Kelvins Kūlidžs

**Džons Kelvins Kūlidžs jaunākais** (; dzimis , miris ) bija Amerikas Savienoto Valstu trīsdesmitais prezidents (1923—1929), pārstāvot Republikānisko partiju. Sākotnēji viņš bija republikāņu jurists no Vērmontas, bet drīz vien strauji veidoja savu politisko karjeru Masačūsetsā, kļūstot par štata gubernatoru. Viņš nokļuva visas valsts uzmanības centrā 1919. gadā Bostonas policistu streika laikā. 1920. gadā viņu ievēlēja par 29. viceprezidentu, bet 1923. gadā pēc prezidenta Vorena Hārdinga nāves Kūlidžs kļuva par prezidentu un 1924. gadā tika ievēlēts uz vēl vienu pilnu termiņu.

Kūlidžs bija pazīstams ar savu atturīgo un lakonisko stilu, kas viņam deva iesauku *Silent Cal* (“Klusais Kels”). Viņa prezidentūras laikā ASV piedzīvoja ekonomisko uzplaukumu, kas pazīstams kā *[[Roaring Twenties]]*. Kūlidžs atjaunoja sabiedrības uzticību Baltajam namam pēc skandāliem iepriekšējo administrāciju laikā, samazināja nacionālo parādu un uzlaboja diplomātiskās attiecības, tostarp atjaunoja attiecības ar Meksiku. Viņa valdīšanas stilu raksturoja atgriešanās pie 19. gadsimta pasīvās prezidentūras, un viņš savu pilnvaru termiņu noslēdza ar ievērojamu popularitāti. Taču Lielā depresija, kas sākās neilgi pēc viņa prezidentūras 1929. gadā, aizēnoja šī perioda sasniegumus.

## Bērnība un izglītība
Džons Kelvins Kūlidžs jaunākais dzimis  Plimutā, Vermontā, Amerikas Svienotajās Valstīs. Viņš uzauga lauku vidē, kur viņa tēvs Džons Kelvins Kūlidžs vecākais (1845–1926) bija veiksmīgs zemnieks un sabiedriskais darbinieks, pildot tiesneša un nodokļu iekasētāja pienākumus. Kūlidža māte Viktorija Džozefīne Mūra (1846–1885) nomira, kad viņam bija 12 gadi, un viņa māsa Abigeila Greisa Kūlidža (1875–1890) nomira dažus gadus vēlāk. Šie notikumi atstāja dziļu iespaidu uz jauno Kūlidžu, veidojot viņa raksturu un dzīves uztveri.

Kūlidžs mācījās vietējās skolās — Blekriveras akadēmijā (*Black River Academy*) un Sentdžonsburijas akadēmijā (*St. Johnsbury Academy*). Pēc šo skolu apmeklēšanas Kūlidžs iestājās Amhersta koledžā, Masačūsetsā, kuru absolvēja 1895. gadā ar pagodinājumu (*[[latīņu pagodinājumi|cum laude]]*). Studiju laikā viņš bija pazīstams ar savu centību un interesi par politiku un debatēm. Pēc koledžas viņš studēja tiesību zinātni un 1897. gadā tika uzņemts advokātu kolēģijā, uzsākot jurista karjeru Northamptonā, Masačūsetsā. Viņa juridiskā izglītība un prakse kalpoja par pamatu turpmākajai politiskajai karjerai.

## Politiskā karjera pirms prezidentūras
thumbnail|upright=0.8|left|Kelvins Kūlidžs 1919. gadā
Kelvins Kūlidžs savu politisko karjeru sāka Masačūsetsas štata likumdošanā. 1907. gadā viņu ievēlēja Masačūsetsas Pārstāvju palātā, kur viņš izcēlās ar savu stingro nostāju fiskālajos jautājumos un atbalstu ierobežotai valdības iejaukšanās procesam politikā. Vēlāk viņš ieņēma dažādus amatus Masačūsetsas administrācijā, tostarp no 1914. gada janvāra līdz 1915. gada janvārim Masačūsetsas štata Senāta prezidenta krēslu.

1918. gadā Kūlidžs tika ievēlēts par Masačūsetsas gubernatoru. Šajā laikā iezīmējās viens no nozīmīgākajiem notikumiem viņa politiskajā karjerā — 1919. gada Bostonas policistu streiks. Policisti pieprasīja labākus darba apstākļus un lielākas algas, taču Kūlidžs stingri nostājās pret viņu prasībām, argumentējot, ka streiks apdraud sabiedrības drošību. Viņa lēmums nepieļaut kompromisu un piesaistīt nacionālo gvardi, lai atjaunotu kārtību, izpelnījās gan kritiku, gan atzinību. Šī rīcība padarīja Kūlidžu par nacionālu varoni un nostiprināja viņa reputāciju kā stingru, bet principālu līderi.

1919. gadā Kūlidžs tika izraudzīts par Republikāniskās partijas kandidātu viceprezidenta amatam prezidenta Vorena Hārdinga vēlēšanu biļetenā. Pēc Hārdinga uzvaras prezidenta vēlēšanās Kūlidžs kļuva par 29. ASV viceprezidentu. Šajā amatā viņš galvenokārt pildīja simboliskas funkcijas un ievēroja Hārdinga administrācijas politisko kursu, kas bija vērsts uz ekonomisko attīstību un valdības iejaukšanās ierobežošanu. Viceprezidenta amatā Kūlidžs kļuva zināms ar savu atturīgo un lakonisko stilu, kas atbilda viņa iesaukai *Silent Cal* (“Klusais Kels”).

Lai gan Hārdinga prezidentūras laikā Kelvina Kūlidža loma bija ierobežota, taču viņš saglabāja savu reputāciju kā uzticams un cienījams politiķis. Šis amats kļuva par nozīmīgu soli ceļā uz prezidenta krēslu pēc Hārdinga pēkšņās nāves 1923. gadā.

## Prezidentūra (1923–1929)
Kelvins Kūlidžs kļuva par Amerikas Savienoto Valstu prezidentu  pēc prezidenta Vorena Hārdinga pēkšņās nāves no miokarda infarkta. Tajā laikā Kūlidžs atradās Vērmontā, sava tēva mājās. Kūlidža tēvs, kurš bija tiesnesis, oficiāli nodeva viņam prezidenta zvērestu, padarot Kūlidžu par vienu no nedaudzajiem prezidentiem, kas inaugurēti ārpus Vašingtonas. Kūlidža pirmie uzdevumi bija saistīti ar sabiedrības uzticības atjaunošanu pēc Hārdinga administrācijas korupcijas skandāliem, tostarp *[[Teapot Dome]]* lietas.

Kūlidža prezidentūras laikā ASV piedzīvoja ievērojamu ekonomikas izaugsmi, kas kļuva pazīstama kā *[[Roaring Twenties]]*. Viņš ievēroja konservatīvu fiskālo politiku, kas bija vērsta uz valdības izdevumu samazināšanu un nodokļu mazināšanu. Kūlidžs uzskatīja, ka valdībai saimniecībā jāiejaucas minimāli, lai veicinātu uzņēmējdarbības attīstību. Viņa vadībā tika samazināts valsts parāds un ieviestas reformas, kas sekmēja biznesa attīstību. Tomēr šī politika arī radīja ievērojamu ienākumu nevienlīdzību un ignorēja iespējamos riskus, kas vēlāk izraisīja Lielo depresiju.

Ārpolitikā Kūlidžs turpināja izolacionisma kursu, kas bija raksturīgs pēc Pirmā pasaules kara. Viņš izvairījās no iesaistīšanās starptautiskajos konfliktos un uzsvēra nepieciešamību saglabāt ASV neitralitāti. Vienlaikus viņa administrācija atbalstīja diplomātiskos līgumus, piemēram, Briāna-Keloga paktu, kas veicināja miera saglabāšanu un starptautisko konfliktu risināšanu bez kara.

Kūlidžs bija pazīstams ar savu atturīgo un lakonisko raksturu, kas viņam deva iesauku *Silent Cal* (“Klusais Kels”). Viņš reti piedalījās sabiedriskos pasākumos un izvairījās no gariem publiskiem paziņojumiem, taču viņa asprātīgās un īsās piezīmes kļuva populāras. Šis komunikācijas stils bija savdabīgs pretstats dinamiskākajiem politiķiem, tomēr tas palīdzēja viņam saglabāt sabiedrības cieņu un popularitāti.

1924. gada prezidenta vēlēšanās Kūlidžs tika nominēts kā Republikāniskās partijas kandidāts. Viņš pārspēja savus konkurentus, demokrātu Džonu Viljamu Deivisu un progresīvo kandidātu Robertu Lafolletu, iegūstot pārliecinošu uzvaru. Viņa prezidentūras otrajā termiņā tika turpināta ekonomiskā politika, kas veicināja uzņēmējdarbības izaugsmi, kā arī saglabāts izolacionisma kurss ārpolitikā.

Kūlidža prezidentūras noslēgums sakrita ar pieaugošajām ekonomiskajām problēmām, kas izpaudās 1929. gada Lielās depresijas sākumā, taču viņa personīgā popularitāte palika augsta arī pēc amata atstāšanas.

## Atsauces

## Ārējās saites