open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jemena

**Jemenas Republika** (, *Al-Jumhuriyah al-Yamaniyah*) ir valsts Āzijas dienvidrietumos, Arābijas pussalas dienvidos. Ziemeļos tā robežojas ar Saūda Arābiju, bet austrumos ar Omānu. No rietumiem to apskalo Sarkanā jūra, no dienvidiem — Indijas okeāna Adenas līcis un Arābijas jūra. Tā ir viena no nabadzīgākajām pasaules valstīm.

Jemena izveidojās 1990. gada 22. maijā, apvienojoties Jemenas Tautas Demokrātiskajai Republikai un Jemenas Arābu Republikai.

## Vēsture
Līdz islāma kalifātu izveidei 7. gadsimtā Jemena bija daļa no Aksumas valsts.
19. gadsimta vidū mūsdienu Jemenas teritorijas ziemeļu daļa kļuva par Osmaņu impērijas provinci. Pēc Pirmā pasaules kara tā kļuva par neatkarīgu Jemenas karalisti un pēc teokrātijas gāšanas 1962. gadā tika pasludināta par republiku.

Jemenas dienvidu daļa no 1869. līdz 1967. gadam bija Britu impērijas pārvaldīts Adenas protektorāts. 1967. gadā Dienvidjemena ieguva neatkarību un 1970. gadā tika pasludināta par komunistisku republiku.

1990. gada 22. maijā Jemenas Tautas Demokrātiskā Republika (Dienvidjemena) un Jemenas Arābu Republika apvienojās, izveidojot Jemenas Republiku. Alī Abdulla Sālihs kļuva par apvienotās valsts pirmo prezidentu.

2011. gadā Arābu pavasara iespaidā Jemenā sākās protesti pret valdošo nabadzību, bezdarbu, korupciju un prezidenta Sāliha ieceri izmainīt Jemenas konstitūciju un likvidēt prezidenta termiņa ierobežojumu, padarot viņu par prezidentu uz mūžu. Prezidents Sālihs atkāpās un prezidenta pilnvaras nodeva viceprezidentam Abdrabuham Mansuram Hadi. Viņu ievēlēja par prezidentu 2012. gada 21. februāra vēlēšanās, kurās viņš bija vienīgais kandidāts. Sākās Jemenas pilsoņu karš ar šiītu nemierniekiem hutiešiem, Islāma valsts Jemenas atzaru un Al-Qaida kaujiniekiem. Karā iejaucās starptautiska koalīcija, tomēr tās darbības bija neefektīvas un daļa valstu no tās izstājās. Uz 2026. gada sākumu valsts ziemeļrietumus, galveno apdzīvoto rajonu ar galvaspilsētu Sanu, kontrolēja Irānas atbalstītie hutieši, dienvidus un austrumus — AAE atbalstītie Dienvidjemenas separātisti, ziemeļu centrālo daļu — Saūda Arābijas atbalstītie starptautiski atzītās Jemenas valdības spēki. 2026. gada janvārī Saūda Arābija piespieda AAE atkāpties no Dienvidjemenas un Jemenas valdība atguva valsts austrumus, bet pēc tam arī Adenu.

## Iedzīvotāji
2014. gadā Jemenā bija apmēram 24 miljoni iedzīvotāju. Summārais dzimstības koeficients Jemenā ir 4,45. Gandrīz visi iedzīvotāju ir musulmaņi, no viņiem 53% ir sunnīti, bet 45% šiīti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jordānija

**Jordānija** (), oficiāli **Jordānijas Hašimītu Karaliste** (), ir valsts Tuvajos Austrumos. Tā robežojas ar Izraēlu ziemeļrietumos, ziemeļos ar Irāku, bet dienvidos ar Saūda Arābiju. Jordānijas galvaspilsēta ir Ammāna, kura ir arī visapdzīvotākā pilsēta valstī un tās ekonomiskais, politiskais un kulturālais centrs. Valsts iekārta ir konstitucionālā monarhija.

## Vēsture

No 1516. līdz 1918. gadam mūsdienu Jordānijas teritorija bija mazapdzīvota Osmaņu impērijas province. 1915. gadā Pirmā pasaules kara laikā Lielbritānija iebruka Osmaņu impērijā. 1917. gadā sākas arābu sacelšanās (Lielbritānijas augstais komisārs Ēģiptē lords Makmahons Rietumu valdību vārdā apsolīja arābiem pēc Osmaņu impērijas sagrāves izveidot neatkarīgu valsti) un Lielbritānija okupēja šīs osmaņu teritorijas. Pretēji arābiem solītajam, 1916. gadā Saiksa—Piko vienošanās paredzēja, ka Osmaņu impērijas arābu daļa tiks sadalīta divos protektorātos: Sīrija piederēs Francijai, bet Irāka, Transjordānija (teritorija uz austrumiem no Jordānas upes), Palestīna un Ēģipte - Lielbritānijai. 1921. gadā tika izveidota britu mandātteritorija- Transjordānas emirāts, kas 1946. gada 17. jūnijā ieguva neatkarību. Jordānija iesaistījās karā pret Izraēlu 1948. gadā un Sešu dienu karā 1967. gadā. 1994. gadā ar Izraēlu tika noslēgts miera līgums.

## Iedzīvotāji
2014. gadā iedzīvotāju skaits Jordānijā bija apmēram 7,9 miljoni. 92% iedzīvotāju ir musulmaņi (sunnīti), 6%- kristieši. 1950. gadā kristiešu bija 30%, taču musulmaņu imigrācijas dēļ īpatsvars ir sarucis. Apmēram puse Jordānijas iedzīvotāju ir palestīniešu izcelsmes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hondurasa

**Hondurasa** ir trešā lielākā valsts Centrālamerikā. Tā robežojas ar Nikaragvu, Gvatemalu un Salvadoru.

## Ģeogrāfija
[thumb|Hondurasu ieskauj [Karību jūra (ziemeļos) un trīs valstis: Nikaragva (austrumos, dienvidaustrumos), Salvadora (dienvidrietumos) un Gvatemala (rietumos). Hondurasai ir arī īsa robeža ar Klusā okeāna Fonsekas līci.]]
Hondurasai ir gara krasta līnija gar Karību jūru un neliela pieeja Klusajam okeānam. Karību jūras piekrastē izveidojušās vairākas nozīmīgas ostas, viena no tām ir Laseiba. Mazliet atstatu no krasta atrodas Hondurasai piederošās un tūristu iecienītās Baijas salas. Zemieņu apgabali ir piekrastē un upju ielejās, kas izvagojušas Hondurasas kalnieni. Augstākie kalni atrodas valsts rietumos un centrālajā daļā, tiem ir vulkāniska izcelsme. Zemienēs, kur valda karsts un mitrs klimats, plašus apgabalus klāj lietus meži. Kalnu mežos dominē ozoli un priedes.

### Baijas salas
Baijas salas atrodas Karību jūrā netālu no Hondurasas ziemeļu piekrastes. 1512. gadā tās atklāja Kristofors Kolumbs. Mūsdienās Baijas salas piesaista tūristus un nirējus.

## Saimniecība
[thumb|[Sanpedro Sulas centrs]]
Hondurasa ir mazāk industrializēta nekā kaimiņvalstis, un hondurasieši ir viena no nabadzīgākajām nācijām visā Rietumu puslodē. Ar ārvalstu palīdzību ir izveidoti augkopības produkcijas pārstrādes uzņēmumi, kā arī ruma, cepamās eļļas, cementa un papīra ražotnes. Hondurasas kalnos atrodas bagātīgas derīgo izrakteņu iegulas, īpaši — sudraba, cinka, svina rūdas un zelta. Šīs rūdas iegūst pazemes šahtās.

Vairums cilvēku kopj savas lauku saimniecības vai strādā algotu darbu lielajās plantācijās, kurās eksportam audzē banānus, kafijas pupiņas, eksotiskos augļus un ziedus. Agrāk Hondurasa bija lielākā banānu eksportētāja, un vēl arvien šī kultūra dod 25% valsts ienākumu. Lielākā daļa kalnienes lauksaimniecībai nav piemērota. Toties krītošā ūdens spēka darbinātās hidroelektrostacijas saražo 80% elektroenerģijas.

Hondurasas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 17,4% no IKP.

## Skatīt arī
* Hondurasas administratīvais iedalījums
* Futbola karš

## Atsauces

## Ārējās saites
Gvatemala

**Gvatemala** (), oficiāli **Gvatemalas Republika** (*República de Guatemala*), ir valsts Centrālamerikā. Ziemeļos un rietumos tā robežojas ar Meksiku, dienvidrietumos ar Kluso okeānu, ziemeļaustrumos ar Belizu, austrumos ar Karību jūru un Hondurasu, bet dienvidaustrumos ar Salvadoru. Ar aptuveni 15,8 miljoniem iedzīvotāju tā ir apdzīvotākā valsts Centrālamerikā. Tā ir kalnaina zeme, kurā bieži mēdz notikt gan zemestrīces, gan vulkānu izvirdumi.

## Ģeogrāfija
Gandrīz divas trešdaļas Gvatemalas aizņem kalniene. Tajā ir divas lielas kalnu grēdas. Ziemeļdaļā kalni ir vecāki, erozijas noārdīti, tomēr dažviet tie paceļas virs 3000 metriem. Dienvidos kalni ir jaunāki. Tajos atrodas vairāk nekā 30 vulkāni, no kuriem 3 ir aktīvi. Augsne, kas kopā ar vulkāniskajiem pelniem ir noskalota no kalniem, nogulsnējusies šaurā joslā Klusā okeāna piekrastē, veidojot ļoti auglīgu līdzenumu.

### Klimats
Gvatemala atrodas tropiskajos platuma grādos, tomēr salīdzinoši vēsie ūdeņi, kas apskalo tās krastus un augstuma atšķirības ietekmē arī klimatu. Klusā okeāna piekrastē vidējā temperatūra ir virs 30 grādiem pēc Celsija, bet kalnos ir starp 10 un 16 grādiem pēc Celsija. Sausajā sezonā Gvatemalā ierodas tūristi, galvenokārt no ASV un Meksikas.

### Petena plato
Aptuveni trešdaļu Gvatemalas teritorijas aizņem Petena plato. Šo ziemeļu apgabalu veido līdzenumi un nelielas kaļķakmens pauguraines. Lielāko daļu klāj lietus meži, kuros mīt daudz dažādu dzīvnieku, arī jaguāri, kas ir lielākie plēsīgie dzīvnieki Centrālamerikā. Gvatemalā ir vairāk vienlaidu lietus mežu nekā citur Centrālamerikā. Petena plato nav daudz upju, jo lielākā daļa nokrišņu iesūcas zemē. Ceļu tīkls Petenā ir neattīstīts, tomēr reģiona centru - Floresas pilsētu ar pārējo valsts daļu savieno automaģistrāle un gaisa satiksme.

## Lauksaimniecība
Daudzi maiji strādā pie bagātajiem zemes īpašniekiem, kuri audzē kafijkokus, cukurniedres un banānus. Tās ir galvenās Gvatemalai peļņu nesošās lauksaimniecības nozares. Vēl valsts eksportē svaigi grieztus ziedus, pārsvarā rozes, kuras audzē Antigvas apkārtnes ielejās. Gvatemala ir viena no lielākajām kardamona sēklu audzētājām pasaulē.

## Iedzīvotāji
Tagadējā Gvatemala bija senās maiju civilizācijas centrs. Maiju civilizācijas uzplaukumu laiks bija no 300. — 900. gadam m.ē. Gandrīz puse gvatemaliešu ir seno maiju vai citu indiāņu pēcnācēji. Otra puse ir metisi, viņu priekšteči ir cēlušies no eiropiešiem un indiāņiem. 60% iedzīvotāju ir nodarbināti lauksaimniecībā. Pēc vairākām nemierīgām desmitgadēm, kurās valstī valdīja diktatūra un plosījās pilsoņkarš, Gvatemalā beidzot ir miers. Lielākās problēmas valstī ir veselības aprūpē un izglītībā. Piemēram, 39% pieaugušo sieviešu neprot lasīt vai rakstīt.
250px|thumbnail|left|Gvatemaliešu sievietes ziemassvētku procesijas laikā

## Ārējās saites

* Gvatemalas literatūras un mākslas portāls 

## Atsauces un piezīmes
Gvineja

**Gvinejas Republika** () ir vāji attīstīta daudznacionāla valsts Āfrikas ziemeļrietumos. Ziemeļrietumos tā robežojas ar Gvineju-Bisavu, ziemeļos ar Senegālu, ziemeļos un ziemeļaustrumos ar Mali, austrumos ar Kotdivuāru, bet dienvidos ar Libēriju un Sjerraleoni. Rietumos to apskalo Atlantijas okeāns. Gvinejā atrodas 1/3 no pasaules boksītu krājumiem, un tā ir otrs lielākais boksītu eksportētājs pasaulē.

## Ģeogrāfija
Ar 245 857 kvadrātkilometru platību Gvineja ir apmēram tāda paša lieluma kā Lielbritānija, bet mazliet mazāka kā ASV štats Oregona. Krasta līnija ir 320 kilometrus gara, bet kopējā sauszemes robeža ir 3400 kilometri.

Gvineja ir izvietota gar Atlantijas okeāna piekrasti uz Lejasgvinejas līdzenuma. Krasta līnija izrobota ar daudzām mazām salām. Ziemeļaustrumos ir Augšnigēras līdzenums, kas atrodas 300-400 metrus virs jūras līmeņa. Pārējā teritorija atrodas uz Ziemeļgvinejas augstienes: ziemeļrietumi uz Futadžalona plato, dienvidaustrumi uz Leones-Libērijas augstienes. Augstākā virsotne Gvinejā ir Nimbas kalns, kura augstums ir 1752 metri virs jūras līmeņa.

Lielākā daļa no upēm sākas Futadžalona plato un Leones-Libērijas augstienē. Lielākās upes ir Gambija, Bafinga, Nigēra, Konkure.

### Klimats
Gvinejā ir subekvatoriālais musonu klimats. Karstākie mēneši gadā ir marts un aprīlis, vidējā temperatūra piekrastē ir no 27-30&nbsp;°C, bet augstienēs no 23&nbsp;°C. Vēsākais mēnesis gadā ir augusts, vidējā gaisa temperatūra piekrastē ir no 24-26&nbsp;°C, augstienēs no 20&nbsp;°C. Nokrišņu daudzums piekrastē sasniedz 4000 mm, iekšzemē no 1200-1500 mm. Lietus sezona ilgst 5-7 mēnešus, parasti no aprīļa līdz oktobrim.
### Daba
Visbiežāk sastopamie augi ir sarkanās un sarkandzeltenās laterītaugsnes, Garzāļu savannas un savannu skrajmeži. Gvinejas dienvidaustrumos ir mitrie tropu meži. Upju krastos ir galeriju meži, bet grīvās — mangroves.

Ir sastopami daudz dzīvnieki no tiem izplatītākie ir leopardi, ziloņi, antilopes, mežacūkas, gepardi, nīlzirgi, krokodili, pērtiķi. Gvinejā ir sastopama bagātīga putnu un kukaiņu daudzveidība.

## Iedzīvotāji
2009. gadā Gvinejā dzīvoja 10 057 975 iedzīvotāji. Gvinejā dzīvo vairāk kā 24 dažādu tautību cilvēki. Lielākā daļa jeb 40% no kopējā iedzīvotāju skaita ir fulieši, 30% mindki, 20% susieši un 10% ar citu etnisko piederību.
### Reliģija
Izplatītākā reliģija Gvinejā ir islāms. Aptuveni 85 % iedzīvotāju ir musulmaņi, bet 8 % - kristieši un 7 % pieder tradicionālajām animistu ticībām. Gvinejas musulmaņi pārsvarā ir sunnīti un sufiji, bet šiītu ir salīdzinoši maz. Konakri Lielā mošeja ir viena no lielākajām mošejām Rietumāfrikā.

Starp kristiešu konfesijām ir Romas katoļi, anglikāņi, baptisti, adventisti un citas evaņģēliskās grupas. Valstī darbojas Jehovas liecinieki, kas ir valdības atzīta organizācija. Ir neliela Bahai kopiena, neliels skaits hinduistu, budistu un tradicionālo ķīniešu reliģisko grupu pārstāvju starp valstī dzīvojošajiem ārvalstniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džibutija

**Džibutija** jeb **Džibuti** (), oficiāli **Džibutijas Republika** (), ir valsts Āfrikas austrumu piekrastē, viena no mazākajām valstīm Āfrikā, kādreizējā Francijas kolonija. Robežojas ar Somāliju, Etiopiju un Eritreju, no austrumu puses to apskalo Adenas līcis un Sarkanā jūra.

Džibutija ir daudzetniska valsts, kuras divas galvenās tautas ir somāļi (issieši) un afāri. Džibutija ir Āfrikas Savienības un Arābu līgas dalībvalsts.

## Vēsture
Pirmajos mūsu ēras gadsimtos Džibutiju apdzīvoja klejotāju ciltis, kas runāja kušītu valodās. No 5. līdz 6. gadsimtam tā ietilpa Aksumas valstī. 7. gadsimtā tagadējo Džibutijas teritoriju pārvaldīja arābu sultāni. Vietējo iedzīvotāju vidū izplatījās islāms un arābu valoda. 16. gadsimtā Džibutijas teritoriju iekaroja portugāļi, taču jau 17. gadsimtā tā atkal nokļuva arābu pārvaldē.

1946. gadā tā ieguva Francijas aizjūras teritorijas statusu. 1977. gadā Džibutija kļuva par neatkarīgu valsti. 1981. gadā valstī ieviesta vienpartijas vēlēšanu sistēma. No 1992. līdz 2000. gadam tajā norisinājās Džibutijas pilsoņu karš.

## Politika
Džibutija ir prezidentāla republika. Prezidentu ar pilnvaru termiņu uz 6 gadiem ievēl balsstiesīgie vēlētāji. Prezidentu ir iespējams pārvēlēt uz vēl vienu termiņu pēc kārtas. Likumdevējvaras funkcijas ir deleģētas parlamentam — Nacionālajai sapulcei (65 deputāti), kas tiek ievēlēts uz 5 gadiem. Izpildvara deleģēta Ministru Padomei, kas pakļauta valsts prezidentam.

## Adminstratīvais iedalījums
Valsts ir administratīvi sadalīta 5 reģionos un 1 pilsētā, kas pielīdzināma reģionam.

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Centrālāfrika

**Centrālāfrika** ir:

* Centrālā Āfrika — Āfrikas reģions, šī kontinenta vidusdaļa;
* Centrālāfrikas Republikas saīsināts nosaukums.
Beliza

**Beliza** () ir neliela valsts Centrālamerikas austrumu daļā. To austrumos apskalo Karību jūra, kā arī tā robežojas ar Meksiku ziemeļrietumos un ar Gvatemalu dienvidos un rietumos. Belizas kopējā platība ir 22 966 km² un to ietekmē tropiskā klimata josla. Pēc 2015. gada datiem Belizas kopējais iedzīvotāju skaits ir 419 199 un tā ir 176. lielākā valsts pasaulē pēc iedzīvotāju skaita.

Belizas valsts pārvaldes forma ir parlamentāra demokrātija un konstitucionālā monarhija, kas sastāv no sešiem distriktiem un trīsdesmit viena vēlēšanu apgabala. Belizas galvaspilsēta ir Belmopana, bet lielākā pilsēta ir Beliza. Beliza ir Nāciju sadraudzības locekle, tāpēc valsts galva oficiāli ir karalis Čārlzs III, ko Belizā pārstāv ģenerālgubernators, kam ir jābūt belizietim.

Valsts nosaukums ir cēlies no Belizas upes nosaukuma. Līdz 1973. gadam - vairāk kā gadsimtu - Beliza bija britu kolonija, ko pazina kā Britu Hondurasu. Neatkarību tā ieguva 1981. gadā.

## Iedzīvotāji
Valsts iedzīvotāji ir dažādu etnisko grupu pārstāvji - apmēram puse ir jauktas maiju un eiropiešu izcelsmes (metisi), 25% ir afrikāņi un afroeiropieši (kreoli), aptuveni 10% ir maiji un apmēram 6% - afroindiāņi.

Oficiālā valsts valoda Belizā ir angļu valoda un tā ir vienīgā Centrālamerikas valsts, kurai oficiālā valsts valoda ir angļu valoda. Aptuveni 50% iedzīvotāju dzimtā valoda ir spāņu valoda, un vēl aptuveni 20% tā ir pirmā svešvaloda. Maiju izcelsmes iedzīvotāji joprojām runā maiju valodās.

Aptuveni 50% iedzīvotāju ir Romas katoļi, gandrīz visi pārējie seko Anglikāņu baznīcas mācībai vai ir citi protestanti.

## Attēli

Xunantunich1976.jpg|Hunantuniča Rietumbelizā
RegentStreetBZECITY.JPG|Belizas pilsēta
Billy Barquedier Waterfall.png|Billija Barkedjēra nacionālais parks Austrumbelizā
Great Blue Hole.jpg|Lielā Zilā Bedre pie Belizas krastiem


## Atsauces

## Ārējās saites
Barbadosa

**Barbadosa** (; izrunā: ) ir salu valsts, kas atrodas Centrālamerikā, Atlantijas okeāna rietumos. No visām Karību jūras salām Barbadosa atrodas vistālāk uz austrumiem. Tuvākā kaimiņvalsts ir Sentvinsenta un Grenadīnas, kas atrodas aptuveni 160 km uz rietumiem. Barbadosa ir neatkarīga valsts, Apvienotās Karalistes pakļautībā tā bija līdz 1966. gadam. Barbadosas galvaspilsēta ir Bridžtauna.

Barbadosā dzīvo 285 tūkstoši iedzīvotāju, no kuriem aptuveni 90% ir pēcteči vergiem, kurus savulaik ieveda no Āfrikas. Oficiālā valsts valoda ir angļu valoda. Dominējošā reliģija ir kristietība, galvenokārt, protestantisms.

## Vēsture
Barbadosas pirmie iedzīvotāji bija aravaki, kuri ap 4.–7. gadsimtu ieradās no Dienvidamerikas, bet vēlāk tos izspieda karību ciltis. Pirmie eiropieši, kas sasniedza salu, bija spāņi un portugāļi 16. gadsimtā, taču viņi to nekolonizēja – portugāļi salu nosauca par *Los Barbados* (“bārdainie”) dīvaino fikusu un vīģu koku gaisa sakņu dēļ.

1627. gadā Barbadosu kolonizēja angļi, un tā kļuva par Lielbritānijas īpašumu. Kolonijas sākumā šeit tika audzēts tabaka un kokvilna, bet drīz vien galvenais ienākumu avots kļuva cukurniedru plantācijas, kuras balstījās uz afrikāņu vergu darbu. Līdz ar to Barbadosa kļuva par vienu no bagātākajām britu kolonijām Karību jūrā, taču vergu dzīves apstākļi bija smagi, kas radīja dumpjus un pretošanos. Vergtura sistēma pastāvēja līdz 1834. gadam, kad tika atcelta verdzība visās Britu impērijas kolonijās.

19.–20. gadsimtā Barbadosa saglabāja ciešas saites ar Lielbritāniju, bet vienlaikus attīstījās vietējā sabiedrība un pieauga pašnoteikšanās prasības. 1937. gadā notika plaši sociālie nemieri, kas veicināja darba ņēmēju tiesību un vēlēšanu reformas. 1950. gados Barbadosa piedalījās Rietumindijas federācijā, bet pēc tās sabrukuma izvēlējās turpināt neatkarības ceļu.

1966. gada 30. novembrī Barbadosa ieguva neatkarību kā parlamentāra monarhija, saglabājot Lielbritānijas karalieni kā valsts galvu un iestājoties Nāciju Sadraudzībā. Ekonomika no cukura audzēšanas pakāpeniski pārorientējās uz tūrisma un finanšu pakalpojumu nozari.

1967. gada 30. novembrī, atzīmējot neatkarības 55. gadadienu, Barbadosa oficiāli kļuva par republiku, pārtraucot monarhijas statusu un ievēlot savu pirmo valsts prezidentu, bet vienlaikus saglabājot vietu Sadraudzībā.

2021. gada septembra beigās Barbadosas parlamenta apakšpalāta vienbalsīgi atbalstīja konstitūcijas grozījumus, saskaņā ar kuriem Apvienotās Karalistes karaliene Elizabete II vairs nebūs valsts galva. Oktobrī parlaments valsts prezidenta amatā ievēlēja Sandru Meisoni, kura bija salas ģenerālgubernatore kopš 2018. gada. Valsts oficiāli kļuva par republiku 2021. gada 30. novembrī.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bahamas

**Bahamas** () jeb **Bahamu Salas**, oficiāli **Bahamu Sadraudzība** (), ir Nāciju Sadraudzības dalībvalsts Ziemeļamerikā, Karību reģionā. Tajās ietilpst 700 salu un vairāk nekā 2000 saliņu Lukaju arhipelāgā Atlantijas okeānā. Atrodas ziemeļos no Kubas, Dominikānas un Haiti, ziemeļrietumos no Tērksas un Kaikosas un dienvidaustrumos no ASV štata Floridas. Galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Naso. Apmēram puse bahamiešu dzīvo galvaspilsētā. Lielākā sala ir Androsa, bet rūpniecība koncentrēta Lielajā Bahamā, īpaši Frīportas pilsētas apkaimē. Trešā turīgākā Ziemeļamerikas valsts aiz ASV un Kanādas.

## Vēsture
Kristofora Kolumba pirmās ekspedīcijas trīs kuģi 1492. gada 12. oktobrī sasniedza Bahamu salu, kuru Kolumbs nosauca par San Salvadoru ("Svētais Pestītājs"). 14. oktobrī viņš kuģoja uz dienvidrietumiem uz salu, kuru viņš nosauca par *Santa María de la Concepción* (tagad *Rum Cay*) un nonāca pie tagadējās Longailendas, kuru nosauca par Fernandīnu. Savās 17. oktobra piezīmēs viņš pirmo reizi dēvēja vietējos iedzīvotājus par *Indios*, no kurienes cēlies termins "indiāņi".

1629. gadā salas pakļāva Anglijas Karaliste, bet izejvielu trūkuma un lauksaimniecībai nepiemērotas augsnes dēļ tās ilgstoši bija mazapdzīvotas. 17. gadsimta beigās un 18. gadsimta sākumā salas kā patvērumu izmantoja angļu pirāti. 1717. gadā Bahamu salas kļuva par Lielbritānijas kroņa koloniju, 1729. gadā sapulcējās Bahamu parlaments — Asamblejas palāta. Amerikas Neatkarības kara laikā (1775–1783) liels skaits britu lojālistu aizbēga uz Bahamu salām. Amerikas Pilsoņu kara (1861–1865) un ASV Sausā likuma (1919–1932) laikā salas iedzīvotāji guva ienākumus no alkohola un citu preču kontrabandas. 1964. gadā Apvienotā Karaliste piešķīra Bahamām iekšējo pašpārvaldi, bet 1973. gadā atzina to neatkarību Britu Sadraudzības ietvaros.

20. gadsimta vidū Bahamas kļuva par tūristu galamērķi un nodokļu paradīzi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tonijs Blērs

**Entonijs Čārlzs Lintons "Tonijs" Blērs** (; dzimis ) ir britu politiķis, kas no 1997. līdz 2007. gadam bija Apvienotās Karalistes premjerministrs no Leiboristu partijas.

1994. gadā pēc Džona Smita negaidītās nāves viņš kļuva par Leiboristu partijas līderi. Blērs bija pirmais Lielbritānijas premjerministrs 150 gadu laikā, kura sievai piedzima bērns, kamēr ministru prezidents ir amatā. Blērs uzvarēja vēlēšanās ar "jaunā leiborisma" (*New Labour*) saukli. Darbības iesākumā Blērs ieviesa nacionālo minimālo algu, Ziemeļīrijā tika parakstīta Belfāstas vienošanās, kā arī nodibināti parlamenti Velsā, Skotijā un Ziemeļīrijā.

Kopš 11. septembra uzbrukuma ASV viņa publiskajā darbībā dominēja ārpolitikas jautājumi, sniedzot lielu atbalstu ASV un piedaloties ar karaspēku 2003. gada Irākas karā. Tas samazināja Blēra atbalstītāju skaitu, lai gan arī nākamajās vēlēšanās uzvarēja viņa vadītie leiboristi. 2007. gada 27. jūnijā Blērs pameta premjerministra amatu, atstājot to savam partijas biedram Gordonam Braunam, kurš dažas dienas iepriekš kļuva par leiboristu partijas līderi.

## Ārējās saites

* Tony Blair Faith Foundation
Neatkarīgo Valstu Sadraudzība

**Neatkarīgo Valstu Sadraudzība** (saīsinājumā **NVS**;  (СНГ)) ir vairāku bijušo Padomju Savienības republiku izveidota konfederācija, kas oficiāli stājās spēkā , kad Baltkrievija, Krievija un Ukraina kopīgi parakstīja Belovežas gāršas līgumu.

## Paplašināšanās
[thumbnail|left|[Almati sarunas par NVS izveidi 1991. gada 19. decembrī]]

 Belovežas vienošanos par NVS izveidi Almati parakstīja arī Azerbaidžānas, Armēnijas, Kazahstānas, Kirgizstānas, Moldovas, Tadžikistānas, Turkmenistānas un Uzbekistānas prezidents. Turkmenistāna līgumu neratificēja.
Gruzija NVS iestājās 1995. gadā pēc tam, kad par tās prezidentu kļuva bijušais PSRS ārlietu ministrs Eduards Ševardnadze.

## Deklarētie pamatprincipi
* cilvēktiesību ievērošana,
* iekšpolitikas koordinēšana,
* ekonomiskā sadarbība, tās attīstība transporta un sakaru jomā,
* cilvēka veselības un apkārtējās vides uzturēšana,
* vienota sociālā un migrācijas politika,
* cīņa pret organizēto noziedzību,
* vienota aizsardzības politika un valstu ārējo robežu aizsardzība.

## Samazināšanās
2005. gadā Turkmenistāna izstājās no NVS.  pēc Krievijas—Gruzijas kara no NVS izstājās Gruzija, bet 2018. gadā pēc Krievijas veiktās Krimas aneksijas dalību NVS pārtrauca Ukraina.

## Dalībvalstis (2022)


RIAN archive 41059 CIS heads of state.jpg|Ukrainas, Kazahstānas, Krievijas un Baltkrievijas vadītāji pēc Almati vienošanās parakstīšanas (1991)
CIS meeting 2008.jpg|Biškekas sanāksme (2008)
CIS Summit (2017-10-11).jpg|NVS valstu vadītāji Soču sanāksmē (2017)
The Council of CIS Defense Ministers.jpg|NVS valstu aizsardzības ministru sanāksme Maskavā (2017)


## Atsauces

## Ārējās saites
Juhans Partss

**Juhans Parts** (; dzimis  Tallinā) ir bijušais Igaunijas premjerministrs un bijušais partijas *[[Res Publica]]* priekšsēdētājs.

Par Igaunijas valdības vadītāju kļuva 2003. gada 10. aprīlī pēc Igaunijas parlamenta Rīgikogu vēlēšanām. Amatu atstāja 2005.gada 12. aprīlī.

## Ārējās saites
Kārlis XVI Gustavs

**Kārlis XVI Gustavs** (*Carl Gustaf Folke Hubertus*, dzimis ) ir Zviedrijas karalis kopš 1973. gada 19. septembra.

Zviedrijas 1974. gada konstitucionālā reforma atņēma karalim jebkādu iespēju ietekmēt valsts procesus, jo karaļa tituls kļuva tīri reprezentatīvs. Savas valdīšanas laikā Kārlis XVI Gustavs ir piedzīvojis gan popularitātes kāpumus, gan kritumus, piemēram, pretrunīgi vērtēti bija atzinības vārdi, ko karalis veltīja Brunejas sultānam, kas izraisīja asu reakciju zviedru presē.

Karaļa vārdadiena (28. janvāris) un dzimšanas diena (30. aprīlis) tiek oficiāli atzīmēta.
Starptautiski vairāk ir pazīstams kā Nobela prēmiju pasniedzējs.

## Skatīt arī
* Zviedrijas karaliskā ģimene
* Zviedrijas monarhu uzskaitījums
* Karaliskā apbedījumu vieta
* Hāgas pils

## Ārējās saites
IKEA

thumb|IKEA filāle
thumb|Karte ar valstīm, kurās darbojas IKEA:

**IKEA** ir Zviedrijas mājas interjera preču tirgotājs. Tam ir 422 veikali 51 pasaules valstī (uz 2018. gada augustu), vairums no tiem Eiropā, bet arī ASV, Kanādā, Āzijā un Austrālijā.

## Vēsture
Uzņēmumu 1943. gadā dibināja Ingvars Kamprads 17 gadu vecumā (2013. gadā viņš bija viens no bagātākajiem cilvēkiem pasaulē). Sākotnēji tas pārdeva dažādas sīkpreces, konkurējot ar zemām cenām, bet īstā izplešanās sākās 1955. gadā, kad IKEA sāka veidot savas mēbeles. IKEA popularizēja lētas moderna dizaina mēbeles un efektīvu masveida ražošanu, kā arī nesaliktu mēbeļu tirgošanu.

2008. gadā ASV Virdžīnijas štata Denvilā tika atvērta *IKEA* rūpnīca, kur ražoja koka plauktus un glabāšanas sistēmas ASV un Kanādas tirgum.

2013. gada vasarā IKEA atvēra savu pirmo veikalu Lietuvā, Viļņā, kas bija pirmais IKEA iepirkšanās centrs Baltijas valstīs.
2018. gada 30. augustā tika atklāts pirmais IKEA veikals Latvijā, Rīgā, kas pagaidām ir lielākais IKEA iepirkšanās centrs Baltijas valstīs.
2019. gada jūlijā *IKEA* paziņoja, ka gada beigās slēgs rūpnīcu ASV, jo izdevīgāk produkciju ir ražot Eiropā, kur ir lētāki izejmateriāli, un to importēt ASV.

2022. gada 25. augustā *IKEA* atvēra pirmo veikalu Igaunijā.

## Atsauces

## Skatīt arī
* IKEA efekts
Skandināvija

[thumb|Sarkanā krāsā iezīmētas trīs Skandināvijas valstis, oranžā krāsā — [Ziemeļvalstis|Ziemeļvalstu teritorijas, kuras reizēm pieskaita pie Skandināvijas]]
**Skandināvija** (dāņu un , norvēģu un fēru: *Skandinavia*) ir vēsturisks un ģeogrāfisks Ziemeļeiropas reģions Skandināvijas pussalā. Skandināvijas valstis ir Norvēģija, Zviedrija un Dānija, kuras kultūras ziņā ir ļoti līdzīgas par spīti politiskai neatkarībai. Skandināvijai sarunvalodā mēdz pieskaitīt arī ārpus Skandināvijas esošās Ziemeļvalstis: Somiju, Fēru salas un Īslandi, kas ietilpst skandināvu kultūrtelpā.

Skandināvija ir valodas ziņā vienota. Daudzi dāņu, zviedru un norvēģu dialekti ir savstarpēji saprotami, un vairums skandināvu spēj saprast pārējās valodas gan presē, gan radio, gan televīzija.

## Etimoloģija
250px|thumb|1539. gada venēciešu Skandināvijas karte
Vārdam Skandināvija etimoloģijā ir dažādas versijas. Iespējams, ka vārds cēlies no rietumģermāņu vārda *skania*, kas varētu nozīmēt briesmas, draudi vai kaitējums. Vācu valodā tas ir *Schaden*, no kā latviešu sarunvalodā aizgūts vārds "skāde". Arī mūsdienās Skandināviju mēdz dēvēt par Skāniju.

Skandināvijas vārda otrais saliktenis, kā tiek domāts, ir saistīts ar vārdu *awjo*, kas nozīmē "zeme uz ūdens". Līdz ar to kopumā Skandināvija varētu būt tulkojams kā "bīstamā sala".

## Ekonomika
Visas trīs Skandināvijas vasltis izmanto kopīgus nacionālo valūtu nosaukumus: kronas (dāņu, norvēģu, zviedru) un ēres (100 ēres = 1 krona).

Zviedrija un Dānija kā Eiropas Savienības dalībvalstis izmanto nacionālās valūtas, bet Zviedrija tuvākajā nākotnē varētu pievienoties eirozonai.

Skandināvijas vasltis ir starp desmit valstīm, kurās korupcijas līmenis ir viszemākais saskaņā ar Korupcijas uztveres indeksu.

## Politiskā sistēma
Dānija, Norvēģija un Zviedrija ir parlamentāras monarhijas. Valsts galva ir valdošās dinastijas galva (karalis vai karaliene), bet viņa (viņas) pilnvaras ir juridiski un faktiski ierobežotas visās valsts varas jomās, tostarp likumdošanas un izpildvaras jomā.

## Skandināvija un Latvija

Latvijai ar Skandināviju jau vairāk nekā 2600 gadus ir pastāvējuši dažādi savstarpēji sakari. Par to liecina 2001.gadā atrastais bronzas laikmeta depozīts Staldzenes stāvkrastā pie Ventspils. Reizēm arī Baltija tiek pieskaitīta pie Skandināvijas reģiona, kopā veidojot Baltoskandiju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jērans Pēšons

**Hanss Jērans Pēšons** (*Hans Göran Persson*; dzimis ) ir Zviedrijas politiķis, bijušais Zviedrijas premjerministrs un Zviedrijas Sociāldemokrātiskās partijas vadītājs.

Jērans Pēšons ir dzimis Zviedrijā, Sēdermanlandē, 1949. gada 20. janvārī. Viņš studēja Ērebrū Universitātes koledžā (tagad Ērebrū universitāte), bet nepabeidza to, jo pievērsās politiķa karjerai. 20. gadsimta 70. gadu sākumā Pēšons darbojās sociāldemokrātu jaunatnes organizācijā, pēc tam darbojās kā pašvaldības politiķis nelielā pašvaldībā. 1979. gadā Pēšons tika ievēlēts parlamentā, tomēr vēlāk atkal atgriezās pašvaldības darbā. 1989. gadā Pēšons kļuva par skolu ministru līdz 1991. gada parlamenta vēlēšanām, kad sociāldemokrāti zaudēja varu. Pēc atgriešanās valdībā 1994. gadā Pēšons kļuva par finanšu ministru līdz 1996. gadam, kad nomainīja Ingvaru Karlsonu valdības vadītāja un partijas līdera amatā.

Kā politiķis Pēšons raksturojams ar savu oratora talantu. Viņš bieži pats sacer savas runas, vai negatavo tās vispār, publiski uzstājoties. Pēšons arī pazīstams ar savu paskarbo vadības stilu. Laikā, kad viņš strādāja pašvaldībā, Pēšona iesauka bija *HSB* (*Han som bestämmer*) - "tas, kurš izlemj".

## Ārējās saites
Iekšzemes kopprodukts

**Iekšzemes kopprodukts** (IKP) ir jēdziens makroekonomikā, kas apzīmē visu saražoto preču un pakalpojumu vērtību kādā teritorijā kādā laika periodā (parasti gadā).

IKP atšķiras no nacionālā kopprodukta ar to, ka neņem vērā starptautisko ienākumu sadali, mērot to, cik daudz vērtības ir radīts tajā teritorijā, nevis cik daudz ieņēmumu tā ir guvusi.

IKP faktiskajās cenās ir tieši naudas cena precēm un pakalpojumiem, tomēr parasti lieto **IKP salīdzināmajās cenās**, kurā tiek ņemta vērā inflācija, lai varētu salīdzināt preču un pakalpojumu apjomu.

Lai salīdzinātu dažādu valstu IKP, ja tie ir mērīti dažādās valūtās, ir divas metodes, kas bieži dod ļoti atšķirīgus rezultātus:
* pēc valūtas kursa;
* pēc relatīvās pirktspējas.

IKP tiek aprēķināts no trīs aspektiem:
1. ražošanas;
2. izlietojuma;
3. ieņēmumu.

## Skatīt arī
* Iekšzemes kopprodukts pēc pirktspējas līmeņa
* Valstu uzskaitījums pēc nominālā IKP
* Nacionālais kopienākums
* Nacionālais kopprodukts

## Atsauces

## Ārējās saites

* Latvijas statistika-IKP
Vasaras olimpiskās spēles

**Vasaras olimpiskās spēles** ir starptautisks sporta pasākums, kas notiek ik pēc četriem gadiem, ko organizē Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Olimpiskās spēles ir visprestižākais no sporta notikumiem pasaulē un tajā piedalās vairāk sporta veidu pārstāvju nekā citur. Vairākumā olimpisko sporta veidu uzvara olimpiskajās spēlēs ir visaugstākais sasniegums. Katrā sporta veidā pasniedz zelta medaļu par pirmo vietu, sudraba — par otro, un bronzas — par trešo. Šī tagad vispārpieņemtā tradīcija aizsākās vasaras olimpiskajās spēlēs 1904. gadā Sentluisā.

Visvairāk reižu olimpiskās spēles ir notikušas ASV pilsētās (4 reizes). Apvienotajā Karalistē norisinājušās 3 olimpiskās spēles, visas Londonā, kas kļuva par pirmo pilsētu, kurā spēles notikušas 3 reizes. Tikai piecas valstis ir piedalījušās visās olimpiskajās spēlēs — Grieķija, Lielbritānija, Francija, Šveice un Austrālija (divreiz kopā ar Jaunzēlandi apvienotā Austrālāzijas komandā). Vienīgā valsts, kas visās vasaras olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi vismaz 1 medaļu, ir Lielbritānija.

## Vasaras olimpisko spēļu sporta veidi

Olimpiskajās spēlēs kopā ir bijuši 43 dažādi sporta veidi. Pašlaik olimpiskajās spēlēs ir 31 sporta veids.

## Vasaras olimpisko spēļu norises vietas

*Piezīme: Lai arī 1916., 1940. un 1944. gada spēles tika atceltas, šo gadu olimpisko spēļu numuri ir saglabāti, jo olimpisko spēļu oficiālie nosaukumi tiek doti pēc četrgades cikliem, nevis pēc pašām spēlēm. Ziemas olimpiskās spēles gan netiek šādā veidā numurētas.*

## Skatīt arī
* Olimpiskās spēles
* Ziemas olimpiskās spēles
* 1906. gada neoficiālās olimpiskās spēles

## Atsauces

## Ārējās saites

* Olimpiskās kustības oficiālā mājaslapa
Roberts Mugabe

**Roberts Gabriels Mugabe** (, dzimis , miris ) bija Zimbabves politiķis, pirmais Zimbabves premjerministrs, vēlāk Zimbabves prezidents (1987—2017).

## Biogrāfija
Dzimis 1924. gada 21. februārī netālu no Harares (toreiz Solsberija), Zimbabvē (toreiz Dienvidrodēzija). Viņš guva katolisku audzināšanu, mācoties jezuītu skolās. Mugabe studēja dažādās Āfrikas universitātēs, kur iepazinās ar vairākiem nākamajiem Āfrikas antikoloniālisma kustības līderiem — Džūljusu Njereri, nākamo Tanzānijas prezidentu, Robertu Sabukvi, Panāfrikas kongresa dibinātāju, Kenetu Kaundi, nākamo Zambijas prezidentu. Pēc mācībām Mugabe strādāja par pasniedzēju Akrā.

1960. gadā kā pārliecināts marksists Mugabe atgriezās Dienvidrodēzijā un bija viens no ZAPU dibinātājiem. Tā kā ZAPU cīnījās pret balto mazākuma varu Rodēzijā, Iena Smita valdība to 1962. gadā aizliedza. Kad vēlāk tajā pašā gadā ZAPU sašķēlās divās organizācijās pēc etniskās piederības (ZAPU — matabelu kustība, un ZANU — šonu kustība), Mugabe pieslējās ZANU. 1980. gada vēlēšanas Rodēzijā Mugabe sagaidīja kā ZANU līderis. Pēc ZANU uzvaras šajās vēlēšanās Mugabe kļuva par Zimbabves pirmo premjerministru. Drīz pēc tam izraisījās zemas intensitātes pilsoņu karš starp abām atbrīvošanās kustībām, saukts par Gukurahundi. Tas beidzās 1988. gadā ar vienotas partijas — ZANU-PF nodibināšanu, kas ir valdošā partija Zimbabvē arī pašlaik. 1987. gadā premjerministra amats tika likvidēts, un Mugabe kļuva par prezidentu. Viņš tika atkārtoti ievēlēts arī 1990., 1996. un visai pretrunīgi arī 2002. gadā.

2017. gada 14. novembrī Zimbabvē notika apvērsums un Mugabe nonāca mājas arestā. 19. novembrī viņš tika atcelts no ZANU-PF vadītāja amata un 21. novembrī, sākoties impīčmenta procedūrai, atkāpās no prezidenta amata.

## Apsūdzības
Viens no vispretrunīgākajiem Mugabes veiktajiem pasākumiem Zimbabvē bija 2000. gadā realizētā zemes reforma, kas likvidēja daudzus balto zemes īpašumus bez kompensāciju izmaksām un saistījās ar tiešām represijām pret baltajiem fermeriem. Tas saasināja attiecības ar Lielbritāniju, kas galu galā noveda pie Zimbabves izstāšanās no Nāciju sadraudzības 2003. gada 8. decembrī. Mugabes režīms tika apsūdzēts cilvēktiesību pārkāpumos attiecībā pret politisko opozīciju, baltajiem fermeriem, matabelu minoritāti un homoseksuāļiem. Starptautiskie novērotāji liecināja, ka 2002. gada vēlēšanas nebija demokrātiskas un godīgas.

## Skatīt arī
* Zimbabves atbrīvošanas karš
* Otrais Kongo karš
* Gukurahundi genocīds

## Atsauces
Pētījums par cilvēka sapratni

**Pētījums par cilvēka sapratni** ir filozofa Deivida Hjūma sarakstīta grāmata, kas publicēta 1748. gadā. Grāmatu neaizsargā autortiesības, un tā ir brīvi pieejama. Tā ir grāmata, kas, pēc viņa paša vārdiem, atmodināja Imanuelu Kantu no "dogmatiskas snaudas".

## Ārējās saites
* E-grāmata
ASEAN

**Dienvidaustrumāzijas valstu asociācija** jeb **ASEAN** (abreviatūra no ) ir reģionāla starpvalstu organizācija, kas apvieno 11 Dienvidaustrumāzijas valstis. Tā ir Dienvidaustrumāzijas valstu politiskā, saimniecības un kultūras organizācija. ASEAN dibināta 1967. gadā un organizācijas mērķis ir veicināt savstarpējo sadarbību un attīstību starp dalībvalstīm, kā arī nodrošināt mieru un stabilitāti reģionā. ASEAN valstu vadītāji tiekas gadskārtējās sanāksmēs, parasti novembrī, šajās sanāksmēs apspriežot nozīmīgus jautājumus reģionam. Organizācijas pamata dokumenti ir ASEAN harta un ASEAN deklarācija.

## Vēsture
Pēc Otrā pasaules kara un dekolonizācijas procesa Dienvidaustrumāzijas reģions piedzīvoja politisku un ekonomisku nestabilitāti. Satricinājumu radīja Vjetnamas karš, kas sākās 1955. gadā. ASEAN tika nodibināta , kad piecu valstu — Filipīnu, Indonēzijas, Malaizijas, Singapūras un Taizemes — ārlietu ministri Bangkokā parakstīja ASEAN deklarāciju (Bangkokas deklarāciju). Organizācijas mērķis bija veicināt savstarpējo sadarbību un attīstību starp dalībvalstīm, kā arī nodrošināt mieru un stabilitāti reģionā.

ASEAN organizācijai pakāpeniski pievienojās arī citas valstīs. Vispirms 1984. gada janvārī pievienojās Bruneja, tad 1995. gada jūlijā pievienojās Vjetnama, 1997. gada jūlijā — Laosa un Mjanma, bet 1999. gada aprīlī iestājās Kambodža. 2025. gadā iestājās arī Austrumtimora.

## Dalībvalstis
ASEAN dalībvalstis: 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Papua-Jaungvinejai ir novērotājas statuss ASEAN.

ASEAN rīko sanāksmes arī ar citām valstīm, ar tā sauktajiem ASEAN dialoga partneriem. Tās ir Amerikas Savienotās Valstis, Austrālija, Dienvidkoreja, Eiropas Savienība, Indija, Japāna, Jaunzēlande, Kanāda, Krievija, Ķīna, Mongolija un Ziemeļkoreja.

ASEAN dalībvalstīs 2023. gadā dzīvoja 683 miljoni iedzīvotāju (8,4% no pasaules iedzīvotājiem), un 2023. gadā valstu kopējais iekšzemes kopprodukts (IKP) bija apmēram 11,203 triljoni ASV dolāri. IKP pieaugums gadā ir vidēji 4%. ASEAN valstu galvenās eksportpreces ir sadzīves elektronika, nafta un kokmateriāli.

Gan lingvistiski, gan reliģiski, gan politiski ASEAN valstis ir ļoti dažādas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Eiropas Komisija

thumb|240px|Eiropas Komisijas loma lēmumu pieņemšanas procesā
**Eiropas Komisija** (saīsinājumā **EK**, agrāk formāli **Eiropas Kopienu Komisija** (**EKK**)) ir Eiropas Savienības (ES) izpildvara, lielākā no ES institūcijām. Tai ir tiesības ierosināt jaunus likumprojektus un citus normatīvos aktus. Komisija sastāv no 28 komisāriem, no kuriem viens ir Eiropas Komisijas prezidents (kopš 2019. gada 1. decembra Urzula fon der Laiena no Vācijas). Komisārus nominē dalībvalstis (pa vienam no katras ES dalībvalsts) uz pieciem gadiem.

Komisiju apstiprina Eiropas Parlaments. Tas var atlaist Komisiju, izsakot tai neuzticību. Komisijas prezidentam ar pārējo komisāru piekrišanu ir arī tiesības pieprasīt atsevišķu komisijas locekļu atkāpšanos no amata.

Terminu "Eiropas Komisija" mēdz lietot divējādi. Šaurākā izpratnē to attiecina uz 28 Komisijas locekļiem, kas darbojas kā ministru kabinets. Bet plašākā nozīmē šo nosaukumu attiecina uz komisāru pārraudzībā esošo administratīvo aparātu, kura dažādās struktūrās strādā ap 23 000 darbinieku.

## Komisijas darbs
Komisāri nepārstāv savas valstis, bet visas Savienības iedzīvotāju kopīgās intereses. Komisāri nedrīkst prasīt vai saņemt jebkādas vadlīnijas no savām valdībām vai citām nacionālām institūcijām, un dalībvalstīm savukārt ir jārespektē Komisijas locekļu neatkarība. Katrs komisārs ir atbildīgs par vairākām jomām, kā arī par vienu vai vairākām no Komisijas „ministrijām”, ko sauc par ģenerāldirektorātiem. Katrs komisārs uzņemas atbildību par kādu nozari, un vada atbilstošo departamentu, kas ir daļa no administratīvas struktūras ar vairākiem tūkstošiem ierēdņu (pavisam kopā nodarbināti ap 23 000 darbinieku - ierēdņi, sekretāri un tulki).

Komisijas uzdevums ir ierosināt jaunus likumprojektus un citus normatīvos aktus, kā arī:
* līdzdalība un pārrunas visos normatīvo aktu pieņemšanas posmos;
* ES finansu administrēšana;
* strukturālo fondu uzraudzība;
* sekot līdzi ES likumu pareizai piemērošanai un reaģēt likumu pārkāpšanas gadījumos;
* vest sarunas ar citām valstīm vai starptautiskām organizācijām ES vārdā; u.c. uzdevumi.

Komisija aizstāv Eiropas Savienības kā vienota veseluma intereses. Institūcija ir atbildīga par likumdošanas piedāvājumiem, Eiropas Parlamenta un Padomes lēmumu īstenošanu, Savienības līgumu atbalstīšanu un par Savienības ikdienas darbu.

## Urzulas fon der Leienas komisijas (2019–2024; no 2024)

2019. gada 16. jūlijā Eiropas Parlaments ar balsu vairākumu (383 par, 327 pret) par Eiropas Komisijas prezidenti ievēlēja Urzulu fon der Leieni. 
10. septembrī viņa iepazīstināja ar piedāvājumu nākamajam EK komisāru kolēģijas sastāvam pilnvaru termiņam no 2019. līdz 2024. gadam.
2024. gada 27. novembrī Eiropas Parlaments Strasbūrā apstiprināja (370 par, 282 pret, 36 atturējās) nākamā perioda Eiropas Komisijas sastāvu Urzulas fon der Leienas vadībā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Eiropas Komisija
Hokinga starojums

**Hokinga starojums** ir starojums, kas kvantu efektu dēļ nāk no melnajiem caurumiem. Tas ir nosaukts par godu fiziķim Stīvenam Hokingam, kas 1976. gadā teorētiski pamatoja tā esamību.

Var uzskatīt, ka šis starojums rodas no virtuālajām daļiņām notikumu horizonta tuvumā.

Tomēr melnais caurums ar masu, kas līdzvērtīga Saules masai, uzsūktu daudz vairāk kosmiskā mikroviļņu starojuma, nekā izstarotu šādā veidā, un līdzsvarā atrastos melnais caurums Mēness izmērā. Tomēr tas nozīmē, ka, rodoties mazākam melnajam caurumam, tas šī efekta dēļ var samazināties un pat izzust, nevis tikai augt un augt, kā uzskatīja pirms tam.
Adrians Nestase

**Adrians Nestase** (*Adrian Năstase*; dzimis  Bukarestē) ir Rumānijas politiķis, Rumānijas premjerministrs (2000. gada 28. decembris — 2004. gada 21. decembris).

Nestase beidzis Bukarestes Universitātes Juridisko fakultāti, kā arī Vēstures un Filozofijas fakultāti. Viņš strādājis par pasniedzēju, tiesnesi, kā dažādās starptautiskās organizācijās, kas nodarbojas ar starptautiskajām tiesībām. Komunistu valdīšanas laikā ietilpa nomenklatūrā, publicēja sociālismu slavinošus rakstus, piedalījās cilvēktiesībām veltītās konferencēs, kur aizstāvēja sociālisma iekārtu. No 1990. līdz 1992. gadam Nestase pasniedza jurisprudenci vairākās Rumānijas augstskolās. Autors apmēram 150 publikācijām par starptautiskajām tiesībām. Politikā iesaistījās pēc Nikolajes Čaušesku režīma krišanas. 2004. gada prezidenta vēlēšanās kandidēja prezidenta amatam, bet otrajā kārtā zaudēja Trajanam Basesku. Pašlaik parlamenta priekšsēdētājs.

## Ārējās saites
Havana

**Havana** (, ) ir Kubas galvaspilsēta, nozīmīgākā ostas pilsēta un komerciālais centrs. Tā ir arī viena no Kubas 14 provincēm. Ar 1,7 miljonu iedzīvotāju tā ir vislielākā pilsēta Karību reģionā. Toties pēc iedzīvotāju skaita aglomerācijā, tā ir tikai ceturtā lielākā aiz Santodomingo, Sanhuanas un Portoprensas aglomerācijām. Pilsēta atrodas Kubas salas ziemeļaustrumos. Havana atrodas Kubas salas ziemeļrietumos pie Floridas šauruma, aptuveni 170 km uz dienvidiem no Amerikas Savienoto Valstu krastiem.

Vecā Havanas pilsētas daļa un tās nocietinājumi 1982. gadā tika iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Vēsture
1509. gadā pirmie eiropieši vietā, kas izkāpa vietā, kur mūsdienās atrodas Havana, bija spāņu ekspedīcija Sebastjana de Okampo vadībā. Havanu 1515. gada (vai 1514. gada) dibināja spāņu konkistadors Djego Velaskess Kveljars Kubas dienvidu piekrastē netālu no vietas, kur mūsdienās atrodas Batabano. 1519. gadā Havana tika izveidota nedaudz uz ziemeļiem, vietā, kur tā atrodas mūsdienās. Sākotnēji Havana bija tikai osta.

16. gadsimtā Havanai regulāri uzbruka pirāti. 1555. gadā franču pirāti Havanu iekaroja, izlaupīja un nodedzināja. Turpmāk spāņi sāka celt nocietinājumus, lai aizsargātu pilsētu. Šie nocietinājumi mūsdienās ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

1607. gadā Havana kļuva par Spānijas Kubas kolonijas galvaspilsētu, un par galveno Spānijas ostu Jaunajā pasaulē. 18. gadsimtā tika uzcelta Havanas katedrāle.

 Havanas ostā tika nogremdēts amerikāņu karakuģis *[[USS Maine (ACR-1)]]*, kā rezultātā izcēlās Spānijas-Amerikas karš. 1902. gadā Kuba ieguva neatkarību no Spānijas un Havana kļuva par jaunās valsts galvaspilsētu.

20. gadsimta sākumā Havana bija iecienīts amerikāņu tūristu galamērķis. Havanā ienākumi no kazino bija pat lielāki nekā Lasvegasā. 1959. gadā, kad notika Kubas revolūcija, beidzās arī šis Havanas "zelta laikmets".

## Ģeogrāfija
Havana atrodas Kubas salas rietumos, ziemeļu piekrastē pie Havanas līča. Lielākā daļa no pilsētas atrodas uz dienvidiem un rietumiem no līča. Augstums virs jūras līmeņa pilsētā mainās no 0 līdz 59 metriem.

Havanā valda tropu klimats. Vidējā gaisa temperatūra svārstās no +24 °C janvārī līdz +31 °C augustā. Zem +10 °C temperatūrā noslīd ļoti reti. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 1167 mm. Nokrišņiem bagātāki ir mēneši no jūnija līdz oktobrim, bet sausāks periods ir no februāra līdz aprīlim. Bieži pilsētu skar tropiskie cikloni, bet, salīdzinot ar Kubas dienvidu piekrasti, postījumi no tiem ir daudz mazāki.

## Māksla un kultūra
2015. gada pavasarī notika lielākā brīvdabas izstāde Kubas vēsturē pie Svētā Asīzes Franciska laukumā esošās bazilikas: Vairāk nekā 8 nedēļas United Buddy Bears atradās Havannā. United Buddy Bears izstādes ir daļa no nekomerciāla un bezpeļņas projekta. To galvenais mērķis ir popularizēt ideju par iecietību un savstarpējo sapratni starp valstīm, kultūrām un reliģijām, kā arī izplatīt nākotnes miermīlīgas pasaules redzējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rumānijas prezidentu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Rumānija]]s prezidenti**, kopš 1974. gada, kad šo amatu izveidoja komunistu līderis Nikolaje Čaušesku. Prezidents ir Rumānijas valsts vadītājs.

## Uzskaitījums

### [[Attēls:Flag of Romania (1965–1989).svg|30px]] [[Rumānijas Tautas Republika|Rumānijas Sociālistiskā Republika]] (1974—1989) [[Attēls:Coat of arms of the Socialist Republic of Romania.svg|30px]]

### Pagaidu valsts (1989—1990)

### [[Attēls:Flag of Romania.svg|30px]] [[Rumānija|Rumānijas Republika]] (1990 — mūsdienas) [[Attēls:Coat of arms of Romania.svg|30px]]
ES

**ES** var būt:
;es
* Pirmās personas vietniekvārds latviešu valodā
* Spāņu valodas ISO 639-1 kods

;Es
* Einšteinija ķīmiskais simbols

;ES
* Eiropas Savienība
* Spānijas ISO 3166-1 valsts kods
* Salvadoras IVR kods
Silvio Berluskoni

**Silvio Berluskoni** (; dzimis  Milānā, Itālijā, miris  Milānā) bija Itālijas uzņēmējs un politiķis, bijušais Itālijas premjerministrs. Viņa vadītā valdība bija visilgāk funkcionējošā visā Itālijas vēsturē.

Berluskoni piederēja daudzi lielākie Itālijas plašsaziņas līdzekļi, bankas un citas kompānijas. Viens no pazīstamākajiem Berluskoni īpašumiem bija futbola klubs AC Milan.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1936. gadā Milānas banku ierēdņa Luidži Berluskoni (1908–1989) un viņa sievas Rozas Bossi (1911–2008) trīs bērnu ģimenē. 
1962. gadā viņš sāka nodarboties ar nekustamo īpašumu biznesu un ātri kļuva par vienu no lielākajiem lielu dzīvojamo rajonu attīstītājiem Milānā. 1978. gadā Berluskoni nodibināja pārvaldītājsabiedrību *[[Fininvest]]*, kas kļuva par Berluskoni impērijas centrālo kompāniju. 1980. gadā viņš pievērsās plašsaziņas līdzekļu biznesam, izveidojot pirmo komerciālo TV kanālu Itālijā — *[[Canale 5]]*. Tam sekoja vēl vairāki komerciālie TV kanāli. Redzot TV biznesa panākumus, Berluskoni iesaistījās līdzīgā biznesā arī citās Eiropas valstīs — 1986. gadā Francijā, 1987. gadā — Vācijā, bet 1989. gadā — Spānijā. Nopērkot izdevniecību *[[Mondadori]]*, Berluskoni kļuva par Itālijas lielāko žurnālu un grāmatu izdevēju. 1986. gadā Berluskoni iegādājās futbola klubu *[[AC Milan]]*.

## Politiskā karjera
1990. gadu sākuma Itālijā, pēc "tīro roku" kampaņas, nopietni tika diskreditētas valdošās politiskās partijas — kristīgie demokrāti un sociālisti. Reāla kļuva bijušo komunistu nākšana pie varas, ja tam nerastos nopietna alternatīva. Berluskoni nolēma pievērsties politikai un nodibināja partiju *[[Forza Italia]]*, kura tika ievēlēta parlamentā. 1994. g. Berluskoni kļuva par Itālijas premjerministru, tomēr gada beigās šī valdība krita. 2001. gada Brīvības mājas koalīcija, kuras sastāvā bija arī *Forza Italia*, ieguva vairākumu parlamentā un Berluskoni kļuva par premjerministru. 2011. gada novembrī viņš atkāpās no Itālijas premjerministra amata.

Berluskoni valdības darbības raksturīgās iezīmes:
* Visai labēja ekonomiskā un sociālā politika. Notiek darba, pensiju, imigrācijas likumdošanas reformas labējā garā.
* Cieša sadarbība ar ASV ārpolitikā, kas radīja domstarpības ar Vāciju un Franciju ES iekšienē.

### Pārmetumi
[thumb|[Vladimirs Putins un Silvio Berluskoni 2008. gadā]]
Berluskoni personība bija ļoti pretrunīgi vērtēta gan Itālijā, gan ārpus tās. Viņam netrūka gan dedzīgu piekritēju, gan tikpat dedzīgu kritiķu. Galvenie kritiķu pārmetumi:
* kaut arī formāli Berluskoni bija atteicies no amatiem savās kompānijās, kritiķi piesauca daudzus interešu konfliktu gadījumus,
* kaut arī Berluskoni apgalvoja, ka nebija saistīts ar veco eliti, viņa loma, piemēram neregulārās masonu ložas "Propaganda 2" lietā, liecināja par pretējo,
* pret Berluskoni tika uzsāktas daudzas prāvas dažādu pārkāpumu un noziegumu izdarīšanā, tomēr vai nu tās tika slēgtas pierādījumu trūkuma dēļ, vai slēgtas saistībā ar likumdošanas izmaiņām, kuru iniciators bija pats Berluskoni. Viņš tika apsūdzēts kukuļdošanā, grāmatvedības datu sagrozīšanā, politisko partiju nelikumīgā finansēšanā, par viltus zvērestu tiesā, nodokļu nemaksāšanā.

## Ārējās saites