open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sāra Andešone

**Sāra Paulīna Andešone** (; dzimusi ) ir zviedru biatloniste. Viņa ir Pasaules kausa dalībniece, 2024. gada Eiropas čempione 1+1 jauktajā stafetē un pasaules čempione junioriem sprintā.

## Karjera
Pirmo starptautisko pieredzi S. Andešone ieguva 2019. gada Pasaules čempionātā jauniešiem. Viņa piedalījās 2020. gada ziemas jaunatnes olimpiskājās spēlēs Lozannā un izcīnīja bronzas medaļu 1+1 jauktajā stafetē kopā ar Oskaru Andešonu. Individuāli labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 27. vietu. 2021. gada janvārī 18 gadu vecumā viņa debitēja pieaugušo sacensībās IBU kausā. Lai gan savā debijā ieņēma tikai 90. vietu, jau nākamajā startā sprinta distancē izcīnīja sesto vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā Obertilliahā labāko rezultātu sasniedza 10 km individuālajā distancē, ieņemot ceturto vietu. Arī sprintā un iedzīšanā iekļuva labāko desmitniekā.

2021.—2022. gada sezonā regulāri startēja IBU kausa izcīņā. Pirmo pjedestālu tajā sasniedza  Brezno, finišējot otrajā vietā iedzīšanā. 2022. gada Pasaules čempionātā jauniešiem izcīnīja zelta medaļu 10 km individuālajā distancē un bronzu iedzīšanā. Tajā pašā gadā Eiropas jaunatnes ziemas olimpiskajā festivālā Vuokati viņa uzvarēja sprintā un ieguva sudraba godalgu iedzīšanā.

2022.—2023. gada sezonā turpināja startēt IBU kausā.  Viņai vajadzēja debitēt Pasaules kausa posmā Rūpoldingā, taču slimības dēļ nestartēja. 2023. gada Pasaules čempionātā junioriem Ščučinskā, Kazahstānā, viņa izcīnīja bronzas medaļu sprintā, arī visās parējās discpilīnās iekļuva labāko desmitniekā. S. Andešone beidzot debitēja Pasaules kausa izcīņā  sezonas noslēguma posmā Holmenkollenē. Sprintā viņa trāpīja visos desmit mērķos un ierindojās 31. vietā, uzreiz iegūstot Pasaules kausa ieskaites punktus.

2024. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja zelta medaļu 1+1 jauktajā stafetē kopā ar Antonu Īvarsonu. Tajā pašā gadā Pasaules čempionātā junioriem Otepē kļuva par čempioni sprinta distancē. 2024.—2025. gada sezonas pirmajā Pasaules kausa posmā Kontiolahti Zviedrijas komandas sastāvā uzvarēja stafetē, bet sprintā pirmo reizi individuāli iekļuva desmitniekā, ieņemot septīto vietu.

## Karjeras rezultāti
### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Vitālijs Mandzins

**Vitālijs Mandzins** (; dzimis  Pidhajcos) ir Ukrainas biatlonists.

## Karjera
Ar biatlonu V. Mandzins sāka nodarboties 2013. gadā. Piedalījās 2020. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Lozannā, kur labāko rezultātu sasniedza 7,5 km sprintā, ieņemot piekto vietu. Tajā pašā gadā piedalījās arī Pasaules čempionātā jauniešiem, kas notika Lencerheidē. Stafetē Ukrainas komandas sastāvā ieguva septīto vietu, bet individuāli augstāko vietu sasniedza iedzīšanā (17. vieta). Arī nākamajā gadā piedalījās Pasaules čempionātā jauniešiem, taču neiekļuva labāko desmitniekā. 2021.—2022. gada sezonā startēja IBU kausā junioriem.

2022. gada novembrī Mandzins debitēja IBU kausā pieaugušajiem ar 25. vietu sprintā. Drīz pēc tam viņš tika uzaicināts uz Pasaules kausu, kur pirmo reizi startēja  Hohfilcenē, ieņemot 89. vietu sprintā. 2023. gada Eiropas junioru čempionātā Madonā izcīnīja bronzas medaļu jauktajā stafetē. Tā paša gada Pasaules čempionātā junioriem Ščučinskā, Kazahstānā, jauktajā stafetē ieņēma 9. vietu, bet individuāli labākais starts viņam bija iedzīšanā, kur finišēja 17. vietā.

2024. gada janvārī Oberhofā Mandzinns ieguva pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, sprintā ieņemot 31. vietu. 2024. gada Eiropas junioru čempionātā viņš ieguva sudraba godalgu masu startā, bet Pasaules junioru čempionātā Otepē sudraba medaļu izcīnīja stafetē. Guvis panākumus arī vasaras biatlona sacensībās — 2024. gada Pasaules čempionātā junioru konkurencē izcīnīja divas zelta medaļas. 2024.—2025. gada Pasaules kausa sezonas pirmajā posmā Kontiolahti Mandzinam tikai nedaudz pietrūka līdz pirmajam pjedestālam — 15 km saīsinātajā individuālajā distancē ar precīzu šaušanu iegūta 4. vieta. Sezonas kopvērtējumā ieņēma 31. vietu, bet U-23 ieskaitē bija otrais, piekāpjoties tikai Kempbelam Raitam.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Rivarišķu pilskalns

**Rivarišķu pilskalns** ir pilskalns, kas atrodas Preiļu novada Aglonas pagastā. Ap 300—400 m uz dienvidaustrumiem no pilskalna ir Rivarišķu ciema saimniecības, pēc ciema nosaukuma pilskalnam arī dots nosaukums.

Skuju kokiem apaugušais pilskalns ierīkots vienā no daudzajiem apkārtnes reljefa izcēlumiem. Pilskalnam izvēlētais izcēlums ir orientēts apmēram ziemeļu-dienvidu virzienā, tam ir ūdens piles forma, kuras šaurākais gals ir vērsts uz ziemeļiem. Pilskalna rietumu mala jau dabiski ir 9—12 m augsta un stāva; austrumu nogāze ir tikai 4—6 m augsta un stāvināta ar vairākām terasēm.

No ziemeļu puses pilskalnu, skatoties no iekšpuses, norobežo aptuveni metru dziļš aprakums, kura priekšā ir 4—5 m plata, izlīdzināta vieta. Tās ziemeļu pusē ir vēl tikko jaušams grāvītis. No šīs puses pilskalns ir viszemākais un pieejamākais. Iespējams, ka no šīs puses bijusi ieeja pilskalnā.

Pilskalna austrumu nogāzes pirmā terase, kas ir 3—4 m plata, izveidota ap metru zem pilskalna plakuma. Šī terase saslēdzas ar pilskalna ziemeļu puses aprakumu. Pirmā terase noslēdzas ar ap nepilnu metru augstu aprakumu, aiz kura seko vēl viena tik pat plata terase, kas arī noslēdzas ar aprakumu. Terases nav strikti veidotas, vietām robotas, varbūt nepabeigtas. Pilskalna dienvidaustrumu galā, plakuma malā, ir izteiksmīgs, ap metru dziļš grāvis, kas saslēdzas ar austrumu nogāzes augšējo terasi. Tālāk uz leju nogāze jau dabiski ir pietiekoši stāva, lai tā netiktu stāvināta. Dienvidrietumu un rietumu nogāzes arī dabiski ir pietiekoši stāvas, tur nogāzes nocietinājums arī nav bijis nepieciešams.

Pilskalna plakums, kas kopumā līdzens, bet nav īpaši izlīdzināts, ziemeļu-dienvidu virzienā ir 60 m garš, dienvidu galā austrumu-rietumu virzienā 30 m plats, ziemeļu galā — 15 m plats. Kultūrslānis nekur plakumā vai pie pilskalna nav jaušams.

Kopumā Rivarišķu pilskalns ir Latgalei raksturīgs tā sauktais patvēruma pilskalns bez jūtama kultūrslāņa, ar plašāku, bet ne izteiktu no terasēm veidotu nocietinājumu sistēmu. Ap kilometru uz ziemeļaustrumiem pie izzudušā Gorodoka ciema atrodas Gorodoka pilskalns.

Vieta apsekota .

Pilskalnu LIDAR kartēs 2020. gada beigās ievērojis senvēstures entuziasts Atis Blūms.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Rivarišķu pilskalns
Robežnieku pilskalns

**Robežnieku** jeb **Pustiņas pilskalns** atrodas Krāslavas novada Robežnieku pagastā. Dienvidos Pustiņas muižai atrodas Ūseņu ezers. Šai 2 km garajā ezerā iespiedušās trīs aptuveni puskilometru garas pussalas. Viena no pussalām, kas atrodas ezera ziemeļpusē, izmantota pilskalna celšanai.

Tur, kur pussala paliek 75 m plata un kur tās krasti ir visstāvākie, ar labi saglabātiem rakumiem bijis izveidots pilskalns.

Plakuma veids — garš četrstūris, kas izstiepies no ziemeļrietumiem uz dienvidaustrumiem. Plakuma ziemeļgals nocietināts diviem grāvjiem un vienu uzbedumu. Grāvju dziļums jeb starp tiem esošā uzbeduma augstums — 4 m. Katrā galā uzbedumam un grāvjiem redzamas ieejas. Šķiet, ka senā ieeja ir bijusi uzbedumu austrumgalā. Rietumpusē esošā ieejas vieta varēja izveidoties vēlāk, kad plakuma apsaimniekošanas dēļ vajadzēja ierīkot braucamu ceļu.

Plakuma dienvidgals nocietināts trijiem īsiem uzbedumiem un tikpat daudz grāvjiem. Tiem pa vidu redzama ieejas vieta. No grāvjiem plakuma abos galos iesākas 2 terases, kas apjož pilskalna rietumsānus. Šie sāni ir no dabas lēzenāki, nekā kraujie austrumsāni, kur terašu nav.

Pirmā terase sākas 4 metrus zemāk par plakumu, bet otrā — 4—5 m zemāk par pirmo.

Kalns veidots no smilšainas zemes. Plakumu klāj spēcīga, aptuveni metru bieza mītņu kārta. Pētījumu rakumos tika atrasti kauli, ogles un trauku lauskas. Nav ziņu, ka pilskalnā būtu atrasti metāla priekšmeti.

Senāk plakums ticis arts. Tur sētas baznīckunga auzas un stādīti kartupeļi. Pēcāk tas pamests atmatā un apaudzis zālēm. Turpretī pilskalna sāni noauguši bieziem krūmiem un apsēm.

Pilskalnam nav ļaunprātīgu postījumu, un tas uzglabājies veseliem uzbedumiem. Tas arī vērtīgs tipoloģiskā ziņā.

Piecus kilometrus uz ziemeļaustrumiem no šī pilskalna, Osuņicas kreisajā krastā, pie Klabauču ciema atrodas vēl kāds gluži iznīcināts pilskalns — "Melnais kalns". Vēl cits iznīcināts pilskalns atrodas pie Gorodiščes ciema 10 km uz dienvidrietumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Robežnieku (Pustiņas) pilskalns
Aberairona

**Aberairona** (; ) ir pilsēta Velsā, Keredigjonas grāfistes viens no administratīvajiem centriem. Atrodas Velsas rietumos Kārdiganas līča krastā pie Aironas upes ietekas  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Aberairona (no velsiešu valodas — ‘Aironas [upes] grīva’) dibināta 1805. gadā pēc Aberaironas muižas īpašnieka pulkveža Albana Tomasa Džonsa Guinna iniciatīvas. Aberaironā tika izbūvēta osta un kuģubūvētava, pie kurām izauga pilsētiņa. Pilsētiņas attīstība pārtrūka līdz ar dzelzceļa satiksmes attīstība un kopš 1920. gadiem tā ir tikai neliela plūdmaiņu osta. 1990. gadā pilsētas dienvidu nomalē uzbūvēja Kārdiganšīras distrikta administrācijas ēku, kurā mūsdienās atrodas Keredigjonas grāfistes administrācija.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kārdiganas līcis

**Kārdiganas līcis** () vai **Keredigjonas līcis** () ir Īrijas jūras līcis Lielbritānijas salas rietumu piekrastē pie Velsas rietumu krasta. Pie ieejas ap 90 km plats un iestiepjas sauszemē 55 km garumā. Stiepjas no Līnas pussalas ziemeļos līdz Stramblheda zemesragam Pembrukšīras ziemeļu krastā. Līdz 20. gadsimta sākumam līča krastos bija vairākas nozīmīgas ostas, no kurām nozīmīgākā bija Kārdigana — 19. gadsimta sākumā tajā bija reģistrēti septiņreiz vairtāk kuģu nekā Kārdifā. Mūsdienās līča piekrastē attīstīta galvenokārt lauksaimniecība un tūrisms. Līča pusdiennakts plūdmaiņas līdz . Ietek vairākas upes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Franko Nero

**Frančesko Klemente Džuzepe Sparanero** (; dzimis ), pazīstams kā **Franko Nero**, ir itāļu aktieris, producents un režisors. Vislabāk pazīstams ar galveno lomu Serdžo Korbuči spageti vesterna filmā "Džango" (*Django*, 1966), kas padarīja viņu par popkultūras ikonu.

1960. un 1970. gados bijis viens no populārākajiem itāļu aktieriem, piedaloties *[[poliziotteschi]]*, džallo un spageti vesternu filmās. Nero pazīstamākās lomas ir filmās *[[The Bible: In the Beginning...]]* (1966), *[[Camelot]]* (1967), *[[Il giorno della civetta]]* (1968), *[[Il mercenario]]* (1968), *[[Bitka na Neretvi]]* (1969), "Tristana" (*Tristana*, 1970), *[[Compañeros]]* (1970), *[[Confessione di un commissario di polizia al procuratore della repubblica]]* (1971), *[[Giornata nera per l'ariete]]* (1971), *[[La polizia incrimina la legge assolve]]* (1973), *[[Il cittadino si ribella]]* (1974), *[[Keoma]]* (1976), *[[Autostop rosso sangue]]* (1977), *[[Force 10 from Navarone]]* (1978), *[[Enter the Ninja]]* (1981), "Cietais rieksts 2" (1990), "Vēstules Džuljetai" (2010), "Vāģi 2" (2011), "Atsvabinātais Džango" (2012), "Zudusī Z pilsēta" (2016), "Džons Viks 2" (2017) un "Pāvesta eksorcists" (*The Pope's Exorcist*, 2023).

Nero bijušas ilgstošas ​​attiecības ar angļu aktrisi Vanesu Redgreivu, kuru bija saticis filmējoties filmā *Camelot*. 1969. gadā viņiem piedzima dēls Karlo Gabriels Nero, bet pēc pāris gadiem viņi izšķirās. Turpmākajos gados katram bija citas attiecības. Viņu dēls kļuva par kinorežisoru un producentu. 2006. gadā Franko Nero un Vanesa Redgreiva apprecējās.  

## Atsauces

## Ārējās saites
Ivans Vasiļjevičs

**Ivans Vasiļjevičs** () ir vairāku Jaroslavļas, Pleskavas, Maskavas un Rjazaņas kņazu vārds, kā arī populārs krievu vārds un tēvavārdsː

## Krievu kņazu vārds
* Ivans (Joanns) III Vasiļjevičs (1440–1505), Maskavas lielkņazs
* Ivans (Joanns) IV Vasiļjevičs (1530–1584), Maskavas lielkņazs, kurš sevi dēvēja par caru

## Skatīt arī
* Ivans Vasiļjevičs maina profesiju, 1973. gada PSRS kinokomēdija pēc Mihaila Bulgakova lugas "Ivans Vasiļjevičs" motīviem
Jakubs Kamiņskis

**Jakubs Pjotrs Kamiņskis** (, dzimis ) ir poļu futbolists, kurš spēlē pussarga pozīcijā un pārstāv Polijas futbola izlasi. Kopš 2025. gada Kamiņskis spēlē Vācijas Bundeslīgas komandā *[[1. FC Köln]]* kas viņu īrē no *[[VfL Wolfsburg]]*.

Iepriekš spēlējis Polijas komandā Poznaņas "Lech".

Polijas futbola izlases rindās debitējis 2021. gadā. Pārstāvējis izlasi 2022. gada FIFA Pasaules kausā.

## Sasniegumi
**Lech Poznań**

* Ekstraklasa: 2021–22

## Ārējās saites
Santiago Bernabéu

***Santiago Bernabéu*** var būt:

* Santjago Bernabeu (*Santiago Bernabéu*; 1895—1978) spāņu futbolists un futbola organizators;
* Santjago Bernabeu stadions.
Aleksandrs Abdulovs

**Aleksandrs Abdulovs** (; dzimis  Toboļskā, miris  Maskavā) bija krievu aktieris. Krievijas PFSR Tautas skatuves mākslinieks (1991).

Dzimis teātra darbinieku ģimenē. Mācījās Valsts Teātra mākslas institūtā (ГИТИС), strādāja Maskavas Valsts Ļeņina komjaunatnes ("Ļenkoma") teātrī. Abdulovs kļuva slavens ar lomām Marka Zaharova filmās "Divpadsmit krēsli" (1976), "Parastais brīnums" (1977), "Tas pats Minhauzens" (1979), "Mīlestības formula" (1984).  

Atveidoja Korovjeva (Fagota) tēlu Bulgakova romāna "Meistars un Margarita" 2005. gada ekranizējumā (režisors Vladimirs Bortko).
Miris 2008. gada 3. janvārī no plaušu vēža, kas bija diagnosticēts 2007. gada septembrī. 

## Ārējās saites
Liegā kuzīnija

**Liegā kuzīnija** (*Cousinia tenella,* sinonīms *Arctium tenellum*) ir kuzīniju ģints suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir no Kaukāza līdz Vidusāzijai un Pakistānas rietumiem.

## Apraksts
Liegā kuzīnija ir neliels, viengadīgs lakstaugs ar stāvu, baltu, spīdīgu stublāju, kas dakšveidīgi zaro no pamata. Arī zari dakšveidīgi zaro. Gan stublājs, gan zari ir aplapoti ar iegareni olveidīgām vai plati lancetiskām, sēdošām lapām ar izstiepti sašaurinātu galu un pamatu. Plātnes mala gandrīz gluda vai sīkzobaina, virspuse skraji tīmekļaina, apakšpuse pelēcīgi tūbaina. Ziedi kurvīšos zaru galos pa vienam, kurvīši sīki, ieapaļi. Vīkallapas vairākās rindās, vienveidīgas, šauri īlenveida, gals atstāv un āķveidīgi ieliekts. Visi ziedi ir gaišsārti divdzimumu stobrziedi, vīkala garumā vai mazliet garāki. Auglis ir otrādi olveidīgs, pelēks sēklenis ar sīkzobainu plēksnīšu gredzenu galā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Karmārtenšīra

**Karmārtenšīra** (; ) vai **Gairvirzina** (; ) ir pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība (grāfiste) Velsā, Apvienotajā Karalistē. Atrodas Velsas dienvidos Divedas ceremoniālajā grāfistē. Robežojas rietumos ar Pembrukšīru, ziemeļos — ar Keredigjonu, austrumos — ar Povīsu, bet dienvidaustrumos — ar Nītu Porttolbotu un Svonzi. Dienvidos krastus apskalo Īrijas jūras Karmārtenas līcis. Grāfistes administratīvais centrs ir Karmārtena, bet lielākā apdzīvotā vieta — Laneli.

## Vēsture
Viduslaikos tagadējā grāfistes teritorija bija zināma kā Tivi Ieleja un bija daļa no Deheibartas velsiešu karalistes. Tagadējās robežās Karmārtenšīra kā patstāvīga grāfiste pirmoreiz izveidota pēc Edvarda I Velsas iekarošanas 1282. gadā; par grāfistes centru kļuva romiešu dibinātā Karmārtena. 1888. gadā tā kļuva par administratīvo grāfisti. 1974. gada administratīvajā reformā tā tika iekļauta Divedas grāfistē kā trīs distrikti — Karmārtena, Dinevura un Laneli, bet 1996. gadā atjaunota kā patstāvīga administratīvā vienība, apvienojot trīs distriktus vēsturiskajās grāfistes robežās.

Administratīvi grāfiste dalās 72 komūnās, no kurām 11 dēvējas par pilsētām: Laneli ( iedzīvotāji), Karmārtena ( iedzīvotāji, administratīvais centrs), Pembri un Beriporta (), Amanforda (), Kumammana (), Kidveli (), Sentklīrsa (), Landoveri (), Vaitlenda (), Landeilo () un Ņūkāslemlina ().

## Atsauces

## Ārējās saites
Behemots (mitoloģija)

[thumb|250px|Nezvēri Behemots un Leviatāns [Viljams Bleiks|Viljama Bleika zīmējumā.]]

**Behemots** (, *behemot* — "milzenis") ir mitoloģiska radība, kas minēta Ījaba grāmatas 40:15-24ː

"Bet palūko, te ir *behemots*, ko Es esmu radījis tāpat kā tevi! Tas ēd zāli kā katrs vērsis.
Bet palūko, kāds tam ir spēks viņa gurnos un to stiprumu, kāds viņa ķermenī!
Tas labprāt izstiepj taisnu un stingru savu asti kā ciedru koku, un viņa lielu dzīslas ir cieši sapītas cita ar citu.
Viņa kauli ir kā varā lietas caurules, viņa ģindenis kā izkalti dzelzs stieņi.
Viņš ir pirmais Dieva ceļos; viņa Radītājs ir piešķīris viņam arī zobenu.
Barību tam sagādā augstienes, kur visi lauku zvēri priecājas savā nodabā.
Tas snauž zem kupliem lotosa stādiem, paslēpies niedru un purvu augu aizsegā.
Lotosa krūmi rada viņam patvērumu ar savu ēnaino jumtu, un visapkārt tam ir upmalas kārkli.
Pat vareni upes uzplūdi neiedveš viņam bailes: viņš paliek paļāvīgā mierā arī tad, ja viņam pat visa Jordāna mutē smeltos.
Un kas gan to var sagrābt tieši no priekšas vai tam cauri nāsīm izdurt vadājamo saiti?

Metaforiski šīs mitoloģiskās būtnes nosaukumu izmantoja, lai aprakstītu īpaši lielu vai spēcīgu būtni. Latviešu valodā krievu valodas ietekmē par behemotu (begemotu) dēvē nīlzirgu, bet Mihails Bulgakovs darbā "Meistars un Margarita" Behemotu attēloja kā dēmonu, kas parādās kā liels, melns kaķis.

## Atsauces
Blitz (filma)

***Blitz*** ir 2024. gada Apvienotās Karalistes un ASV vēsturiskā kara drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Stīvs Makvīns. Filmā galvenās lomas atveido Sīrša Ronana, Eliots Hefernens, Hariss Dikinsons, Bendžamins Klementains, Ketija Bērka, Pols Vellers un Stīvens Greiems.

Filmas darbība norisinās Otrā pasaules kara laikā Londonā, kur jauns zēns zibenskara laikā pēc evakuācijas cenšas tikt atpakaļ pie savas mātes.

Filmas *Blitz* pirmizrāde notika . Kopš  filma ir pieejama straumēšanas platformā *[[Apple TV+]]*. Filma saņēma pārsvarā pozitīvu kritiķu vērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Urjels Antuna

**Karloss Urjels Antuna Romero** (, dzimis ) ir meksikāņu futbolists, kurš spēlē uzbrucēja pozīcijā un pārstāv Meksikas futbola izlasi. Kopš 2024. gada Antuna spēlē *[[Liga MX]]* komandā *[[Tigres UANL]]*.

Iepriekš pārstāvējis Meksikas komandas *[[Santos Laguna]]*, *[[C.D. Guadalajara|Guadalajara]]* un *[[Cruz Azul]]*, Anglijas komandu *[[Manchester City F.C.|Manchester City]]*, Nīderlandes komandu *[[FC Groningen|Groningen]]* un ASV komandu Losandželosas "Galaxy".

Meksikas futbola izlases rindās debitējis 2019. gadā. Izcīnījis bronzas 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kā arī uzvarējis 2019. un 2023. gada CONCACAF Zelta kausa izcīņā. Pārstāvējis izlasi arī 2022. gada FIFA Pasaules kausā un 2024. gada Copa América.

## Sasniegumi
**Cruz Azul**

* Supercopa de la Liga MX: 2022

**Meksika**

* CONCACAF Zelta kauss: 2019, 2023
* Vasaras olimpiskās spēles bronzas medaļa: 2020

## Ārējās saites
Kirils Lavrovs

**Kirils Lavrovs** (; dzimis  Ļeņingradā, miris  Pēterburgā) bija krievu aktieris. PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1972).

Dzimis Ļeņingradā teātra aktiera Jurija Lavrova (1905—1980) ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara viņš strādāja par militāro mehāniķi Kuriļu salās. 1950. gadā pārcēlās pie tēva uz Kijivu, kurš viņu izglītoja aktiermākslā. Līdztekus darbam Ļeņingradas teātrī Lavrovs filmējās daudzās kinolomās, starptautisku atzinību iegūstot par Ivana Karamazova lomu filmā "Brāļi Karamazovi" (1969).
Atveidoja Poncija Pilāta tēlu Bulgakova romāna "Meistars un Margarita" 2005. gada ekranizējumā (režisors Vladimirs Bortko).
Miris 2007. gada 27. aprīlī no leikozes. 

## Ārējās saites
Sīķeles pilskalns

**Sīķeles pilskalns** atrodas Augšdaugavas novada Naujenes pagastā. Daugavpils—Kaplavas ceļa (V673) labajā pusē, nepilnu kilometru no Daugavas.

Ap 700 m uz ziemeļrietumiem no pilskalna atrodas Sīķeles luterāņu baznīca. Baznīcas ceļš tālāk uz dienvidaustrumiem pārveidojas par meža celiņu, kas iekļaujas dažādu meža celiņu tīklā. Ap kilometru no Daugavas sākas reljefa paaugstinājums — kādreizējā Daugavas ielejas mala, kuru robo uz Daugavas pusi nokrītošas gravas. Pilskalns iekārtots šādā divu gravu ierobežotā, 15—20 m augstā zemes paliksnī. Viss kalns ir bijis par plašu pilskalnam, tāpēc tas trijās pusēs, kur kalnam ir ielejas, norobežots ar grāvjiem un vaļņiem. Pa dienvidu puses nogāzi pilskalnā uzved vaļņos un grāvjos iegrauzusies taciņa, kas, iespējams, iezīmē seno ieejas vietu. Pilskalna plakums ir ap 40 m garš un ap 30 m plats, par gandrīz 5 metriem nolaidens pret ziemeļiem, ar izteiktākām pārejām uz nogāzēm dienvidu, austrumu un rietumu pusēs, bet ar mazāk jūtamu pāreju ziemeļu nogāzē. Visu pilskalna plakumu klāj tumšs kultūrslānis, kurā mežacūku rakumā atrasta švīkātās keramikas lauska un jēldzelzs gabals. Sīķeles pilskalnu raksturo izdevīgais kalna novietojums, mazāk — kalna pārveidojumi. Atrastā švīkātās keramikas lauska ļauj pilskalna apdzīvotību attiecināt uz 1. gadu tūkstoti pirms mūsu ēras līdz mūsu ēras pirmajiem gadsimtiem.

Vieta apsekota . Pilskalnu LiDAR reljefa datos atklājis Atis Blūms.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Sīķeles pilskalns
Silavišku pilskalns

**Silavišku pilskalns** atrodas Augšdaugavas novada Višķu pagastā ziemeļu daļā ap pusotru kilometru uz dienvidaustrumiem no Vīgantiem. Apaļais kalns, kurā ierīkots pilskalns, ir valdošā augstiene visai viļņotajā reljefā un apkārtnē glezni izceļas. Pilskalnu tika lemts saukt pēc lielākās un nozīmīgākās tuvējās apdzīvotās vietas par Silavišku pilskalnu.

Pilskalna mākslīgos pārveidojumus iezīmē mazizteikta, ap 1—2 m plata terase, kas izteiktāka ir pilskalna ziemeļrietumu pusē. Terase 1—2 m zem kalna virsmas ieloko visu kalnu. Terases ietvertais plakums ir noapaļoti taisnstūrveida, par metru izvelbts, orientēts ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā, ir 45 m garš un 35 m plats. Kalnu veido smilts zeme, kas plakumā ir nedaudz tumšāka, tomēr tā nav uzskatāma par nepārprotamu kultūrslāni. Kalns no visām pusēm ir vienādi stāvs, ar terasi ir norobežota tikai kalna augšējā daļa. Terase un tās kopējais veidols vairāk ir jaušams aerolāzerskenējumā nekā dabā.

Silavišku pilskalnam izvēlēts jau dabiski no visām pusēm stāvs un norobežots kalns, kuram mākslīgi ar terasi nodalīta tikai tā augšējā daļa. Silavišku pilskalnā kultūrslānis nav konstatēts un tā datējums un kultūrpiederība pagaidām nav noteikta.

Vieta apsekota .

Pilskalnu LIDAR kartēs 2020. gada beigās atklājis arheologs Raimonds Rozenvalds.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Silavišku pilskalns
Silovas pilskalns

**Silovas** jeb **Juzefinovas pilskalns,** saukts par **Baznīckalnu** vai **Greizo kalnu**, atrodas Ludzas novada Ņukšu pagasta Silovu ciemā, 3 km uz austrumiem no Ņukšiem. Pirmās ziņas par pilskalnu sniegtas jau 20. gadsimta 20. gados.

Silovu pilskalns ierīkots ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā orientētā paugurā starp Pildas ezeru ziemeļrietumu pusē un Mazo Zurzu ezeru dienvidaustrumu pusē. Gar pilskalna dienvidaustrumu pakāji ved ceļš no Ņukšiem uz Ludzas—Nirzas ceļu. Pilskalna ziemeļaustrumu gals norakts ar lielu grantsbedri. Kalns paceļas 15 m virs ezeriem. Īpaši stāva ir ziemeļu nogāze, dienvidu nogāze ir lēzenāka, jo tā kādreiz arta. Pilskalna plakums ir noapaļoti četrstūrains, aptuveni 40 m garš un 25 m plats. Dienvidrietumu pusē, kur kalns bijis vislēzenākais, 3 m zem plakuma līmeņa izveidota terase, kuras malā ir nepilnu metru augsts valnis. Terase un valnis ir sarakāti ar tagad aizaugušām un aizbirušām bedrēm.

Pilskalnā iegūtas bezripas trauku lauskas ar apmesto virsmu, tāpēc to varētu attiecināt uz mūsu ēras pirmajiem gadsimtiem. Pēc teikas Silovu pilskalnā nogrimusi baznīca.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Silovas pilskalns
Globigerīnas

**Globigerīnas** (*Globigerina*) ir kosmopolītiska foraminīferu ģints rotaliīdu kārtā un globigerinīžu dzimtā. Ģinti 1826. gadā izveidoja franču naturālists Alsids Orbiņī. Ģints tipiskā suga ir *[[Globigerina bulloides]]*. Ģeohronoloģiski globigerīnas ir zināmas no eocēna līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaula ir lodveidīga, trohospirāliski savīta. Kameras ir sfēriskas vai ovālas, bet ne radiāli izstieptas. Tās ātri palielinās ar katru nākamo kameru, un pedējā vijumā ir tikai trīs līdz piecas kameras. Šuves ir krasas un iespiestas. Umbiliks ir vaļējs. Čaulas perifērija ir noapaļota, bet perifērijas kontūra daivaina. Sieniņas ir no kalcīta, perforētas, ar cilindriskām porām. Dzīves laikā čaulas virsmu klāj daudzas tievas, šķersgriezumā apaļas adatas, kuras, organismam nomirstot (arī fosilajām čaulām), salūzt, bet šo adatu strupie pamati veido hipsoīdu sieniņas virsmu. Primārā atvere ir augsta umbilikālā loka veidā, kas var tikt norobežota ar neperforētu apmali vai šauru lūpu. Sekundāru atveru nav.

## Sistemātika
Globigerīnu ģintī ir iekļautas šādas recentās sugas:
* ģints: ***Globigerina*** d'Orbigny, 1826
:* suga: *[[Globigerina bulloides]]* d'Orbigny, 1826
:* suga: *[[Globigerina depressa]]* Ehrenberg, 1844
:* suga: *[[Globigerina falconensis]]* Blow, 1959
:* suga: *[[Globigerina globularis]]* d'Orbigny in Fornasini, 1903
:* suga: *[[Globigerina glomerulus]]* Ehrenberg, 1861
:* suga: *[[Globigerina guadalupensis]]* McCulloch, 1977
:* suga: *[[Globigerina hastata]]* Egger, 1893
:* suga: *[[Globigerina hermanae]]* Golbert, 1985
:* suga: *[[Globigerina interminata]]* Shchedrina, 1984
:* suga: *[[Globigerina nereidum]]* Ehrenberg, 1872
:* suga: *[[Globigerina omphalotetras]]* Ehrenberg, 1872
:* suga: *[[Globigerina pentatrias]]* Ehrenberg, 1872
:* suga: *[[Globigerina ternata]]* Ehrenberg, 1854
:* suga: *[[Globigerina tobagoensis]]* McCulloch, 1981
:* suga: *[[Globigerina trigonula]]* d'Orbigny in Fornasini, 1903

## Atsauces
Globigerina bulloides

***Globigerina bulloides*** ir heterotrofiska planktona foraminīferu suga rotaliīdu kārtā un globigerinīžu dzimtā. Sugu 1826. gadā aprakstīja franču naturālists Alsids Orbiņī. *Globigerina bulloides* ir globigerīnu ģints tipiskā suga. Suga ir izplatīta Vidusjūrā, Melnās jūras rietumu daļā, Baltijas jūrā, Atlantijas okeānā, Meksikas līcī un ap Kubu, Indijas okeānā, Sarkanās jūras ziemeļdaļā, kā arī Klusajā okeānā, Ohotskas jūrā pie Japānas, Ķīnas un Jaunzēlandes krastiem u.c. Ģeohronoloģiski globigerīnas ir zināmas no Paleogēna perioda (Oligocēna) līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaula ir zema un trohospirāliska ar četrām lodveida kamerām beidzamajā vijumā. Atvere ir simetriskas arkas veidā. Sieniņu poru izmērs ir 0,7-0,9 μm diametrā, un toblīvums 70-100 poras/50 μm².

Šai sugai ir liela mainība, kuras rezultātā ir izdalītas vairākas pasugas, kuras atsevišķi pētnieki interpretē kā atsevišķas sugas.

Salīdzinājumā ar sugas pamatīpašībām:
* *Globigerina bulloides quadrilatera* raksturo samazināta beidzamā kamera,
* *Globigerina bulloides umbilicata* palielināts kameru skaits,
* *Globigerina bulloides riveroae* atšķiras ar atveres lielo izmēru un nedaudz ekstraumbilikālu izvietojumu,
* *Globigerina bulloides bulloides* mainību raksturo atveres lielums, sieniņas biezums vairāk vai mazāk kompaktu kameru izvietojumu. 

Acīmredzot, dažādu pasugu rašanās un izplatība ir atkarīga no ekoloģiskiem faktoriem, galvenokārt no vides temperatūras. Salīdzinoši kompaktākā *Globigerina bulloides bulloides* ar biezākām sieniņām un nelielo atveri galvenokārt ir ierobežota ar aukstajiem ūdeņiem, kad tajā pat laikā formas ar plānākām sieniņām, lielām atverēm un brīvāk izvietotajām kamerām, norāda uz mērenākiem vides apstākļiem, kurus apdzīvo brīvāk satītā *Globigerina bulloides umbilicata*. Iespējams, ka bez temperatūras *Globigerina bulloides* pasugu izplatību ietekmē arī citi faktori, kurus vēl ir nepieciešams noteikt.

## Atsauces
Grīvas prospekts

**Grīvas prospekts** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Iela sākas krustojumā ar Robežu ielu un beidzas krustojumā ar Brīvības ielu un Neatkarības laukumu.

## Ielu savienojumi
Grīvas prospekts ir savienots ar šādām ielām:
* Robežu iela (T veida krustojums)
* Pirts iela
* Brīvības iela (T veida krustojums)
* Neatkarības laukums (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Skolas iela (Ogre)

**Skolas iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Andreja Pumpura un Skautu ielu un beidzas krustojumā Brīvības ielu.

## Vēsture
2025. gadā norisinās ielas pārbūve posmā no Andreja Pumpura ielas līdz Pirts ielai. Pārbūves laikā veikta komunikāciju izbūve posmā no Andreja Pumpura ielas līdz stadiona iebrauktuvei, veikti bruģēšanas darbi.

## Ielu savienojumi
Skolas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Andreja Pumpura iela
* Skautu iela
* Robežu iela (T veida krustojums)
* Pirts iela
* Jūlija Marsona laukums
* Brīvības iela
* Tirgoņu iela (T veida krustojums)
* Kalna prospekts

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Laneli

**Laneli** (; ) ir pilsēta Velsā, Karmārtenšīras grāfistes lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Velsas dienvidos Luhuras estuāra krastā  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Nozīmīgs metālapstrādes centrs.

## Vēsture
Tiek uzskatīts, ka pilsētas pirmsākumi ir 7. gadsimtā uzceltā Svētā Eli baznīca — pilsētas nosaukums nozīmē ‘Eli draudze’. Eli esot bijis leģendārā velsiešu karaļa Brihana dēls vai mazdēls. Mūsdienu Svētā Eli baznīca būvēta 14. gadsimtā. Pilsēta izaugusi 19. gadsimtā kā pasaules nozīmes skārda ražošanas centrs un akmeņogļu eksporta osta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Karmārtena

**Karmārtena** (; ) vai **Kairvirzina** (; ) ir pilsēta Velsā, Karmārtenšīras grāfistes administratīvais centrs un otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Velsas dienvidos Tivi upes krastā  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Karmārtenu dibinājuši romieši, tā tiek uzskatīta par senāko Velsas nepārtraukti apdzīvoto pilsētu.

## Vēsture
Pilsētu kā **Moridunumas** (*Moridunum*) cietoksni pakļauto demetu zemēs ap 75. gadu dibināja Romas impērija. Pēc apmēram 120 gadiem cietokšņa vietā izauga pilsēta ar regulāru ielu tīklu, amfiteātri, forumu, baziliku un citu infrastruktūru. Pēc romiešu aiziešanas pilsēta nonāca demetu valdījumā un viduslaikos bija zināma kā Lanteilizoga (*Llanteulyddog*) un bija viena no Deheibartas Karalistes administratīvajiem centriem. Ap 1094. gadu normaņu barons Viljams Ficboldvins pilsētā uzbūvēja cietoksni, kurš vairākkārt nopostīts un vēlāk atjaunots. 1223. gadā Karmārtena saņēma atļauju būvēt pilsētas mūri un ir viena no senākajām ar mūri apjoztajām pilsētām Velsā. Vēlākos laikos pilsēta attīstījās kā tirdziecības osta un amatniecības centrs. No 18. gadsimta vidus līdz 20. gadsimta sākumam pilsētā bija svina un dzelzs kausētavas un skārda ražošanas uzņēmumi. No 1974. līdz 1996. gadam Karmārtena bija Divedas grāfistes administratīvais centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Globigerinīnes

**Globigerinīnes** (*Globigerininae*) ir foraminīferu apakšdzimta rotaliīdu kārtā. Apakšdzimtu ar nosaukumu *Globigerinae* 1862. gadā izveidoja britu zoologi Viljams Karpenters, Viljams Parkers un britu paleontologs Tomass Džonss, bet 1927. gadā amerikāņu mikropaleontologs Džozefs Kušmens deva dzimtai pašreizējo nosaukumu. Ģeohronoloģiski globigerinīnes ir zināmas no eocēna līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaula ir pilnībā trohoīda vai arī vēlīnajā stadijā (retāk agrīnajā stadijā) plakanspirāliska, bieži ar aptverošām pēdējām kamerām. Retos gadījumos kameras var būt izvietotas pamīšus uz abām pusēm no perifērijas malas.

## Sistemātika
Globigerinīņu apakšdzimtā ir iekļautas šādas ģintis:
* apakšdzimta: ***Globigerininae*** Carpenter et al., 1862
:* ģints: *[[Alicantina]]* Soldan, Petrizzo & Premoli Silva, 2018 †
:* ģints: *[[Beella]]* Banner & Blow, 1960
:* ģints: *[[Ciperoella]]* Olsson & Hemleben, 2018 in Olsson et al., 2018 †
:* ģints: *[[Globigerina]]* d'Orbigny, 1826
:* ģints: *[[Globigerinella]]* Cushman, 1927
:* ģints: *[[Globigerinoides]]* Cushman, 1927
:* ģints: *[[Globigerinoidesella]]* El-Naggar, 1971 †
:* ģints: *[[Globigerinoita]]* Brönnimann, 1952 †
:* ģints: *[[Globospina]]* Popescu & Crihan, 2011 †
:* ģints: *[[Globoturborotalita]]* Hofker, 1976
:* ģints: *[[Sphaeroidinella]]* Cushman, 1927
:* ģints: *[[Sphaeroidinellopsis]]* Banner & Blow, 1959 †
:* ģints: *[[Trilobatus]]* Spezzaferri, Kucera, Pearson, Wade, Rappo, Poole, Morard & Stalder, 2015
:* ģints: *[[Turborotalita]]* Blow & Banner, 1962

(†) — izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Tirgoņu iela (Ogre)

**Tirgoņu iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Skolas ielu un beidzas krustojumā Rīgas un Tilta ielu. Ielas apkārtnē atrodas Ogres autoosta.

## Ielu savienojumi
Tirgoņu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Skolas iela (T veida krustojums)
* Kalna prospekts
* Ķiršu iela
* Brīvības iela (T veida krustojums)
* Tilta iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Upes prospekts

**Upes prospekts** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Mālkalnes prospektu un Vidus prospektu un beidzas krustojumā ar Krasta ielu.

## Ielu savienojumi
Upes prospekts ir savienots ar šādām ielām:
* Vidus prospekts
* Mālkalnes prospekts (T veida krustojums)
* Priežu iela (T veida krustojums)
* Meža prospekts (T veida krustojums)
* Parka iela (T veida krustojums)
* Brīvības iela (T veida krustojums)
* Bērzu aleja (T veida krustojums)
* Kalna prospekts
* Krasta iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Lendrindodvelsa

**Lendrindodvelsa** (; ) vai **Landrindoda** (;  — ‘Trīsvienības draudze’) ir pilsēta Velsā, Povisas grāfistes administratīvais centrs. Atrodas Velsas austrumdaļā pie Itonas upes  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Nozīmīgs kūrorts un tūrisma centrs.

## Vēsture
Vēsturiski Lendrindodvelsa pieder Radnoršīras grāfistei. 1696. gadā šeit tika atklāti ar dzelzs sāļiem bagāta minerālūdens avoti un pie tiem 18. gadsimta vidū attīstījās dziednieciskais kūrorts. Tas uzplauka pēc 1865. gadā izbūvētās Centrālās Velsas dzelzceļa līnijas, kas Lendrindodvelsu savienoja ar rūpnieciskajiem Velsas ziemeļrietumiem un dienvidiem. 1920. gados kūrorts panīka un pilsēta atdzīvojās tikai 20. gadsimta beigās, kad tā kļuva par grāfistes administratīvo centru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Blitz

***Blitz*** (no ) var būt:

* *[[Blitz (albums)|Blitz]]* — industriālā roka grupas KMFDM septiņpadsmitais studijas albums;
* *[[Blitz (filma)|Blitz]]* — 2024. gada Apvienotās Karalistes un ASV vēsturiskā kara drāmas filma.
Brekona

**Brekona** (; ) vai **Aberhonzi** (;  — ‘Honzi grīva’) ir tirgus pilsēta Velsā, Povisas grāfistē. Atrodas grāfistes dienviddaļā pie Honzi ietekas Askas upē  no Velsas galvaspilsētas Kārdifas un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Brekona ir vēsturiskās Breknokšīras grāfistes centrs; pilsēta ietilpst Brekonbīkonsu nacionālā pārka teritorijā.

## Vēsture
Pilsēta atrodas Askas upes krastos vienā rotejām vietām, kur to bija iespējams šķērot pa braslu. Romas impērijas laikā šeit atradās *Cucucium* kavalērijas bāze, bet 11. gadsimtā normaņu iekarotāji šeit uzbūvēja cietoksni. Ap 1240. gadu tika uzcelti pilsētas mūri ar četriem vārtiem, ko aizsargāja desmit bastioni. 1556. gadā Brekonai tika piešķirta karaliskā harta. Pilsēta tika stipri nopostīta Anglijas pilsoņu kara laikā, bet pēc tā atjaunota. 18. gadsimta sākumā līdzās Karmārtenai un Kairnarvonai Brekona bija viena no Velsas svarīgākajām pilsētām. 1923. gadā pēc Svonzi un Brekonas diecēzes nodibināšanas Brekonas Svētā Jāņa Evaņģēlista baznīcas statuss tika paaugstināts par Brekonas katedrāli.

## Atsauces

## Ārējās saites
Trilobātas

**Trilobātas** (*Trilobatus*) ir foraminīferu ģints rotaliīdu kārtā un globigerinīžu dzimtā. Ģinti 2015. gadā izveidoja speciālistu grupa (Silvija Speccaferri, Mihals Kucera, Pauls Pīrsons, Bridžita Veida, Saša Rappo, Kristofers Pūls, Rafaels Morards, Klaudio Stalders) no Šveices, Vācijas un Apvienotās Karalistes. Ģints tipiskā suga ir *[[Trilobatus trilobus]]* (Reuss, 1850). Ģeohronoloģiski trilobātas ir zināmas no eocēna līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaula ir nedaudz trohospirāliska, involūta un agrīnajos vijumos kompakta. Vēlāk tā kļūst no viegli evolūtas līdz evolūtai. Pēc formas čaula ir no ovālas līdz trīsstūrveidīgai vai taisnstūrveidīgai, vai pat viegli daivainai. Čaulas malas ir noapaļotas un pēdējā vijumā tai ir trīs līdz četras ieapaļas kameras, kas ar katru jaunu kameru strauji palielinās izmēros. Pēdējā kamera var kļūt aptveroša un iekļaut sevī pusi no čaulas vai arī izveidot neregulāru un saplacinātu formu. Šuves ir iespietas, taisnas vai viegli izliektas no abām pusēm. Umbiliks bieži ir šaurs un nosegts. Primārā atvere ir umbilikāli ekstraumbilikālas izstieptas spraugas veidā, kas daudzām sugām tiecas uz malu. Papildus atveres čaulas spirāliskajā pusē ir neregulāras spraugas vai zemas arkas veidā, kas izvietotas spirālisko un radiālo šuvju kruspunktos. Sieniņu virsma ir poraina, adataina un maisveidīga.

## Sistemātika
Trilobātu ģintī ir iekļautas šādas sugas:
* ģints: ***Trilobatus*** Spezzaferri, Kucera, Pearson, Wade, Rappo, Poole, Morard & Stalder, 2015
:* suga: *[[Trilobatus altospiralis]]* Spezzaferri in Spezzaferri et al., 2018 †
:* suga: *[[Trilobatus bisphericus]]* (Todd, 1954) †
:* suga: *[[Trilobatus immaturus]]* (LeRoy, 1939)
:* suga: *[[Trilobatus praeimmaturus]]* (Brönnimann & Resig, 1961) †
:* suga: *[[Trilobatus primordius]]* (Blow & Banner, 1962) †
:* suga: *[[Trilobatus quadrilobatus]]* (d'Orbigny, 1846) †
:* suga: *[[Trilobatus sacculifer]]* (Brady, 1877)
:* suga: *[[Trilobatus sicanus]]* (De Stefani, 1952) †
:* suga: *[[Trilobatus subsacculifer]]* (Cita, Premoli Silva & Rossi, 1965) †
:* suga: *[[Trilobatus trilobus]]* (Reuss, 1850)

(†) — izmirušu organismu grupa. 

## Atsauces
Mindaugs Kuzminsks

**Mindaugs Kuzminsks** (; dzimis  Viļņā) ir lietuviešu basketbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Bijušais Lietuvas basketbola izlases dalībnieks. 2025. gadā pārstāv Grieķijas basketbola līgas klubu Atēnu AEK.

Viņa brālis Sauļus Kuzminsks arī ir bijis profesionāls basketbolists, spēlējis arī Latvijā, pārstāvot BK Ventspils.

## Karjera
Karjeru profesionālā klubā uzsācis 2006. gadā, spēlējot Viļņas "Sakalai". 2009. gadā pievienojās vadošajam Lietuvas klubam Kauņas "Žalgiris", kurā nospēlēja trīs sezonas. 2013. gadā viņš pārcēlās uz Spānijas ACB līgu, pievienojoties Malagas "Unicaja".
150px|thumb|left|Mindaugs Kuzminsks 2013. gadā

2016. gada jūlijā M. Kuzminsks noslēdza līgumu ar Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Ņujorkas "Knicks", kura sastāvā bija arī latviešu basketbolists Kristaps Porziņģis. Pēc vienas sezonas NBA 2017. gada novembrī klubs spēlētāju atbrīvoja, lai dotu vietu sastāvā Žoakimam Noā, kurš atgriezās pēc diskvalifikācijas. Savā debijas sezonā M. Kuzminsks nospēlēja 68 spēles NBA, taču tikai vienu spēli otrajā sezonā.

2018. gada sākumā M. Kuzminsks atgriezās Eiropā, noslēdzot līgumu ar Milānas "Olimpia". Šajā klubā viņa komandas biedrs bija cits latviešu basketbolists Dairis Bertāns. Ar "Olimpia" kļuvis par Itālijas čempionu un superkausa ieguvēju. 2019. gada vasarā pievienojies vienam no vadošajiem Grieķijas klubiem Pirejas "Olympiacos", taču jau novembrī klubs spēlētāju atbrīvoja. Pēc tam spēlējis Krievijā un Turcijā, bet 2023. gada jūlijā pievienojies Grieķijas klubam Atēnu AEK, ar kuru spēlētājam ir līgums līdz 2026. gadam.

Lietuvas basketbola izlases sastāvā izcīnījis divas sudraba medaļas Eiropas čempionātā: 2013. gadā Slovēnijā un 2015. gadā Francijā. Piedalījies 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro. 2025. gada februārī 2025. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīra ietvaros aizvadīja atvadu spēli pret Igauniju, noslēdzot karjeru Lietuvas izlasē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Povisa

**Povisa** (; ) ir pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība (grāfiste) Velsā, Apvienotajā Karalistē, kā arī viena no saglabātajām grāfistēm. Aizņem Velsas centrālo un austrumu daļu, robežojas austrumos ar Anglijas Šropšīras un Herefordšīras grāfistēm, ziemeļos — ar Reksemu, Denbišīru un Guinezu, rietumos — ar Keredigjonu un Karmārtenšīru, bet dienvidos — ar Nītu Porttolbotu, Rondu Kinonu Tāvu, Mērtirtidvilu, Kārfili, Blainaiguentu un Monmutšīru. Grāfistes administratīvais centrs ir Lendrindodvelsa, bet lielākā apdzīvotā vieta — Ņūtauna.

## Vēsture
Mūsdienu grāfistes teritorijā no 5. līdz 12. gadsimtam pastāvēja Povisas Karaliste. Pēc Velsas pakļaušanās Anglijai karaliste tika sadalīta vairākās angļu parauga grāfistēs. 1974. gada administratīvajā reformā tika izveidota Povisas grāfiste, kas iekļāva vēsturiskās Montgomerišīras un Rednoršīras grāfistes, lielāko daļu Breknokšīras un daļu Denbišīras, un sadalot to trijos distriktos. 

Tagadējās robežās Povisas grāfiste reorganizēta 1996. gadā, apvienojot trīs distriktus, kā arī pievienojot divas komūnas no Kluidas grāfistes Glindūras distrikta.

Administratīvi grāfiste dalās 110 komūnās, no kurām 16 dēvējas par pilsētām: Ņūtauna ( iedzīvotāji), Istradginlaisa (), Brekona (), Velšpūla (), Lendrindodvelsa ( iedzīvotāji, administratīvais centrs), Lanidloisa (), Naitona (), Prestīna (), Biltvelsa (), Mahinlesa (), Krikhavela (), Reiadera (), Heja pie Vajas (), Lanvilina (), Montgomeri () un Lanurtidvelsa ().

## Atsauces

## Ārējās saites
Aespa

***Aespa*** (, stilizēts kā *æspa*) ir Dienvidkorejas meiteņu mūzikas grupa, kura pieder pie *[[SM Entertainment]]*. Grupas sastāvā ir dalībnieces Karīna, Žizele, Vintera un Ninnina. Viņas izdeva savu debijas singlu *[[Black Mamba]]* 2020. gada 17. novembrī.

## Diskogrāfija

### EP

* *Savage* (2021)
* *Girls* (2022)
* *MY world* (2023)
* *Drama* (2023)
* *Armageddon (2024)*
* *Whiplash* (2024)

### Singli

* *Black Mamba* (2020)
* *Forever* (2021)
* *Next Level* (2021)
* *Savage* (2021)
* *Dreams Come True* (2021)
* *Illusion* (2022)
* *Life's Too Short* (2022)
* *Girls* (2022)
* *Welcome To MY World* (2023)
* *Better Things* (2023)
* *Drama* (2023)
* *Supernova* (2024)
* *Armageddon* (2024)
* *Whiplash* (2024)

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Bārija peroksīds

**Bārija peroksīds** (BaO2) ir balta (pelēka, ja satur piemaisījumus), kristāliska, neorganiska viela, kas pieder pie peroksīdiem. Tas ir bārija un skābekļa savienojums, kurā skābeklim ir oksidēšanās pakāpe -1.

## Īpašības
Bārija peroksīds ir stabils, balts pulveris ar ļoti zemu šķīdību ūdenī. Kad tas tiek karsēts virs 450&nbsp;°C, tas sadalās par bārija oksīdu (BaO) un skābekli (O2). Bārija peroksīds ir stiprs oksidētājs, un tas var reaģēt ar daudziem organiskajiem un neorganiskajiem savienojumiem.

## Iegūšana
Bārija peroksīdu var iegūt, oksidējot bārija oksīdu ar skābekli augstā temperatūrā:

: 2 BaO + O2 → 2 BaO2

Šis process tiek izmantots arī rūpniecībā, jo reakcija ir vienkārša un efektīva.

## Izmantošana

Vēsturiski bārija peroksīds tika izmantots kā starpprodukts ūdeņraža peroksīda ražošanā, reaģējot ar skābēm.
Bārija peroksīds tiek pielietots arī skābekļa ražošanā, jo tas karsējot izdala skābekli.
Tas tiek lietots arī kā izejviela pirotehnikā un sprāgstvielās.
Bārija peroksīdu izmanto arī dažādos analītiskos un sintētiskos eksperimentos.

## Drošība
 Tas jāglabā sausā un vēsā vietā, prom no viegli uzliesmojošām vielām un mitruma.

## Atsauces

## Ārējās saites

Informācija par bārija peroksīdu
Flintšīra

**Flintšīra** (, ) ir pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība (grāfiste) Velsā, Apvienotajā Karalistē. Atrodas Velsas ziemeļaustrumos, robežojas austrumos ar Anglijas Mērzisaidas un Češīras grāfistēm, dienvidos — ar Reksemu, bet rietumos — ar Denbišīru. Ziemeļos krastus apskalo Īrijas jūra un Dī upes estuārs. Grāfistes administratīvais centrs ir Molda, bet lielākā apdzīvotā vieta — Konaskveja.

## Vēsture
Flintšīras grāfiste pirmoreiz izveidota 1284. gadā saskaņā ar Rizlanas statūtiem. 1974. gadā Flintšīras lielāko daļu iekļāva jaunizveidotajā Kluidas grāfistē, izveidojot Alinas un Dīsaidas un Delinas distriktus, bet Mailoras eksklāvu iekļāva Reksemmailoras distriktā (mūsdienās Reksemas apgabalā).

Tagadējās robežās Flintšīras grāfiste atjaunota 1996. gadā, apvienojot Alinas un Dīsaidas un Delinas distriktus.

Administratīvi grāfiste dalās 34 komūnās, no kurām 9 dēvējas par pilsētām: Konaskveja ( iedzīvotāji), Bakli (), Flinta (), Molda ( iedzīvotāji, administratīvais centrs), Holivela (), Šotona (), Soltni (), Sīlenda () un Kairuisa ().

## Atsauces

## Ārējās saites
Solomenku pilskalns

**Solomenku pilskalns** atrodas Ludzas novada Pildas pagastā. Solomenku pilskalnu atklājis profesors Francis Balodis. Pilskalns atrodas valsts mežā, 2 km uz dienvidrietumiem no Porkaļu ciema un 2,5 km uz rietumiem no Porkaļu pilskalna.

Šai apvidū vairāki lieli un mazi ezeri atrodas starp šļūdoņu radītām morēnām. Divu tādu ezeru starpā, vietas, kur agrāk atradās Solominku ciems, tuvumā iespiedusies kalna kausa, kuras vidējais kumpums izmantots apcietināšanai. Šī vieta atrodas 21 metru augstāk par pakājē esošiem ezeriem.

Pilskalna plakums 40 m garš, 20 m plats, iegareni apaļā veidā ar kūkumu vidū. Šis plakums rietumgalā norobežots ar diviem uzbedumiem, kas dienvidsānā pāriet 2 terasēs. Pilskalna ziemeļsānu sargā viena terase, jo šeit kalna sāns kraujāks nekā dienvidpusē. Ziemeļsānu terase, tuvojoties austrumgalam, pāriet grāvi ar uzbedumu un nostiprina šo pilskalna galu. Šie pilskalna bedumi, kaut gan visai noteikti izveidoti, tomēr nav pieskaitāmi lielajiem, jo to augstums nesniedz metru. Ieeja nav vis pilskalna galā, kā tas ierasts, bet gan dienvidmalā, pāri abām terasēm, kur tās izlīdzinās.

Zeme sastāv no rupjas smilts, kā tas ierasts šajā apvidū. Mītņu kārtas pilskalnā nav. Zem parastās trūdu zemes, kas ceļas no augiem, atrodas tīra smilts. Nav izdevies iegūt senlietu, kas palīdzētu noteikt šī apcietinājuma datējumu.

Pilskalns un tā zemju darbi labi uzglabājušies. Tikai uzbedumos dažās vietās redzamas vecas zeltraču bedres. Redzams, ka kalns nekad nav arts. Šī pilskalna apcietināšanas paņēmiens ir vietējā tradīcija. Tas varējis celties kara laikos kā paslēptuve no sirotājiem. Ilgāku laiku šī vieta nav lietota, jo mītņu kārtas nav.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Solomenku pilskalns
Ceriņu iela (Ogre)

**Ceriņu iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Meža prospektu un beidzas krustojumā ar Brīvības ielu.

## Ielu savienojumi
Ceriņu iela ir savienots ar šādām ielām:
* Meža prospekts  (T veida krustojums)
* Parka iela
* Pļavas iela (Y veida krustojums)
* Brīvības iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogres ielu uzskaitījums
Šmerlis (stacija)

**Šmerlis** ir dzelzceļa pietura līnijā Rīga—Lugaži, Rīgas Vidzemes priekšpilsētā, starp Čiekurkalna un Teikas apkaimēm. Pietura atrodas pie Raiskuma ielas un Bērzpils ielas krustojuma, netālu no tirdzniecības centra "Akropole Alfa". Dīzeļvilcieni, kas kursē Siguldas virzienā, Šmerlī sāka pieturēt no 2024. gada 15. decembra. Biļešu kases pieturā nav.

Šmerlī pietur visi Siguldas virziena dīzeļvilcieni, izņemot divus reisus uz Valgu un visus trīs no Valgas, kā arī vienu darbdienu reisu uz Valmieru un vienu reisu no Valmieras.

## Vēsture
Pietura uzbūvēta laikā no 2023. līdz 2024. gadam. Sākumā bija plānots to saukt par "Alfu".

## Atsauces
Tomass Rams

**Tomass fon Rams** (, 1564–1631), arī **Toms Rams**, bija Rīgas rātskungs, no 1621. gada birģermeistars.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1564. gadā Rīgas monētu meistara Kristofera Rama (miris pirms 1572. gada) ģimenē. Studēja tieslietas Helmštetes, Leipcigas un Heidelbergas Universitātēs (*Thomas Ramus Rigensis*, 1585–1595).
Pēc atgriešanās dzimtenē apprecējās ar Rīgas birģermeistara Nikolaja Eka meitu un 1600. gadā kļuva par Rīgas rātskungu. Poļu—zviedru kara laikā pēc konflikta ar ģildēm 1606. gadā viņu kopā ar Nikolaju Eku izsūtīja trimdā, bet pēc pamiera noslēgšanas 1612. gadā viņi atgriezās Rīgā. No 1614. līdz 1617. gadam Rams bija pilsētas fogts, 1616. gadā viņš bija Rīgas delegāts Varšavas seimā. 1618. gadā tiesu izpildītājs un pēc tam līdz 1619. gadam Rīgas virsfogts. 1618. gadā Rīgas delegāts Kurzemes landtāgā Jelgavā. 1619. gada sākumā viņu iecēla par Rīgai piederošo Ikšķiles un Salaspils muižu inspektoru. 1620. gadā viņš bija Rīgas sūtnis Viļņas galmā. 

1621. gada zviedru aplenkuma laikā Rams veda sarunas sarunas ar karali Gustavu II Ādolfu par Rīgas padošanos 16. septembrī. 1621. gada 19. oktobrī Tomasu Ramu ievēlēja par Rīgas birģermeistaru. Zviedrijas karalis viņu 1622. gadā apdāvināja ar zemes īpašumiem un 1624. gada 28. augustā iecēla dižciltīgo kārtā. 1627. gadā viņš apprecējās ar Margaretu fon Fārensbahu.   
 
Miris 1631. gada 16. februārī, apglabāts Tallinas katedrālē.

## Atspoguļojums kultūrā
Rātskungs Toms Rams pieminēts Rutku Tēva vēsturiskajā romānā "Trīs vella kalpi".

## Atsauces