open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Latvijas Universitātes Romas Katoļu Teoloģijas fakultāte

**Latvijas Universitātes Romas Katoļu Teoloģijas fakultāte** bija Latvijas Universitātes (LU) fakultāte 1938. — 1940. gadā, kas sāka gatavot akadēmiski izglītotus teologus ar licenciāta un doktora grādu teoloģijā.

## Vēsture
1920. gada 3. oktobrī bīskaps Antonijs Springovičs parakstīja lēmumu par Aglonas garīgā semināra dibināšanu, par semināra rektoru kļuva Jāzeps Rancāns. 1924. gadā garīgais seminārs pārcēlās uz ēku Altonavas ielā Rīgā. Pēc papildus vienošanās starp Latvijas Republiku un Svēto Krēslu 1938. gada 28. maijā Universitātes Padome nolēma agrāko LU Teoloģijas fakultāti pārdēvēt par LU Evaņģēliskās teoloģijas fakultāti un 1938. gada 15. septembrī atklāja Latvijas Universitātes Katoļu teoloģijas fakultāti. Par pirmo fakultātes dekānu ievēlēja bīskapu Jāzepu Rancānu.

### Okupācijas laikā
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 22. augustā gan Evaņģēliskās teoloģijas fakultāti, gan Romas katoļu teoloģijas fakultāti slēdza, visus mācībspēkus atlaida un visus studentus izslēdza no universitātes. Vācu okupācijas laikā 1941. gadā izveidoja **Romas katoļu Teoloģijas augstskolu**.

Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gada decembrī pēc arhibīskapa Antonija Springoviča lūguma Latvijas PSR varas iestādes atļāva atjaunot **Rīgas Garīgā semināra** darbību. Par rektoru kļuva Pēteris Strods (1892—1960), par inspektoru Kazimirs Duļbinskis (1906—1991). 1951. gada janvārī garīgo semināru slēdza, bet 1952. gada pavasarī atļāva darboties divarpus mēnešus pavasarī un tikpat rudenī, pārējā laikā semināristiem bija jāstudē privāti un jāuzturas pie prāvestiem. 1954. gada 18. decembrī garīgajam semināram piešķīra mācību iestādes statusu, un tas atsāka savu darbību pie Svētā Franciska baznīcas Kijevas ielā 16 Rīgā. 1968.-1969. mācību gadā Rīgas Garīgajā seminārā sāka uzņemt studentus no Ukrainas, bet turpmākajos gados arī no Baltkrievijas un Igaunijas, 1978.-1979. mācību gadā seminārs sāka gatavot katoļu priesterus visai PSRS, izņemot Lietuvu. 1980.—1982. gadā pie Svētā Franciska baznīcas uzcēla jaunas Rīgas Garīgā semināra ēkas.

### Pēc neatkarības atjaunošanas
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Rīgas Garīgo semināru no 1991. līdz 1994. gadam vadīja priesteris Andris Marija Jerumanis, tad līdz 2006. gadam priesteris Antons Justs. 1999. gadā pēc Rīgas metropolijas arhibīskapa ierosmes uz Rīgas Garīgā semināra bāzes nodibināja Laterāna Pontifikālās universitātes Rīgas Teoloģijas institūtu Katoļu ielā 16 Rīgā.
Latvijas Republikas un Svētā Krēsla 2000. gada līgumā bija paredzēts, ka Katoļu Baznīcai ir tiesības dibināt augstākās mācību iestādes reliģijas skolotājiem, kuras izsniegs valsts atzītus diplomus. Līgumā bija paredzēts, ka Katoļu Teoloģijas fakultātes atjaunošanu pie Latvijas Universitātes nākotnē risinās sarunās starp Latvijas Republikas valdību un Svēto Krēslu.
### Dekāni
* Jāzeps Rancāns (1938—1940)

## Atsauces
Pju pilsētvalstis

**Pju pilsētvalstis** () bija vairākas pilsētvalstis mūsdienu Mjanmas vidienē. Tās eksistēja no 2. gadsimta p.m.ē. līdz apmēram 11. gadsimta vidum. Tās nodibināja no dienvidiem migrējošie sinotibetiešu pju, kas ir senākie Mjanmas iedzīvotāji, par kuriem saglabājušās rakstiskas liecības. 

Pju pilsētvalstis eksistēja apmēram tūkstoš gadu, kad tās, sākot no 9. gadsimta, pamazām izkonkurēja Bagana. Arheoloģiskie pētījumi veikti piecās galvenajās pilsētās ar aizsardzības mūriem un vairākās nelielākās apmetnēs. Trīs no šo pilsētu atliekām 2014. gadā tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā objekts "Pju senās pilsētas". Tās ir Halina (ဟန်လင်းမြို့ဟောင်း), Beitano (ဗိဿနိုးမြို့ဟောင်း) un Šrikšetra (သရေခေတ္တရာ ပြည်). 

## Galerija

HanLin.jpg|Halina
An_ancient_ruin_in_Beikthano_Pyu_City.jpg|Beitano
20160810 - Sri Ksetra - East Zegu Temple - 9310.jpg|Šrikšetra
20160810 Gate Sri Ksetra 9207.jpg|Šrikšetra
Pyu Ancient City In Myanmar UNESCO World Heritage 003.jpg|Šrikšetra


## Ārējās saites
Sanmarīno vēsture

**Sanmarīno vēsture** ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Sanmarīno teritorijā.

## Vēsture
[thumb|Sanmarīno ir nosaukts [Kristieši|kristiešu akmeņkaļa Svētā Marina vārdā, kurš kalna nogāzē izveidoja koloniju, lai izvairītos no vajāšanas.]]
Saskaņā ar leģendu, Svētais Marins atstāja Rabas salu Horvātijā un kopā ar savu draugu Leo devās uz Rimini kā brīvmūrnieki. Kristīgās pārliecības dēļ viņš tika smagi vajāts un bēga netālu no Titāno kalna, kur uzcēla nelielu baznīcu un nodibināja moderno Sanmarīno pilsētu un valsti. Pilsētas un valsts oficiālais dibināšanas datums ir 301. gada 3. septembris.

Līdz 5. gadsimta vidum izveidojās neliela kopiena, kurai, pateicoties vietas nepieejamībai un tās nabadzībai, izdevās saglabāt mūsdienu Sanmarīno Republikas teritorijas neatkarību. 1631. gadā pāvests atzina Sanmarīno neatkarību.

Ungāru un saracēņu uzbrukumu laikā Itālijā kopiena tika nocietināta ar vaļņiem un mūriem. Otrās tūkstošgades sākumā tajā valdīja tautas sapulce, kas sastāvēja no ģimeņu galvām. 13. gadsimtā tautas sapulces varu nomainīja ievēlētās Ģenerālpadomes vara. No 11. līdz 13. gadsimtam republikas īpašumi nedaudz paplašinājās, pērkot no kaimiņiem nelielus zemes pleķīšus.

Sanmarīno pārdzīvoja revolucionāro karu laikmetu. Arī Vīnes kongress republiku neskāra.

Itālijas apvienošanās sākumposmā 19. gadsimtā Sanmarīno kalpoja kā galamērķis bēgļiem, kas tika izraidīti viņu centienos apvienot Itāliju. Tādējādi Džuzepe Garibaldi pieņēma Sanmarīno vēlmi nebūt daļai no vienotās Itālijas. Arī Napoleons Bonaparts atteicās uzņemt Sanmarīno un uz jautājumu, kāpēc viņš neieņēma Sanmarīno, atbildēja: "Kāpēc? Jo tas ir republikas paraugs."

Pirmā pasaules kara laikā, kad Itālija pieteica karu Austroungārijai, Sanmarīno arī to izdarīja 1915. gada 3. jūnijā.

Otrā pasaules kara laikā Sanmarīno pieteica karu Lielbritānijai. Vēlāk, kad Itālija aplenca Sanmarīno, Sanmarīno pasludināja neitralitāti, bet 1944. gada 21. septembrī Sanmarīno pieteica karu Vācijai.

Līdz 1968. gadam, kad Nauru pasludināja neatkarību, Sanmarīno bija mazākā valsts pasaulē. Sanmarīno ir Eiropas Padomes dalībvalsts, bet nav Eiropas Savienības dalībvalsts.

## Atsauces
Sfēriska govs

thumb|Sfēriska govs ilustrē 1996. gada Amerikas Astronomijas asociācijas sanāksmi, norādot uz aprēķinu vienkāršošanu astronomijas modelēšanā
**Sfēriska govs** ir humoristiska metafora ļoti vienkāršotiem sarežģītu parādību zinātniskiem modeļiem. Metafora, kuras izcelsme ir teorētiskajā fizikā, raksturo fiziķu tieksmi reducēt problēmu līdz vienkāršākajai iedomājamai formai, lai padarītu aprēķinus izpildāmākus, pat ja to vienkāršošana ierobežo modeļa pielietošanu realitātē.

Metafora un tās varianti (piemēram, "sfērisks zirgs vakuumā") tikuši izmantoti arī citās disciplīnās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jezups Soikans

**Jezups Soikans** (1889—1930) bija latgaliešu un latviešu virsnieks, vēlāk skolotājs un Ludzas apriņķa priekšnieks (1924—1928).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1889. gada 25. novembrī Eversmuižas pagasta Briciku ciemā zemnieka Jezupa Soikana vienpadsmit bērnu ģimenē. Mācījās Eversmuižas pagasta skolā un Ludzas divgadīgajā pilsētas skolā, tad Pleskavas reālskolā un Viļņas karaskolā, kuru absolvēja 1913. gadā.

Pirmā pasaules kara laikā Jezups Soikans bija Grodņas 103. kājnieku pulka rotas komandieris, 1915. gadā cīnījās Galīcijas frontē, kur pēc ievainojuma krita gūstā. Pēc kara beigām J. Soikanu atbrīvoja un 1919. gadā viņš atgriezās tēva mājās, strādāja pagasta tiesā un apprecējās ar Olgu Tabuleviču.

1920. gada 25. februārī viņš kļuva par Ludzas apriņķa skolu valdes priekšsēdētāju un ķērās pie pamatskolu atjaunošanas, Rēzeknē rīkoja viengadīgos skolotāju sagatavošanas kursus, kuros latviešu valodu mācīja Francis Smelters. Pēc J. Soikana ierosmes 1920. gada rudenī notika pirmā Ludzas apriņķa skolotāju konference. Žurnāls “Zīdūnis” 1922. gadā publicēja viņa rakstu sēriju “Latgolas senōtne”.

Ludzas apriņķa skolu valdes piemiņas grāmatā viņš ierakstīja:

1922. gadā Soikanu iecēla par Ludzas apriņķa priekšnieka palīgu robežapsardzības lietās, 1924. gadā par Ludzas apriņķa priekšnieku. Pēc viņa ierosmes uzcēla Ludzas tautas namu, nodibināja Latgales kultūrveicināšanas biedrību, Ludzas etnogrāfisko muzeju, Ludzas Valsts ģimnāziju, kurā viņš strādāja par vingrošanas skolotāju. J. Soikana aicināti, 1925. gada vasarā uz Ludzu atbrauca latviešu arheologi Francis Balodis un viņa asistents Valdemārs Ģinters, kuri veica arheoloģiskos izrakumus Ciblas kalnā un Odukalnā.

Miris 1930. gada 25. jūlijā Rīgā. Apbedīts Ludzā.

Viņa dēli Juris Soikans (1920—1995) un Nikolajs Soikans (1926—1980) kļuva par māksliniekiem.

## Darbi
* grāmata “Senejō Latgola” (1924) par seno latgaļu apdzīvoto teritoriju robežām un vēsturi, atstāstot teikas un leģendas par latgaļu pilskalniem.
* grāmata “Kū mums stōsta seņču kopi?” (1925) par 1890. un 1891. gada izrakumiem Odukalna senkapos, kurus Krievijas Ķeizariskās arheoloģijas komisijas uzdevumā bija veicis Vitebskas guberņas pamatskolu inspektors J. Romanovs, publicējot A. Spicina monogrāfijā *Люцинский могильник* (1893).

## Atsauces
Žoans Klarē

**Žoans Klarē** (; dzimis  Ansī) ir franču kalnu slēpotājs,  sudraba medaļas ieguvējs nobraucienā.

## Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja 2003. gada novembrī Leikluisā, Kanādā. 2009. gada decembrī Pasaules kausa sacensībās Gardenas ielejā Itālijā pirmoreiz izcīnīja vietu uz goda pjedestāla, nobraucienā ierindojoties trešajā vietā. Olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 2010. gadā, nobraucienā ieņēma 27. vietu, bet kombinācijā nefinišēja. 2011. gadā pirmoreiz startēja Pasaules čempionātā, nobraucienā ieņemot 8. vietu. 

2013. gada sākumā Pasaules kausa posmā Vengenē, Šveicē, viņš uzstādīja pasaules ātruma rekordu kalnu slēpošanā, distancē uzrādot ātrumu 161,9 km/h. 2013. gada Pasaules čempionātu bija spiest izlaist, jo neilgi pirms čempionāta sākuma guva nopietnu ceļgala savainojumu. 2019. gada Pasaules čempionātā Orē izcīnīja sudraba medaļu supergigantā. 

2021. gada janvārī Kicbīelē četrdesmit gadu vecumā Klarē ieguva otro vietu nobraucienā, kļūstot par vecāko kalnu slēpotāju, kurš jebkad kāpis uz pjedestāla Pasaules kausa posmā. Gadu vēlāk viņš atkal finišēja otrais Kicbīeles nobrauciena sacensībās, tādējādi pārspējot savu vecuma rekordu. Tas bija viņa devītais goda pjedestāls karjerā Pasaules kausa posmos.  Pekinā ieguva sudraba medaļu nobraucienā, kļūstot par vecāko olimpisko medaļnieku kalnu slēpošanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Švedagonas pagoda

**Švedagonas pagoda** () ir budistu stūpa, kas atrodasr Mjanmas lielākās pilsētas Jangonas centrā un dominē pilsētas ainavā.

Pagoda ir svarīgākā reliģiskā celtne Mjanmā. Tiek uzskatīts, ka tajā glabājas pēdējo četru pašreizējās kalpas budu relikvijas. Tradicionāli tiek uzskatīts, ka pagoda uzcelta pirms 2500 gadiem. Pirmās rakstiskās ziņas karaļa hronikās par celtni ir no 14. gadsimta. Pagoda vairrākkārt postīta, bet vienmēr atjaunota. Tā atrodas 51 metrus augstā pakalnā un pati ir 112 metrus augsta. Jangonā atļauts celt līdz 127 metriem augstas ēkas, tā nodrošinot pagodas dominanci pilsētas siluetā.

## Attēli

Shwedagon_pagoda.jpg|Pagoda 19. gadsimta sākumā
Chinthe.JPG|Ieejas vārti
Shwedagon_Pagoda_before_sunset,_Yangon,_Myanmar.jpg|tempļi
ShwedagonCrowdedDay.JPG
Shwe_Dagon_Pagoda,_2011.jpg
Shwe_Dagon.jpg
Shwedagon_Pagoda,_Buddhist_monks,_Yangon,_Myanmar.jpg
Shwedagon-Pagoda-anatomy.jpg


## Ārējās saites
Čaitijo pagoda

**Čaitijo pagoda** (), saukta arī par **Zelta akmeni**, ir budistu svētvieta Mjanmas Monas štatā.

Tā ir neliela pagoda, kas uzcelta uz granīta akmens, kas balansē kraujas malā. Ierodoties pie svētvietas, svētceļnieki — vīrieši aplīmē akmeni ar zelta lapiņām. Sievietēm aizliegts pieskarties akmenim vai pat atrasties tā tuvumā. Ticīgie uzskata, ka akmens kraujas malā ticis novietots pirms 2500 gadiem un tas nenokrīt, pateicoties Budas matam, kas iemūrēts pagodā.

## Attēli

Kyaitteyo_Pagoda,_miraculously_balanced_by_a_hair_of_Buddha,_on_Kelasa_hills,_Burma.jpg|Pagoda 1900. gadā
Kyaikhtiyo-Morning.JPG
Rocher_d'or_0003a.jpg|Pagoda naktī
Kyaikhtiyo Yathetaung.jpg|Ieejas vārti
Kim_thạch_ở_chùa_Vàng.JPG


## Ārējās saites
Nikolajs Soikans

**Nikolajs Soikans** (dzimis 1926. gada 9. septembrī Ludzā, miris 1980. gada 21. februārī Lesterā) bija latviešu grafiķis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1926. gada 9. septembrī Ludzas apriņķa priekšnieka Jezupa Soikana un viņa sievas Olgas, dzimušas Tabulevičas, ģimenē. Brālis gleznotājs Juris Soikans. Mācījās Rēzeknes un Rīgas ģimnāzijās, sižetus saviem ogles zīmējumiem meklēdams galvaspilsētas nomalēs.

Otrā pasaules kara laikā dzīvoja Rīgā, kur no Aleksandra Junkera iemācījās veidot kokgrebumu nospiedumus. 1944. gadā Nikolaju Soikanu mobilizēja vācu armija, viņš dienēja kara ziņotāju (zīmētāju) vadā, Pēc kara beigām 1945. gada maijā nokļuva Putlosas gūstekņu nometnē Vācijā, tad Lībekā, no kurienes 1947. gadā izbrauca uz Angliju, kur strādāja Ročdeilas kokvilnas vērpšanas fabrikā, vēlāk gan par divstāvīgā pasažieru autobusa šoferi, gan konduktoru. Attālināti studēja Londonas Universitātes eksporta institūtā, ko absolvēja 1954. gadā un kļuva par finanšu un eksporta speciālistu. 1962. gadā ieguva Apvienotās Karalistes pilsonību.

1952. un 1953. gadā Lesterā iznāca divas pirmās N. Soikana linogriezumu mapes ar pseidonīmu *Niklo de Martell*. Ar savu īsto vārdu viņš 1955. gadā publicēja ciklus “Ciešanu laiks” un “Akmens sprostā”. 1964. gada mape “Abstraktās impresijas” ir grāmata ar 30 japāņu paletes naža zīmējumu reprodukcijām.
1964. gadā N. Soikanu ievēlēja par Lielbritānijas latviešu mākslinieku un daiļamatnieku kopas priekšnieku. Gadu vēlāk Londonā izdeva grāmatu “Izstumtie” ar 34 kokgriezumiem un linogriezumiem, otrreiz grāmata iznāca 1977. gadā Lesterā.

Miris 1980. gada 21. februārī Lesterā.

## Darbi
Nikolaja Soikana galvenais veikums ir grafikas cikli, izdoti kā atsevišķās mapēs, tā grāmatās. Vairumam darbu ir asi apsūdzoša sociāla tematika, visām raksturīgs dziļš humānisms, visām piemīt liels talantīga un nobrieduša mākslinieka spēks.
Vēlākajiem darbiem piemīt liela nosacītība, tomēr te nav tīra abstrakcionisma, visos jaušams reālās ārpasaules kontūru atveids, priekšmetiskās pasaules atspulgi.

## Atsauces
Klemāns Noels

**Klemāns Noels** (; dzimis ) ir franču kalnu slēpotājs, specializējas slaloma disciplīnā un ir  čempions slalomā.

## Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja 2016. gada novembrī Levi, Somijā, 19 gadu vecumā. 2017. gada decembrī ieguva pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, ieņemot 20. vietu slalomā Valdizērā. 2018. gada janvārī Davosā kļuva par pasaules junioru čempionu slalomā. Piedalījās  Phjončhanā, startēja slaloma disciplīnā un ieņēma 4. vietu. Francijas izlases sastāvā piedalījās arī jaukto komandu sacensībās, kur arī tika iegūta 4. vieta.

Pirmo pjedestālu Pasaules kausa posmos ieguva  Adelbodenē, Šveicē, slalomā ieņemot 2. vietu un piekāpjoties tikai Marselam Hiršeram. Nedēļu vēlāk Pasaules kausa posmā Vengenē izcīnīja savu pirmo uzvaru. 2019. gadā pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā, ieņemot 7. vietu slalomā. Trīs gadus pēc kārtas Pasaules kausā Noels bija otrajā vietā kopvērtējumā slaloma ieskaitē (2019, 2020, 2021).

 Pekinā ieguva zelta medaļu slalomā, kļūstot par olimpisko čempionu. 2023. gada Pasaules čempionātā slalomā ieguva 4. vietu.  Noels kopā ar Nilsu Alegri ieņēma 5. vietu komandu kombinācijā, bet individuāli slalomā nefinišēja otrajā braucienā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bailotailenda

**Bailotailendas lauka stacija** () ir Kanādas vasaras sezonas pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Bailota salas dienvidaustrumos ledāja ielejā neliela ezeriņa krastā 5,6 km no Neiviborda šauruma, kas atdala Bailota salu no Bafina salas. Tuvākā apdzīvotā vieta ir 80 km attālā Pondinleta Bafina salā. Stacija pieder Lavāla Universitātes Ziemeļu pētījumu centram (CEN) un Kanādas Parku pārvaldei. Atrodas Sirmilikas nacionālā parka un Bailota salas migrējošo putnu rezervāta teritorijā. Stacija darbojas no maija līdz augustam.

## Stacijas darbība
Stacija izveidota 1988. gadā kā Lavāla Universitātes Ziemeļu pētījumu centra un Kanādas Dabas aizsardzības dienesta kopējs projekts. Pētījuma sākotnējie mērķi bija uzsākt lielākās sniega zosu populācijas demogrāfisko izpēti, izmantojot ilgtermiņa marķēšanas programmu, kā arī novērtēt zosu ganību ietekmi uz tundras veģetāciju. Gadu gaitā pētniecības programma ir ievērojami paplašinājusies un tagad ietver daudzas citas sauszemes ekosistēmas sastāvdaļas.

Šeit veikto pētījumu galvenā tēma ir trofiskā mijiedarbība arktiskajā tundrā saistībā ar vides izmaiņām un lielāku sniega zosu ekoloģiju, kā arī arktiskās tundras dzīvnieku populāciju, veģetācijas un klimata ilgtermiņa monitorings, putnu populāciju ietekme un klimats. Ezeru ekosistēmu izmaiņas un ledāju ģeomorfoloģija. Gadu gaitā Bailota salas pētniecības projekts ir kļuvis par vienu no lielākajiem un garākajiem ekoloģiskajiem pētījumiem Nunavutā.

Stacijas pastāvīgo ēku kopējā platība ir 132 m², no kuriem 26 m² aizņem laboratorijas, bet 106 m² — dzīvojamās un saimniecības telpas. Telpas var izmitināt līdz 12 pētnieku; papildus personālu izmitina teltīs. Enerģiju nodrošina saules paneļi un dīzeļģenerators. Stacija apjozta ar elektrisko žogu aizsardzībai pret lāčiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Japānas kastaņa

**Japānas kastaņa** () ir dižskābaržu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Japānā un Korejā.

## Ārējās saites

## Atsauces
Zobainā kastaņa

**Zobainā kastaņa** () ir dižskābaržu dzimtas suga, kuras rieksti tiek izmantoti uzturā. Savvaļā tā ir sastopama Ziemeļamerikā.

## Ārējās saites

## Atsauces
Ludzas 2. vidusskola

**Ludzas 2. vidusskola** ir Ludzas novada pašvaldības dibināta vispārējās izglītības iestāde, kura īsteno vispārējās pamatizglītības un vispārējās vidējās izglītības programmas.

## Vēsture
thumb|200px|left|Valsts Ludzas krievu vidusskolas ēka (1932).
No 1741. gada līdz Pirmajam pasaules karam darbojās Ludzas apriņķa skola. 1917. gada 14. decembrī S. Kruppa mājā nodibināja Ludzas ģimnāziju ar krievu mācību valodu, kas atradās tagadējā Rekaševas ielā 14, vēlāk skola īrēja divstāvu māju tagadējā Latgales ielā 62. 1926. gadā izveidoja Ludzas Valsts krievu ģimnāziju, kuru vēlāk pārdēvēja par Valsts Ludzas krievu vidusskolu, bet 1935. gadā slēdza.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā nodibināja Ludzas 2. vidusskolu ar krievu mācību valodu, kuru vācu okupācijas laikā slēdza. Pēc Otrā pasaules kara 1951. gadā uzcēla jaunu ēku.
1962. gadā izveidoja Ludzas vidusskolu ar krievu un latviešu plūsmām, bet 1989. gadā Ludzas vidusskolu atkal reorganizēja, izveidojot Ludzas 1. vidusskolu ar latviešu mācībvalodu un Ludzas 2. vidusskolu ar krievu mācībvalodu.
1992. gadā sāka jaunas skolas ēkas celtniecību, taču līdzekļu trūkuma dēļ darbus pārtrauca. 2000. gadā skolā uzsāka bilingvālās mācības.
2025. gada novembrī Ludzas novada pašvaldība pieņēma lēmumu 2026. gada 1. augustā apvienot Ludzas pilsētas vidusskolu un Ludzas 2. vidusskolu, izveidojot vienotu Ludzas vidusskolu.

### Direktori
* S. Saharovs (1917 – 1922),
* A. Poļakovs (1926 – 1934),
* I. Smirnovs (1934 – 1935),
* A. Selunskis (1935 – 1940),
* I. Kaširenkovs (1940 – 1941),
* A. Sivačova (no 1944),
* I. Davidovs, J. Krauklis (līdz 1955),
* A. Grigorjevs (1955 – 1959),
* V. Dorožkina (1959 – 1960),
* L. Bogdanovs (1960 – 1965), no 1962. gada Ludzas vidusskolas direktors
* J. Lazarevs (1965 – 1994), līdz 1989. gadam Ludzas vidusskolas direktors
* Z. Buliga (kopš 1994)

## Izglītības programmas

Skola īsteno Izglītības un zinātnes ministrijas licencētas mācību programmas:
* Pamatizglītības programma 1.- 9. klasēm (kods 21011111)
* Speciālās pamatizglītības izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem 1.- 9. klasēm (kods 21015611)
* Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma 10.- 12. klasēm (kods 31011011)
* Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma 10. – 12. klasēm (kods 31013011)
* Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (neklātiene) 10. – 12. klasēm  (kods 31011013)
* Matemātika, dabaszinātnes, uzņēmējdarbība (kods 31016011)
* Sociālās zinātnes, valodas (kods 31016013) (neklātienes programma)
* Sociālās zinātnes, valodas (kods 31016011)

## Atsauces
Motamas līcis

**Motamas līcis** () ir līcis Andamanu jūras ziemeļu galā. Apskalo Mjanmas piekrasti, nosaukts ostas pilsētas Motamas vārdā. Līcī ietek Jangonas, Salvinas un Sitaunas upes. Ievērojamas plūdmaiņas, kas sasniedz 7 metrus. Dažkārt novērojams paisuma vilnis bors. Atkarībā no sezonas un plūdmaiņas, no 15 000 km² līdz 45 000 km² no līča platības ir ievērojams saduļķojums. 2007. gadā līcī tika atklātas naftas atradnes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Popa

**Popa** () ir izdzisis stratovulkāns Mjanmas centrālajā daļā. Tā ir Pegu kalnu augstākā virsotne. 1518 metrus augstais kalns ir svētceļojumu vieta ar tempļiem, kas veltīti mjanmiešu dievībām-gariem natiem. No kalna virsotnes redzama senā galvaspilsēta Bagana. Pie Popas kalna atrodas Taungkalatas klints ar budistu klosteri tā virsotnē. 2018. gadā kalna apkaimē atklāja jaunu mērkaķu sugu Popa cekullanguru (*Trachypitchecus popa*), kas uzreiz tika atzīta par kritiski apdraudētu, jo tās populācija ir no 200 līdz 250 īpatņu liela.

## Attēli

Taungkalat_temple,_Myanmar.jpg|Taungkalatas klints
Bells_at_the_top_of_Mount_Popa,_Myanmar.jpg|Svētnīca kalna virsotnē
Mount Popa 0269.jpg|Sākums takai uz kalna virsotni
Mount Popa-16-Stupas-gje.jpg


## Ārējās saites

* Popa summitpost.org
Špīlberga (nozīmju atdalīšana)

**Špīlberga** var būt:

* Špīlberga (*Spielberg*), pilsēta Austrijā, Štīrijas federālajā zemē;
* Ludmila Špīlberga, latviešu aktrise (1886—1947).
Matjē Fevrs

**Matjē Fevrs** (; dzimis  Nicā) ir franču kalnu slēpotājs,  bronzas medaļas ieguvējs milzu slalomā, trīskārtējs pasaules čempions.

## Karjera
2010. gada Pasaules čempionātā junioriem uzvarēja milzu slaloma disciplīnā. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2010. gada martā Garmišā-Partenkirhenē, Vācijā, 18 gadu vecumā. Savās pirmajās sacensībās guva arī Pasaules kausa ieskaites punktus, ieņemot 15. vietu. 2011. gada Pasaules čempionātā junioriem ieguva bronzas medaļu. Savās pirmajās olimpiskajās spēlēs 2014. gadā Sočos ieņēma 24. vietu milzu slalomā.

Pirmo reizi vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos izcīnīja 2016. gada februārī, ieņemot otro vietu milzu slaloma sacensībās Japānā. Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos guva  Valdizērā, Francijā. 2016.—2017. gada sezonā ieguva otro vietu Pasaules kausa milzu slaloma ieskaitē. 2017. gada Pasaules čempionātā Sanktmoricā kļuva par zelta medaļas ieguvēju komandu sacensībās.  ieņēma 7. vietu milzu slalomā.

2021. gada Pasaules čempionātā Kortīnā d'Ampeco izcīnīja divas zelta medaļas. Vispirms viņš uzvarēja paralēlajā milzu slalomā, kas pasaules čempionātos notika pirmo reizi, finālā pieveicot horvātu kalnu slēpotāju Filipu Zubčiču. Trīs dienas vēlāk viņš uzvarēja arī klasiskajā milzu slalomā.  kļuva par bronzas medaļnieku milzu slalomā. Piedalījās arī komandu sacensībās, kurās Francija ieņēma 5. vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mīkstā kastaņa

**Mīkstā kastaņa** () ir dižskābaržu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Taivānā, Korejā un Ķīnā.

## Ārējās saites

## Atsauces
Brīvības laukums (Harkiva)

450px|thumb|Skats uz Brīvības laukumu
**Brīvības laukums** (, *Plóshcha Svobódy*) ir pilsētas laukums Harkivā, Ukrainā, tas ir astotais lielākais pilsētas laukums Eiropā.

 Krievijas iebrukuma laikā laukumu bombardēja ar raķetēm.

## Nosaukums
[thumb|1938. gada [Harkivas karte]]
Pēc padomju varas okupācijas, 1926. gadā laukums nodēvēja par **Dzeržinska laukumu** (), Padomju drošības dienesta — Viskrievijas Ārkārtas komisijas (čekas, VDK priekšteča) dibinātāja Feliksa Dzeržinska vārdā. Tas ir attēlots 1938. gada Harkivas kartēs.

Īsās vācu okupācijas laikā laukuma nosaukums divas reizes mainījās: 1942. gadā laukums tika nosaukts par Vācu armijas laukumu, bet 1943. gadā — par *[[Leibstandarte SS]]* laukumu. Pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas tas tika pārdēvēts par Brīvības laukumu.

## Raksturojums
Laukuma galvenā daļa rietumos robežojas ar noņemtās Ļeņina pieminekļa vietu, austrumos ar Sumi ielu, ziemeļos ar viesnīcu *Kharkiv* un dienvidos ar Ševčenko parku. Tas ir aptuveni  garš un  plats.

Ievērojams laukuma orientieris ir *[[Derzhprom]]* ēka, kas ir izcils konstruktīvisma arhitektūras piemērs. Laukuma vienā galā atrodas Harkivas apgabala valsts pārvalde.

Monumentālo Ļeņina pieminekli uzcēla 1964. gadā, bet protestētāji to nogāza . Vietā, kur stāvēja Ļeņina piemineklis, 2016. gada augustā ieklāja bruģakmeņus, savukārt  tur atklāta strūklaka.

## Pielietojums
### Protesti un mītiņi
2014. gadā laukumā notika prokrievisko un proukraiņu aktīvistu demonstrācijas.

### Citi pasākumi un atpūtas pasākumi
*[[Queen + Paul Rodgers]]* uzsāka savu *[[Rock the Cosmos]]* turneju Brīvības laukumā , pulcējot  skatītāju. Koncerta DVD ieraksts ar nosaukumu *[[Live in Ukraine]]* izdots .

### Uzvaras parādes
No 2010. līdz 2013. gadam laukumā rīkoja ikgadēju militāro parādi par godu Uzvaras dienai, kurā piedalījās Harkivas garnizona armijas vienības, Harkivā esošās militārās akadēmijas kadeti un karaspēks no Krievijas.

## Gallerija

File:Destructed Lenin monument Kharkiv 3.JPG| naktī nogāztā Ļeņina pieminekļa postaments
File:KharkovDzerghinskySquareNewYearNight.JPG|
File:Kharkov Dzerzhinsky Square (1943).jpg|1943. gadā kā Dzeržinska laukums


## Atsauces

## Ārējās saites

* Freedom Square events
* Kharkiv Square Webcam
Ukrainas Starptautiskais teritoriālās aizsardzības leģions

**Ukrainas Starptautiskais teritoriālās aizsardzības leģions** () ir daļa no Ukrainas teritoriālās aizsardzības spēkiem, izveidota ārvalstu militārā vienība. To 2022. gada 27. februārī izveidoja Ukrainas valdība pēc prezidenta Volodimira Zelenska lūguma, lai cīnītos pret Krievijas iebrukumu valstī. Veidojot spēkus, Ukraina pievienojās vairāk nekā 90 citām valstīm, kuras pēdējo divu gadsimtu laikā ir vervējušas leģionārus un veidojušas ārzemju leģionus.

Ukrainas ārlietu ministrs Dmitro Kuleba apgalvoja, ka līdz 2022. gada 6. martam cīnīties par Ukrainu bija pieteikušies vairāk nekā 20 000 brīvprātīgo no 52 valstīm. Tiek ziņots, ka pēc paziņojuma pievienojās vēl vairāki tūkstoši. Kuleba noklusēja papildu skaitlisko informāciju, jo vairākas valstis aizliedz saviem pilsoņiem cīnīties par ārvalstu valdībām.

## Struktūra un vienības
### Atsevišķo vienību saraksts
Ir zināms, par nacionālajām vienībām ietilpstošām Starptautiskā leģiona sastāvā:

Citas pazīstamas ārvalstu pilsoņu veidotās militārās vienības ir čečenu Šeiha Mansura bataljons un 34. triecienbataljons "Trakais Bars", Kaukāza musulmaņu korpuss "Kaukāzs", kanādiešu "Melnās kļavas" rota un daudzveidīgā normaņu brigāde. Tomēr tie nav daļa no paša Starptautiskā leģiona, bet ir daļa no Ukrainas sauszemes spēkiem. Tādējādi tās kalpo kā ar leģionu saistītās vienības.
### Ukrainas Aizsardzības izlūkdienesta Starptautiskais leģions
Vairākas Starptautiskā leģiona vienības ir pakļautas Galvenajai izlūkošanas pārvaldei (HUR) kā daļa no Ukrainas Aizsardzības izlūkdienesta Starptautiskā leģiona. Šī vienība lielākoties sastāv no lielākiem, labāk apmācītiem un aprīkotiem bijušajiem leģiona locekļiem.

## Starptautiskā reakcija
### Latvija
Latvijas Saeima vienbalsīgi apstiprināja imunitāti pret kriminālvajāšanu Latvijas brīvprātīgajiem, kuri vēlas iesaistīties kaujā Ukrainas militāro formējumu pusē.

2022. gada 8. martā Saeimas deputāts Juris Jurašs no Jaunās konservatīvās partijas brīvprātīgi pieteicās cīņā kopā ar vēl citiem Latvijas tautiešiem Ukrainā.

## Ārējās saites
* Join the Brave | International Legion for the Defence of Ukraine 

## Atsauces
Lamāšanās

thumbnail|upright=0.9|Lamāšanās ir rupju, apvainojošu, aizskarošu vārdu un izteicienu teikšana
**Lamāšanās** ir rupju, apvainojošu, aizskarošu vārdu un izteicienu teikšana. Šajā procesā izmantotie vārdi tiek saukti par **lamuvārdiem**, **sliktiem vārdiem**, **neķītriem vārdiem** vai **piedauzīgu valodu**. Lamāšanās parasti ir saistīta ar dzimumu, dzimumorgāniem, ķermeņa funkcijām un izdalījumiem, tautību un/vai reliģiju, kas skaidrojams ar to, ka cilvēki jūtīgi uztver runas par šīm tēmām. Saistībā ar reliģiju, lamāšanās tiek uztverta arī kā zaimošana. Pie lamāšanās pieder arī nolādēšana, vulgārisms un eifēmismi. Lamāšanos nereti papildina arī nepiedienīga uzvedība, piemēram, nepiedienīgu žestu rādīšana. Par lamuvārdiem ir kļuvuši arī daudzi vārdi, kas sākotnēji bijuši ar citu, vienkāršotāku nozīmi, piemēram, kuce, žīds vai sūdi. Arī no konteksta vienkārši vārdi var kļūt par lamuvārdiem.

Lamāšanās nav tas pats, kas ir slengs vai žargons. Lai arī nereti lamāšanās pavada abus valodas izmantošanas veidus, tomēr bez lamāšanās arī var iztikt.

## Atsauces

## Ārējās saites
Djepa

**Djepa** (, , ) ir komūna un pilsēta Francijas ziemeļos, Normandijas reģionā. Komūna atrodas Piejūras Sēnas departamentā. 2019. gadā Djepā dzīvoja 28,2 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oksitānija (reģions)

[thumb|upright=1.2|Oksitānijas atrašanās vieta, kur redzams, ka lielākā daļa no tās atrodas [Francijas dienvidos]]
**Oksitānija** (, ) ir kultūrvēsturisks reģions Francijas dienvidos, Monako, kā arī mazliet Spānijā un Itālijā. Reģions pārklājas ar oksitāņu valodas izplatības areālu. Reģiona platība ir aptuveni 198 tūkstoši km², un iedzīvotāju skaits ir gandrīz 17 miljoni. Senās Romas laikos lielākā daļa Oksitānijas bija zināma ar nosaukumu Akvitānija (*Aquitania*).

Francijā ir arī administratīvā iedalījuma reģions ar tādu pašu nosaukumu, tas ir, Oksitānija. Šis reģions ir tikai daļa no kopējā vēsturiskā reģiona. Vēsturiskajā Oksitānijas reģionā bez Oksitānijas ietilpst Provansa-Alpi-Azūra krasts, kā arī liela daļa arī no Jaunakvitānijas un puse no Overņas-Ronas-Alpiem.

## Ārējās saites
Raimonds Bartaševičs

thumb|250px|Raimonds Bartaševičs (2013)
**Raimonds Bartaševičs** (1953) ir latviešu dziedātājs, rokgrupu "Menuets" un "Pērkons" solists. Jūrmalas pilsētas Goda pilsonis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1953. gadā Majoros (tolaik Rīgas pilsētas Jūrmalas rajonā), dzīvoja Mellužos, mācījās Jūrmalas 4. vidusskolā un Jūrmalas Mūzikas skolā, kur apguva vijoļspēli. 1968. gadā kopā ar brāli Albertu un citiem skolēniem nodibināja grupu "Menuets", kurā spēlēja sitaminstrumentus.

Kopš 1981. gada Raimonds Bartaševičs līdztekus bija arī rokgrupas "Pērkons" solists, 1984. gadā kopā ar Ievu Akurateri attēloja galvenās lomas Imanta Kalniņa rokoperas "Ei, jūs tur!" "Pērkona" versijā. "Pērkons" pārdzīvoja aizlieguma periodus no 1983. līdz 1984. un no 1985. līdz 1987. gadam.

## Atsauces
Mazmeldri

**Mazmeldri** () ir grīšļu dzimtas ģints, kura savvaļā ir sastopama Ziemeļamerikas un Eirāzijas cirkumboreālajos apgabalos, tostarp Latvijā, kā arī Andu un tropiskajos Dienvidaustrumāzijas kalnos.

Mazmeldru ģintī ir akceptētas šādas sugas:

* Alpu mazmeldrs (*Trichophorum alpinum*) (L.) Pers.
* Ciņu mazmeldrs (*Trichophorum cespitosum*) (L.) Hartm.
* *Trichophorum clintonii* (A.Gray) S.G.Sm.
* *Trichophorum distigmaticum* (Kük.) T.V.Egorova
* *Trichophorum dolichocarpum* Zakirov
* *Trichophorum mattfeldianum* (Kük.) S.Yun Liang
* *Trichophorum planifolium* (Spreng.)
* *Trichophorum pumilum* (Vahl) Schinz & Thell.
* *Trichophorum rigidum* (Steud.) Goetgh., Muasya & D.A.Simpson
* *Trichophorum schansiense* Hand.-Mazz.
* *Trichophorum subcapitatum* (Thwaites & Hook.) D.A.Simpson
* *Trichophorum uniflorum* (Trautv.) Malyschev & Lukitsch.

## Atsauces
Juris Sējāns

**Juris Sējāns** (1952) ir latviešu televīzijas režisors un mūziķis, rokgrupu "Menuets" un "Pērkons" basģitārists. Jūrmalas pilsētas Goda pilsonis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1952. gada 30. septembrī Rīgas pilsētas Jūrmalas rajonā, dzīvoja Asaros, mācījās Asaru astoņgadīgajā skolā, Jūrmalas 4. vidusskolā un Jūrmalas Mūzikas skolā, kur apguva flautas spēli. 1968. gadā kopā ar brāli Andri un citiem skolēniem nodibināja grupu "Menuets", grupas pirmais mēģinājums notika brāļu Leona un Andra Sējānu vecāku mājā Asaros.

Kopš 1981. gada Juris Sējāns līdztekus bija arī rokgrupas "Pērkons" basģitārists un dziedātājs, pārdzīvoja grupas aizlieguma periodus no 1983. līdz 1984. un no 1985. līdz 1987. gadam. Kopā ar Imantu Kalniņu un Juri Kulakovu sacerēja rokoratoriju "Kā jūra, kā zeme, kā debess" ar Māra Čaklā dzeju.

Strādā Latvijas Televīzijā par režisoru, veidojot kultūras raidījumus.

## Atsauces
Leons Sējāns

**Leons Sējāns** (1957) ir latviešu mūziķis, rokgrupu "Menuets" un "Pērkons" ģitārists. Jūrmalas pilsētas Goda pilsonis.

Viņa dēls ir mūziķis, producents, komponists Reinis Sējāns.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1957. gada 29. decembrī Rīgas pilsētas Jūrmalas rajonā, dzīvoja Asaros. 1974. gadā pievienojās grupai "Menuets", kuras dibinātāji bija arī viņa brāļi Juris un Andris Sējāni un kuras pirmais mēģinājums notika viņa vecāku mājā Asaros.

Kopš 1981. gada Leons Sējāns līdztekus bija arī rokgrupas "Pērkons" ģitārists, pārdzīvoja grupas aizlieguma periodus no 1983. līdz 1984. un no 1985. līdz 1987. gadam.

## Atsauces
Valstu uzskaitījums pēc iedzīvotāju garuma

thumb|400px|Iedzīvotāju vidējais augums dažādās pasaules valstīs (2020).

**Valstu uzskaitījums pēc iedzīvotāju vidējā auguma** parāda vidējā ķermeņa garuma atšķirības dažādās pasaules valstīs. 
Cilvēka augumu stipri ietekmē iedzimtība un dzīves apstākļi augšanas periodā.

## Vidējais augums 19 gadīgiem iedzīvotājiem (2019)

## Valstis ar straujāko vidējā auguma palielināšanos kopš 1914. gada

## Atsauces
Kalna sprediķis

[thumbnail|upright=1.0|[Karls Blohs|Karla Bloha glezna “Kalna sprediķis”]]
**Kalna sprediķis**, arī **Kalna svētruna**, ir Jēzum Kristum piedēvētu teicienu un mācību kopums, kas uzsver viņa morālo stāju. Kalna sprediķis ir aprakstīts Mateja evaņģēlija 5., 6. un 7. nodaļā. Šeit tiek salīdzināta Vecās Derības mācība ar Jēzus jauno mācību, kas ir Vecās Derības piepildījums. Kalna svētruna ir viena no populārākajām Jēzus mācības daļām un bieži tiek citēta. Kalna sprediķī ietilpst arī Tēvreize, kuru skaita Jēzus Kristus, un šis notikums aprakstīts 6. nodaļā. 

## Ārējās saites
Jāzeps Paplavskis

**Jāzeps Paplavskis** (dzimis ) ir latviešu izcelsmes Igaunijas būvinženieris un uzņēmējs. Inženierzinātņu doktors, 2018. gada Būvindustrijas lielās balvas "Pamatakmens" ieguvējs. Gāzbetona tehnoloģiju speciālists.

Dzimis Auru pagastā. 1962. gadā absolvējis Rīgas Politehnisko institūtu. Lielāko daļu no mūža pavadījis Igaunijā. No 1991. gada — SIA "Bauroc" padomes loceklis.

## Bibliogrāfija
* *Производство ячеистобетонных изделий по технологии AEROC.* // Строит. материалы и изделия (2005) 3
* *Исследование теплотехнических качеств газобетона AEROC* (līdzautors). // Строит. рынок (2006) 9—10
* *Создание нормативно-технической базы для применения ячеистобетонных изделий.* // Строит. материалы и изделия (2007) 3
* *Исследование процессов высыхания и теплового потока стен из газобетона AEROC* (līdzautors). // Строит. материалы и изделия (2007) 3
* *Разработка межгосударственных стандартов взамен ГОСТ 21520-89 и ГОСТ 25485-89 в части ячеистых бетонов автоклавного твердения* (līdzautors). // Строит. материалы (2007) 4

## Atsauces
Edgars Dīķis

**Edgars Dīķis** (dzimis ) ir latviešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2022) pārstāv Latvijas čempionāta vienību HK Zemgale/LLU, ir tās kapteinis.

## Spēlētāja karjera
Karjeru Dīķis sāka 2008.—09. gada sezonā, kuru aizvadīja SK LSPA/Rīga sastāvā Latvijas čempionātā. Nākamo sezonu pavadīja Zviedrijas junioru līgās, taču tad pievienojās Krievijas Jaunatnes līgā spēlējošajai HK Rīga. HK Rīga sastāvā Dīķis pavadīja trīs sezonas, 2012.—13. gada sezonā būdams arī tās kapteinis un piedaloties līgas Zvaigžņu spēlē.

2013.—14. gada sezonā Dīķis spēlēja Mestis līgas vienībā Jokipojat. Turpmākajos gados pārstāvēja dažādus Francijas un Polijas klubus, līdz 2021. gada vasarā pievienojās HK Zemgale rindām. 2022. gadā kļuva par komandas kapteini.

Latvijas hokeja izlases sastāvā 2012. gadā piedalījies trīs pārbaudes spēlēs. 

## Ārējās saites
*Eliteprospects.com profils
LBTU Ekonomikas un sabiedrības attīstības fakultāte

**LBTU Ekonomikas un sabiedrības attīstības fakultāte** (**LBTU ESAF**) ir 2013. gadā pēc LLU Ekonomikas un LLU Sociālo zinātņu fakultāšu apvienošanas izveidota Latvijas Biozinātņu un tehnoloģiju universitātes fakultāte. 

## Struktūrvienības
Fakultāti veido:
* Ekonomikas un reģionālās attīstības institūts;
* Finanšu un grāmatvedības institūts;
* Sociālo un humanitāro zinātņu institūts;
* Uzņēmējdarbības un vadībzinātnes institūts.

## Vēsture
Dibināta 1968. gada 13. augustā kā LLA Lauksaimniecības Ekonomikas fakultāte. 1992. gadā to pārdēvēja par LLU Ekonomikas fakultāti. 2013. gada 13. februārī LLU Senāts pieņēma lēmumu par Ekonomikas un Sociālo zinātņu fakultāšu reorganizāciju un Ekonomikas un sabiedrības attīstības fakultātes (ESAF) izveidi, kura turpināja īstenot visas abu fakultāšu studiju programmas.

## Atsauces
Hidroaeromehānika

**Hidroaeromehānika** jeb **fluīdu mehānika** ir nepārtrauktas vides mehānikas sadaļa, kurā tiek pētīta gāzu un šķidrumu kustība, līdzsvars un mijiedarbība ar cietiem ķermeņiem.

## Hidroaeromehānikas nodaļas

* Aerodinamika
* Hidrodinamika
* Aerostatika
* Hidrostatika
Ņūtona viskozitātes likums

**Ņūtona viskozitātes likums** ir matemātiska izteiksme, kas izsaka sakarību starp plūstošas vielas divu paralēlu, savstarpēji kustīgu slāņu iekšējās berzes spēkiem, slāņu laukumu un ātruma gradientu:

F_b=\eta S{\operatorname{d}\!v\over\operatorname{d}\!z},

kur F_b ir berzes spēks, \eta ir viskozitātes koeficients (''SI'' mērvienība — Pa·s, atkarīgs no temperatūras: šķidrumiem jo lielāka temperatūra, jo tas ir mazāks, bet gāzēm otrādi), S ir slāņu laukums, {\operatorname{d}\!v\over\operatorname{d}\!z} ir ātruma gradients (raksturo ātruma izmaiņu slāņiem perpendikulārā virzienā).
Hristina Solovija

**Hristina Solovija** (, dzimusi ) ir ukraiņu izcelsmes lemku folka dziedātāja.

## Biogrāfija
Solovija dzimusi 1993. gada 17. janvārī Drohobičā, kordiriģentu ģimenē.

Viņa ar ģimeni pārcēlās uz dzīvi Ļvivā un trīs gadus dziedāja lemku tautasdziesmas korī "Lemkovyna". Hristina ir ceturtdaļa lemka pēc izcelsmes. Viņa absolvējusi Ļvivas Ivana Franko Nacionālās universitātes filoloģijas fakultāti.

## Muzikālā karjera

### 2013: ''Holos Krayiny''
2013. gadā Hristina piedalījās šova *The Voice* ukraiņu versijā — *Голос країни*. Viņa tika pievienota Svjatoslava Vakarčuka komandai un viņa sasniedza sacensību pusfinālu. Uz skatuves viņa dziedāja galvenokārt ukraiņu tautasdziesmas.

### 2015: ''Zhyva voda''
2015. gadā Solovija izdeva savu debijas albumu *Zhyva voda* (; *Dzīvais ūdens*), kurā bija iekļautas 12 dziesmas (desmit lemku un ukraiņu izcelsmes tautasdziesmas un divas pašas sacerētas).

### 2018—pašlaik: ''Liubyi druh''
2018. gada 24. oktobrī Hristina izdod savu otro studijas albumu *Liubyi druh* (; *Dārgais draugs*).

## Diskogrāfija
;Studijas albumi
* *Жива вода* (2015)
* *Любий друг* (2018)
* *Rosa Ventorum I* (2021)
* *Rosa Ventorum II* (2021)

;Singli
* *Тримай* (2015)
* *Синя пісня* (2015)
* *Хто, як не ти?* (2016)
* *Fortepiano* (2017)
* *Шкідлива звичка* (2018)
* *Стежечка* (2018)
* *Холодно (кавер-версія)* (2019)
* *Коала* (2020)
* *Втiкала* (2021)
* *Українська лють* (2022)
* *Я твоя зброя* (2022)

## Atsauces

## Ārējās saites
Mateo Riči

**Mateo Riči** (; dzimis , miris ) bija itāļu jezuītu misionārs, viens no Jezuītu Ķīnas misiju dibinātājiem. Viņš bija arī matemātiķis, astronoms, kartogrāfs un tulks. Pēdējos 30 dzīves gadus pavadījis Ķīnā. Mateo Riči nopelni ir pastāvīgas saiknes iedibināšana starp Eiropas un Ķīnas kultūrām.

## Biogrāfija
Dzimis dižciltīgā ģimenē. 1568. gadā viņš ieradās Romā, studēja jurisprudenci, matemātiku un teoloģiju. 1571. gadā Mateo Riči iesniedza pieteikumu, lai viņu uzņemtu Jezuītu ordenī. 1578. gadā viņš turpināja studijas Koimbras Universitātē. Franciska Ksaverija piemēra iedvesmots, 1578. gadā viņš pameta Lisabonu ceļojumā uz Indiju, septembrī ieradās Goa, kur nodzīvoja divus gadus. 1582. gadā viņš tika nosūtīts uz Makao, lai palīdzētu Mikelem Rudžeri, kas tur strādāja kopš 1579. gada, studējot ķīniešu valodu un cenšoties atrast veidu, kā saņemt Ķīnas varas iestāžu atļauju jezuītiem strādāt iekšējā Ķīnā (ārpus Makao).

Mateo Riči kļuva par pirmo eiropieti, kas 1601. gadā iekļuvis Aizliegtajā pilsētā Pekinā, kad viņu uzaicināja imperators Vanli. Viņš pievērsa katoļticībai vairākas ievērojamas Ķīnas amatpersonas. Viņš arī iztulkoja vairākus nozīmīgus darbus no latīņu valodas uz ķīniešu un pretēji.

Miris 1610. gadā Minu impērijas galvaspilsētā Pekinā.

## Ārējās saites
Karrata

**Karrata** () ir pilsēta Austrālijas rietumos, Rietumaustrālijas štatā, Pilbaras reģionā. Vietējās pašvaldības (*local government area*) centrs. Izvietojusies štata ziemeļrietumos, līdzenumā, Nikola līča (*Nickol Bay*) piekrastē, ap 1250 km uz ziemeļiem no štata galvaspilsētas Pērtas un 190 km uz dienvidrietumiem no Porthedlendas. Sāls līdzenumi un mangrovju audzes atdala pilsētu no līča, pilsētas dienvidu malā stiepjas nelielu pakalnu grēda. 16 708 iedzīvotāji (2018. gadā),
no tiem desmitā daļa – Austrālijas aborigēni.

Naftas un dabasgāzes ieguves, dzelzs rūdas eksporta centrs. Sašķidrinātās dabasgāzes, amonjaka ražošana, sāls ieguve. Gar pilsētas malu iet privātā dzelzceļa līnija, kas savieno dzelzs rūdas ieguves vietas ar Dampīras ostu. Pilsētu apkalpo Karratas lidosta; regulāri reisi uz Pērtu, Porthedlendu, Brūmu un Ņūmenu (2022. gada dati). Karratā ir lielākais tirdzniecības centrs Pilbarā, slimnīca, publiskā bibliotēka, mākslas centrs, 
atpūtas centrs. Attīstīta tūrisma infrastruktūra –  pilsētu izmanto tūristi, kas dodas apskatīt aborigēnu alu zīmējumus, Dampīra arhipelāgu, Milstrīmas-Čičesteras un Kariģini nacionālo parku.

Karrata dibināta 1969. gadā netālu no Dampīras ostas, dzelzs rūdas un sāls ieguves industrijas augošajām vajadzībām. Ģeogrāfisko īpatnību dēļ pie ostas esošajam Dampīras ciematam nebija vietas, kur plesties, tāpēc pieņemts lēmums celt jaunu pilsētu 15 km no ostas. 1980-tajos gados, kad okeānā netālu no Karratas uzsākta naftas un dabasgāzes ieguve, pilsēta izauga un 21. gadsimta sākumā kļuva par lielāko Pilbarā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Liza Trasa

**Mērija Elizabete "Liza" Trasa** (; 1975) ir bijusī Apvienotās Karalistes Konservatīvās partijas vadītāja un premjerministre, visīsāko laiku amatā pavadījusī valdības vadītāja. Bijusī Apvienotās Karalistes tieslietu ministre un lordkanclere (2016), sieviešu un līdztiesības ministre (2019) un ārlietu ministre (2021).

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1975. gada 26. jūlijā Oksfordā matemātikas profesora un medmāsas ģimenē. Dzīvoja Peislijā (Skotija) un Līdsā, studēja filozofiju, politiku un ekonomiku Oksfordas Universitātes Mertona koledžā.

1996. gadā viņa sāka darboties Konservatīvajā partijā, strādāja par grāmatvedības ekonomisti uzņēmumā *Shell*, pēc tam *Cable & Wireless*. 2010. gadā viņa uzvarēja vispārējās vēlēšanās Dienvidrietumu Norfolkas vēlēšanu apgabalā.

Deivida Kamerona pirmajā kabinetā Trasa no 2012. līdz 2014. gadam bija Izglītības departamenta parlamentārā valsts sekretāra vietniece, atbildot par izglītību un bērnu aprūpi. No 2014. līdz 2016. gadam viņa bija vides, pārtikas un lauku lietu ministre. Referenduma kampaņā par dalību ES viņa aģitēja pret Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības, bet pēc Breksita atbalstītāju uzvaras 2016. gada 23. jūnija referendumā viņa mainīja savu nostāju un kļuva par izstāšanās atbalstītāju.

2016. gada 14. jūlijā viņa kļuva par Terēzas Mejas valdības tieslietu ministri un lordu kancleri, 2017. gadā — par Valsts kases galveno sekretāri. Boriss Džonsons 2019. gada 24. jūlijā Trasu iecēla par starptautiskās tirdzniecības sekretāri un Tirdzniecības padomes priekšsēdētāju, bet 10. septembrī — par sieviešu un līdztiesības ministri. 2021. gada septembrī Trasu iecēla par ārlietu ministri.

Pēc tam, kad 2022. gada jūlijā Boriss Džonsons skandālu dēļ bija spiests atkāpties no amata, Konservatīvās partijas iekšienē tika izvēlēti vairāk nekā desmit kandidāti, no kuriem tika atlasīta Trasa un Rišī Sūneks. Visu partijas biedru balsojumā ar 57,4% uzvarēja L. Trasa.

Pēc 44 dienām amatā, 20. oktobrī, paziņoja par atkāpšanos no amata, kļūdama par visīsāko laiku amatā pavadījušo premjerministru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Martinss

**Martinss** (*Martins*) ir portugāļu cilmes uzvārds. Tas cēlies no ģermāņu tēvvārda ar nozīmi ‘Martina dēls’. Šī uzvārda radniecīgie uzvārdi sastopami daudzās citās Eiropas valodās (*Martinsson*, *Mortensson*, *Mortensen*, *Martini*, *Martinez*, *Martinov*, *Martinenko*, *Maartens*, *Martinsky*, *Martinescu* u.c.). Cilvēki ar šādu uzvārdu ir:

* Marvins Martinss (*Marvin Martins*; 1995) — Luksemburgas futbolists;
* Obafemi Martinss (*Obafemi Martins*; 1984) — Nigērijas futbolists.

## Skatīt arī
* Martins
Ludzas pareizticīgo baznīca

thumb|300px|right|Ludzas pareizticīgo baznīca (2014)
**Ludzas Vissvētās Dievmātes aizmigšanas baznīca** ir Latvijas pareizticīgo dievnams, kas atrodas Latgales ielā 121 Ludzā.

## Vēsture
Baznīca Ludzas pilsētas centrā celta no 1843. līdz 1845. gadam pēc arhitekta A. Zaharova projekta vēlā krievu klasicisma stilā krusta formā ar Toskānas ordeņa kolonām. 1878. gadā dievnams ieguva katedrāles nosaukumu. No 1896. līdz 1911. gadam Ludzas baznīcas pārzinis bija virspriesteris (protojerejs) Fjodors Ņikonovičs, kuru 1907. gadā ievēlēja par Krievijas III Valsts domes locekli. Ar viņa gādību noritēja baznīcas pārbūve, no 1900. līdz 1901. gadam baznīcas kupolu pacēla par 8 m augstāk, zvanu torni — par 4 m. 1906. gadā tornī novietoja 1667 kg smagu zvanu.

1938. gadā Vasarsvētku sestdienā Ludzā plosījās liels ugunsgrēks, kura laikā aizdegās katedrāles kupols, un no tā nogāzās krusts; taču ugunsgrēka sekas bija novērstas līdz tā paša gada Jaunavas Marijas svētkiem 15. augustā.

## Atsauces
Cīravas iela (Rīga)

**Cīravas iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņos (Mārupē). Iela sākas krustojumā ar Kantora ielu un beidzas krustojumā ar Amulas ielu. Pēc šī krustojuma ir grantētas brauktuves turpinājums Mārupītes virzienā, kas ielas trasei netiek pieskaitīts. Kopējais ielas garums ir 120 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Cīravas iela izveidota 2022. gada jūlijā ar Rīgas domes lēmumu, pārdēvējot Imulas ielas kādreizējo daļu (pārējā Imulas iela ir otrpus Mārupītei).

Iela ir nosaukta Cīravas — Cīravas pagasta centra Dienvidkurzemes novadā — vārdā.

## Ielu savienojumi
Cīravas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Kantora iela (T veida krustojums)
* Amulas iela (T veida krustojums)

## Atsauces

## Skatīt arī
* Bieriņi
Roberts Bērziņš

**Roberts Bērziņš** (dzimis ) ir latviešu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Latvijas-Igaunijas līgas un Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu "Rīgas Zeļļi". Iepriekš divas sezonas spēlējis Rīgas VEF, ar kuru kļuvis par divkārtēju Latvijas čempionu un vēl divas sezonas BK Liepāja sastāvā. R. Bērziņš ir Latvijas basketbola izlases spēlētājs.

## Karjera
Bērnībā nodarbojies ar džudo, basketbolam pievērsies salīdzinoši vēlu. Jaunatnes vecumā trenējies un spēlējis LJBL Basketbola skolas "Rīga" Daugavas sporta nama (DSN) sistēmā, kur viņa komandas biedrs bija draugs Emīls Krūmiņš, bet treneris Raivo Otersons.

Pēc nepilnas sezonas Spānijas jaunatnes basketbolā Badalonas "Joventut" sistēmā, kur bija kopā ar citu DSN basketbolistu Krišu Helmani, 2020. gadā R. Bērziņš noslēdza līgumu ar Latvijas Basketbola līgas klubu BK Liepāja. Liepājā aizvadīja divas sezonas, kļūstot par vienu no komandas līderiem (otrajā sezonā Latvijas-Igaunijas līgā guva 12,8 punktus, 3,5 atlēkušās bumbas un 3,6 rezultatīvas piespēles vidēji spēlē). 2022. gada vasarā noslēdza trīs gadu līgumu ar vadošo Latvijas basketbola klubu Rīgas VEF. Pirmajā sezonā traumu dēļ izlaida daudz spēļu, tomēr izcīnīja savu pirmo Latvijas čempiontitulu un kļuva par Latvijas kausa ieguvēju. Traumu dēļ maz spēlēja arī savā otrajā sezonā VEF sastāvā, kurā tāpat ieguva abas nacionālā līmeņa trofejas.

2024. gada jūlijā tika paziņots, ka R. Bērziņš noslēdzis divu gadu līgumu ar citu galvaspilsētas LBL klubu "Rīgas Zeļļi".

R. Bērziņš ir pārstāvējis Latvijas U-16 izlasi divos Eiropas čempionātos. 2022. gadā piedalījies Latvijas pieaugušo izlases treniņos. 2024. gada novembrī, Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Beļģiju, R. Bērziņš piedzīvoja debiju pieaugušo Latvijas basketbola izlasē, gan iznākot laukumā tikai uz vienu sekundi.

## Atsauces

## Ārējās saites