open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pjotrs Rumjancevs

**Pjotrs Rumjancevs-Zadunaiskis** (; dzimis , miris ) bija Krievijas impērijas armijas ģenerālfeldmaršals (1770).
Rumjancevs ieviesa vieglo kājnieku vienības, modernizēja taktiku un uzsvēra mobilitāti un disciplīnu.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1725. ɡadā ģenerālmajora Aleksandra Rumjanceva un viņa sievas Marijas, dzimušas Matvejevas, ģimenē. Viņa māte bija viena no Pētera I favorītēm, tāpēc Sanktpēterburgas sabiedrībā tolaik tenkoja, ka Pjotrs Rumjancevs bija Pētera I ārlaulības dēls. 
Rumjancevs piedalījās Krievu—zviedru karā (1741—1743), pēc miera līɡuma parakstīšanas iecelts par pulkvedi. Pēc tēva nāves 1749. ɡadā mantoja viņa īpašumus. Kā ģenerālmajors piedalījās Septiņgadu karā, 1756. ɡadā ģenerāļa Fermora vadībā Rīɡā saformēja vairākus kājnieku pulkus un cauri Kurzemei uzbruka Mēmeles cietoksnim, tad piedalījās Grosjegērsdorfas kaujā (1757) un Kunersdorfas kaujā (1759). 

1764. ɡadā ķeizariene Katrīna II viņu iecēla par Mazkrievijas ģenerālɡubernatoru. Krievu–turku kara (1768—1774) laikā viņa  komandētā armija guva uzvaras pret tatāriem un turkiem Moldovas teritorijā Largas un Kagulas kaujās 1770. gadā, pēc tam šķērsoja Donavas lejteci un neveikmīɡi aplenca Silistras cietoksni, saņemot no Katrīnas II ɡrāfa Rumjanceva-Zadunaiska titulu un Polijas-Lietuvas kopvalstij atņemto Gomeļas pilsētu.

Miris 1796. gadā Tašaņas ciemā pie Borispiļas.

## Ārējās saites
Aleksandrs Jakovļevs

**Aleksandrs Jakovļevs** var būt:

* Aleksandrs Jakovļevs (*Александр Яковлев*; 1906—1989) — padomju aviokonstruktors;
* Aleksandrs Jakovļevs (*Александр Яковлев*; 1923—2005) — krievu izcelsmes PSRS un Krievijas Federācijas politiķis;
* Aleksandrs Jakovļevs (1926—1990) — Latvijas PSR kolhoza priekšsēdētājs, Sociālistiskā darba varonis.

## Skatīt arī
* Jakovļevs
Gbadolite

**Gbadolite** (franču un ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Ziemeļubangi provinces administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas provinces ziemeļos 12 km no Ubangi upes un 1150 km no valsts galvaspilsētas Kinšasas.

## Vēsture
Gbadolite ir bijušā Zairas valdnieka Mobutu Seses Seko klana senču pilsēta un valdīšanas laikā bija viņa rezidence. Pilsēta tika attīstīta par luksusa vietu un dažkārt tika dēvēta par «Džungļu Versaļu» (*Versailles de la jungle*). Ubangi upē izbūvēja hidroelektrostaciju, pie pilsētas — starptautisko lidostu, kā arī trīs plašas pilis. Pilsētā bija arī hospitālis, iepirkšanās centri, augstskola, olimpiskā līmeņa sporta infrastruktūra u.c. Mobutu pie vienas no pils uzbūvēja vienīgo Centrālajā Āfrikā atompatversmi 500 cilvēkiem, kas ar slepenu tuneli bija savienota ar piestātni Ubangi krastā.

Kad Lorāna Kabilas nemiernieki 1997. gadā gāza Mobutu, Gbadolites pilsēta tika ieņemta un pilis izlaupīja; mūsdienās tās pārņem džungļi. 1998. gadā Ugandas atbalstītā Kongo atbrīvošanas kustība (MLC) Žana-Pjēra Bembas vadībā ieņēma pilsētu un uz vairākiem gadiem tā kļuva par MLC galveno mītni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Azeri horizonts

[thumb|270px|Azeri horizonta atsegums [Mazā Pakri|Mazajā Pakri salā.]]
**Azeri horizonts** ir vidusordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā. Pirmo reizi to izdalīja igauņu ģeologs Hendriks Bekkers 1922. gadā. Horizonta stratotips ir Azeri karjerā, bet paplašinātais stratotips ir Sirtsisoo 526. urbumā, Austrumviru apriņķī. Horizonts nosaukts Azeri ciemata vārdā Viru-Nigulas pagastā, Igaunijā. Azeri horizonts uzguļ kundas horizontam, bet to sedz lasnamē horizonts. Azeri horizonta vecums ir 463,0 — 463,8 Ma un tas veidojās Darrivilas laikmetā.

## Apraksts
Igaunijā azeri horizonts litostratigrāfiski ietver azeri, millas un ojakilas svītas, bet Dienvidigaunijā un Latvijas teritorijā sēgerstādes svītu. Horizonta biezums Igaunijā svārstās no 0,1 m līdz 9 m, bet Latvijā 2 m līdz 4 m. Siļjanas meteorīta krāterī Zviedrijā to pārstāv sēgerstādes svīta, kurā iekļauti t.s. vikarbinas un korgerdes kaļķakmeņi. Lietuvā horizontu pārstāv vaidlenas svīta.

Igaunijā azeri horizonta nogulumi iziet virspusē Ziemeļigaunijas glints augšdaļā. Horizonts ir izplatīts visā Igaunijas teritorijā, izņemot Valmieras-Mīnistes-Lokno pacēlumu.

Azeri horizonta nogulumi atsedzas, piemēram, Mazajā Pakri salā, Osmusārē, Azeri ciema karjerā un Narvā. Horizonta nogulumu vismazākais biezums ir Igaunijas rietumos, bet vislielākais biezums austrumos. Osmusāres rajonā nogulumi izķīlējas no glints slāņiem. Slāņu sastāvā ir daudz glaukonīta  un ooīdā kaļķakmens.

## Paleontoloģiskais raksturojums
Azeri horizontu raksturo ostrakodi *[[Pirella tridactyla]]*, *[[Chilobolbina lativelata]]* un *[[Piretia geniculata]]*, kā arī trilobīti *[[Asaphus platyurus]]*, kas sastopami ne tikai Baltijas reģionā, bet arī Zviedrijas šī vecuma nogulumos. Savukārt, ostrakodi *[[Euprimites effusus]]*, kas sastopami azeri horizontā, tālāk pāriet arī uz augstāk esošo lasnamē horizontu.

## Atsauces
Aleksandrs Jakovļevs (politiķis)

thumb|Aleksandrs Jakovļevs
**Aleksandrs Jakovļevs** (; dzimis 1923. gada 2. decembrī, miris 2005. gada 18. oktobrī) bija krievu izcelsmes PSRS un Krievijas Federācijas politiķis, kurš centās pielāgot Rietumu pasaules demokrātisko pieredzi Padomju Savienības sabiedrībai. Perestroikas laikā Jakovļevs bija konsekvents Mihaila Gorbačova reformu politikas atbalstītājs un Borisa Jeļcina sabiedrotais Augusta puča laikā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1923. gadā Jaroslavļas guberņas Koroļovas ciemā zemnieku ģimenē. Otrā pasaules kara laikā dienēja Sarkanajā armijā, 1944. gadā iestājās VK(b)P, pēc mācībām Jaroslavļas Pedagoģiskajā institūtā papildinājās Maskavas Augstākajā partijas skolā. 1953. gadā viņš kā PSKP Centrālkomitejas instruktors pārcēlās uz dzīvi Maskavā. 1958. gadā viņš kā Fulbraita stipendiāts vienu gadu papildinājās Kolumbijas Universitātē ASV. 1965. gada jūlijā PSKP ģenerālsekretārs Leonīds Brežņevs viņu iecēla par PSKP Centrālkomitejas Propagandas nodaļas vadītāja pirmo vietnieku. Pēc kritiska raksta pret lielkrievu nacionālismu publicēšanas Jakovļevu atcēla no amatiem PSKP CK un no 1973. līdz 1983. gadam viņš bija Padomju Savienības vēstnieks Kanādā. PSKP ģenerālsekretārs Jurijs Andropovs viņu 1983. gadā iecēla par Padomju Savienības Zinātņu akadēmijas Pasaules ekonomikas un starptautisko attiecību institūta direktoru Maskavā.

1987. gadā A. Jakovļevu ievēlēja par PSKP CK Politbiroja locekli un PSKP CK sekretāru. Pēc Mihaila Gorbačova lūguma Jakovļevs vadīja komisiju, kas izmeklēja Molotova—Ribentropa pakta slepeno protokolu esamību. 1989. gada decembrī Jakovļevs izpauda savus atklājumus PSRS Tautas deputātu kongresam, kas pieņēma deklarāciju par slepeno protokolu esamības atzīšanu, nosodīšanu un denonsēšanu.

Pēc Padomju Savienības sabrukuma Jakovļevs lasīja lekcijas par vēsturi, politiku un ekonomiku. Viņš vadīja Krievijas Sociāldemokrātijas partiju. 2000. gadā viņš paziņoja, ka 1947. gadā PSRS Valsts drošības ministrijas ēkā Maskavā nošāva zviedru diplomātu Raulu Valenbergu.

2002. gadā viņš vadīja Prezidenta politisko represiju upuru rehabilitācijas komiteju, vēlāk nodibināja un vadīja Starptautisko demokrātijas fondu. Viņš iestājās par atbildības uzņemšanos par komunisma pagātnes noziegumiem un kritizēja prezidenta Vladimira Putina demokrātijas ierobežojumus.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Triju Zvaigžņu ordenis (2001)

## Ārējās saites
Japānas Pašaizsardzības spēki

**Japānas Pašaizsardzības spēki (JPS)** () ir *[[de facto]]* Japānas bruņotie spēki. Japānas Pašaizsardzības spēki sastāv no Japānas Sauszemes Pašaizsardzības spēkiem, Japānas Jūras Pašaizsardzības spēkiem un Japānas Gaisa Pašaizsardzības spēkiem. Tos pārvalda Aizsardzības ministrija, un Japānas premjerministrs ir Pašaizsardzības spēku virspavēlnieks.

Japānas Konstitūcija, ko pieņēma Sabiedroto spēku augstākā pavēlniecība Japānas okupācijas laikā pēc Otrā pasaules kara, nosaka, ka Japāna nekad neuzturēs militāro potenciālu, kā arī citus kara resursus. Tomēr, pieaugošā spriedze Aukstā kara laikā noveda pie konstitūcijas atkārtotas interpretācijas, lai nodrošinātu tiesības uz pašaizsardzību, kas galu galā noveda pie Japānas pašaizsardzības spēku izveides 1954. gadā, kas *de facto* darbojas kā valsts bruņotie spēki. Kopš Aukstā kara beigām un jo īpaši 21. gadsimtā pieaugošā spriedze ar Ķīnu, Ziemeļkoreju un Krieviju ir atjaunojusi debates par JPS statusu un to attiecībām ar Japānas sabiedrību. JPS ir uzturējuši ciešu aliansi ar ASV un ir par prioritāti izvirzījuši ciešāku sadarbību un partnerību ar Austrāliju, Indiju, Taivānu, Dienvidkoreju, Singapūru, Apvienoto Karalisti un NATO, kā arī jauna aprīkojuma un aparatūras iegādi.

JPS juridiskos ierobežojumus nosaka Konstitūcijas 9. pants, kas atsakās no Japānas tiesībām pieteikt karu vai izmantot militāru spēku starptautiskos strīdos. Japānas likumi ierobežo JPS funkcijas ar pašaizsardzību, katastrofu seku likvidēšanu un miera uzturēšanas misijām. Ir bijuši priekšlikumi grozīt konstitūciju, lai formalizētu JPS statusu. 2015. gadā grozīts likums, kas ļautu Japānai īstenot savas tiesības uz kolektīvo pašaizsardzību un lai mobilizētu JPS, palīdzot sabiedrotajai valstij, kurai uzbrūk vai nonākusi "eksistenciālas krīzes situācijā".

## Piezīmes un atsauces
### Piezīmes

### Atsauces

## Ārējās saites
Sēgerstādes svīta

**Sēgerstādes svīta** ir vidusordovika azeri horizonta stratigrāfiskā vienība Baltijā un Zviedrijā. Svītu 1953. gadā izdalīja igauņu izcelsmes zviedru ģeologi  Vladimirs Jānusons un Harijs Mutvejs.

## Apraksts
Sēgerstādes svītas nogulumus Latvijas rietumos un vidusdaļā veido sarkanbrūni, cieti, blīvi, pikaini kaļķakmeņi. Latvijas austrumu daļā svītas nogulumus veido sarkanbrūni, organogēni detrītkaļķakmeņi. Tie ir vāji mālaini kaļķakmeņi ar organogēnā detrīta piejaukumu, ar smalkgraudainu struktūru un viļņoti slāņainu, un pikainu tekstūru. Dolomīta piejaukums ir 5—10%, samazinātais māla piejaukums ir 7—14% un paaugstinātais organiskā detrīta saturs ir 30—50%. Sēgerstādes svītas biezums ir neliels un samērā vienmerīgs visā Latvijas teritorijā. Tā svārstības notiek no 2 m (Ventspils D-3, Piltenes 1., Pāvilostas 51., Kandavas 52., Krāslavas 104. urbums) līdz 4 m (Stūru 8., Dobeles 91., Kroņauces 57., Nītaures 58. urbums). Palielināts biezums ir novērojams Jelgavas paleoielieces joslā, un samazināts biezums valsts ziemeļos un dienvidaustrumos. Nogulumos ir atrodams nedaudz trilobītu, pleckāju, nautiloīdu kodolu, kā arī savdabīgs ostrakodu komplekss, kas liecina par sēgerstādes svītas piederību Darrivilas stāvam. Iepriekš sēgerstādes svītas analogs Latvijā bija baldones svītas ziemeļu ridas augšējā daļa, bet Latvijas dienvidaustrumos, rokišku svītas vaidlenas rida.

Igaunijā sēgerstādes svītas nogulumus veido sarkanīgi brūni savilkumu kaļķakmeņi ar lielu māla saturu. Pārejas slāņkopas starp sēgerstādes un azeru svītām reizēm uzskata par rokišku svītas daļu.

Zviedrijā sēgerstādes svītas nogulumi ir izplatīti Ēlandes salā, Vesterjētlandes rajonā un pie Siljana ezera, vikarbinas un korgerdes kaļķakmeņos.

## Atsauces
Goliševas pareizticīgo baznīca

**Goliševas Svētās un Dzīvudarošās Trijādības pareizticīgo baznīca** ir 19. gadsimta vidū celts Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams, kas atrodas Ludzas novada Goliševas pagasta, Goliševas ciemā apmēram 100 metrus no valsts robežas.

Draudze izveidota 1834. gadā, atdalot no Pudinavas draudzes. Baznīca ēka uzcelta un iesvētīta 1841. gadā, tā paplašināta 1902. gadā. 1889. gadā pie baznīcas tika atvērta draudzes skola. 1904. gadā tika atvērta draudzes meiteņu skola. Neilgi pirms Otrā pasaules kara dievnams ieguva Sarovas Serafima svētbildi, tādēļ baznīcas lielākie svētki tiek svinēti Sv. Serafima dienā 1. augustā.

## Ārējās saites
Livingstona ūdenskritumi

**Livingstona ūdenskritumi** () ir daudzpakāpju katarakts Kongo upes lejtecē uz Kongo Demokrātiskās Republikas un Kongo Republikas robežas. Sākas no Malebo pie abu Kongo galvaspilsētām Kinšasas un Brazavilas un stiepjas 350 km garumā līdz Matadi pilsētai. Ar vidējo caurteci 42 tūkstoši kubikmetru sekundē tās ir apjomīgākās krāces pasaulē. Faktiski katarakts daļās divās daļās — augšdaļa no Malebo līdz Piokai un lejasdaļa no Sangilas līdz Matadi — posms starp Pioku un Sangilu ir kuģojams. Lai apietu upes nekuģojamo daļu, 1890.—1898. gadā tika izbūvēts 366 km garais Matadi—Kinšasas dzelzceļš.

Ūdenskritumu Deivida Livingstona vārdā nosauca Kongo baseina pētnieks Henrijs Mortons Stenlijs, lai arī pats Livingstons šo apvidu nekad nav apmeklējis un pētījis lielākoties Kongo augšteci.

## Atsauces

## Ārējās saites
Portmora

**Portmora** () ir pilsēta Jamaikas dienvidkrastā, uz rietumiem no valsts galvaspilsētas Kingstonas. Galvaspilsētas satelītpilsēta. Pašvaldības tiesības no 2003. gada. Izveidota 20. gadsimta sešdesmitajos gados, lai risinātu pārapdzīvotības problēmu Kingstonā. Liela daļa no vairāk nekā 100 000 pilsētas iedzīvotājiem katru dienu dodas uz galvaspilsētu. Portmorā ar Kingstonu ir vienots sabiedriskā transporta tīkls. 

## Ārējās saites
* 

## Atsauces
Ernsts fon Mengdens

**Ernsts fon Mengdens** (; dzimis , miris ) bija Zviedru Vidzemes politiķis un karavīrs. Vidzemes landmaršals 1646. gadā, Vidzemes landrāts no 1650. līdz 1655. gadam. Ernsts fon Mengdens bija Kalnamuižas (*Gut Maikendorf*), Roperbeķu muižas, Streidas muižas un Katvaru muižas īpašnieks.

Dzimis Jirgens fon Mengdens no Kusas muižnieka un Magdalēnas, dzimušas Fītinghofa no Vecauces ģimenē. 1628. gadā apprecējās ar Rīgas pilsētas sekretāra Kristofa Gaunersdorfa meitu Doroteju. Ģimenē bija vismaz 1 dēls un 4 meitas.

## Ārējās saites
Gruzdžu katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12656037"
}

**Gruzdžu Sv. Trīsvienības baznīca** () ir 1901. gadā neogotikas stilā uzcelts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas ziemeļos, Šauļu rajona pašvaldības Gruzdžus miestā. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis (unikālais kods — 23675).

1636. gadā šeit tika uzcelta evanģēlistu-reformātu baznīca. 1653. gadā baznīcu piešķīra Romas katoļiem. Ap 1670. gadu tika uzcelta jauna baznīca, bet 1759. gadā — atkal jauna koka baznīca. No 19. gadsimta sākuma pie draudzes darbojās skola, kurā no 1820. gada mācīja arī lietuviski. 1849. gadā baznīca tika pārbūvēta, tomēr tā līdz ar miestu nodega 1891. gada 8. septembra ugunsgrēkā. 1901. gadā tika uzcelta mūsdienu neogotikas stila baznīca. To uzcēla meistari no Latvijas un arī baznīcas arhitekts ir zviedru izcelsmes liepājnieks Kārlis Eduards Štrandmanis (1867—1946), kurš ir arī Jelgavas katoļu katedrāles un Liepājas teātra projektu autors. Dažos avotos gan tiek uzskatīts, ka projekta autors ir Kauņas guberņas arhitekts Ustins Golinevičs (*Ustinas Golinevičius*, 1829—1894).

## Ārējās saites

* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Japānas Konstitūcijas 9. pants

**Japānas Konstitūcijas 9. pants** (japāņu: 日本国憲法第9条, *Nihonkoku kenpō dai-kyū-jō*) ir viens no dokumenta pantiem, kas pareidz Japānas atteikšanos no kara kā suverēnu tiesību īstenošanas līdzekļa un aizliedz uzturēt bruņotos spēkus militāriem mērķiem. Panta interpretācija un praktiskā piemērošana ir bijusi centrālais elements Japānas drošības politikā kopš 1947. gada.

## Vēsture
Japānas Konstitūcijas 9. pants tika iekļauts 1947. gada konstitūcijā pēc Otrā pasaules kara Japānas okupācijas laikā. Okupācijas pavēlniecība (SCAP) uzstāja uz starptautiskā miera garantijām, lai mazinātu risku, ka Japāna atkārtoti kļūs par militāru agresoru. Tiek diskutēts, vai šī panta ideja nāca tieši no amerikāņu puses, vai arī to aktīvi atbalstīja Japānas premjerministrs Kijosi Šidehara. Konstitūcijas teksts šķiet absolūts, taču praksē tas ticis interpretēts elastīgi. Jau Korejas kara laikā (1950) Japānai tika ierosināts izveidot “Nacionālās policijas rezerves”, ko vēlāk pārveidoja par moderniem bruņotajiem spēkiem, juridiski definējot tos kā Pašaizsardzības spēkus (JSDF), nevis armiju. Japānas valdība ilgstoši uzturējusi principu, ka bruņotie spēki ir pieļaujami tikai valsts aizsardzībai un neiesaistoties militārās operācijās ārpus Japānas.

Japānas Pašaizsardzības spēki (JSDF), dibināti 1954. gadā, sastāv no Sauszemes pašaizsardzības spēkiem (JGSDF), Jūras pašaizsardzības spēkiem (JMSDF) un Gaisa pašaizsardzības spēkiem (JASDF). Lai gan konstitūcija aizliedz “kara potenciālu”, Japānai ir tehnoloģiski ļoti attīstīti spēki, tomēr valsts ievēro virkni ierobežojumu, tostarp aizliegumu glabāt kodolieročus. Ilgu laiku Japāna interpretēja 9. pantu tā, ka tā nedrīkst aizstāvēt citas valstis, pat ja tās ir sabiedrotās. Situācija mainījās 2015. gadā, kad tika pieņemti drošības likumi, kas pirmo reizi ļāva piedalīties kolektīvās pašaizsardzības operācijās, piemēram, aizstāvēt ASV kuģi vai reaģēt uz uzbrukumu sabiedrotajām valstīm, ja tas apdraud Japānas drošību. Šī reforma izraisīja plašas diskusijas un protestus.

Konservatīvā Liberāli demokrātiskā partija (LDP) jau desmitgadēm aicina mainīt 9. pantu, lai juridiski atzītu Pašaizsardzības spēkus par bruņotajiem spēkiem. Premjers Šindzo Abe aktīvi virzīja konstitucionālās reformas ideju, taču sabiedrības būtiskā pretestība — ap 50–70 % iedzīvotāju atbalsta panta saglabāšanu — līdz šim kavējusi tā grozīšanu. Japānas 9. pants tiek uzskatīts par unikālu miera klauzulu un bieži kalpo kā piemērs citām valstīm. Tas būtiski ietekmē reģionālo drošību Austrumāzijā, Japānas un ASV attiecības un sabiedrības attieksmi pret militārismu.

## Ārējās saites
Slimnīcas iela (Ogre)

**Slimnīcas iela** ir iela Ogrē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Turkalnes un Zaķu ielu un beidzas krustojumā ar Ogres rajona slimnīcas teritorijā. 

## Ielu savienojumi
Slimnīcas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Zaķu iela
* Turkalnes iela
* Miera iela
* Klusā iela (Y veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ogre
* Ogres ielu uzskaitījums
Orenburgas kazaki

**Orenburgas kazaki** () bija viens no lielākajiem un nozīmīgākajiem Krievijas Impērijas kazaku karaspēkiem, kas izveidojās 18. gadsimta sākumā, lai nodrošinātu dienvidaustrumu robežu aizsardzību un piedalītos stepju teritoriju kolonizācijā. Orenburgas kazaku kopiena izveidota 1734. gadā, kad Krievijas valdība sāka nostiprināt Orenburgas līniju — aizsargnocietinājumu sistēmu gar Urālu un Kazahijas stepes virzienā. Šim nolūkam tika apvienoti dažādi kazaku pulki, kā arī piesaistīti brīvprātīgie kolonisti, kas bija gatavi dzīvot robežas tuvumā un pildīt militāros pienākumus.

18. un 19. gadsimtā Orenburgas kazaki kļuva par nozīmīgu impērijas karaspēka daļu un aktīvi piedalījās gan robežas apsargāšanā, gan Vidusāzijas kampaņās Hivas, Buhāras un Kokandas virzienā. Tāpat viņi tika iesaistīti iekšējo nemieru apspiešanā, tostarp lielākajā kazaku vadītajā sacelšanās — Jemeljana Pugačova dumpī. Kazaki izcēlās ar spēju pārvietoties lielos attālumos, efektīvu izlūkošanu un spēju pielāgoties skarbajiem stepes apstākļiem, bieži mijiedarbojoties ar nomadu tautām. Orenburgas kazaku teritorija aptvēra Orenburgas guberņu un plašas Urālu reģiona stepes gar Uralas un Tobolas upēm; kazaku dzīvesvieta tradicionāli bija stanicas un ciemi ar pašpārvaldi un stingrām militārajām tradīcijām. Kultūras ziņā Orenburgas kazaki saglabāja tradicionālos tērpus, pareizticīgo reliģiskos rituālus, jāšanas un ieroču prasmes, kā arī bagātu folkloru. 1917. gada revolūcija un tai sekojošais Krievijas pilsoņu karš būtiski ietekmēja kazaku kopienu — daļa atbalstīja baltgvardus, bet pēc padomju varas nostiprināšanās kazaku organizācijas tika likvidētas.
Jezufinovas muiža

thumb|Jezufinovas muiža Ārdavā (2004).

**Jezufinovas muižas** () jeb **Jezupinavas muižas** kungu māja atrodas Ārdavas ciemā Preiļu novada Pelēču pagastā. Vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.

## Vēsture
Jezufinovas muižas kungu māja celta 1861. gadā pēc dzelzceļa līnijas Pēterburga—Varšava atklāšanas.

Līdz 1920. gada zemes reformai muiža piederēja Molu dzimtai. No 1922. līdz 2003. gadam tajā atradās Ārdavas pamatskola. Pēc tam tajā tajā atradās bibliotēka un pasta telpa.
2020. gadā Ārdavas jeb Jezufinovas muižas kungu māju par 65 tūkstošiem eiro kā vasaras mītni iegādājās Maija Krasnā un viņas vīrs Džeimijs Henebrijs. Viņi ēkā ierīkoja ūdensvadu un kanalizāciju, tad izremontēja pirmo stāvu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tolkas muiža

**Tolkas muiža** () bija viena no Vidzemes muižām, kas atradās Sudārdiņa ezera dienvidu krastā. Ap muižu izveidojies Tolkas ciems.

## Vēsture
Tolkas muižu līdz ar netālo Vestienas muižu esot dibinājis Heinrihs Tolke. No 1452. līdz 1677. gadam Tolkas muiža piederēja Tīzenhauzenu dzimtai. 1769. gadā to nopirka Oto Gustavs fon Brimmers. 1773. gadā par īpašnieku kļuva viņa brālis Magnuss Vilhelms. Viņam sekoja Hermans Georgs Magnuss (1802—1872), Hermans Makss Fīlips (1841—1890) un Karls Augusts Oskars fon Brimmers (1850—1919). Pēc citiem avotiem 18. gadsimtā dažas desmitgades muiža bijusi Barklaja de Tolli dzimtas īpašumā, bet pēdējais īpašnieks esot bijis Alfrēds fon Kreišs. 19. gadsimtā Tolkas muižai esot piederējušas ap 50 zemnieku saimniecības.

Domājams, ka pirmo kungu māju cēla 19. gadsimta sākumā. Tā bija redzama vēl 1929. gada fotogrāfijās.

Jauno kungu māju pēc Karla Augusta Oskara fon Brimmera ierosinājuma vācu neorenesanses stilā cēla 1879. gadā. Tā bija vienstāva ēka ar šļauptu divslīpju jumtu un augstu, no plēstiem laukakmeņiem būvētu cokolstāvu. Abām garenfasādēm pieslēdzās rizalīti, bet ziemeļu stūrī atradās iespaidīgs trijstāvu poligonālais tornis ar konisku smaili. Tā bija viena no greznākajām kungu mājām Vidzemē, kas bija bagātīgi dekorēta ar savdabīgām logu aplodām, volūtām greznotām atikām un balustriem rotātām balkonu margām. Īpaši grezns bija metālkalumiem rotātais galvenais ieejas portāls, ko akcentēja Brimmeru dzimtas ģerbonis.

Kungu māja gāja bojā Otrā pasaules kara laikā, 1944. gadā. To pilnībā nopostīja biogrāfiskās filmas "Rainis" uzņemšanas laikā. Līdz mūsdienām saglabājušās vien cokolstāva drupas. No pārējām muižas ansambļa ēkām saglabājušās dažas pārbūvētu dzīvojamo māju un saimniecības ēku drupas.

## Skatīt arī
* Madonas apriņķa muižu nosaukumi

## Atsauces
Sinonīmi (filma)

**"Sinonīmi"** () ir 2019. gada satīriska drāmas filma, kuras režisors ir Nadavs Lapids. Filmā galvenās lomas atveido Toms Mersjē, Kantēns Dolomērs un Luīze Ševilote.

Filma stāsta par Joavu (Mersjē), jaunu puisi no Izraēlas, kurš ierodas Parīzē, lai kļūtu par francūzi.

Filmas "Sinonīmi" pirmizrāde notika  Berlīnes Starptautiskajā kinofestivālā, kur tā saņēma festivāla augstāko apbalvojumu — Zelta lāci. Filma saņēma augstu kritiķu novērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Anhīss

[thumbnail|235px|[Enejs nes Anhīsu no Trojas (anonīms romiešu mākslinieks)]]

**Anhīss** (, *Ankhísēs*, ) bija grieķu un romiešu mitoloģijas tēls, trojiešu valdnieku dzimtas pārstāvis, karaļa Ilusa mazdēls un varoņa Eneja tēvs. Viņa mīļotā bija dieviete Afrodīte, ar kuru viņam piedzima dēls Enejs.

Anhīss ir pieminēts sengrieķu dzejnieka Homēra Iliādā un Himnā Afroditai, kā arī nozīmīga loma viņam ir romiešu dzejnieka Vergīlija eposā Eneīda. Mīta vēstījumos Anhīss tiek glābts no degošās Trojas – viņu uz saviem pleciem iznes dēls Enejs, kas vēlāk kļūst par romiešu tautas priekšteci.

Pēc Trojas krišanas Anhīss kopā ar trojiešu bēgļiem dodas ilgā klejojumā un mirst Sicīlijā, kur viņam tiek veltīts kulta svētums. Eneīdā viņš pēc nāves parādās pazemes valstībā, kur stāsta Enejam par nākotnes romiešu likteni.

## Ārējās saites
Iluss (Troja)

**Iluss** (, *Ílos*; ) bija grieķu mitoloģijas tēls, trojiešu valdnieks un pilsētas Trojas dibinātājs. Viņš bija karaļa Trosa dēls, priesteres Kallīropas dēls un dinastijas, no kuras vēlāk nāca Priams un Enejs, priekštecis.

Saskaņā ar mītu, Iluss, piedaloties sporta sacensībās, uzvarēja un ieguva balvā svēto govs teļu, kuru viņam lika upurēt. Savukārt vietā, kur upurdzīvnieks apstājās, Iluss nodibināja jaunu pilsētu — Troju (toreiz sauktu par Iliju, no viņa paša vārda). Tur viņam debesu zīmes ceļā tika nosūtīts arī Pallādijs, dievietes Atēnas svētais tēls, kas turpmāk aizsargāja pilsētu.

Iluss bija trojiešu valdnieks, viņa dēli bija Laomedonts un Ganimēds, no kuriem pēdējais kļuva par dievu dzērienu pienesēju Olimpa kalnā. Ilusa pēcteču dinastija valdīja Trojā līdz pat tās krišanai Trojas kara laikā.

## Ārējās saites
Džejs Kellijs

**"Džejs Kellijs"** () ir 2025. gada komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Noa Baumbaks, kurš scenāriju sarakstīja kopā ar Emīliju Mortimeru. Filmā galvenās lomas atveido Džordžs Klūnijs un Ādams Sendlers. Filma stāsta par slavena aktiera Džeja Kellija (Klūnijs) un viņa menedžera Rona (Sendlers) draudzību ceļojuma laikā cauri Eiropai, kad viņi atskatās uz savām dzīves izvēlēm, attiecībām, kā arī slavas un nožēlas brīžiem. Citas lomas atveido Lora Derna, Billijs Krudaps, Railija Kio, Greisa Edvardsa, Steisijs Kīčs, Džims Brodbents un Patriks Vilsons.

Filmas "Džejs Kellijs" pirmizrāde notika  Venēcijas kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta lauvas balvu. Kopš  filma pieejama straumēšanas platformā *[[Netflix]]*. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu, īpaši izceļot Klūnija un Sendlera aktierspēli.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ādažu iela

**Ādažu iela** var būt:

* Ādažu iela — iela Rīgā;
* Ādažu iela — iela Garkalnes pagasta Bukultos;
* Ādažu iela — iela Saulkrastu pagasta Pēterupē.
Baltinavas vidusskola

**Baltinavas vidusskola** ir Balvu novada izglītības iestāde, kas īsteno pirmsskolas, pamatizglītības un vidējās izglītības programmas. Tā atrodas Kārsavas ielā 22, Baltinavā Baltinavas pagastā.

## Vēsture
thumb|Baltinavas pagasta skolas un skolotāji (ap 1930)
Baltinavas trīsgadīgo tautskolu nodibināja 1868. gadā, neilgi pēc dzimtbūšanas atcelšanas Latgalē.
Pēc Latvijas valsts nodibināšanas Baltinavas pagastā izveidoja septiņas skolas ar 8 skolotājiem, bet 1939. gadā Baltinavas pagastā bija divas 6-klasīgas un deviņas 4-klasīgas pamatskolas, 1944. gadā Baltinavas pagastā bija 12 skolas.

1951. gadā Baltinavas 7-gadīgo skolu pārveidoja par vidusskolu. 1955. gadā vidusskolu absolvēja 17 skolēni (7 meitenes un 10 zēni). 1959. gada 1. septembrī atklāja jaunu skolas ēka Kārsavas ielā 22.
2008. gadā atklāja Baltinavas vidusskolas sporta halli. 2016. gadā Baltinavas vidusskolai pievienoja Baltinavas pirmsskolas izglītības iestādi. Plānots, ka 2026. gada 1. septembrī, Baltinavas vidusskola, tiks reorganizēta par pamatskolu.

## Izglītības programmas
* pirmsskolas izglītības programma (kods 01011111)
* pamatizglītības programma (kods 21011111)
* speciālās pamatizglītības programmu izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem
* vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (kods 31011011)

## Atsauces
Steisijs Kīčs

**Volters Steisijs Kīčs jaunākais** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris.

Kļuvis atpazīstams ar galveno lomu Džona Hjūstona sporta drāmā *[[Fat City]]* (1972). Piedalījies arī tādās filmās kā *[[Brewster McCloud]]* (1970), *[[Doc]]* (1971), *[[The Life and Times of Judge Roy Bean]]* (1972), *[[The New Centurions]]* (1972), *[[Luther (filma)|Luther]]* (1974), *[[Slave of the Cannibal God]]* (1978), *[[Up in Smoke]]* (1978), *[[The Ninth Configuration]]* (1980), *[[The Long Riders]]* (1980), *[[Roadgames]]* (1981), *[[Nice Dreams]]* (1981), "Bēgšana no Losandželosas" (*Escape from L.A.*, 1996), "Amerikāņu vēsture X" (*American History X*, 1998), "Borna mantojums" (2012), "Nebraska" (2013), *[[Truth (filma)|Truth]]* (2015), "Zelts" (2016) un "Džejs Kellijs" (2025).

Saņēmis Zelta globusa balvu par lomu miniseriālā *[[Hemingway (miniseriāls)|Hemingway]]* (1988).

## Ārējās saites
Pluribus

***Pluribus*** ir ASV zinātniskās fantastikas televīzijas seriāls, kura autors ir Vinss Giligans. Seriāls skatāms straumēšanas platformā *[[Apple TV+|Apple TV]]*. Pirmās sērijas pirmizrāde bija .

Seriāls stāsta par pasauli, kurā citplanētiešu vīruss pārveido lielāko daļu cilvēci miermīlīgā kolektīvā prātā. Rakstniece no Albukerkes Kerola Sturka (Reja Sīhorna) ir viena no dažiem cilvēkiem, kuru vīruss nav skāris. Kerola, pretojoties pārējo mēģinājumiem asimilēt viņu, cenšas atrast veidu, kā glābt pasauli.

Seriāla nosaukums ir atsauce ir latīņu frāzi *[[E pluribus unum]]* (no daudziem viens). Seriāls saņēmis augstu kritiķu novērtējumu, īpaši slavējot Giligana režiju un Sīhornas aktierspēli, kā arī tā oriģinalitāti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mailes upīte

**Mailes upīte**, saukta arī par **Mailes grāvi**, ir neliela noteka Rīgas Mežaparka apkaimē pie Čiekurkalna apkaimes robežas no Ezermalas ielas uz Ķīšezeru. Upīte sākas no kolektora iztekas mežā uz austrumiem no Ezermalas ielas, kurš atrodas ap 3—4 metrus virs jūras līmeņa, tek uz austrumiem, lejtecē pagriežas uz ziemeļaustrumiem un ietek Ķīšezerā pārpurvotā vietā. Teritorija ietilpst Ķīšezera—Juglas ezeru virknes ieplakas ģeomorfoloģiskajā mikrorajonā ar Litorīnas jūras lagūnu tipa nogulumiem. Upītei ir būtiska nozīme Mežaparka apkaimes D daļas drenāžā. Tās gultnes lielākās daļas atrašanās zem Ķīšezera ūdens līmeņa veicina aizsērēšanu, un 2013. gadā tās stāvoklis bija tiktāl slikts, ka Rīgas domes ūdensobjektu un krastmalu izpētē tika lemts veikt gultnes tīrīšanu un krastu sakopšanu. 2024. gadā tika veikta tīrīšana, kādu turpmāk iecerēts veikt ik 4 gadus.

Pirms iztaisnošanas, pēc vietējo iedzīvotāju stāstiem, upīte bijusi ievērojami garāka un tecējusi uz dienvidiem no Mirdzas Ķempes ielas, saukusies arī par **Melles upīti**. Tā tecējusi no Sausezera, kurš arī vairs neeksistē un kopā ar Mailes upīti ir atzīmēts 1701. gada kartē, taču karte ir pārāk neprecīza konkrētas upes gultnes lokalizēšanai. Ap 100 metrus uz ziemeļiem no šīs teritorijas atrodas īsā Mailes iela. Ķīšezera un Ezermalas ielas krustojumā, netālu no Mailes grāvja atradusies Dragūnu muiža (*Dragunshof*). Reizēm par Mailes grāvi vai Mailes upīti tiek uzskatīti arī grāvji augšpus Ezermalas ielai līdz pat teritorijai starp Gustava Zemgala gatvi un Stendera ielu, kas pie to nepārtraukta tecējuma atjaunošanas padarītu upīti nevis ap 150 metrus, bet ap kilometru garu. Pēc 1990. gada to daļēji aizbēra, piemēram, Sudrabu Edžus ielas mazdārziņu rajonā. 2010. gados sāka apspriest šo grāvju atjaunošanu un cauruļvadu attīrīšanu.

Upīte un ap to esošā zaļā teritorija izsauca strīdus starp būvniekiem un dabas aizsargātājiem, kas nonāca līdz tiesvedībai. Pirmie vēlējās uzbūvēt zaļajā zonā daudzstāvu ēku, otri iestājās par teritorijas labiekārtošanu atpūtai. Konfliktā iesaistījās arī Dabas aizsardzības pārvalde, kura šai nelielajā teritorijā konstatējusi dižkokus un aizsargājamos kukaiņus no Sarkanās grāmatas — lapkoku praulgrauzi un spožo skudru. Upīte minēta arī kā bebru apdzīvota. Bažas izsauca arī plāns upes posmu aizbūvēt ar autostāvvietām, lai gan Rīgas teritoriālais plānojums paredzēja upītes posma atjaunošanu un izveidot gar to zaļumu aizsargjoslu.

2025. gada decembrī pašvaldības līdzdalības budžeta projektu konkursā nolēma atbalstīt Čiekurkalna un Mežaparka kopprojektu "Ķīšezera taka", kas paredz izveidot šai rajonā pastaigu laipu gar Ķīšezeru, izbūvēt tiltiņu pār Mailes upīti pie tās ietekas ezerā, ierīkot gar to grantētu gājēju celiņu un turpināt labiekārtot 50 m uz dienvidiem atrodošos Ķīšezera piknika pļavu, iztērējot tam 250 000 eiro. Sākotnējais projekts paredzēja arī nelielu skatu torni pie upītes ietekas, tomēr izmaksu apjoms lika no tā atteikties.

## Atsauces
Ballad of a Small Player

***Ballad of a Small Player*** ir 2025. gada Apvienotās Karalistes melnās komēdijas psiholoģiskā trillera filma, kuras režisors ir Edvards Bergers. Filmā galvenās lomas atveido Kolins Ferels, Fala Čena, Dinija Ipa, Alekss Dženingss un Tilda Svintone. Filma balstīta uz Lorensa Osborna 2014. gada romānu *The Ballad of a Small Player*.

Filma stāsta par kazino spēlmani, kurš, bēgdams no savas pagātnes un parādiem, Makao iepazīstas ar noslēpumainu sievieti.

Filmas *Ballad of a Small Player* pirmizrāde notika  Teluraidas kinofestivālā. Kopš  filma pieejama straumēšanas platformā *[[Netflix]]*. Filma kopumā saņēma viduvējas kritiķu atsauksmes, lai gan Ferela aktierspēle novērtēta pozitīvi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Billijs Krudaps

**Viljams Geiters Krudaps** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris.

Par lomu filmā *[[Jesus' Son]]* (1999) Krudapu nominēja ''Independent Spirit'' balvai. Vēlāk atveidojis galvenās un otrā plāna lomas tādās filmās kā "Gandrīz slaveni" (2000), "Lielā zivs" (2003), "Uzticies vīrietim" (2005), "Labais gans" (2006), "Neiespējamā misija 3" (2006), "Sargi" (2009), "Sabiedrības ienaidnieki" (*Public Enemies*, 2009), "Stenfordas cietuma eksperiments" (*The Stanford Prison Experiment*, 2015), "Džekija" (2016), "20. gadsimta sievietes" (2016), "Svešais: Covenant" (2017), "Kur palikusi Bernadeta?" (2019) un "Džejs Kellijs" (2025).

2007. gadā saņēmis ''Tony'' balvu par lomu Toma Stoparda lugā *The Coast of Utopia*. Par lomu seriālā *[[The Morning Show]]* (2019—pašlaik) saņēmis divas ''Emmy'' balvas.

## Ārējās saites
Railija Kio

**Daniela Railija Kio** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, dziedātāja Elvisa Preslija vecākā mazmeita.

Savu karjeru 2004. gadā sākusi kā modele. Kino debitējusi ar Marijas Kirī lomu 2010. gada filmā *[[The Runaways (filma)|The Runaways]]*. Vēlāk piedalījusies neatkarīgajā trillera filmā "Labais ārsts" (*The Good Doctor*, 2011), komēdijdrāmā "Maģiskais Maiks" (2012) un asa sižeta filmā "Trakais Makss: Skarbais ceļš" (2015). Par lomu Andrea Arnoldas filmā "Amerikāņu saldumiņš" (*American Honey*, 2016) nominēta ''Independent Spirit'' balvai. Piedalījusies arī šausmu filmās *[[It Comes at Night]]* (2017) un "Māja, ko uzcēla Džeks" (2018), zinātniskās fantastikas filmā *[[The Discovery]]* (2017), trillerī "Zem sudraba ezera" (2018), kriminālkomēdijās "Loganam veicas" (2017) un *[[Zola (filma)|Zola]]* (2020), krimināltrillerī *[[The Devil All the Time]]* (2020), fantāzijas filmā *[[Sasquatch Sunset]]* (2024) un komēdijdrāmā "Džejs Kellijs" (2025).

Par lomu seriālā *[[The Girlfriend Experience]]* (2016) nominēta Zelta globusa balvai. Vēlreiz Zelta globusa balvai nominēta par lomu miniseriālā *[[Daisy Jones & the Six]]* (2023).

## Atsauces

## Ārējās saites
Terradyne Armored Vehicles Gurkha

***Terradyne Armored Vehicles Gurkha*** (saīsināti ***Terradyne Gurkha***) ir taktiskais bruņuautomobilis, ko ražo Ontārio bāzētais uzņēmums *Terradyne Armored Vehicles Inc. Gurkha*. Mašīna pieejama trīs dažādās versijās un būvēta uz *Ford F-550 Super Duty* šasijas, kā arī tai ir attiecīgā Ford modeļa dzinējs un salons.

Bruņuautomobili izmanto Igaunijas Banka un Igaunijas policija.

## Vēsture
Bruņuautomobili 2005. gadā izstrādāja kompānija *Armet Armored Vehicles*. 2011. gadā dizainu iegādājās *Terradyne Armored Vehicles*. Mašīnas nosaukums ir veltījums gurkhām, Nepālas karavīriem, kas dienē Indijas, Nepālas un Apvienotās Karalistes armijās.

*Terradyne* reģistrēts 2011. gada augustā kā *Magna International* meitasuzņēmums, un 2014. gadā tas kļuva par privātu uzņēmumu bez izmaiņām personālā vai atrašanās vietā.

## Varianti
thumb|''GURKHA RPV''|left
* ***Light Armoured Patrol Vehicle (LAPV)***
Pielietojums: robežsardze, tiesībaizsardzības iestādes, valdības aģentūras, privātā apsardze, taktiskās medicīnas automobilis.
* ***Multi-purpose Patrol Vehicle (MPV)***
Pielietojums: paredzēts tikai valdības un tiesībaizsardzības aģentūrām.
* ***Rapid Patrol Vehicle (RPV)***
Pielietojums: kritiskās infrastruktūras aizsardzība, tiesībaizsardzības iestādes, valdības aģentūras, militārā robežsardze.
* ***Civilian Limited Edition Vehicle (CLEV)***
Pielietojums: kompāniju PR automobilis, ikdienas automobilis, vadības aizsardzība, bezceļu transportlīdzeklis, hobija automobilis.

## Attēlojums mākslā un kino
Automobilis *Gurkha* kino debitēja 2011. gada filmā "Ātrs un bez žēlastības 5".

Viedeospēļu pasaulē *Gurkha* oficiāli debitēja spēlē *Forza Horizon 2*, LAPV variantā (neskaitot izdomātus modeļus, piemēram, HVY *Insurgent* no *[[Grand Theft Auto V]]*), kas veidots uz *Gurkha* automobiļa bāzes.

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''Terradyne Armored Vehicles''
Avatars: Uguns un pelni

**"Avatars: Uguns un pelni"** () ir 2025. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Džeimss Kemerons. Šī ir trešā filma Kemerona "Avatara" filmu ciklā pēc filmas "" (2022). Kemerons kopā ar Džonu Landau ir filmas producenti, Riks Džafa un Amanda Silvera kopā ar Kemeronu ir scenārija autori. Filmas galvenās lomas atveido Sems Vortingtons, Zoja Saldana, Sigurnija Vīvere, Stīvens Langs, Keita Vinsleta, Džovanni Ribisi, Klifs Kērtiss, Edija Falko un Džemeins Klements, Mets Džeralds, Džoels Deivids Mūrs, Sī Sī Eidža Pounndere, Dilīps Rao un citi.

Filmas sižets vēsta par Džeika un Neitiri ģimeni, kura smagi pārdzīvo sēras pēc dēla Netejama nāves. Viņi sastop jaunu, agresīvu navi cilti — pelnu ļaudis, kurus vada viņu ugunīgā Varanga. Pandorā konflikts kļūst arvien izteiktāks, un parādās jauna morāla šķautne.

Filma visā pasaulē nopelnījusi vairāk nekā 1,4 miljardus ASV dolāru, ierindojoties trešajā vietā starp ienesīgākajām 2025. gada filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Tiņģeres muiža

thumb|Tiņģeres muižas pils pirms 1928. gada

**Tiņģeres muižas** () kungu māja atrodas Talsu novada Īves pagasta Tiņģeres ciemā. Tiņģeres muižas parks ir valsts aizsargājams dabas piemineklis. Pašlaik muižā atrodas kultūras centrs, pagasta pārvalde, bibliotēka, kapela, ir saglabājies ainavu parks ar Mīlestības saliņu, avota grotu un pastaigu takām.

## Vēsture
Klasicisma stila Tiņģeres muižas kungu māju 1800.–1805. gadā uzcēla Pēterburgas tirgotājs Johans Heinrihs Bahs. Viņa atraitne 1846. gadā muižu pārdeva  Ostenzakenu dzimtai, kas bija muižas saimnieki līdz agrārreformai 1920. gadā.
Pie muižas kungu mājas labā spārna atradās ziemas dārzs, siltumnīcas, zirgu staļļi, kalpu māja, krejotava u.c.  
No 1927. līdz 2008. gadam muižas pils ēkā atradās Tiņģeres pamatskola. 1935. gadā ēka cieta postošā ugunsgrēkā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Libiņi

**Libiņi** var būt:

* Libiņi — mazciems Andrupenes pagastā, Krāslavas novadā;
* Libiņi — mazciems Turlavas pagastā, Kuldīgas novadā.
Georgs fon Lambsdorfs

**Georgs Francs brīvkungs fon der Venge grāfs fon Lambsdorfs** (; dzimis , miris ) bija Bērstelē dzimis vācbaltiešu izcelsmes Vācijas jurists un pašvaldības darbinieks. Gumbinenes (mūsdienās Guseva Karaļauču apgabalā) apgabala prezidents no 1915. līdz 1919. gadam un poliski nozīmīgā Mēmeles apgabala reihskomisārs.

## Ārējās saites
* BBLd — Baltisches Biografisches Lexikon digital
Džeilens Džonsons

**Džeilens Tairīss Džonsons** (; dzimis  Viskonsinas štatā) ir amerikāņu basketbolists, kurš spēlē vieglā uzbrucēja pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) komandu Atlantas "Hawks", kurā aizvadījis visu profesionālā basketbola karjeru.

Dž. Džonsona tēvs Steisijs Džonsons ir spēlējis basketbolu koledžā, bet pēc tam arī profesionāli, pārstāvot klubu Polijā. Tāpat koledžas basketbolu spēlējusi viņa māte un abi brāļi.

## Karjera
Vidusskolu baasketbolā pārstāvēja dzimtās Viskonsinas skolas, bet NCAA nonāca slavenās Djūka Universitātes komandā. NCAA aizvadījis tikai 13 spēles, jo jau februārī beidza spēlēt koledžas komandā, lai labāk sagatavotos 2021. gada NBA draftam. NBA drafta pirmajā kārtā viņu ar kopējo 20. numuru izvēlējās Atlantas "Hawks". Savā pirmajā sezonā Dž. Džonsons spēlēja arī kluba G Līgas komandā *[[College Park Skyhawks]]*, bet jau ar otro sezonu profesionālajā basketbolā nostiprinājās "Hawks" rotācijā.

2024.—2025. gada sezonā viņš nostiprinājās starta pieciniekā, kļūdams par vienu no komandas līderiem. Komanda sezonas sākumā lielākoties spēlēja bez saspēles vadītāja Trē Janga, un šajā laikā Dž. Džonsons parādīja izcilas spēles veidotāja dotības, regulāri spēles noslēdzot ar *[[triple-double]]* rādītāju statistikā. Šajā laikā viņš kļuva par tikai 12. spēlētāju līgas vēsturē, kurš veicis *triple-double* četrā spēlēs pēc kārtas, bet 2025. gada 19. decembrī viņš aizvadīja savu karjeras rezultatīvāko spēli, gūstot 43 punktus zaudētā spēlē (126—133) pret Šarlotas "Hornets".

## Atsauces

## Ārējās saites
Liepājas Līvupes pamatskola - attīstības centrs

thumb|Nams Uliha ielā 56.
**Liepājas Līvupes pamatskola — attīstības centrs** ir Liepājas pirmsskolas izglītības iestāde un pamatskola Uliha ielā 56, kurā izglīto bērnus ar garīgās attīstības traucējumiem.

## Izglītības programmas
Speciālās pirmsskolas izglītības programma izglītojamajiem ar garīgās attīstības traucējumiem (01015811), Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar garīgās attīstības traucējumiem (21015811), Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar smagiem garīgās attīstības traucējumiem vai vairākiem smagiem attīstības traucējumiem (21015911), Ēdināšanas pakalpojumi (22811021). 

## Vēsture
Skolas ēka Uliha ielā 56 celta 20. gadsimta sākumā pēc arhitekta P. M. Berči projekta kā vācu meiteņu skola. 
Zināms, ka ap 1925. gadu Liepājā nodibināja skolu skolēniem ar garīgās attīstības traucējumiem, tās pirmais pārzinis bija A. Vītiņš. Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā Siena tirgū 12 nodibināja **Liepājas Īpatnējo bērnu skolu**, kuru 1949. gadā pārdēvēja par četrklasīgo 2. (īpatnējo) pamatskolu. Bērnus skolā uzņēma pēc viena gada mācīšanās vispārizglītojošā skolā ar ārsta – psihiatra piekrišanu. Šajā laikā skolā strādāja divas skolotājas: apvienoto 1. un 2. klasi vadīja skolotāja E. Plostniece, 3. un 4. klasi - M. Ķeire. Skolēni 6 vai 7 mācību gados apguva zināšanas vispārizglītojošās pamatskolas 4. klases apjomā. 1951. gadā skolu pārcēla uz ēku Palmu ielā 3 un ap 1953. gadu pārdēvēja par Liepājas palīgskolu, vēlāk par Liepājas 13. pamatskolu. 1965. gadā skolu pārcēla uz ēku Kūrmājas prospektā 21, mācības notika latviešu un krievu valodā. Šajā laikā skolēnu skaits pieauga no 80 līdz 200 skolēniem. Mācību darbu organizēja divās maiņās. 1989. gadā skolā uzsāka bērnu ar smagiem garīgās attīstības traucējumiem apmācību.

1993. gadā to pārdēvēja par **Liepājas speciālo skolu** un pārcēla uz ēku Uliha ielā 56, līdz 1995. gadam mācības notika arī Kūrmājas prospektā 21. No 1993. gada skolai ir internāts. 1995. gada decembrī ēku Kūrmājas prospektā 21 denacionalizēja un otra skolas daļa pārcēlās uz 1974. gadā celto agrākā bērnudārza ēku Klaipēdas ielā 94. 2004. gadā skolu pārdēvēja par Liepājas speciālo internātpamatskolu. 
2018. gadā skolai pievienoja bērnudārzu “Cīrulītis” un pārdēvēja par Liepājas Līvupes pamatskolu – attīstības centru.

## Atsauces
Jiha

**Jiha** (geezā:ይሐ) bija sena pilsēta, kas atradās mūsdienu Etiopijas ziemeļos, visticamākā Damotas (8. gs. p.m.ē—4. gs. p.m.ē.) valsts galvaspisēta.

Jihas tempļa drupas ir senākā zināmā ēka Etiopijā. Ap 700. gs. p.m.ē. celtā ēka saglabājusies, jo apmēram no 6. gadsimta tā kalpojusi kā baznīca. Arī mūsdienās netālu atrodas Etiopijas Ortodoksālās baznīcas klosteris, kuru dibinājis viens no Etiopijas Deviņiem svētajiem — 4. gadsimta beigās dzīvojošais sīrietis Aba Afce.

## Attēlu galerija

ET Tigray asv2018-01 img33 Yeha.jpg|Jihas tempļa iekšskats
Yeha, rovine del tempio, edificato tra l'VIII e il V secolo ac., interno, lastricato 04 canalina di scolo.jpg
Yeha, complesso del palazzo di grat beal gebri 04 scalinata.jpg|Pils atliekas
The Church of Abba Afse, Yeha, Tigray Region, Northern Ethiopia (3133387451).jpg|Abas Afces baznīca
Ethiopian_Orthodox_Religious_Painting,_Yeha,_Ethiopia_(3145483169).jpg|Reliģiskie zīmējumi ēkā pie Abas Afces baznīcas
Yeha, chiesa di abuna aftse, museo, rilievo della divisione gavinana durante l'occupazione etiope.jpg


## Ārējās saites
Menakas reģions

**Menakas reģions** () ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts austrumos, robežojas austrumos un dienvidos ar Nigēru, rietumos — ar Gao, bet ziemeļos — ar Kidalas reģionu. Reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Menaka. Reģions nodibināts 2011. gada 14. decembrī, no Gao reģiona nodalot Menakas apriņķi, bet faktiski izveidots 2016. gada 19. janvārī līdz ar pirmā gubernatora nozīmēšanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Menaka

**Menaka** (, ) ir pilsēta Mali, Menakas reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts austrumos Fagerē vādī lejtecē  no valsts galvaspilsētas Bamako.

## Vēsture
Kopš 19. gadsimta Menaka zināma kā tuaregu Velemindenu konfederācijas galvenā pilsēta. Kā patstāvīga komūna izveidota 1999. gadā.

2012. gada sacelšanās laikā pilsēta bija pirmā, kas 2012. gada 17. janvārī nonāca tuaregu nemiernieku grupējuma — Azavadas Nacionālās atbrīvošanas kustības (MNLA) — kontrolē. MNLA ātri vien tika aizstāta ar islāmistu kustībām, piemēram, *Ansar Dine* un jo īpaši MUJAO, kas pārņēma pilsētas kontroli un ieviesa šariata likumus. Pēc Francijas militārās iejaukšanās 2013. gada janvārī operācijas *Serval* ietvaros Francijas armija ar Mali armijas atbalstu 26. un 27. janvārī pakāpeniski atguva Nigēras upes līkumu. Koordinētās darbībās tajās pašās dienās Čadas un Nigēras karavīru kontingents, kas ieradās no Nigēras, atguva no islāmistiem Menaku un Anderambukanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Edvards Bergers

**Edvards Bergers** (; dzimis ) ir Vācijā dzimis šveiciešu un austriešu kinorežisors, scenārists un producents.

Vācijā režisējis tādas filmas kā *[[Jack (filma)|Jack]]* (2014), *[[All My Loving]]* (2019) un "Rietumu frontē bez pārmaiņām" (2022), kas saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma", kā arī trīs BAFTA kino balvas. Bergera pirmo filmu angļu valodā "Konklāvs" (2024) nominēja Kinoakadēmijas balvai astoņās kategorijās. 2025. gadā režisējis filmu *[[Ballad of a Small Player]]*.

Režisors tādiem seriāliem kā "Vācija 83" (*Deutschland 83*, 2015) un *[[Patrick Melrose]]* (2018).

## Ārējās saites
Kidala

**Kidala** (, ) ir pilsēta Mali, Kidalas reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts ziemeļaustrumos Iforasa plato dienviddaļā pie Kidalas vādī  no valsts galvaspilsētas Bamako.

## Vēsture
1908. gada decembrī franču koloniālā karaspēka virsnieks Betrikss nolēma izveidot militāro posteni Ifogasa plato masīvā. 1909. gada janvārī leitnants Lanserons sāka pirmā forta celtniecību. 1917. gadā pie Elambai vādī tika uzcelts otrs, lielāks forts, un šī celtne tika paplašināta 1930. gadā; tā pastāv joprojām.

Lēmums izvēlēties Kidalu bija saistīts ne tikai ar tās stratēģiski izdevīgo atrašanās vietu, bet arī, un varbūt vēl svarīgāk, ar to, ka Kidalas tuaregi, atšķirībā no visām pārējām tuaregu ciltīm, neizrādīja nekādu bruņotu pretestību iebrukušajiem frančiem un nomināli atzina viņu pretenzijas uz vadību. Ārvalstu valdnieki, kuru galvenais uzdevums bija iekasēt nodokļus un "nomierināt" reģionu, ātri atzina sadarbības priekšrocības ar cilšu vadītājiem un klanu vadītājiem, kas pakāpeniski palielināja viņu ietekmi. Piemēram, Ifoganu klana vadonis, kas bija vissvarīgākais visā Kidalas reģionā, dažkārt bija visaugstāk apmaksātais "ierēdnis" visā Francijas Rietumāfrikā.

Pēc Mali neatkarības iegūšanas 1961. gadā jaunā Mali valdība prezidenta Modibo Keītas vadībā atteicās piešķirt Kidalas tuaregiem tādu pašu autonomijas pakāpi un privilēģijas, kādas viņiem bija piešķīruši franči. Tas noveda pie sacelšanās 1963. gadā, kas tomēr neguva atbalstu no citām tuaregu ciltīm. Kidala bija ne tikai šīs pirmās, bet arī visu turpmāko Mali tuaregu sacelšanās sākumpunkts. Mali armija uz pirmo sacelšanos atbildēja ar iedzīvotāju slaktiņiem; gāja bojā vairāk nekā tūkstotis tuaregu, tika saindētas akas un dzirdinātavas, un tika nogalināti lopi. Kidala kļuva par militāri aizliegtu zonu, tika izsludināts kara stāvoklis un pārtrauktas visas sakaru līnijas.

2012. gada 30. martā Kidalu ieņēma Azavādas Nacionālās atbrīvošanas kustības tuaregu kaujinieki, kurus pastiprināja no Lībijas pilsoņu kara atgriezušies algotņi. Vēlāk Kidalā varu pārņēma *Ansar Dine* islāmistu grupējums. Tomēr islāmistu valdīšana ilga tikai 11 mēnešus, jo Francijas karaspēks 2013. gada 30. janvārī ieņēma Kidalas lidlauku, un 5. februārī pilsētā ienāca 1800 karavīru no Čadas. Līdz 2014. gada pavasarim pilsētu lielākoties kontrolēja tuaregu nemiernieki.

## Atsauces

## Ārējās saites
Taudenni reģions

**Taudenni reģions** () ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts ziemeļdaļā Sahāras tuksnesī. Robežojas ziemeļrietumos ar Mauritāniju, ziemeļos — ar Alžīriju, austrumos — ar Kidalas reģionu, bet dienvidos un rietumos — ar Tombuktu reģionu. Reģiona plānotais administratīvais centrs ir Taudenni reģiona ziemeļos, bet infrastruktūras trūkuma dēļ administratīvās iestādes atrodas Tombuktu. Reģions nodibināts ar 2011. gadā, nodalot no Tombuktu reģiona, bet karadarbības dēļ tā ieviešana notika 2016. gadā. 2023. gada reformā daļa reģiona teritorijas rietumos un dienvidaustrumos tika atgriezta Tombuktu reģionam, bet reģionam tika pievienota teritorija dienvidos līdz pat Tombuktu priekšpilsētām.

## Atsauces

## Ārējās saites