Osmaņu impērijai, bet 1801. gadā tās pakļāva Krievijas Impērija.

David IV map de.png|Gruzijas Karalistes veidošanās laikā (11.-12. gadsimts)
Caucasus 1490 map de alt.svg|Kartlijas Karaliste (1490)
Карта Кавказского края (1801-1813)..jpg|Kartlija (*Kartalinija*) un Kahetija Krievijas Impērijas ekspansijas laikā (1801)


## Atsauces

## Ārējās saites
Krievu nacionālisms

[thumb|[Krievijas Impērijas karogs, ko bieži izmanto krievu nacionālisti.]]
**Krievu nacionālisms** () ir politiska ideoloģija, etnonacionālisma paveids, kura galvenais jēdziens ir krievu tauta.

## Vēsture
[thumb|[Krievijas Impērijas 1905. gada plakāts, kurā attēlota "trīsvienīgās krievu tautas" alegorija]]
Krievu nacionālisms kā politiska un ideoloģiska kustība pirmo reizi plašāku popularitāti ieguva 19. gadsimta sākumā; tas bija cieši saistīts ar panslāvisma idejām un pareizticības iedvesmotu reliģisko patriotismu. Tajā laikā radās arī ideja par "trīsvienīgo krievu tautu" (*триединый русский народ*), ko veidojot 
"lielkrievi" (krievi), "mazkrievi" (ukraiņi) un baltkrievi.

Krievijas PFSR un vēlāk Padomju Savienībā marksisma-ļeņinisma ideoloģija oficiāli sludināja internacionālismu, apkaroja "lielkrievu šovinismu" un līdz 20. gadsimta 30 gadu sākumam pat īstenoja iesakņošanas politiku, tomēr, pie varas esot Josifam Staļinam, arvien vairāk tika nostiprināta krievu tautas, valodas un kultūras pārākuma ideja, ko padomju propagandā izplatīja, saucot krievu tautu par "pirmo līdzīgo vidū", vienlaikus pastiprinot politiskās represijas pret "nacionālismu" citās Padomju Sociālistiskajās Republikās.

thumb|250px|2012. gada "Krievu marša" dalībnieki Maskavā ar plakātu "Par krievu tautas tiesībām un brīvību!"
20. gadsimta beigās krievu nacionālisms bija nostiprinājies. 1991. gadā lielākā daļa krievu (80%) par savu dzimteni sauca visu Padomju Savienību.

Mūsdienās visas krievu nacionālistu partijas Krievijā ir oficiāli likvidētas. Tomēr daudzi valdībai lojāli nacionālisti ir iesaistīti Krievijas—Ukrainas karā un Krievijas uzbrukumā Ukrainai. Pēc iebrukuma krievu nacionālisms faktiski kļuva par sinonīmu rašismam.

### Latvijā
Krievu nacionālisms Latvijā attīstījās Baltijas pārkrievošanas laikā līdz 1905. gada revolūcijai, pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā un nacionālkomunistu sagrāves 1959. gadā. Publiski tas saasinājās Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā, jo daudziem Latvijas krieviem tas nozīmēja fundamentālu statusa maiņu — no valdošās nācijas uz “svešzemniekiem”, “migrantiem”, “okupantiem”. Mūsdienās krievu nacionālisms Latvijā parasti izpaužas kā apzināta nevēlēšanās mācīties valsts valodu un respektēt vietējo kultūru.

## Skatīt vēl
* Rašisms
* Krievu fašisms
* Maskava — trešā Roma

## Atsauces

## Ārējās saites
Dagestānas karogs

thumb|Dagestānas karogs
**Dagestānas karogs** ir Krievijas Federācijas Dagestānas Republikas simbols.

## Simbolika
Zaļā krāsa simbolizē dzīvību un Dagestānas zemes pārpilnību, kā arī ir tradicionālā islāma krāsa (lielākā daļa ticīgo Dagestānā ir musulmaņi sunnīti). Zilā krāsa ir jūra (republikas austrumu daļu apskalo Kaspijas jūra), kas simbolizē Dagestānas tautas skaistumu un diženumu. Sarkanā krāsa nozīmē demokrātiju, cilvēka prāta apgaismojošo spēku, kā arī Dagestānas iedzīvotāju drosmi.

## Citi karogi

Attēls:Caucasian Imamate.svg|Ziemeļkaukāza Imamāta karogs
Attēls:Flag of the North Caucasian Emirate.svg|Ziemeļkaukāza emirāta karogs (1919—1920)
Attēls:Flag of the Dagestan ASSR (1925-1927).svg|Dagestānas APSR karogs (1925)
Attēls:Flag of the Dagestan ASSR (1927-1954).svg|Dagestānas APSR karogs (1927)
Attēls:Flag of the Dagestan ASSR.svg|Dagestānas APSR karogs (1954—1991)
Attēls:Flag of Dagestan (1994–2003).svg|Dagestānas Republikas karogs (1994—2003)
Attēls:Флаг Свободного Дагестана.svg|Dagestānas opozīcijas karogs


## Atsauces

## Ārējās saites
Dagestānas Valsts universitāte

**Dagestānas Valsts universitāte** () ir viena no lielākajām augstākās izglītības iestādēm Dagestānā un nozīmīgs zinātnes un kultūras centrs.

Atrodas republikas galvaspilsētā Mahačkalā. Universitātē ir 16 zinātniskie un izglītības centri, 18 fakultātes, 97 katedras, 4 filiāles, 2 muzeji (bioloģiskais un vēsturiskais), laboratorija, bibliotēka un planetārijs. Universitātē strādā aptuveni 3000 pasniedzēju un darbinieku.

## Vēsture
Izglītības iestāde tika izveidota 1931. gadā kā Dagestānas Valsts pedagoģiskais institūts. Institūta atklāšana sakrita ar Oktobra revolūcijas 14. gadadienu. 1935. gadā notika pirmais izlaidums. Toreiz augstskolā studēja 260 studenti.

Mūsdienīgs nosaukums kopš 1957. gada.

## Rektori

## Fakultātes

* Bioloģijas
* Ekoloģijas un ilgtspējīgas attīstības institūts
* Vēstures
* Sociālās zinātnes 
* Matemātikas un datorzinātņu 
* Informātikas un informācijas tehnoloģiju 
* Austrumu studiju 
* Svešvalodu
* Kultūras
* Tālākizglītības 
* Psiholoģijas un filozofijas
* Fiziskās audzināšanas un sporta
* Filoloģijas
* Vadības 
* Ķīmijas
* Ekonomikas
* Juridiskā

## Atsauces

## Ārējās saites
Kolonja (Ponpeja)

**Kolonja** (*Kolonia*) ir pilsēta Mikronēzijas Federatīvajās Valstīs, Ponpejas pavalsts galvaspilsēta, valsts otra lielākā apdzīvotā vieta. Aizņem 1,5 x 1,5 km lielu pussalu Ponpejas salas ziemeļos. Veido atsevišķu municipalitāti.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 1887. gadā kā Spānijas Karolīnu salu koloniālās administrācijas pilsēta ar nosaukumu **Santjago de la Asensjona** (*Santiago de la Ascensión*), bet neformāli dēvēta vienkārši par Kolonju. 1899. gada 30. jūnijā, pēc Spānijas un Amerikas kara, Spānija pārdeva Karolīnu salas, tajā skaitā Ponpeju, Vācijas Impērijai, kas Mikronēzijas salas iekļāva Vācijas Jaungvinejas sastāvā. Vācu administrācijas laikā pilsēta oficiāli tika pārdēvēta par Kolonju (*Kolonia*). Pirmā pasaules kara laikā salas okupēja Japāna, kas pēc tam to pārvaldīja kā Nāciju līgas mandātu. Sajā periodā salā ieradās ievērojams daudzums japāņu kolonistu, galvenokārt no Okinavas. Otrā pasaules kara laikā pilsēta ievērojami cieta ASV spēku bombardēšanā. Pēc Otrā pasaules kara Ponpeja kļuva par ASV Klusā okeāna salu mandātteritorijas vienu no distriktiem, bet Kolonja — par tā administratīvo centru. 1979. gada 10. maijā Ponpeja kļuva par neatkarīgo Mikronēzijas Federatīvo Valstu daļu, bet Kolonja līdz 1989. gadam bija valsts galvaspilsēta, līdz federālās administratīvās iestādes tika pārceltas uz 8 km attālo Palikiru.

## Infrastruktūra
Kolonjā atrodas pavalsts administratīvās un izglītības iestādes, hospitālis, muzejs, kā arī lielākā daļa ārvalstu vēstniecību. Nelielajā Teketikas salā ziemeļos no Kolonjas, ar kuru tā savienota ar dambi, atrodas osta un Ponpejas starptautiskā lidosta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nardoks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1813703"
}


**Nardoks** () ir saldūdens ezers Palau lielākās salas Babeldaobas austrumdaļā, netālu no valsts galvaspilsētas Nerulmudas. Tas ir pēc platības lielākais ezers Mikronēzijā.

Ap salu izveidots dabas rezervāts, tomēr ezera ūdeni izmanto arī ūdensapgādei. Ezerā dzīvo sālsūdens krokodilu populācija. Tā apkaimi apdzīvo vairākas endēmas putnu sugas — Palau augļu ūbele (*Ptilinopus pelewensis*), *[[Rhipidura lepida]]*, *[[Myiagra erythrops]]* un *[[Gallicolumba canifrons]]*.

2002. gadā Nardoks iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.

## Ārējās saites
Grebu pilskalns

**Grebu pilskalns** atrodas Vidzemē, Valmieras novada Dikļu pagasta ziemeļrietumos uz dienvidiem no Buivas. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Pilskalnu aprakstījis Ernests Brastiņš. Tas ir savrups, iegarens, apmēram 14 metrus augsts paugurs, plakums — 60 x 35 metri, dienvidu pusē gar pakāji ir aizsarggrāvis un valnis, pārējās nogāzēs izveidotas terases. Datējums — vēlais dzelzs laikmets, viduslaiki. Uz rietumiem no Grebu pilskalna atrodas cits pilskalns — Grebu Bļodas kalns.

2026. gadā, kopā ar Grebu Bļodas kalnu, atzīts par gada arheoloģisko pieminekli.

## Ārējās saites

* Grebu pilskalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/

## Atsauces
Ondržejs Balvins

**Ondržejs Balvins** (; dzimis  Ūsti pie Labas) ir Čehijas basketbolists, spēlē centra pozīcijā. 2024. gadā pārstāvēja Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas klubu no Ukrainas Slobožanskes "Prometey". Čehijas basketbola izlases spēlētājs.

## Karjera
O. Balvins karjeru sācis *[[USK Praha]]*, bet pēc tam bijis Spānijas basketbola sistēmā. 2016. gadā pārstāvēja Denveras "Nuggets" NBA Vasaras līgā. Ārpus Čehijas un Spānijas spēlējis arī Vācijā (Minhenes "Bayern") un Japānā, bet kopš 2022. gada vasaras pārstāvēja Ukrainas klubu Slobožanskes "Prometey", kurš uz laiku bāzējas Rīgā.

O. Balvins ir spēlējis visu vecumu Čehijas jaunatnes izlasēs, tostarp bija komandā, kura izcīnīja sudraba medaļas 2008. gada Eiropas U-16 čempionātā. Kopš 2012. gada ir pieaugušo Čehijas basketbola izlases spēlētājs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Žebūls

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q3072369"
}


**Žebūls** () ir sezonāli izžūstošs beznoteces sālsūdens ezers Sīrijā, 30 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Halebas. Lielākais dabīgais ezers valstī.

Izžūstot ezers veido ar sāli noklātu līdzenumu — sabhu. Ezerā ligzdo dažādu sugu putni, to skaitā flamingi. Šeit regulāri uzturas 1% no pasaules sārto flamingu (*Phoenicopterus roseus*) populācijas. Sāls ieguve.

1998. gadā Žebūls tika iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.

## Ārējās saites
Graužupīte

**Graužupīte** (arī **Graužupe**) ir Daugavas labā krasta pieteka. Upe sākas mežainā apvidū Rembates pagastā. Pēc tam tā tek caur Lielvārdes ziemeļrietumu robežu un ietek pie Lielvārdes rietumu robežas. Tā veido robežu starp Lielvārdes pilsētu un Rembates pagasta Graužupēm. Graužupīti šķērso autoceļš A6 (Rīga—Daugavpils—Krāslava—Baltkrievijas robeža (Patarnieki)).

## Atsauces
Svanetija

thumb|Gruzijas vēsturiskās zemes
**Svanetija** (, *svaneti*) ir vēsturisks novads Kaukāza kalnos Gruzijas ziemeļrietumu daļā, kas mūsdienās ietilpst Megrelijas-Augšsvanetijas un Rača-Lečhumi un Lejassvanetijas mhares teritorijā. Abas Svanetijas daļas atdala Svanetijas grēda. Vairums novada iedzīvotāju runā gruzīnu un svanu valodās. Novada centrs ir Mestija.

## Vēsture
11.—15. gadsimtā Svanetija bija Gruzijas karalistes sastāvdaļa, tad kņaziste, kas bija sadalīta starp Mingrelijas un Imerētijas valstīm, bet 1833. gadā to pakļāva Krievijas Impērija.

David IV map de.png|Gruzijas karalistes veidošanās laikā (11.—12. gadsimts)
Caucasus 1490 map de alt.svg|Svanetijas kņaziste (1490)
Карта Кавказского края (1801-1813)..jpg|Svanetija Krievijas Impērijas ekspansijas laikā


## Atsauces

## Ārējās saites
Padomju tauta

[thumb|[Padomju Savienība|PSRS ģerbonis]]
[thumb|[Padomju propagandas plakāts ar uzrakstu "Visa pasaule būs mūsu!"]]
**Padomju tauta** (krievu: *Советский народ*) bija Padomju Savienības pilsoņu kopums un to pilsoniskā identitāte.

## Vēsture
Lai panāktu pilnīgu sabiedriskās domāšanas vienveidību, bija jārada jauna — padomju tauta. Miljoniem vienādi domājošu padomju pilsoņu veidotu labi strādājošu un Padomju Savienības Komunistiskajai partijai paklausīgu cilvēku kopumu. Tādēļ 20. gadsimta 20. un 30. gados PSRS tika izveidots vienots ideoloģiskais mehānisms. Tas balstījās uz ideoloģiskās audzināšanas un represīvās valsts drošības sistēmas, kā arī plašsaziņas līdzekļu, izglītības sistēmas un oficiālās kultūras savijumu. Tas bija centralizēti organizēts un katrā līmenī parasti pakļauts komunistiskās partijas ideloģisko sekretāru ķēdei.

20. gadsimta 80. gadu beigās, kad pārkārtošanās politikas ietekmē pastiprinājās separātisma tendences, padomju identitāte sāka zaudēt savu nozīmi, bet pēc PSRS sabrukuma tā pakāpeniski izzuda.

## Kritika
PSRS nebija vienlīdzības ne tikai starp tautām, bet arī starp atsevišķām sabiedrības šķirām. Padomju sabiedrība būtībā bija šķiru sabiedrība, ko veidoja no vienas puses priviliģētā valdošā šķira — nomenklatūra un no otras puses, beztiesīgie zemnieki, strādnieki un inteliģence. Šo šķiru sabiedrību būtiski nemainīja urbanizācija. Šajā ziņā nepatiess ir arī Padomju Savienības Komunistiskās partijas apgalvojums, ka padomju valsts pastāvēšanas laikā tika nodrošināta padomju pilsoņu sociālā un politiskā vienlīdzība.

## Mūsdienās
Krievijas Federācijā jēdziens "daudznacionālā padomju tauta" ir aizstāts ar jēdzienu "daudznacionālā Krievijas Federācijas tauta". Pēdējos gados Krievijas propagandā tiek lietots jauns termins "Krievu pasaule", kas tiek arī aktīvi popularizēts bijušās Krievijas Impērijas un PSRS teritorijās.

## Skatīt vēl

* Padomju dzīvesveids

## Atsauces

## Ārējās saites
Džozefīne Džeksone

**Jūlija Seņuka** (; dzimusi  Ļvivas apgabalā Ukrainā), pazīstama ar skatuves vārdu **Džozefīne Džeksone** (), ir ukraiņu pornoaktrise.

Līdz 9. klasei Jūlija dzīvoja Zoločivā pie vectēva. Viņas vecāki dzīvoja Ļvivā. Pēc 9. klases Jūlija pārcēlās uz Ļvivu pie vecākiem un iestājās Komerciālajā akadēmijā, Starptautisko attiecību fakultātē.

Jūlija sāka darboties pornoindustrijā kopš 23 gadu vecuma, pēc tam, kad viņai jau bija pieredze kailfoto uzņemšanā. Pirmo reizi filmējusies *Woodman Casting* (Pjērs Vudmens). 2021. gadā viņa piedalījās ukraiņu komēdijas miniseriāla "Porno, es tevi mīlu" filmēšanā.

## Ārējās saites

* IAFD profils
Petija Obrija

**Petija Obrija** () ir amerikāņu autore, kas dzimusi Kalifornijā. Viņa sarakstījusi vairākas grāmatas, kā arī ir viena no līdzautorēm grāmatu sērijai "Vistas zupa dvēselei*" (Chicken Soup for the Soul)*, tostarp arī grāmatai "Vistas zupa kristīgajai dvēselei" (*Chicken Soup for the Christian Soul*).

P. Obrija, kas ir arī sieviešu tiesību līdere, sarakstījusi grāmatu, kas paredzēta tikai sieviešu lasītājām — "Vistas zupa kristīgās sievietes dvēselei" (*Chicken Soup for the Christian Woman's Soul).* Grāmata stāsta par sievietēm, kurām ir bijis jāsaskaras ar izaicinājumiem, sarežģītiem dzīves posmiem un ticības atjaunošanu. Nodaļas sevī ietver stāstus par ticību, ģimenes mīlestību, Dieva dziedinošo spēku, draudzību, dažādām atšķirībām, izaicinājumiem un brīnumiem.

2015. gadā viņa ir piedalījusies TV raidījumā "Mosties!". 2017. gadā viņa piedalījās filmā "Veiksmīgā dvēsele" *(Soul of Success).* Viņas rakstītie darbi ir pievērsuši uzmanību pašpalīdzības žanram. Viņa ir vairāku pašpalīdzības grāmatu līdzautore,, tostarp ir grāmatas par prātu un ķermeni, apmācību, dzīves cīņu, naudu, panākumiem, un inovācijām. Autore Liza Nikolsa (*Lisa Nichols*) rakstīja, ka Obrija *"bija iespējamības spēks".* Daudzi cilvēki piekrīt, ka viņas grāmatas izlasīt būtu vērtīgi ikvienam.

## Bibliogrāfija

* **Vistas zupa kristīgajai dvēselei,** autors Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija, ISBN-10: 1558745017
* **Vistas zupa kristīgās sievietes dvēselei,** autors Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija, ISBN-10: 9781623610432
* **Vistas zupa jaunās mammas dvēselei,** autors Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija ISBN-10: ‎1623610583
* **Vistas zupa māsas dvēselei,** autors Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija ISBN-10: 1623610044
* **Vistas zupa pludmales mīļotāja dvēselei,** autors Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija ISBN-10: 1623610591
* **Vistas zupa tēvam un meitai,** ko sagatavojuši Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija ISBN-10: 1623610265
* **Vistas zupa kristīgajai pusaudžu dvēselei,** autori Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija ISBN-10: 1623610109
* **Vistas zupa topošās mātes dvēselei,** autori Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija ISBN-10: 1623610931
* **Vistas zupa vēža izdzīvojušā dvēselei,** autori Džeks Kanfīlds un Marks Viktors Hansens un Petija Obrija ISBN-10: 1623610397
* **Vistas zupa izdzīvojušajai dvēselei,** autors Džeks Kanfīlds, Bernijs S. Zīgels un Petija Obrija. ISBN-10: 8187671130
* **Atļauja piešķirta** Keita Batlere Cpsc un Petija Obrija. ISBN-10: 1948927152
* **Notveriet savu spēku** Petija Obrija un Marks Mirkovičs. ISBN-10: 1732470308

## Atsauces
Erīna Bērneta

thumb|200px|Erīna Bērneta 2012. gadā
**Erīna Izabella Bērneta** (; dzimusi ) ir amerikāņu ziņu vadītāja un žurnāliste. Viņa veidojusi reportāžas televīzijas kanālā NBC. Kopš 2011. gada Bērneta ir raidījuma *[[Erin Burnett OutFront]]* vadītāja kanālā CNN.

## Atsauces

## Ārējās saites