open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aleksandrs Sarma

**Aleksandrs Sarma** (1902—1940), dzimis **Aleksandrs Freivalds**, bija Latvijas Bruņoto spēku virsnieks. Pēc Latvijas okupācijas, nevēloties izpaust dienesta noslēpumus, 1940. gada rudenī izdarīja pašnāvību nošaujoties.

## Dzīves gājums

### Bērnība un jaunība
Aleksandrs Sarma dzimis Meizakilā, tagadējās Igaunijas teritorijā, 1902. gada 18. jūnijā. Beidzis Pērnavas ģimnāziju.

### Latvijas Brīvības cīņās
1919. gada 12. jūlijā Sarma kā brīvprātīgais piesakās 7. atsevišķajā bataljonā, kur tiek ieskaitīts 2. rotā, 9. augustā bataljonu iekļauj 9. Rēzeknes kājnieku pulkā. 1919. gada 16. septembrī tiek atvaļināts.

Dienesta gaitas Sarma atsāk 1922. gadā, 30. septembrī iestājies Latvijas Kara skolas Artilērijas nodaļā, to beidz 1924. gada 1. septembrī leitnanta dienesta pakāpē un tiek ieskaitīts Daugavgrīvas artilērijas III baterijā. 1925. gada 1. augustā tiek iecelts par vada komandieri III baterijā, 1926. gada 1. septembrī pārcelts uz II bateriju. 1927. gada 17. novembrī paaugstināts par virsleitnantu un 1929. gada 1. oktobrī beidz Artilērijas virsnieku kursus. Pateicoties savām igauņu valodas zināšanām no 1930. gada 2. jūnija līdz 25. augustam piekomandēts Igaunijas krasta artilērijai.

1934. gada 3. martā iecelts par Krasta artilērijas pulka V baterijas vecāko virsnieku un 7. novembrī apbalvots ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1937. gada 10. februārī paaugstināts par kapteini un iecelts par V baterijas komandieri, ar 1. martu - pulka adjutants. 1938. gada 29. septembrī iecelts par Artilērijas inspektora štāba Inspekcijas nozares vecāko adjutantu. 1940. gada janvārī maina uzvārdu no „Freivalds” un „Sarma”.

1940. gada 11. maijā Sarmu apbalvo ar V šķiras Viestura ordeni.

### Pēc Latvijas okupācijas
Pēc Latvijas okupācijas un Latvijas armijas iekļaušanas Sarkanās armijas sastāvā, par kapteini Sarmu uzreiz interesi izrāda Padomju izlūkdienesti — viņš ir Artilērijas inspektora štāba mobilizācijas virsnieks, kura ziņā ir rezerves virsnieku un karavīru saraksti. Jau 1940. gada vasarā Sarmam vairākkārt tiek izteikti piedāvājumi kļūt par NKVD ziņotāju, taču viņš tos kategoriski noraida. Nojaušot briesmu tuvošanos, Sarma sāk ikdienā nēsāt līdzi pielādētu dienesta ieroci un jau 2. augustā uzraksta atvadu vēstuli savai līgavai.

Pēdējo reizi kapteini Sarmu pratina 1940. gada 29. septembrī — kārtējo reizi solot materiālus labumus apmaiņā pret dienesta biedru nodošanu. Sarma ar smaidu atstāj pratinātāja kabinetu un atgriezies darba vietā iznīcina visus savā rīcībā esošos dokumentus un vēstules. Pēc tam Sarma nodod sava rakstāmgalda atslēgu dienesta biedram kapteinim Stūrem, paskaidrojot, ka viņa pienākumi nu ir Stūres ziņā. 29. septembra vakarā kapteinis Sarma draugu lokā ir uzkrītoši jautrs, viņš niekojas ar savu dienesta pistoli un smaida. Īsi pēc pusnakts klātesošie blakus istabā sadzird šāvienu.

Atsakoties sadarboties ar okupācijas varu, kapteinis Aleksandrs Sarma ar šāvienu sirdī laupa sev dzīvību 1940. gada 29. septembrī.

Izvadīts no Kara slimnīcas 1940. gada 2. oktobrī, apbedīts Garnizona kapos. Pēc čekistu rīkojuma zemes klēpī kapteinis Sarma guldīts formas tērpā bez virsnieka zīmotnēm.

## Atsauces
Slovnaft

[thumb|240px|''Slovnaft'' [naftas pārstrādes rūpnīca Bratislavā]]
***Slovnaft, a.s.*** ir Slovākijas enerģētikas uzņēmums. Tas ir viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. Uzņēmuma īpašnieks ir Ungārijas *[[MOL Group]]*. Tā galvenais birojs atrodas Bratislavā. Uzņēmums ir dibināts 1949. gadā.

Uzņēmums nodarbojas ar naftas pārstrādi, iegūstot degvielu un dažādas ķīmiskās vielas. *Slovnaft* arī nodarbojas ar degvielas tirdzniecību, kā arī ar siltuma un elektrības ražošanu.

## Vēsture
Uzņēmuma pirmsākumi rodami 1895. gadā, kad Bratislavā tika dibināts naftas pārstrādes uzņēmums *Apollo*.

1944. gadā, Otra pasaules kara laikā rūpnīcu sabombardēja. Tā daļēji atsāka darbu 1945. gadā.

1949. gada 1. maijā tika dibināts valsts uzņēmums *Slovnaft*. Sākās jaunas rūpnīcas būvniecība. Tā darbu sāka 1956. gadā, un ar PSRS tika noslēgts naftas piegādes ilgtermiņa līgums. 1962. gada jēlnaftu sāka saņemt no cauruļvada *Družba*.

1992. gada 1. maijā *Slovnaft* reorganizēja par akciju sabiedrību.

2000. gadā Ungārijas enerģētikas uzņēmums *[[MOL Group|MOL]]* iegādājās 36,2 % *Slovnaft* akcijas. Līdz 2004. gadam *MOL* bija ieguvis 98,4 % kapitāldaļu.

2021. gada martā *Slovnaft* vienojās par uzņēmuma *Normbenz Slovakia s.r.o.* iegādi; tam bija 19 *[[Lukoil]]* zīmola degvielas uzpildes stacijas Slovākijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā vietne
Ivars Silārs

**Ivars Silārs** (dzimis  Aizputē, miris ) bija latviešu ārsts, politiķis un diplomāts.

## Dzīvesgājums
I. Silāra tēvs ticis politiski represēts, izsūtīts katorgas darbos.

Ģimenes biogrāfijas dēļ nevarējis studēt tieslietas. 1962. gadā absolvējis Rīgas Medicīnas institūta Vispārējās ārstniecības fakultāti. Pēc tam sācis strādāt par ārstu Aizputes rajona slimnīcā (strādājis līdz 1964. gadam), no 1964. līdz 1992. gadam strādājis Rīgā, Jūrmalā, Priekulē.

## Politiskā darbība
1988. gadā piedalījies LNNK Jūrmalas nodaļas dibināšanā, nodaļu arī vadījis. 1990. gadā tika ievēlēts Latvijas Republikas Augstākajā Padomē, balsojis par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.

1992. gadā izstājies no LNNK. 1993. gadā ievēlēts 5. Saeimā no "Latvijas Ceļa" saraksta (ir starp apvienības dibinātājiem, bet 2000. gadā izstājās no tās). Saeimā vadījis Aizsardzības un iekšlietu komisiju, Nacionālās drošības padomes loceklis. Noziedzības novēršanas nacionālās padomes un Kriminoloģijas pētniecības izveidošanas veicinātājs. I. Silārs arī ierosināja un panāca bijušajo VDK darbinieku un aģentu ievēlēšanas Saeimā aizliegumu. 1995. gadā nolicis deputāta mandātu.

No 1995. līdz 2000. gadam bija Latvijas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Izraēlā.

2000. gadā saņēmis III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, ticis apbalvots ar 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* "Latvijas ļaudis" lapa
Dzjiaņa

**Dzjiaņa** (, *Jí'ān*) ir pilsēta Ķīnas dienvidaustrumos, Dzjansji provincē. Administratīvi veido prefektūras līmeņa municipalitāti ar vairāk kā 4 miljoniem iedzīvotāju, bet pašas Dzjiaņas municipālajos rajonos dzīvo ap 540 tūkstošiem cilvēku. Izvietojusies provinces dienviddaļā Gaņdzjanas upes krastos ap 200 km uz dienvidiem no provinces galvaspilsētas Naņčanas.

## Administratīvais iedalījums
Dzjiaņas prefektūras līmeņa pilsēta administratrīvi iedalās divos urbānajos rajonos (*Qū*, Dzjidžou un Cjinjuaņa), kas principā veido pašu Dzjiaņas pilsētu, vienā apriņķa līmeņa pilsētā (*Shì*; Dzjinganšaņa), kā arī 10 apriņķos (*Xiàn*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Asiņošana

thumbnail|Asiņojošs pirksts
**Asiņošana** () ir asiņu izplūšana no asinsvadiem. Asiņošanas cēloņi lielākoties ir trauma, ateroskleroze, aneirismas izmainīta asinsvada plīsums, deģenerēšanas procesi un iekaisumi apkārtējos audos, kas var pāriet uz asinsvada sienu un to bojāt, asinsvada palielināta caurlaidība, asins sastāva pārmaiņas. Asiņošana ir iedalīta arteriālajā, venozajā un kapilārajā asiņošanā, kā arī parenhimatozo orgānu asiņošanā un jauktajā asiņošanā.

Asiņošanas intensitāte un sekas ir atkarīgas no asiņošanas veida, straujuma, asinsvada lieluma un tā atrašanās vietas. Svarīga nozīme ir arī organisma vispārējam stāvoklim, asinsspiedienam, vecuma un dzimumam, jo vīrieši asiņošanu panes sliktāk nekā sievietes. Asiņošana rada smagus vielmaiņas un orgānu funkcionālos traucējumus, jo traucēta audu apgāde ar skābekli. Sevišķi jutīgas pret skābekļa trūkumu ir smadzenes. Ja cilvēks ir zaudējis apmēram vienu trešdaļu asiņu, ir apdraudēta cilvēka dzīvība. Asiņošanu ir iespējams apturēt ar spiedošu pārsēju, žņaugu vai ķirurģiski. Iespējams pielietot arī asiņošanu apturošus medikamentus. Asiņošanas dēļ zaudētās asinis var kompensēt, veicot asins pārliešanu.
Baroka mūzika

[thumbnail|[Johans Sebastiāns Bahs ir viens no baroka mūzikas pārstāvjiem]]
**Baroka mūzikas** stilam ir raksturīga monumentalitāte, dekorativitāte, dramatiskā patētika un spraiga dinamika. Šajā laikā radās un attīstījās vairāki jauni vokālās un instrumentālās mūzikas žanri kā opera, kantāte, oratorija, koncerts un svīta. Nostiprinājās ģenerālbass, izveidojās mažorminora skaņkārtu sistēma, attīstījās hromatisms un bija raksturīga polifoniskā un homofoniskā mūzikas rakstības veida mijiedarbība.

Baroka mūzikas pazīstamākie pārstāvji no Vācijas ir Johans Sebastiāns Bahs, Georgs Frīdrihs Hendelis un Heinrihs Šics, bet no Itālijas ir Arkandželo Korelli, Klaudio Monteverdi un Antonio Vivaldi.
Cirkulis

thumbnail|Divu veidu cirkuļi
**Cirkulis** ir zīmēšanas instruments, kam ir vairāki veidi un izmantošanas iespējas. Matemātikā cirkulis ir abstrakts instruments, ar ko var konstruēt jebkuru riņķa līniju, ja ir zināms tās centrs un rādiuss. Ar cirkuli var izpildīt arī jebkuru Eiklīda konstrukciju pēc Mora-Maskeroni teorēmas.

Rasēšanas cirkulis ir instruments riņķa līnijas loku zīmēšanai, taisnes nogriežņu garumu salīdzināšanai un atlikšanai. Cirkulis ir lietots jau Senajā Mezopotāmijā. Metāla cirkuļi no pirmā gadsimta ir atrasti izrakumos Pompejos, kā arī gallu kapu uzkalniņos Francijā.

Dalīšanas cirkulis ir zīmēšanas instruments, ar ko doto nogriezni var sadalīt vienādās daļās vai attiecīgas reizes samazināt. Dalīšanas cirkuli ir izgudrojis itāļu zinātnieks Galileo Galilejs. Dalīšanas cirkuli izmanto ģeodēzijā, topogrāfijā un ģeometrijā. Šā veida cirkuļa abās kājās ir garenveida izgriezumi. Savietojot kājas, izgriezumi sakrīt un pa tiem var bīdīt skrūvi, ko nostiprina vajadzīgajā punktā.
Asonanse

**Asonanse** () ir vienāds, saskanīgs vai mērķtiecīgs patskaņu un divskaņu atkārtojums. Līdzīga asonansei ir aliterācija, kad atkārtojas līdzskaņi. Nereti šos abus stilistikas elementus lieto kopā, kā arī tos bieži izmanto latviešu tautasdziesmās, bet asonanses vairāk izmanto pantmērā nekā prozā. Mūsdienās asonanses tiek bieži izmantotas dziesmu vārdos, laikrakstu virsrakstos, televīzijas šovos un citur.

## Atsauces
Dokuments

thumbnail|Dzimšanas apliecība
**Dokuments** ir jebkurš materiāls objekts kā papīrs, perfokarte, filma, skaņu plate vai magnētiskā lente, kurā fiksēta informācija un kurš paredzēts tās saglabāšanai un tālāknodošanai. Personas dokuments apliecina pilsoņa personību, piemēram, pase vai ID karte, vai arī darba vietu un amatu, skolu vai piederību kādai organizācijai. Vēstures dokuments satur informāciju par noteiktu laikmetu un tā laika ekonomiku, politiku un kultūras dzīvi.

Dokuments tiesībās ir noteiktā kārtībā un formā sastādīts akts, kas apliecina kādu juridisku faktu, piemēram, dzimšanas datus, laulības faktu vai darba stāžu. Dokuments parasti tiek sastādīts rakstiskā formā, taču likumā noteiktos gadījumos par dokumentu var uzskatīt arī fotogrāfiju, skaņu ierakstu, video vai citus pierādījumus. Dokumentu noformēšanas un sastādīšanas kārtību noteic likumi, kā arī valsts standarti. Par dokumentu viltošanu paredzēta kriminālatbildība.
Apdzīvota vieta

[thumbnail|[Limbaži|Limbažu centrālais laukums]]
**Apdzīvota vieta** jeb **apmetne** ir iedzīvotāju izvietojuma pamatvienība, ilgstoša, patstāvīga vai sezonāla cilvēku dzīves vieta, kur izveidojušies materiāli priekšnoteikumi kā mājokļi un komunikācijas. Apdzīvotās vietas var iedalīt pēc to administratīvās un saimnieciskās nozīmes, iedzīvotāju skaita un nodarbinātības, apbūves īpatnībām un apdzīvotības blīvuma.

Apdzīvotas vietas var būt ļoti dažāda lieluma un attīstības līmeņa, sākot no mazām lauku kopienām līdz lielām pilsētām ar sarežģītu infrastruktūru un lielu iedzīvotāju skaitu.

## Skatīt arī

* Latvijas lielāko apdzīvoto vietu uzskaitījums
* Skrajciems
Valsts darba inspekcija

**Valsts darba inspekcija** (VDI) ir Labklājības ministrijas pārraudzībā esoša tiešās pārvaldes iestāde, kuras galvenā funkcija ir valsts uzraudzības un kontroles īstenošana darba tiesisko attiecību un darba aizsardzības jomā. VDI darbību reglamentē VDI likums. Valsts darba inspekcijas misija ir panākt darba tiesisko attiecību un darba aizsardzības likumdošanas ievērošanu Latvijā, lai mūsu valstī tiktu izveidota un uzturēta droša, veselībai nekaitīga darba vide un korektas darba tiesiskās attiecības, tādējādi samazinot arodslimnieku skaitu un nelaimes gadījumos darbā cietušo skaitu.

## Vēsture

1992. gadā, lai izveidotu vienotu valsts kontroles un uzraudzības sistēmu darba jautājumos, Latvijas Republikas Ministru Padome pieņēma lēmumu “Par Valsts darba inspekcijas izveidošanu”, kura darbotos Labklājības ministrijas pārziņā.

1993. gadā Valsts darba inspekcija 28 cilvēku sastāvā uzsāk darbu Rīgā, Kr. Valdemāra ielā 38.

## Valsts darba inspekcijas funkcijas
* uzrauga un kontrolē darba tiesisko attiecību un darba aizsardzības normatīvo aktu prasību ievērošanu; 
* kontrolē, kā darba devēji un darbinieki savstarpēji pilda darba līgumos un darba koplīgumos noteiktos pienākumus;
* konsultē darba devējus un darbiniekus par darba tiesiskajām attiecībām un darba aizsardzību; veicina sabiedrības izpratni par darba tiesību un darba drošības normu ievērošanas nozīmību;
* veicina sociālo dialogu; 
* veic pasākumus, lai sekmētu domstarpību novēršanu starp darba devēju un darbiniekiem un, ja nepieciešams, pieaicina darbinieku pārstāvjus; 
* analizē darba tiesisko attiecību un darba aizsardzības jautājumus, lai sniegtu priekšlikumus par normatīvo aktu pilnveidošanu; 
* normatīvajos aktos noteiktajā kārtībā veic nelaimes gadījumu darbā izmeklēšanu un vienotu reģistrāciju;
* normatīvajos aktos noteiktajā kārtībā piedalās arodsaslimšanas gadījumu izmeklēšanā;
* kontrolē darba vietās esošo darba aprīkojumu, kā arī personāla individuālo un kolektīvo aizsardzības līdzekļu, veselībai kaitīgo un bīstamo vielu izmantošanu atbilstoši normatīvo aktu prasībām;
* sniedz Labklājības ministrijas kompetento institūciju darba aizsardzības jautājumos izvērtēšanas komisijai informāciju par darba aizsardzības jautājumos kompetento institūciju un speciālistu darbību darba aizsardzības jomā šā likuma 4.panta 2.punktā minētajos Darba inspekcijas uzraudzībai un kontrolei pakļautajos objektos;
* sniedz darba devējiem un darbiniekiem bezmaksas konsultācijas par darba tiesisko attiecību un darba aizsardzības normatīvo aktu prasībām;
* organizē Eiropas Darba drošības un veselības aģentūras nacionālā kontaktpunkta izveidi un nodrošina tā darbību.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Valsts darba inspekcijas oficiālā mājaslapa
* Eiropas Darba drošības un veselības aģentūra 
* Stradavesels.lv
Volodimirs Korolenko

**Volodimirs Korolenko** (; dzimis , miris ) bija ukraiņu rakstnieks, žurnālists un publicists.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1853. gadā Žitomirā apriņķa tiesneša ģimenē. Mācījās ģimnāzijā Žitomirā, vēlāk Rivnē. 1871. gadā iestājās Sanktpēterburgas Tehnoloģiskajā institūtā, vēlāk līdzekļu trūkuma dēļ pārgāja uz Pētera Lauksaimniecības akadēmiju.

Sakarā ar iesaistīšanos narodņiku kustībā viņu 1876. gadā nometināja Kronštatē policijas uzraudzībā. Pēc atbrīvošanas 1877. gadā Korolenko  iestājās Santpēterburgas Kalnu institūtā. 1879. gadā revolucionārās darbības dēļ tika izsūtīts uz Vjatkas guberņas Glazovu (mūsdienu Udmurtijā), vēlāk dzīvoja izsūtījumā arī citur. 1881. gada martā atteicās zvērēt uzticību jaunajam Krievijas caram Aleksandram III un tika izsūtīts uz Jakutiju.

1885. gadā atgriezās no ieslodzījuma un apmetās Ņižņijnovgorodā, kur nodzīvoja līdz 1895. gadam, kļūdams par pazīstamu rakstnieku. Deviņdesmitajos gados daudz ceļoja pa Krieviju, 1895. gadā apmeklēja Vispasaules izstādi Čikāgā. No 1895. līdz 1900. gadam dzīvoja Santpēterburgā, kur bija žurnāla "Krievu bagātība" (*Русское богатство*) galvenais redaktors. 1900. gadā Korolenko ievēlēja par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas locekli, bet 1902. gadā viņš atteicās no akdēmiķa grāda, protestējot pret Maksima Gorkija izslēgšanu no akadēmijas.

No 1900. gada līdz savai nāvei 1921. gadā dzīvoja Poltavā, kur apglabāts.

## Piemiņa
Par godu Korolenko nosaukta Poltavas Nacionālā pedagoģiskā universitāte.

## Ārējās saites
Mazais Klusais ezers

**Mazais Klusais ezers** (arī Mazais Dziļais ezers, Mazais Klusais II ezers) ir neliels beznoteces meža ezeriņš Augšdaugavas novada Līksnas pagastā. Izvietojies purvainā ieplakā pagasta dienviddaļā uz rietumiem no Daugavpils—Rēzeknes dzelzceļa. 

## Atsauces
U. S. Steel Košice

thumb|240px|''U. S. Steel Košice'' metalurģijas rūpnīca
***U. S. Steel Košice, s.r.o.*** ir Slovākijas metalurģijas uzņēmums. Tas ir viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. Uzņēmuma īpašnieks ir ASV *[[U. S. Steel]]*. Uzņēmums atrodas Košicē. Dibināts 2000. gadā.

Uzņēmums ražo tērauda izstrādājumus.

## Vēsture
1959. gada 1. aprīlī dibināts Austrumslovākijas metalurģijas uzņēmums (***Východoslovenské železiarne***, ***VSŽ***). 1960. gada janvārī Košicē sākta rūpnīcas būvniecība. Pirmā domna iedarbināta 1965. gadā. Beidzamie darbi pabeigti 1966. gadā. Ogles rūpnīcai piegādāja no Ostravas Čehijas ziemeļaustrumos, bet dzelzs rūdu — no Krivijrihas Ukrainā.

1989. gadā rūpnīca pārveidota par valsts uzņēmumu. 1990. gadā tas privatizēts un pārdēvēts par ***VSŽ akciová spoločnosť***, valstij paturot 37 % kapitāldaļu.
1998. gadā uzņēmums bankrotēja.

2000. gada 24. novembrī rūpnīca pārdota ASV metalurģijas uzņēmumam *[[U. S. Steel]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā vietne
Voldemārs Strīķis

**Voldemārs Strīķis** (dzimis  Geidžos vai pēc citiem avotiem Mažeiķos) ir latviešu lauksaimniecības ekonomists, pasniedzējs un politiķis.

1961. gadā absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Agronomijas fakultāti. 1986. gadā papildinājies Maskavas Lauksaimniecības akadēmijā.

1963. gadā sācis strādāt Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā (kopš 1990. gada — Latvijas Lauksaimniecības universitāte) par docentu. No 1968. līdz 1987. gadam bijis Ekonomikas fakultātes dekāns, pēc tam līdz 1989. gadam Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas prorektors mācību darbā. No 1992. līdz 2001. gadam bijis Latvijas Lauksaimniecības universitātes rektors, 2005. gadā kļuva par Ekonomikas katedras vadītāju. No 1993. līdz 2001. gadam bijis Latvijas Zinātnes padomes loceklis.

1990. gadā ievēlēts Latvijas Republikas Augstākajā Padomē, balsojis par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. No 1990. līdz 1992. gadam bijis AP prezidija loceklis, vadījis Lauksaimniecības un mežsaimniecības komisiju. No 1992. līdz 1999. gadam vadījis Latvijas Lauksaimniecības un meža zinātņu akadēmijas biedrību.

Vairākkārt bijis ievēlēts Jelgavas domē no Latvijas Zemnieku savienības saraksta.

Vairāk nekā 50 zinātnisku rakstu autors. Bijis autors vai līdzautors vairākām grāmatām. 1998. gadā Strīķis tika apbalvots ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, tajā pašā gadā arī saņēmis Norvēģijas Svētā Olava ordeni. 2003. gadā ieguvis Kārļa Ulmaņa balvu. Piešķirts augstais Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktora goda nosaukums.

## Atsauces

## Ārējās saites
* "Latvijas ļaudis" lapa
Lazenku parks

**Lazenku parks** () ir lielākais parks Varšavā, Polijā. Aizņem 76 ha lielu teritoriju. Pils un parka komplekss atrodas pilsētas centrā.

Parku 18. gadsimtā dibināja karalis Staņislavs Poņatovskis. Pašreizējo parkā esošo objektu izvietojumu izveidoja karaliskie arhitekti: Dominiks Merlini, Johans Kamzecers un Johans Šuhs. Lazenku pilī karalis uzturējies no maija līdz septembrim. 19. gadsimtā parks tika pārdots Aleksandram I. 1940. gadā tas tika slēgts poļiem. 1960. gadā tika dibināts Lazenku muzejs kā Varšavas nacionālā muzeja nodaļa.

Parkā atrodas vairākas pils ēkas, četri dārzi, vairākas skulptūras (tai skaitā Friderika Šopēna piemineklis). Parks ir populāra kultūras, zinātnes un izklaides pasākumu norises vieta.

## Ārējās saites

*
Filips Noels-Beikers

**Filips Džons Noels-Beikers** (; dzimis kā **Filips Džons Beikers** , miris ) bija britu politiķis, diplomāts, akadēmiķis, sportists, 1959. gada Nobela miera prēmijas laureāts.

 Noels-Beikers bija Lielbritānijas karognesējs atklāšanas ceremonijā. Startēja vieglatlētikas 1500 m skrējienā, kur izcīnīja sudraba medaļu.  Noels-Beikers ir vienīgais Nobela prēmiju saņēmušais cilvēks, kas ir izcīnījis medaļu olimpiskajās spēlēs.

Pēc Pirmā pasaules kara Noels-Beikers iesaistījās Tautu Savienības veidošanā, bija šīs organizācijas vadošo darbinieku asistents. No 1924. līdz 1929. gadam bija profesors Londonas Universitātē starptautisko attiecību jomā, bet 1933. un 1934. gadā lasīja lekcijas Jeila Universitātē.

1924. gadā Noels-Beikers uzsāka politisko karjeru. Pārstāvēja leiboristu partiju, bija parlamenta loceklis no 1929. līdz 1931. gadam un no 1936. līdz 1970. gadam. Otrā pasaules kara laikā un pēc tam ieņēma dažādu ministru amatus kabinetā. Noels-Beikers bija daudzpusējas kodolatbruņošanās līguma atbalstītājs, bija viens no Pasaules atbruņošanās kampaņas dibinātājiem. 1959. gadā Noels-Beikers tika apbalvots ar Nobela miera prēmiju.

Noels-Beikers kā atbildīgais ministrs piedalījās 1948. gada vasaras olimpiskās spēļu rīkošanā. No 1960. līdz 1976. gadam bija Starptautiskās sporta zinātnes un fiziskās izglītības padomes priekšsēdētājs.

Noels-Beikers mira 1982. gada 8. oktobrī 92 gadu vecumā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Filipa Noela-Beikera biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā
Hulio Iglesiass

**Hulio Hosē Iglesiass de la Kueva** (; ; dzimis ) ir spāņu dziedātājs un dziesmu autors, kas visā pasaulē ir pārdevis vairāk kā 300 miljonus ierakstu 14 valodās, izdevis vairāk kā 80 albumus un vairāk kā 2600 apstiprinātu zelta un platīna ierakstu. Saskaņā ar *[[Sony Music Entertainment]]* datiem, viņš ir viens no visu laiku pasaulē komerciāli veiksmīgākajiem mūziķiem.

## Dzīves sākums
Hulio Iglesiass piedzima 1943. gada 23. septembrī Madridē. Viņa tēvs Hulio Iglesiass bija medicīnas doktors no Orenses, kurš kļuva par vienu no jaunākajiem ginekologiem valstī, bet māte Marija del Rosario de la Kueva i Perignata (1919-2002). Iglesiasa tēva senči nāk no Galisijas, bet vecāmāte no mātes puses no Puertoriko. Dzīvojot Madridē, viņš studēja jurisprudenci *CEU San Pablo* universitātē un spēlēja futbolu profesionālā līmenī, pārstāvot ''Real Madrid Castilla'' kā vārtsargs. Profesionāla futbolista karjera beidzās, kad viņš piedzīvoja nopietnu autoavāriju, nespējot staigāt divus gadus. Vēlāk par šiem gadiem viņš ir teicis, "Man bija vairāk drosmes un attieksmes kā talanta." Avārijā cieta viņa muguras lejasdaļa, bija apgrūtināta kāju darbība, un vēl vairākus gadus pēc tam viņam bija nepieciešama terapija. Slimnīcā māsa viņam iedeva ģitāru, lai būtu ar ko nodarbināt rokas. Mācoties spēlēt, viņš atklāja savu muzikālo talantu. Pēc rehabilitācijas trīs mēnešus Iglesiass studēja *Bell Educational Trust* valodas skolā Kembridžā, bet pēc tam atgriezās Madridē, lai iegūtu grādu Madrides Universitātē.

## Karjera izklaides industrijā
1968. gadā viņš uzvarēja Benidormas Starptautiskajā dziesmu festivālā, kas ir dziesmu autoru konkurss Spānijā ar dziesmu *"La vida sigue igual"*, kas vēlāk tika izmantota filmā par viņa dzīvi *La vida sigue igual*. Pēc šī konkursa viņš parakstīja līgumu ar *Discos Columbia*, kas ir *[[Columbia Records]]* Spānijas nodaļa. Iglesiass pārstāvēja Spāniju 1970. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, ieņemot ceturto vietu, aiz uzvarētājas no Īrijas Danas. Viņš startēja ar dziesmu "Gwendolyne". Drīz pēc tam viņš daudzās Eiropas valstīs iekļuva topos ar "Un Canto A Galicia" galisiešu valodā, godinot savu tēvu, kurš bija no šī reģiona. Šis singls tika pārdots miljons kopijās Vācijā. 1975. gadā viņš guva panākumus Itālijas tirgū ar dziesmu itāliski "Se mi lasci non vale". Šajā desmitgadē viņš radīja tādus ievērojamus albumus kā *A Flor de Piel* (1974, Eiropas hits "Manuela"), "El Amor" (1975) un "Soy" (1973). Viņš izpildīja arī dziesmas franču valodā, viena no populārākajām bija "Je n'ai pas changé".

## Diskogrāfija
Albumi ar platīna vai dimanta statusu

*1975: *El Amor*
*1977: *A mis 33 años*
*1978: *Aimer La Vie*
*1978: *Emociones*
*1979: *A vous les femmes*
*1980: *Sentimental*
*1981: *De niña a mujer*
*1981: *Fidèle*
*1981: *14 Suosituinta Sävelmää*
*1982: *Et l'amour crea la femme*
*1982: *Momentos*
*1983: *En Concierto*

*1983:  *Julio*
*1984: *1100 Bel Air Place* 
*1985: *Libra* 
*1990: *Starry Night*
*1994: *Crazy* 
*1995: *La Carretera*
*1996: *Tango*
*1998: *Mi Vida: Grandes Éxitos*
*2000: *Noche De Cuatro Lunas*
*2003: *Divorcio*
*2006: *Romantic Classics* 

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Staronova sinagoga

**Staronova sinagoga** (, ), arī **Jaunā Vecā sinagoga**, atrodas Prāgā, Čehijā. Šī ir vecākā sinagoga Eiropā, kas darbojas vēl joprojām.

Sinagogas celtniecība tika pabeigta 1270. gadā, šī ir viena no pirmajam gotiskajām celtnēm pilsētā. Šis ir bijis (arī mūsdienās) Prāgas ebreju reliģiskais centrs. Šī sinagoga tika saukta par Jauno sinagogu līdz laikam, kad netālu no šīs tika uzcelta vēl viena ebreju sinagoga, kas vēlāk tikusi nojaukta.

Par sinagogas svētāko vietu tiek uzskatīts šķirsts jeb Toras skapis. Vēl ievērojams ir ebreju karogs un rabīna Lēva krēsls. Netālu no sinagogas atrodas Vecā ebreju kapsēta, kas ilgu laiku bija vienīgā vieta pilsētā, kur varēja apglabāt ebrejus. Te ir apglabāts arī rabīns Lēvs.

## Ārējās saites

*
Arons Nuroks

**Arons Bērs Nuroks** (dzimis , miršanas datums nav zināms) bija Latvijas ebreju izcelsmes rabīns un politiķis. Bijis Satversmes sapulces un 3. Saeimas deputāts. Mordehaja Nuroka brālis.

## Biogrāfija
Arons Nuroks piedzima  (pēc vecā stila — ) Tukumā.

Mācījies Telšu ebreju reliģiskajā skolā, 1897. - 1901.g. studējis Berlīnes Universitātē, 1901. gadā ieguvis filozofijas doktora grādu Strasbūras Universitātē. No 1906. gada Liepājas rabīns.

1920. gadā Nuroks tika ievēlēts Satversmes sapulcē, tajā darbojās līdz 1922. gadam. 1928. gadā ievēlēts par 3. Saeimas deputātu no *[[Mizrahi (partija)|Mizrahi]]* partijas saraksta, Saeimā darbojās līdz 1931. gadam.

## Atsauces
Džāmas minarets

**Džāmas minarets** (, *Minār-e Ǧām*) ir 65 metrus augsts minarets, kas tika uzcelts ap 1190. gadu no ķieģeļiem. Slavens ar sarežģīto ķieģeļu, apmetuma un glazēto flīžu apdari. Atrodas gandrīz nepieejamā reģionā Gouras provincē, Afganistānā, pie Harīrūdas.

2002. gadā minarets tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, šajā pašā gadā tika iekļauts arī apdraudēto Pasaules mantojuma objektu sarakstā. 2014. gadā britu raidsabiedrība BBC ziņoja, ka tornim draud sabrukšana.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Minaret of Jam Archaeological Project
Kasubi kapenes

**Kasubi kapenes** ir četru Bugandas karaļu kabaku apbedījumu vieta. Atrodas Ugandas galvaspilsētā Kampalā.

Kapenes tika uzceltas 1881. gadā. Bugandas karaļi tikuši apbedīti kompleksa galvenajā ēkā. 2001. gadā tās tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 2010. gadā kapenes cieta ugunsgrēkā, kura cēlonis nav zināms. Pēc ugunsgrēka kapenes iekļautas apdraudēto Pasaules mantojuma objektu sarakstā. Pašlaik tiek plānota to restaurācija.

## Ārējās saites
* 
*
Naņčana

**Naņčana** (, *Nánchāng* — ‘Dienvidu labklājība’) ir pilsēta Ķīnas dienvidaustrumos, Dzjansji provinces galvaspilsēta. Administratīvi veido prefektūras līmeņa municipalitāti ar vairāk kā 5 miljoniem iedzīvotāju, bet pašas Naņčanas municipālajos rajonos dzīvo ap 1 miljonu 900 tūkstošiem cilvēku. Izvietojusies provinces ziemeļdaļā Gaņdzjanas upes krastos netālu no Pojanhu ezera. Naņčanā 2006. gadā uzbūvēts viens no pasaulē lielākajiem panorāmas ratiem «Naņčanas Zvaigzne» (160 m augsts, 153 m diametrā).

## Vēsture
Pilsēta dibināta Haņu dinastijas laikā 201. gadā pirms mūsu ēras ar nosaukumu **Gaņa** (赣; *Gàn*). 589. gadā pārdēvēta par **Hundžou** (洪州; *Hóngzhōu*) un pēc 763. gada tā kļuva par Dzjansi provinces centru. 959. gadā Naņčana kļuva par Tanu dinastijas dienvidu galvaspilsētu, bet 981. gadā Sunu dinastijas valdījumā tai tika atgriezts Hundžou nosaukums. No 1164. līdz 1368. gadam pilsētas nosaukums bija **Lunsjina**. Pilsēta stipri cieta Taipinu sacelšanās laikā (1850-1864). 1927. gadā norisinājās Ķīnas komunistu Naņčanas sacelšanās pret Gomiņdana režīmu, kas tiek uzskatīta par Ķīnas Tautas atbrīvošanas armijas dzimšanu.

## Administratīvais iedalījums
Naņčanas prefektūras līmeņa pilsēta administratrīvi iedalās piecos urbānajos rajonos (*Qū*, Dunhu, Sjihu, Cjinjuņpu, Vaņli un Cjinšaņhu), kas principā veido pašu Naņčanas pilsētu, un 4 apriņķos (*Xiàn*).
 
## Atsauces

## Ārējās saites
Svīta (mūzika)

**Svīta** ( — 'virkne', rinda, secība) ir baroka instrumentālās mūzikas forma, kas sastāv no četriem vai vairākiem patstāvīgiem skaņdarbiem. Parasti svītā tiek iekļautas vairākas dejas — allemande, kuranta, sarabanda, žīga,  un citas, bet svītā arī varēja būt cita veida skaņdarbi, piemēram, prelūdijas, uvertīras ,ārijas,menueti, gavotes, burē, paspjē,rondo, fūgas . Baroka laikā svītas tika rakstītas gan orķestrim, gan soloinstrumentiem. Termins "svīta" radās tika 17. gadsimta vidū, lai gan šāda tipa skaņdarbi tika sacerēti jau agrāk, bet gadsimtu vēlāk — 18. gadsimta 50. gados svītu popularitāte kritās, bet 19. gadsimtā svītas atkal kļuva populāras, piemēram, Pēteris Čaikovskis šajā laikā uzrakstīja svītu no baleta "Riekstkodis".

## Atsauces
Upes tilbītes

**Upes tilbītes** (*Actitis*) ir sloku dzimtas (*Scolopacidae*) tārtiņveidīgo putnu ģints, kas apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas bridējputnu sugas. Latvijā sastopama viena no tām — upes tilbīte (*Actitis hypoleucos*). Abas sugas ligzdo ziemeļu puslodē: upes tilbīte ligzdo Eirāzijā, bet Amerikas upes tilbīte (*Actitis macularia*) ligzdo Ziemeļamerikā.

Upes tilbītes no kopējā bridējputnu priekšteča atdalījās pirms apmēram 23—22 miljoniem gadu, oligocēna beigās. Šajā laikā Eirāzijā bija sastopama liela upes tilbīšu dažādība un, visticamākais, ka tieši Eirāzijā radās arī mūsdienu sugas.

## Kopējās īpašības
Abas upes tilbītes ir neliela auguma gājputni ar samērā īsām, dzeltenīgām kājām un vidēji garu knābi. To apspalvojums ļoti līdzīgs — pelēkbrūns ar baltu pavēdri. Vienīgi vairošanās sezonas laikā Amerikas upes tilbītei ir tumši punktotas krūtis. Tomēr ārpus vairošanās sezonas, kad tilbītes daudz ceļo un nonāk netipskos ģeogrāfiskos reģionos, tās ir samērā grūti atšķiramas. Piemēram, upes tilbīte var sasniegt Ziemeļameriku, bet Amerikas upes tilbīte Eiropu.

Upes tilbītēm ir viegli atpazīstams lidojuma raksturs, tuvu gar ūdens virsmu. Putni nav ļoti sabiedriski un lielos baros novērojami ļoti reti. Upes tilbītes ligzdo uz zemes, tuvu krasta līnijai. Barojas uz sauszemes vai seklā ūdenī, barību atrodot ar redzes palīdzību. Ķer arī kukaiņus lidojumā. Upes tilbītes barojas ar kukaiņiem, vēžveidīgajiem un citiem bezmugurkaulniekiem.

## Sistemātika
**Upes tilbīšu ģints** (*Actitis*)
*Amerikas upes tilbīte (*Actitis macularius*)
*Upes tilbīte (*Actitis hypoleucos*)

## Atsauces

## Ārējās saites
Amoss Ozs

**Amoss Ozs** (; dzimis kā **Amoss Klauzners** ) ir Izraēlas ebreju rakstnieks un žurnālists. Ben Guriona Universitātes Beerševā literatūras profesors. Viens no redzamiem divu valstu risinājuma piekritējiem Izraēlas - Palestīnas attiecībās.

Dzimis Palestīnā Austrumeiropas izcelsmes ebreju ģimenē un uzauga Jeruzalemē. Tēvs bija Izraēlas Nacionālās bibliotēkas bibliotekārs. Kad Amosam bija 12 gadu, māte izdarīja pašnāvību. 14 gadu vecumā Amoss pameta mājas un sāka strādāt Huldas kibucā, kur mainīja uzvārdu. Karojis Sešu dienu karā 1967. gadā un Jom Kipur karā 1973. gadā. Kopā ar ģimeni dzīvoja kibucā līdz 1986. gadam, kad pārcēlās uz Aradu. Pirmās literārās publikācijas no 1965. gada.

## Ārējās saites
Ozs

**Ozs** var būt:

* Amoss Ozs (עמוס עוז; dzimis 1939. gadā) — Izraēlas ebreju rakstnieks un žurnālists;
* Frenks Ozs (*Frank Oz*; dzimis 1944. gadā) — amerikāņu aktieris, režisors un leļļinieks.
Juzefs Urbanovičs

thumb|200px|Juzefa Urbanoviča kaps Varšavā
**Juzefs Urbanovičs** (; dzimis , miris ) bija Latvijas poļu izcelsmes Polijas ģenerālis (*generał broni*) un valsts darbinieks. No 1965. līdz 1971. gadam — Polijas armijas Galvenās politiskās pārvaldes vadītājs, no 1968. līdz 1984. gadam — Polijas Aizsardzības ministra vietnieks. PASP Centrālās komitejas loceklis. Piecu sasaukumu Seima deputāts.

## Dzīvesstāsts
Dzimis Pirmā pasaules kara laikā Orlā no Latvijas evakuēto Juzefa un Adeles, dzimušas Gutakovskas, ģimenē. 1920. gadā kopā ar ģimeni atgriezās Rīgā. Beidzis poļu pamatskolu, 1932. gadā īsu laiku mācījās poļu ģimnāzijā Rīgā, no kuras izstājās līdzekļu trūkuma dēļ. No 1932. līdz 1935. gadam bija metālapstrādes strādnieks. No 1934. līdz 1938. gadam mācījās Rīgas Jūrskolā. No 1935. līdz 1938. gadam — tirdzniecības flotes matrozis. No 1938. līdz 1939. gadam dienēja Latvijas armijā Alūksnē. Strādāja Rīgā tekstilrūpnīcā. 1939. gadā iestājās LKP.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par Rīgas poļu avīzes *Czerwony Sztandar* galveno radaktoru. Vācijai iebrūkot PSRS, devās uz PSRS iekšējiem apgabaliem. Kā Sarkanās armijas virsnieks cīnījās pie Maskavas un Staraja Rusas.

1943. gadā, nodibinoties poļu bruņotajiem spēkiem PSRS (t.s. Berlinga armijai), iekļāvās tās sastāvā. No 1943. līdz 1945. gadam bija 4. divīzijas komadiera vietnieks politiskajā darbā. Pēc Polijas Tautas republikas nodibināšanas strādāja Polijas armijā partijas amatos. No 1945. līdz 1952. gadam bija Polijas Kara flotes politiskās daļas priekšnieks, vēlāk līdzīgos amatos Pomerānijas kara apgabalā un Ģenerālštāba akadēmijā. No 1958. līdz 1960. gadam bija Kara politiskās akadēmijas (*Wojskowa Akademia Polityczna*) komendants. Polijas armijas Galvenās politiskās pārvaldes (*Główny Zarząd Polityczno-Wychowawczy Wojska Polskiego*) vietnieks no 1960. līdz 1965. gadam, bet no 1965. līdz 1971. gadam — tās vadītājs. No 1968. līdz 1984. gadam — Polijas Aizsardzības ministra vietnieks. No 1984. līdz 1987. gadam — Polijas vēstnieks Mongolijā. Saņēmis Polijas, PSRS un citu valstu apbalvojumus. Miris un apglabāts Varšavā.
Staņislavs Penkoslavskis

**Staņislavs Penkoslavskis** (, dzimšanas gads nezināms, miris īsi pirms ) bija poļu augstmanis, karaļa rotmistrs. Poļu Vidzemes ģenerālkomisārs, Sandomežas un pirmais Alūksnes stārasts. Litenes muižas dibinātājs.

## Dzīvesstāsts
Dzimšanas gads un vieta nezināma. Zināms, kā Staņislava tēvs Pjotrs mira pirms 1574. gada, un Staņislavs bija vecākais no četriem brāļiem. 1576. gadā kā Krakovas vojevodistes pārstāvis sejmā Toruņā. Karoja poļu armijā Livonijas kara laikā kampaņās pie Polockas, Veļikije Lukiem un Pleskavas

Stefana Batorija uzturēšanās laikā Rīgā (no 1582. gada 12. marta līdz 2. maijam) komandēja Alūksnes garnizonu un tika iecelts par Poļu Vidzemes ģenerālkomisāru. Pārbaudīja Vidzemes muižnieku titulu legalitāti. 1583. gadā pabija Krakovā, kur kārtoja jautājumus par Vidzemes valsts iekārtu. Veica muižniecības īpašumu revīziju. Piedalījās sadursmēs ar dāņiem par Piltenes bīskapiju. 1584. gadā tika ievēlēts Sejmā un tajā pašā gadā veica Sejma maršala pienākumus. Piedalījās karaļa ievēlēšanas sejmā 1587. gadā.
Tour of California

***Tour of California*** (***Amgen Tour of California***) ir ikgadējas profesionālas šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības *[[UCI America Tour]]* un ASV profesionālās riteņbraukšanas tūres kalendārā. Pirmoreiz tās notika 2006. gada 19. februārī. Astoņu dienu sacensībās tiek veikta 1045–1126&nbsp;km distance Kalifornijas štatā. Sacensības parasti sākas Nevadas pilsētā, virzoties caur sekvoju mežiem, vīna laukiem un gar Klusā okeāna krastu, finišējot Kalifornijas dienvidos Eskondido pilsētā. 2009. gada sacensības šķērsoja Kalifornijas centrālo ieleju no Mersedas uz Frezno, iegriežoties Sjerra Nevadas kalnu pakājē, pēc tam dodoties krasta virzienā. Sacensības sponsorē vietējais biotehnoloģiju uzņēmums *[[Amgen]]*.

Parasti sacensībās piedalās astoņas vai deviņas no *[[UCI WorldTour]]* komandām, tas padara *Tour of California* par vienām no svarīgākajām riteņbraukšanas sacensībām ASV, kopā ar *[[USA Pro Cycling Challenge]]*. 2006. gada 28. novembrī UCI paaugstināja to statusu no 2.1 (1.kategorijas) uz 2.HC (; *ārpus kategorizācijas*), kas ir augstākais vērtējums sacensībām *[[UCI Continental Circuits]]* kalendārā.

2010. gadā sacensības tika pārceltas no februāra uz maiju, vienlaicīgi ar *[[Giro d'Italia]]*. Tobrīd tika uzskatīts, ka tas samazinās amerikāņu skaitu *Giro* un itāļu skaitu *Tour of California*. *Tour of California* organizatori vēlējās pozicionēt sacensības kā sagatavošanos *[[Tour de France]]*, uzskatot, ka būs maz tūres kopvērtējuma pretendentu, kas izvēlēsies braukt *Giro*. Kopš šīs izmaiņas sacensības joprojām notiek maijā.

2020. gadā sacensības nenotiks finansiālu iemeslu dēļ.

## Latvijas sportistu sniegums
2015. gada sacensību trešajā posmā uzvarēja Toms Skujiņš, kļūstot arī par sacensību līderi un šo statusu nosargājot vēl trīs posmus. 2016. gada sacensībās Skujiņš uzvarēja piektajā posmā. 2018. gada sacensībās Skujiņš uzvarēja trešajā posmā un kalnu braucēju klasifikācijā.

## Kopvērtējuma uzvarētāji

## Atsauces
Kuldīgas pusmaratons

**Kuldīgas pusmaratons** ir ikgadējs pusmaratons, kas notiek Kuldīgā, Latvijā. Tas pirmoreiz tika rīkots 2006. gadā. Kopš 2007. gada tas ir arī Latvijas čempionāts pusmaratonā. Kopš 2011. gada Kuldīgas pusmaratons ir viens no skriešanas seriāla «Skrien Latvija» posmiem. Sacīkstēs rīko organizē arī skrējienus 10 km un 5 km distancē.

## Uzvarētāji
### Pusmaratons
: *Trases rekords*

## Ārējās saites
*Oficiālā mājaslapa
Volkswagen Slovakia

***Volkswagen Slovakia, a.s.*** ir Slovākijā reģistrēts *[[Volkswagen (uzņēmums)|Volkswagen]]* grupas autobūves uzņēmums. Tas ir viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. *Volkswagen Slovakia* galvenais birojs atrodas Bratislavā. Dibināts 1991. gadā.

Uzņēmums ražo *Volkswagen* grupas zīmolu automašīnas.
Tam ir rūpnīcas Bratislavā, Martinā un Košicē.

## Vēsture
1971. gadā dibināta Bratislavas automobiļu rūpnīca (***Bratislavské Automobilové Závody***, ***BAZ***), lai ražotu *[[Škoda]]* zīmola modeļus. Tā izlaida arī savus modeļus.

Pēc Dzelzs priekškara krišanas Čehoslovākijas valdība organizēja starptautisku konkursu par Bratislavas automobiļu rūpnīcas privatizāciju. Tajā uzvarēja  Vācijas autobūves uzņēmums *[[Volkswagen (uzņēmums)|Volkswagen]]*, un 1991. gada maijā iegādājās 80 % rūpnīcas kapitāldaļu. Rūpnīca turpināja izlaist *Škoda* zīmola modeļus. 1992. gadā sāka ražot *[[Volkswagen Passat]]*, vēlāk arī citus *Volkswagen* modeļus.

1998. gadā *Volkswagen* iegādājās atlikušās *BAZ* akcijas, un uzņēmums pārdēvēts par *Volkswagen Slovakia*.

2000. gadā Martinā atvērta jauna rūpnīca.

## Produkcija
* *[[Audi Q7]]*
* *[[Porsche Cayenne]]*
* *[[Volkswagen Touareg]]*
* *[[Volkswagen Golf|Golf]]* *[[4motion|Syncro]]* pilnpiedziņa
* *[[Volkswagen up!]]*
** *[[SEAT Mii]]*
** *[[Škoda Citigo]]*

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Volkswagen Slovakia'' vietne
Butrinti

**Butrinti** (, , , *Bouthrōtón*) ir Senās Grieķijas un vēlāk Romas pilsēta Epīras vēsturiskajā reģionā. Atrodas mūsdienu Sarandas rajonā, Albānijā, ap 14 km uz dienvidiem no Sarandas un netālu no Albānijas robežas ar Grieķiju. Daļa no Butrintu nacionālā parka.

Tikusi apdzīvota jau aizvēsturiskajos laikos. Pamesta viduslaikos, kad pēc lielas zemestrīces lielākā daļa pilsētas tika applūdināta un te izveidojās purvi. Pirmie arheoloģiskie izrakumi sākti 1928. gadā. 1992. gadā Butrinti tika iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 1997. gadā pēc lielas politiskās un ekonomiskās krīzes valstī UNESCO iekļāva Butrintus apdraudēto Pasaules mantojuma objektu sarakstā aizsardzības, pārvaldības, saglabāšanas trūkuma un marodierisma dēļ. No apdraudēto Pasaules mantojuma objektu saraksta izņemti 2005. gadā.

2000. gada novembrī tika izveidots **Butrintu nacionālais parks**, kas ir viena no nozīmīgākajām arheoloģisko izrakumu vietām valstī. Nacionālais parks ir iekļauts arī Rāmsaras mitraiņu sarakstā.

## Ārējās saites
* 
* Butrintu nacionālais parks
Jānis Korņiļjevs

**Jānis Korņiļjevs** jeb **Ivans Korņiļjevs** (;  — ) bija Latvijas krievu izcelsmes politiķis. Bijis 3. un 4. Saeimas deputāts.

## Biogrāfija
Jānis Korņiļjevs piedzima  Višgorodas pagastā zemnieku ģimenē. Mācījās Ostrovas reālskolā. 1919. gadā Pēterburgas Universitātē sāka studēt tiesību zinātni, taču drīz bija spiests mācības pārtraukt.

Korņiļjevs darbojās Augšpils (bijušā Višgorodas) un Gauru pagasta padomē. 1928. gadā ievēlēts Abrenes apriņķa pašpārvaldē. Tajā pašā gadā kļuva par 3. Saeimas deputātu. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā, kurā darbojās līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gadā. Pēc apvērsuma neilgu laiku strādāja Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijā. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā Korņiļjevs tika pierunāts sadarboties ar NKVD, pamatojot to ar viņa rīcībā esošiem kompromitējošiem materiāliem.

 arestēts sakarā ar sadarbību ar Latviešu zemnieku savienības labējo spārnu Saeimā un dalību Baltajā kustībā un Krievijas Vismilitārajā savienībā, ko Korņiļjevs noliedza.  viņam tika piespriesti 10 gadi spaidu darbos. 1956. gadā atbrīvots. Miris veco ļaužu pansionātā Rīgā .

## Atsauces
Mcheta

**Mcheta** () ir pilsēta Gruzijā, Mchetas-Mtianeti mhares administratīvais centrs. Pilsēta atrodas ap 20 km uz ziemeļiem no valsts galvaspilsētas Tbilisi, pie Aragvi ietekas Kūrā.

## Vēsture
Pilsēta tikusi dibināta 1. tūkstošgades otrajā pusē p.m.ē., tiek uzskatīta par vienu senākajām joprojām apdzīvotajām vietām pasaulē. Viduslaikos šis bija nozīmīgs tirdzniecības, reliģijas un amatniecības centrs. Te atradusies gruzīnu baznīcas galvas katolikosa rezidence. Mūsdienās populārs tūrisma centrs. Starp ievērojamākajiem reliģiskajiem kultūras objektiem ir Svetichoveli katedrāle un Džvari klosteris.

1994. gadā Mchetas vēsturiskie pieminekļi tika iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, kopš 2009. gada atrodas arī apdraudēto Pasaules mantojuma objektu sarakstā. 2014. gadā pilsētai tika piešķirts "svētās pilsētas" statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Džaja

**Džaja** ( — ‘Uzvaras kalns’), agrāk — **Karstensa piramīda** (), ir kalns Indonēzijas austrumos, Jaungvinejas salas un visas Okeānijas augstākā virsotne. Izvietojies salas rietumdaļā Maokes kalnu Sudirmana grēdā. 4884 m augstā Džaja ir Karstensa masīva augstākā virsotne; citas masīva virsotnes ir Samantri (4870 m), Nga Pulu (4863 m) un Austrumu Karstensa smaile (4808 m). Masīvs veidots galvenokārt no kristāliskajiem iežiem, līdz 3800 m augstumam klāts ar tropiskajiem mežiem. Līdz 20. gadsimta otrajai pusei kalna virsotni klāja ledāji un sniega līnija stiepās līdz 4400 m augstumam. Mūsdienās virsotne ir brīva no ledus un ledāji saglabājušies tikai kalna nogāzēs. Kalna masīvs, tāpat kā liela daļa Maokes grēdas 1919. gadā iekļauta Lorenca nacionālajā parkā.

Augstkalnes ap virsotni bija apdzīvotas jau pirms eiropiešu ierašanās un vietējie iedzīvotāji kalnu sauca par **Nemankavi** *(Nemangkawi)*. Eiropieši kalnu nodēvēja par Karstensa piramīdu par godu holandiešu jūrasbraucējam Janam Karstensonam, kurš kalnu un tā virsotni klājošos ledājus skaidrā dienā no piekrastes novēroja 1623. gadā. Novērojums neapstiprinājās vairāk kā divus gadsimtus un Karstensonu Eiropā izsmēja par pie Ekvatora redzēto ledu.

Kalna ledājus pirmais sasniedza holandiešu ceļotājs Hendriks Alberts Lorencs 1909. gadā. Jau 1919. gadā Nīderlandes Austrumindijas valdība ap kalnu izveidoja 3000 km² lielu Lorenca dabas pieminekli, kas vēlāk pārtapa par nacionālo parku.

Pirmo mēģinājumu uzkāpt kalna virsotnē veica holandiešu ekspedīcija Antona Koleina vadībā 1936. gadā. Tā kā nebija zināms, kura no trijām virsotnēm ir augstākā, tika nolemts uzkāpt visās. 5. decembrī tika uzveiktas Austrumu Karstensa smaile un Nga Pulu, bet nelabvēlīgie laika apstākļi neļāva uzkāpt Karstensa piramīdā. Tā kā tajā laikā kalna virsotnes klāja ievērojama ledus sega, tiek pieļauts, ka Nga Pulu tajā laikā bija masīva augstākā virsotne. Šobrīd augstākajā virsotnē Džajā pirmais uzkāpa austriešu alpīnists Heinrihs Harrers 1962. gadā kopā ar austrāliešu, jaunzēlandiešu un holandiešu komandu.

No 1965. līdz 1969. gadam kalns tika dēvēts pirmā Indonēzijas prezidenta Sukarno vārdā par **Sukarno kalnu** *(Puntjak Soekarno)*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ivans Bella

**Ivans Bella** (*Ivan Bella*; dzimis ) ir Slovākijas pirmais kosmonauts, gaisa spēku lidotājs, pulkvedis. 1999. gadā veicis lidojumu kosmosā ar Krievijas kosmosa kuģi.

Ivans Bella dzimis Dolna Lehota ciemā netālu no Brezno. 1979. gadā viņš pabeidza vidusskolu un iestājās militārajā ģimnāzijā Banska Bistricā. No 1983. līdz 1987. gadam mācījās kara lidotāju akadēmijā Košicē.

1987. gadā Bella sāka dienestu Čehoslovākijas Gaisa spēku frontes iznīcinātāju aviācijā. 1993. gadā viņš sāka dienestu Slovākijas Gaisa spēku 33. iznīcinātājbumbvedēju eskadriļā Malackos.

1998. gada 24. februārī Ivans Bella izgāja ārstu komisiju, lai Krievijā gatavotos kosmiskajam lidojumam Slovākijas programmas *Štefánik* (nosaukta slovāku astronoma, lidotāja, ģenerāļa Milana Štefānika vārdā) ietvaros. No 1998. gada marta līdz augustam viņš izgāja kosmonautu vispārējo sagatavošanas kursu. 3. augustā Ivans Bella tika oficiāli apstiprināts kosmosa kuģa *[[Sojuz TM-29]]* pamatapkalpē.

Ivans Bella vienīgo kosmisko lidojumu veica 1999. gada februārī, kosmosa kuģī *Sojuz TM-29* dodoties uz orbitālo staciju *[[Mir (orbitālā stacija)|Mir]]*. Uz Zemi atgriezās kosmosa kuģī *[[Sojuz TM-28]]*.

2004. gadā Bella iecelts par militāro atašeju Slovākijas vēstniecībā Maskavā.

Viņa vārdā 2001. gadā nosaukts asteroīds *22901 Ivanbella*.

## Ārējās saites

* Informācija astronaut.ru
Menuets

200px|thumb|Menueta dejas zīmējums
**Menuets** (no  un ) ir franču izcelsmes pāru deja, kas parasti ir ¾ taktsmērā. Dejai ir raksturīgs mērens temps, mazi solīši un dziļi reveransi. Mazo solīšu (*pas menus*) dēļ ir, iespējams, radies dejas nosaukums, bet pastāv arī uzskats, ka nosaukums ir cēlies no *branle à mener* vai *amener*, kas bija populāri deju veidi 17. gadsimtā Francijā. Ar vārdu "menuets" apzīmē ne tikai deju, bet arī šīs dejas mūziku un tās ritmu, lai gan dejas un ritma ātrumi bieži atšķiras.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Menueta piemērs vīriešiem un sievietēm *Menuet à deux pour un homme et une femme*,
Narbonna

**Narbonna** () ir pilsēta Francijas dienvidaustrumos, Langdokas-Rusijonas reģionā. Narbonnas ekonomika vēsturiski saistīta ar apkārtnes vīnadārziem, mainīgo Odas upes gultni un kanālu *Canal de la Robine*.

## Vēsture
Pirmā gadsimtā Narbonna bija Romas impērijas Gallijas provinces galvaspilsēta un osta. Mauri 719. gadā iekaroja vestgotu Septimaniju un valdīja pilsētā līdz 759. gadam. Mauri no Narbonnas valdīja pār Vidusjūras rietumiem, kā arī ap 720. gadu iekaroja Karkasonu. Viduslaikos Narbonna bija kataru atbalsta centrs un vēlāk ietekmīga Romas katoļu bīskapija.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Semjons Budjonnijs

**Semjons Budjonnijs** (; dzimis , miris ) bija krievu izcelsmes padomju maršals un politiskais darbinieks. Visvairāk pazīstams kā kavalērijas komandieris Krievijas pilsoņu kara laikā.

## Dzīvesstāsts
Dzimis Donas Karaspēka apgabalā t.s. "citpilsētnieku" (*иногородние*) ģimenē, t.i., nepiederēja pie kazaku sociālā slāņa. Strādāja dažādus darbus, līdz 1903. gadā tika iesaukts Krievijas armijā. Kazaku karaspēka sastāvā piedalījās Krievijas—Japānas karā. Pirmajā pasaules karā kā apakšvirsnieks karoja vācu, austriešu un Kaukāza frontē. Par drošsirdību ieguva Jura krustu pilnu komplektu.

Pēc Oktobra revolūcijas atgriezās dzimtajā staņicā. 1918. gadā šeit nodibināja kavalērijas vienību, kas darbojās pret baltajiem Donas apgabalā. Apvienojot vairākas citas daļas, 1919. gada 17. novembrī tika nodibināta 1. kavalērijas armija — viena no pazīstamākajām sarkano vienībām Krievijas pilsoņu kara laikā. Armija izcēlās kaujās Krievijā un Ukrainā pret Deņikina karaspēku. Poļu—padomju kara laikā Budjonnija armija cieta smagu sakāvi Komarovas kaujā no 1920. gada 30. augusta līdz 2. septembrim, kas bija viena no lielākajām kavalērijas kaujām kopš 1813. gada, un pēdējā lielā kauja vēsturē, kuras rezultātu izšķīra kavalērija.

Starp pasaules kariem 1932. gadā beidza Mihaila Frunzes Kara akadēmiju. 1935. gadā kļuva par vienu no pieciem pirmajiem PSRS maršaliem. Pilnībā atbalstīja Josifa Staļina politiku, tai skaitā represijas pret citiem karavadoņiem.

Pēc Vācijas iebrukuma PSRS Budjonnijs tika iecelts par dienvidrietumu virziena komandieri (*главком*). Vadīja PSRS karaspēka kaujas Ukrainā. Pēc tam, kad Umaņas kaujas un Kijivas kaujas rezultātā simtiem tūkstošu padomju karavīru krita vai tika sagūstīti, Budjonnijs tika pārcelts par Rezerves frontes komandieri. 1942. gada maijā—augustā  komandēja Ziemeļkaukāza fronti. No 1939. līdz 1952. gadam bija PSKP CK loceklis. Pēc Staļina nāves ieņēma vairākus, lielākoties ceremoniālus amatus. Miris 90 gadu vecumā.

Budjonnija vārdā nosaukts Budjonnija zirgs un karavīru cepure budjonovka.

## Ārējās saites

* Par Semjonu Budjonniju portālā "Герои Страны"
Merķine

**Merķine** () ir miests Lietuvā, Alītas apriņķa Varēnas rajonā, seņūnijas centrs. Atrodas Dzūkijas nacionālais parka teritorijā, Merķes un Nemunas satekas vietā. Viena no senākajām apdzīvotajām vietām Lietuvā.

Merķinē atrodas sens pilskalns — Bonas Sforcas paugurs. Līdz Otrajam pasaules karam atradusies Polijas teritorijā.

## Iedzīvotāji

## Ārējās saites

* Vēsture