open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ausainie cīruļi

**Ausainie cīruļi** (*Eremophila*) ir cīruļu dzimtas (*Alaudidae*) putnu ģints, kas apvieno divas mūsdienās dzīvojošas dziedātājputnu sugas. Ģints zinātniskais nosaukums atvasināts no sengrieķu valodas un latviski nozīmē "tuksneša mīlis" (*eremos* — tuksnesis, *phileo* — mīlēt).

No visiem cīruļiem pasaulē ausainajam cīrulim ir visplašākais izplatības areāls. Tam ir cirkumpolāra izplatība, un ausainais cīrulis ir veiksmīgi iedzīvojies gan tundras zonā, gan Dienvidamerikā. Otra suga — ragainais cīrulis — mājo Āfrikā un Tuvajos Austrumos.

## Kopīgās īpašības
Abām ausaino cīruļu sugām raksturīgas koši rakstainas galvas un krūtis, kā arī katrā galvas pusē redzamas pagarinātas spalvas, kas atgādina nelielus ragus. Abas sugas ir apmēram vienādi lielas. Ķermeņa garums 13—17 cm, svars 30—40 g.

## Latvijā
Latvijā sastopama viena ausaino cīruļu ģints suga — ausainais cīrulis (*Eremophila alpestris*). Tas Latviju nelielā skaitā regulāri caurceļo. Vairāk novērojumu ausainajam cīrulim ir rudenī piekrastes zonā, bet, visticamākais, ka līdzvērtīgā skaitā tas ceļo arī iekšzemē. Pēdējos gados daži īpatņi regulāri pārziemo.

## Sistemātika
***Ausaino cīruļu ģints** (*Eremophila*)
**Ausainais cīrulis (*Eremophila alpestris*)
**Ragainais cīrulis (*Eremophila bilopha*)

## Atsauces

## Ārējās saites

*Xeno-Canto: Genus Eremophila
*eBirdr: Eremophila Genus
Jāzeps

**Jāzeps** var būt:

* Jāzeps (personvārds)
* Jāzeps (Radīšanas grāmata), Radīšanas grāmatas personāžs
* Svētais Jāzeps, Jēzus Kristus audžutēvs

## Cilvēks ar šādu vārdu
* Jāzeps Vītols, komponists un mūzikas pedagogs
* Jāzeps Mediņš, mūzikas pedagogs, komponists un diriģents
* Jāzeps Rancāns, Latvijas Centrālās padomes priekšsēdis un Latvijas Valsts prezidenta vietas izpildītājs trimdā
Grothusa mehānisms

thumb|Protona pārvietošanās starp ūdens molekulām
**Grothusa mehānisms** ir protonu (ūdeņraža pozitīvo jonu) vai protonu iztrūkumu pārneses mehānisms vidēs, kur molekulas saistītas ar ūdeņraža saitēm (piemēram, ūdenī vai šķidrā amonjakā). Šādu mehānismu pirmais paredzēja baltvācu dabaszinātnieks Teodors Grothuss, tādēļ tas nosaukts viņa vārdā.

Ūdeņraža jons tiek pakāpeniski padots no vienas ūdens molekulas uz nākamo kā "stafetes kociņš", bet praktiski protonu kustības ātrumu šķīdinātājā nosaka šķīdinātāja molekulu polarizācijas ātrums. 

## Vēsture
Savā 1806. gadā publicētajā darbā "Šķidrumu sadalīšanas ar elektrisko strāvu teorija" Teodors Grothuss ieteica teoriju, kas izskaidroja ūdens anomālo elektrovadītspēju.

2005. gadā izdevās eksperimentāli fiksēt, kā protons vidē pārvietojas no vienas molekulas pie citas.

## Atsauces
Tāši

**Tāši** ir ciems Dienvidkurzemes novada Medzes pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā Tāšu ezera dienvidu krastā 7 km no pagasta centra Kapsēdes, 15 km no novada centra Grobiņas un 203 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Tāšu muižas *(Telsen)* centru, līdz 1945. gadam bija Tāšu pagasta centrs, līdz 1968. gadam — Tāšu ciema centrs. Tāšu muižas apbūve un parks ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vairākus km uz dienvidiem no Tāšiem atradās 1900. gadā atklātās šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnijas pieturas punkts "Tāši", kas slēgts 1964. gadā.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Medzes muiža

**Medzes muiža**, agrāk arī **Medze**, ir ciems Dienvidkurzemes novada Medzes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa P111  no pagasta centra Kapsēdes,  no novada centra Grobiņas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Medzes muižas *(Medsen)* centru. Medzes muižas parkā atrodas valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis Medzes pilskalns.

## Atsauces
1965. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

**1965. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss** bija desmitais Eirovīzijas dziesmu konkurss, kas norisinājās Neapolē, Itālijā, pēc Itālijas uzvaras 1964. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā iepriekšējā gadā. Luksemburga plūca laurus jau otro reizi ar dziesmu  "Poupée de cire, poupée de son", kuru izpildīja dziedātāja Frensa Galla franču valodā. Šajā gadā debitēja Īrija, kas vēlāk atkārtoti guva panākumus Eirovīzijas dziesmu konkursā. Zviedrija atgriezās sacensībā pēc pārtraukuma iepriekš. Neviena valsts neizstājās, tādēļ konkursā piedalījās 18 valstis - vairāk nekā jebkad iepriekš.

## Norises vieta
Neapole ir trešā lielākā Itālijas pilsēta (pēc Romas un Milānas), šajā pilsētā atrodas RAI Neapoles koncertzāle.

## Dalībvalstis

## Atsauces
*http://www.eurovision.tv/page/history/by-year/contest?event=282
*https://web.archive.org/web/20170308060902/http://eurovisionworld.com/?eurovision=1965
Slovākijas krona

**Slovākijas krona** () bija Slovākijas valūta no  līdz . Pirms tam Slovākijas valūta bija Čehoslovākijas krona, bet pēc tam — eiro. Slovākijas krona kopš 2005. gada bija piesaistīta eiro. Viens eiro bija 30,1260 Slovākijas krona jeb viena krona — 0,0331939 eiro.

No 1939. līdz 1945. gada Slovāku Republikas valūta arī bija Slovākijas krona.

## Ārējās saites
Ievkalni

**Ievkalni** ir ciems Dienvidkurzemes novada Medzes pagastā. Atrodas pagasta vidusdaļā pie autoceļa P111  no pagasta centra Kapsēdes,  no novada centra Grobiņas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies pie agrākās Medzes pagasta valdes pa vidu starp Medzes, Mātru un Kapsēdes muižām.

## Atsauces
Sarraiken

**Sarraiken** var būt šādu apdzīvoto vietu vai bijušo muižu vāciskais nosaukums:
* Saraiķi Vērgales pagastā
* Saraiķu muiža Vērgales pagastā
Jūdžīns Vīgners

**Jūdžīns Pols Vīgners** (, dzimis , miris ) bija Ungārijas ebreju izcelsmes Amerikas Savienoto Valstu fiziķis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1902. gadā Budapeštā kā **Jenē Pāls Vigners** () ebreju uzņēmēja Antala Vignera ģimenē. Studēja ķīmijas tehnoloģiju Budapeštā un Berlīnē, strādāja Getingenes Universitātē. 1930. gadā saņēma uzaicinājumu lasīt lekcijas Pristonas Universitātē ASV, 1936. gadā īslaicīgi Viskonsinas Universitātē. 1937. gadā ieguva ASV pilsonību. Piedalījās Manhatanas projektā plānojot kodolreaktora uzbūvi, lai pārvērstu urānu plutonijā.

1963. gadā viņam piešķīra Nobela prēmiju par ieguldījumu atoma kodola un elementārdaļiņu teorijā, īpaši par fundamentālo simetrijas principu atklāšanu un pielietojumu. Vīgners saņēma pusi no 1963. gada Nobela prēmijas fizikā. Otru pusi saņēma Marija Geperte-Maiere un Hanss Jensens par atoma kodola struktūras pētījumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Eiropas Parlamenta deputātu no Latvijas uzskaitījums (2014—2019)

Šajā uzskaitījumā apkopoti **8. [[Eiropas Parlaments|Eiropas Parlamentu deputāti]]** no Latvijas periodā no 2014. līdz 2019. gadam. Šajā periodā Latviju Eiropas Parlamentā pārstāvēja 8 deputāti. 8. Eiropas Parlamenta vēlēšanas Latvijā notika .

## Uzskaitījums

## Piezīmes
Andris Ogriņš

**Andris Ogriņš** (dzimis  Rīgā, miris ) bija latviešu dzejnieks.

## Biogrāfija
A. Ogriņš mācījies N. Draudziņas ģimnāzijā Rīgā, pēc tam studējis Rīgas Tehniskajā universitātē. Strādājis par pastnieku, datu ievades operatoru un Latvijas Sporta muzeja speciālistu. No 1999. gada strādājis par reklāmu reģistra datu apstrādes speciālistu, vēlāk bijis noliktavas strādnieks "Jāņa Rozes" apgādā. 2023. gada 17. decembrī Ogriņš mira no kardiomiopātijas narkotisko vielu pārdozēšanas dēļ.

A. Ogriņa pirmā dzejas publikācija ir dzejoļu kopa laikrakstā "Kultūras Forums" 2006. gada 13. oktobrī. 2008. gadā izdots viņa pirmais dzejoļu krājums "Es zvēru pie kraukļiem", autoram par to piešķirta Literatūras gada balva nominācijā "Spilgtākā debija", kā arī Starptautiskās Rakstnieku un tulkotāju mājas un Ventspils pilsētas domes Izcilības stipendija.

Turpmākajos gados izdevis vēl vairākas grāmatas. Krājumi "Zem pulksteņa pulkstenis", "Plaukstu šķērsielas" un "Tā putna diena" nominēti Literatūras gada balvai nominācijā "Labākais dzejas krājums".

Kopā ar Māri Salēju atdzejojis Oļega Ļencoja dzejoļu krājumu „Pieceļas ieelpo..." (2014).

## Bibliogrāfija
* *Es zvēru pie kraukļiem*. Rīga: Neputns, 2008.
* *Zem pulksteņa pulkstenis*. Rīga: Neputns, 2011.
* *Pēdējā santīma grāmata* [dzejproza]. Rīga: Dienas grāmata, 2012.
* *Plaukstu šķērsielas*. Rīga: Mansards, 2015.
* *Debesu punkti*. Rīga: Pētergailis, 2017.
* *Tā putna diena*. Rīga: Jānis Roze, 2019.
* *Kā būtu ja tevis nebūtu epikūr*. Rīga: Jānis Roze, 2021.
* *Par bites tiesu*. Rīga: Jānis Roze, 2023.

## Atsauces
Hekurudha Shqiptare

240px|thumb|Albānijas dzelzceļu karte ar agrākajām platsliežu līnijām
thumb|240px|Duresi pasažieru stacija
***Hekurudha Shqiptare*** jeb ***HSH*** (no  "Albānijas dzelzceļš") ir līdz 2005. gadam Albānijas valstij piederošs, vēlāk privāts lielākais Albānijas dzelzceļa operators. Galvenais dzelzceļa mezgls ir ostas pilsētā Duresi.

*HSH* dzelzceļam ir Eiropas standarta sliežu ceļa platums (1435 mm). Neviena līnija nav elektrificēta. Tās pamatā ir viena ceļa līnijas ar vairākām izmainīšanās vietām.

Tiek izmantotas Čehoslovākijā būvētās dīzeļa elektriskās lokomotīves *[[T-669]]*. Pasažieru pārvadāšanai izmantoja lietotu ritošo sastāvu no Vācijas, Itālijas, Austrijas un Polijas.

*HSH* dzelzceļa infrastruktūra stiepjas uz austrumiem līdz Pogradeci, uz dienvidiem līdz Fieri un uz ziemeļiem līdz Melnkalnes robežai (pēdējā pasažieru stacija ir Škodra). Ir atzarojums uz valsts galvaspilsētu Tirānu. Visas līnijas pamazām nolietojās un gandrīz visas tika pakāpeniski slēgtas, neizturot konkurenci ar autotransportu. 2019. gadā vēl pastāvēja satiksme no Škodras līdz Eļbasani ar atzarojumu līdz Kašarai netālu no Tirānas. Citos iecirkņos liela daļa ritošā sastāva, tā daļu un sliežu tika nozagtas.

## Stāvoklis 2022. gada sākumā

2022. gada aprīlī Albānijā pasažieru pārvadājumi notika tikai Škodras-Voras-Duresi posmā Škodra-Ļači ar vienu reisu dienā. Dažos svarīgākajos posmos notiek remontdarbi, tā, lai salabotu līniju uz Melnkalni, tika nojaukta Milotas-Rešeni līnija. Līnijai Duresi-Tirāna ir noņemtas sliedes un paredzēts tur izbūvēt elektrificētu līniju ar atzarojumu uz lidostu. Līnijā Eļbasani-Pogradeci, kas bija tūristu iecienīta līdz tās slēgšanai 2012. gadā, vairākās vietās bijušie dzelzceļa tilti pārvērsti par autoceļu tiltiem.

Kravas vilcieni 2022. gadā brauca starp Podgoricu un Škodru un līnijā Duresi-Fieri-Balši, abos vidēji reizi nedēļā. Posms no Fieri uz dienvidiem līdz Vļorai pieder citam dzelzceļa operatoram un tika labots satiksmes atjaunošanai.

Pastāv plāni izbūvēt dzelzceļa līnijas uz visām kaimiņvalstīm.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Arhivēta ''HSH'' vietne
Ostbaha

**Ostbaha** (agrāk arī **Ozbaka**) ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā Sakas kreisajā krastā  no pagasta centra Sakas,  no novada centra Grobiņas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Ozbakas muižas *(Ostbach)* centru. Daļa ciema ar muižas centru, kurā ierīkots sociālās aprūpes centrs, iekļauta Pāvilostas pilsētas robežās.

## Atsauces
Drengo ģimene

thumb|Itālija, 1084
**Drengo ģimene** (franču: *Drengot*) bija Normandijas normaņu augstmaņu ģimene, kuras pārstāvji bija vieni no pirmajiem normaņu algotņiem, kas ieradās Itālijas dienvidos, lai kalpotu langobardu valdniekiem un uzsāka normaņu iekarojumus Itālijā. Viņu vara Itālijā atpalika no normaņu Otvilu ģimenes, kas izvirzījās par valdošo visos Itālijas dienvidos.

Pirmās ziņas par ģimeni parādās 1017. gadā, kad pieci Drengo brāļi — Osmonds, Rūdolfs, Žilbērs, Askletīns un Rainulfs kopā ar 250 normaņu karotājiem ieradās Romā, bet pēc tam devās uz langobardu pilsētām Salerno un Kapuju, no kurienes pievienojās langobardu dumpim pret Bizantijas impērijas varu Apūlijā. Dumpinieki sākumā guva panākumus, bet 1018. gadā tika smagi sakauti. Kaujā krita Osmonds un Žilbērs. 1022. gadā reģionā ieradās Svētās Romas impērijas imperatora Heinriha II armija un tika atjaunota stabilitāte. Rūdolfs Drengo atgriezās Normandijā. Jaunākais brālis Rainulfs Drengo ar saviem kareivjiem 1029. gadā iestājās Neapoles hercoga Serdžio IV dienestā. Pateicībā par Rainulfa panākumiem Serdžio viņam izprecināja savu māsu un iecēla par Aversas grāfu. Tā dzima pirmā normaņu valstiņa Itālijā. Askletīns Drengo par dienestu Otvilu armijā 1042. saņēma tiesības uz Ačerencas pilsētiņu Apūlijā.

## Kapujas valdnieki
thumb|Kapujas monēta ar Ričardu un Jordānu
thumb|Kapujas monēta ar Ričardu II
Pēc tam kad 1057. gadā nomira Kapujas valdnieks Pandulfs VI, Askletīna dēls Ričards aplenca pilsētu un 1058. gadā to ieņēma, taču līdz 1062. gadam par pilsētas valdnieku atstāja likumīgo mantinieku Landulfu VIII. 1064. gadā Ričarda dēlam Jordānam izdevās ieņemt Gaetas pilsētu. Ričards ar Jordānu paplašināja savus valdījumus uz ziemeļiem un kļuva par ietekmīgiem Romas pāvesta atbalstītājiem cīņā pret Svētās Romas impērijas imperatoru. 1077. gadā Ričards sāka Neapoles aplenkumu, taču mira 1078. gadā un Jordāns izlēma aplenkumu neturpināt. Šajā laikā Drengo vara sāka samazināties, kamēr Otvili turpināja veiksmīgus iekarojumus Sicīlijā. No 1092. līdz 1098. gadam langobardu iedzīvotāju sacelšanās rezultātā Drengo ģimene tika padzīta no Kapujas. Pēc varas atgūšanas Drengo ietekme turpināja samazināties un viņi bija spiesti kļūt par Otvilu vasaļiem. Pēdējais Drengo valdnieks Roberts II neveiksmīgi dumpojās pret Otviliem, taču cieta sakāvi un mira 1156. gadā.
Imre Naģs

**Imre Naģs** (, , dzimis , miris ) bija Ungārijas komunistu politiķis, divus termiņus ir bijis Ungārijas Tautas Republikas Ministru padomes priekšsēdētājs. Pirmo reizi šajā amatā viņš bija no  līdz , bet otro reizi pārņēma šo amatu no Andrāša Hegediša, kas aizbēga uz Maskavu, jo sākās Ungārijas revolūcija. Imre Naģs Ministru padomes priekšsēdētājs bija no  līdz 4. novembrim, kad beidzās Ungārijas revolūcija.

1958. gada 15. jūnijā Ungārijas kara tiesa Imrem Naģam piesprieda nāvessodu par "valsts nodevību", kuru izpildīja nākamajā dienā Budapeštas Centrālcietuma pagalmā.
Kuremā ezers

**Kuremā ezers** (, ) ir 397 ha liels ezers Igaunijā, Jegevas apriņķa Jegevas pagastā. Tas atrodas 2 km uz ziemeļiem no Palamuzes. Kuremā ezers ir 11. lielākais ezers Igaunijā un otrais lielākais Voremā reģionā pēc Sādjerva ezera. Ezera vidējais dziļums ir 5,9 m, bet lielākais dziļums ir 13,3 m. Kuremā ezers atrodas 83 metrus virs jūras līmeņa. No ūdenstilpes iztek Emajegi pieteka Amme. Ezerā ir liela zivju dažādība, tādēļ vietējiem iedzīvotājiem tā ir populāra zvejošanas vieta. Kuremā ezera apkārtnē ir vairākas atpūtas vietas, piemēram, ezera ziemeļos ir ierīkota pludmale ar ūdens velosipēdu un laivu nomu. Ezera ziemeļu krastā atrodas Kuremā ciems ar 19. gadsimta vidū celto Kuremā pili.

## Attēlu galerija

Kuremaa järv (mai 2012).JPG|Pludmale ezera ziemeļu krastā
Kuremaa järv. 01.jpg
Kuremaa järv. 02.jpg|Ezera panorāma
Kuremaajarv072006.jpg|Kuremā dzirnavas netālu no ezera
Kuremaa wiatrak4.JPG|Kuremā dzirnavas


## Atsauces
Strante

**Strante** ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļu daļā pie Aldas valka ietekas jūrā abpus autoceļam P111  no pagasta centra Sakas,  no novada centra Grobiņas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Strantes muižas *(Strandhof)* centru. Iekļauj vasarnīcu ciemu Mākoņu Brīvdienas.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Atsauces
Rainulfs Drengo

thumb|Itālijas dienvidi, 1050
**Rainulfs Drengo** (franču: *Rainulf Drengot*; miris 1045. gada jūnijā) bija Drengo ģimenes pārstāvis, Normandijā dzimis normaņu algotnis un karavadonis, kas viens no pirmajiem iesaistījās normaņu iekarojumos Itālijā, 1030. gadā kļūstot par pirmo Aversas grāfu.

Rainulfs bija iesaistīts slepkavībā, par ko tika padzīts no Normandijas. Kopā ar saviem brāļiem un vēl 250 kareivjiem Rainulfs devās uz Itāliju, kur 1017. gadā ieradās nestabilajos Itālijas dienvidos, kur par varu cīnījās langobardu valdnieki un bizantieši. Normaņi iesaistījās langobardu dumpī, taču 1018. gadā tika smagi sakauti kaujā pie Kannām, kurā krita divi Rainulfa brāļi. Izdzīvojušie normaņi kļuva par algotņiem vietējiem valdniekiem un pakāpeniski sāka kontrolēt zemes Kampānijā.

Pēc tam kad Rainulfa vadītie normaņi palīdzēja Neapoles hercogam Serdžio IV atgūt varu, Rainulfs apprecēja Serdžio māsu un 1030. gadā saņēma Aversas grāfa titulu. 1034. gadā viņa sieva nomira, un Rainulfs apprecēja Amalfi grāfa meitu. Pēc veiksmīgas kaujas pret bizantiešiem 1038. gadā Rainulfs pasludināja savu neatkarību no Neapoles hercoga. Rainulfs iekaroja teritorijas Kapujā un kļuva par vienu no stiprākajiem valdniekiem Itālijas dienvidos. Viņš mira 1045. gadā, par mantinieku atstājot brāļa dēlu Askletīnu.
Cēsu Skolotāju institūts

thumb|300px|Cēsu Skolotāju institūts 1938.—1940. gadā.
**Cēsu Skolotāju institūts** (CSI) bija valsts uzturēta pedagoģiskā augstskola, kas no 1938. līdz 1955. gadam (ar pārtraukumu 1940.—1944. gadā) atradās Bērzaines ielā 34 Cēsīs. Mūsdienās agrākā institūta ēkā atrodas Cēsu internātpamatskola-rehabilitācijas centrs.

## Vēsture
Institūta priekšvēsture izsekojama līdz 1882. gadam, kad par Vidzemes bruņniecības līdzekļiem pie Cēsīm uzcēla Bērzaines ģimnāzijas ēku. Baltijas pārkrievošanas laikā no 1892. līdz 1906. gadam Bērzaines ģimnāzijas darbība tika apturēta, bet to galīgi slēdza pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā.

Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma Bērzaines ģimnāzijas ēkā 1920. gadā darbību uzsāka Cēsu Bērzaines Valsts vidusskola, līdztekus lielajā ēkā īslaicīgi darbojās Cēsu skolotāju seminārs (1920—1922). 1929./1930. m. g. Cēsu Valsts vidusskolu pārdēvēja par Cēsu Valsts ģimnāziju.
1938. gadā to pārcēla uz jaunuzbūvēto ēku netālu no Ruckas muižas.
Tajā pašā gadā uz agrākās Bērzaines ģimāzijas ēku tika pārcelts Rīgas Skolotāju institūts.

Vācu okupācijas laikā ēkā atradās kara hospitālis. 1944. gada rudenī Cēsīs atvēra sešgadīgu skolotāju institūtu, kas turpināja darboties līdz 1955. gadam.
Pēc tam ēkā izvietota Cēsu sanatorijas mežaskola bērniem ar novājinātu veselību, tagad Cēsu internātpamatskola-rehabilitācijas centrs.

## Piemineklis I. Kokaram
2012. gadā pie kādreizējās Cēsu skolotāju institūta ēkas atklāja piemiņas plāksni tā bijušajam studentam un kordiriģentam Imantam Kokaram (1921—2011).

## Ārējās saites
* Cēsnieks un viņa nams Pastkartes apraksts

## Atsauces
Branislavs Džuraševičs

**Branislavs Džuraševičs** (; dzimis ) ir serbu šaha problēmists un bibliotekārs.

## Biogrāfija
Viņš ir dzimis 1957. gada Belgradā. Viņa tēvs bijis aktīvs šahists. 1983. gadā Branislavs absolvējis Belgradas Universitātes molekulārās bioloģijas un fizioloģijas fakultāti un ieguvis biologa specialitāti. Viņš dzīvo Belgradā un strādā par bibliotekāru  kodolfizikas institūta.

## Šaha kompozīcija
Dienvidslāvijas komandas sastāvā piedalījies piecos pasaules čempionātos (1988, 1989, 1990, 1993, 1998) šaha kompozīciju risināšanā. 2014. gadā Serbijas komandas sastāvā ieguvis bronzas medaļu 10. Eiropas šaha kompozīciju risināšanas čempionātā. No 2015. gada FIDE meistars šaha kompozīciju risināšanā.

Kopš 1971. gada publicējis apmēram 150 dažādu žanru šaha kompozīcijas. Izstrādājis jaunu tēmu šaha kompozīcijā, kas tagad nosaukta viņa vārdā.
### Piemērs

**Uzdevuma risinājumi:**
: **1.♗×h5 c8♘ 2.♔×g5 ♘d6 3.♔h6 ♘f7#** 
: **1.♕×d5 c8♕ 2.♕e4 ♕c4 3.e5 ♕f7#** 
: **1.e5 c8♖ 2.e4 ♖c7 3.e5 ♖f7**# 
: **1.♘f4 c8♗ 2.♔g6 ♗×e6 3.♗f5 ♗f7#**

## Atsauces

## Ārējās saites

* Branislava Džuraševiča šaha kompozīcijas vietnē PDB
Albānijas himna

***Himni i Flamurit*** () ir Albānijas valsts himna. Himnas mūzika ir balstīta uz rumāņu komponista Čipriana Porumbesku darbu *Pe-al nostru steag e scris Unire*, savukārt himnas vārdus 1912. gadā sacerēja albāņu dzejnieks Aleksandrs Stavre Drenova. 1912. gada 29. novembrī tika deklarēta Neatkarīgā Albānija, un par šīs jaunizveidotās valsts himnu tika izvēlēta *Himni i Flamurit*.

## Vārdi

## Citos alfabētās

## Ārējās saites
Heringtons

**Heringtons** var būt:

* Dens Heringtons (*Dan Harrington*) — ASV profesionāls pokera spēlētājs (dzimis 1945);
* Maiks Heringtons (*Mike Harrington*) — ASV datorspēļu izstrādes uzņēmuma *Valve Corporation* līdzdibinātājs.

## Skatīt arī
* Haringtons
Gžegožs Gžebans

**Gžegožs Gžebans** (), īstā vārdā **Gžegožs Bagdasarjans** (; dzimis , miris ), bija armēņu izcelsmes poļu bioķīmijas profesors un šaha problēmists.

## Šaha kompozīcija
Pēc otrā pasaules kara pārcēlies no Kišiņevas uz Varšavu un pieņēmis pseidonīmu Gžegožs Gžebans. Nodibinājis poļu šaha žurnālu *Szachy* (Šahs) un 25 gadus bijis tā galvenais redaktors. No 1966. līdz 1976. gadam bijis Polija Šaha savienības šaha kompozīcijas komisijas priekšsēdētājs.

Pirmo šaha kompozīciju publicējis 1927. gadā. Visā mūžā publicējis apmēram 150 kompozīcijas (galvenokārt etīdes), 60 no tām ieguvušas atzinības, tai skaitā 25 godalgas. 

No 1960. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā.

### Piemērs

**Uzdevuma risinājums:**
: **1. e7 Zf4+ 2. Kh4!** [2. Kg4? Zd5=] **2. ... g5! 3. Kxg5! Ld8! 4. exd8L!!** un uzvar. Kļūdaini būtu 4. exd8Z? Zxd3= un 4. exd8D(T)? Ne6+ 5. Nxe6 pats.

## Bibliogrāfija
* 
## Atsauces

## Ārējās saites
* Gžegoža Gžebana šaha kompozīcijas vietnē PDB
* Gžegoža Gžebana etīdes vietnē ''ARVES''
* Gžegoža Gžebana profils vietnē ''Chess Composers''
Dens Heringtons

**Dens Heringtons** (; dzimis  Keimbridžā) ir ASV profesionāls pokera spēlētājs.

## Biogrāfija
Jaunībā nodarbojies ar šahu, bijis vietējā Bolistonas šaha kluba () čempions. 1971. gadā uzvarējis Masačūsetsas štata šaha čempionātā. Pēc tam nopietni pievērsies bekgemonam un 1981. gadā uzvarējis Pasaules kausa izcīņā bekgemonā. Strādājis par advokātu un nekustamo īpašumu aģentu.

1980. gadu vidū kļuvis par profesionālu pokera spēlētāju. 1995. gadā uzvarējis Pasaules pokera sērijas (WSOP) galvenajā turnīrā. Vēl trīs reizes (1987, 2003, 2004) iekļuvis WSOP galvenā turnīrā finālā. 2007. gadā uzvarējis Pasaules pokera tūres (WPT) galvenajā turnīrā. Ir viens no pieciem profesionālā pokera spēlētājiem, kas uzvarējuši WSOP un WPT galvenajos turnīros. 2010. gadā uzņemts Pasaules pokera slavas zālē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jelgavas Skolotāju institūts

thumb|300px|Jelgavas Skolotāju institūta ēka 1936. gadā
[thumb|300px|Jelgavas Valsts Skolotāju institūta ēka mūsdienās, kurā iekārtota [Latvijas Lauksaimniecības universitātes Ekonomikas un sabiedrības attīstības fakultāte]]
**Jelgavas Valsts Skolotāju institūts** (**JVSI**) bija valsts uzturēta pedagoģiskā augstskola, kas darbojās no 1923. līdz 1944. gadam Jelgavā. Mūsdienās agrākā institūta ēkā atrodas Latvijas Lauksaimniecības Universitātes Ekonomikas un sabiedrības attīstības fakultāte.

## Vēsture

Institūta priekšvēsture izsekojama līdz 1900. gadam, kad tika uzcelta Jelgavas reālskolas ēka Svētes ielā 18 Jelgavā, kas Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā tika evakuēta uz Smoļenskas guberņu, tad uz Vīlandi, Pjatigorsku, kur likvidēta 1920. gadā. Bermontiādes laikā Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija atkāpjoties 1919. gada novembrī reālskolas ēku nodedzināja.

1925. gadā pie Jelgavas 2. vidusskolas Upes ielā 13 tika nodibināts divgadīgs Valsts centrālais pedagoģiskais institūts vidusskolu beigušajiem audzēkņiem Ģederta Odiņa vadībā (1925—1930). 1936. gadā atjaunoja bijušo reālskolas ēku un tajā sāka darboties Jelgavas Valsts Skolotāju institūts. Pie institūta pastāvēja piecgadīga paraugskola un internāts.
1944. gada jūlija — augusta kaujās par Jelgavu institūta ēku nopostīja, pēc kara beigām atkal atjaunoja kā Jelgavas Pedagoģisko skolu. 1957. gadā Jelgavas Pedagoģiskā skola tika pievienota Rīgas Pirmsskolas pedagoģiskajai skolai, mācību iestāde ieguva Rīgas Pedagoģiskās skolas nosaukumu.
Uz bijušo institūta ēku pārcēlās Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Hidromeliorācijas un Zemes ierīcības fakultāte, kas tur darbojās līdz 1983. gadam.

## Literatūra
* Kārlis Ansons, Eduards Avots. Jelgavas Valsts Skolotāju institūts: vēstures materiāli, apceres un atmiņas. *Grand Haven*: Jelgavas Skolotāju institūta Absolventu centra un Gaujas Apgāda izdevums, 1978. — 224 lpp.

## Atsauces
Florins Georgiu

**Florins Georgiu** (; dzimis  Bukarestē) ir Rumānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1965).

## Biogrāfija
No 1960. gadu sākuma līdz 1980. gadu sākuma bijis viens no Rumānijas vadošajiem šahistiem. Trīspadsmit gadu vecumā uzvarējis Rumānijas junioru šaha čempionātā. 1963. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā. 1960. gadā pirmo reizi uzvarējis Rumānijas šaha čempionātā. Vēlākajos gados vēl deviņas reizes (1962, 1964, 1965, 1966, 1967, 1973, 1977, 1987) kļuvis par Rumānijas šaha čempionāta uzvarētāju.

Piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros 1973. gadā bijis 14. vietā, 1976. gadā - 11. vietā, bet 1982. gadā - 12. vietā. 1979. gadā starpzonu turnīrā Rīgā kopā ar Oļegu Romaņišinu dalījis 5.-6. vietu, un abiem pietrūcis tikai puspunkts, lai iekļūtu pretendentu skaitā.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Hastingsā (Anglija, 1968), Reikjavikā (1972), Torjemolinosā (Spānija, 1974), Novisadā (tagad Serbija, 1979), Bīlē (1982), Berlīnes *Berliner Sommer* (1988). Trīs reizes uzvarējis ASV atklātajos šaha čempionātos *US Open* (1979, 1980, 1981).

Pārstāvējis Rumānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 14 reizes (1962-1974, 1978-1990);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 5 reizes (1965, 1973-1977, 1989-1992);
* Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 1985. gadā;
* Pasaules studentu šaha čempionātā piedalījies 6 reizes (1960, 1962, 1964-1967). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1964) medaļu;
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātos piedalījies 15 reizes (1971-1978, 1980-1981, 1983-1985, 1988-1990). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1971, 1977), 7 sudraba (1973, 1974, 1978, 1980, 1981, 1985, 1990) un 5 bronzas (1972, 1975, 1976, 1983, 1988) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 6 zelta (1972, 1977, 1978, 1981, 1983, 1985), 2 sudraba (1974, 1980) un 3 bronzas (1971, 1973, 1988) medaļas.

1966. gadā 17. šaha olimpiādē Havanā guvis sensacionālu uzvaru pret ASV lielmeistaru un nākamo Pasaules šaha čempionu Robertu Fišeru. Šī partija ir palikusi šaha vēsturē kā vienīgais Fišera zaudējums par sevi jaunākam šahistam, kā arī viens no retajiem zaudējumiem, kur Fišera pretinieks uzvaras sasniegšanai izmantojis mazāk par stundu no partijai atvēlētā apdomas laika.

Par panākumiem turnīros FIDE 1963. gadā Georgiu piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1965. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lombardijas līga

thumb|right|Līgas izveidošanas piemiņas plāksne
thumb|right|Otrās Līgas izveidošans piemiņas plāksne
**Lombardijas līga** () bija Ziemeļitālijas pilsētu alianse, kas tika izveidota 1167. gadā, gvelfu un gibelīnu kara sākumposmā, lai cīnītos pret Svētās Romas impērijas valdnieku centieniem nostiprināt savu varu Itālijas karalistē. Līga beidza pastāvēt līdz ar imperatora Frīdriha II nāvi 1250. gadā.

## Pirmā Līga
Jau pirms Līgas izveidošanās pastāvēja Veronas līga, kurā 1164. gadā apvienojās Verona, Paduja, Vičenca un Venēcijas Republika, kas pretojās imperatora Frīdriha I 1158. gadā pieņemtajam lēmumam personīgi iecelt pilsētu vadītājus. Milāna, kas arī bija pretojusies imperatoram, tika iekarota un nojaukta 1162. gadā. Lombardijas pilsētas atbalstīja Romas pāvests Aleksandrs III, kas arī cīnījās ar imperatoru par ietekmi Itālijā.

Līgu uz 20 gadiem oficiāli nodibināja 1167. gada 7. aprīlī bet 1. decembrī tai pievienojās arī Veronas līgas pilsētas. Līgu nodibināja Kremona, Mantuja, Bergamo, Milāna, Dženova, Lodi, Ferrāra, Boloņa, Modēna, Parma, Pjačenca un citas pilsētas. Līgā sākotnēji iesaistījās 16 pilsētas, taču to skaits gadu laikā regulāri mainījās. Lai arī līgas pilsētu mērķis nebija izcīnīt sev neatkarību, tās atklāti un bruņoti cīnījās pret imperatora varu.

Frīdrihs I tika sakauts 1176. gada 29. maija Lenjano kaujā. 1177. gadā Venēcijā tika parakstīts līgums par pamieru līdz 1183. gadam, kad Lombardijas līga un imperators noslēdza Konstancas miera līgumu, ar kuru pilsētas atzina imperatora virsvaru, taču saglabāja vietējās likumdošanas un pašpārvaldes tiesības.

Turpinoties konfliktiem ar imperatoriem, 1198. gadā līgas darbība tika atjaunota uz 10 gadiem.

## Otrā Līga
1225. gada 30. jūlijā, imperators Frīdrihs II paziņoja, ka 1226. gada Lieldienās sasauks parlamentu, kurā pieņems pilsētu padevības apliecinājumus, kā arī plānos jaunu krusta karu. Ar pāvesta iesaistīšanos notika slepenas sarunas, kuru rezultātā 1126. gada 2. martā Milāna, Boloņa, Breša, Bergamo, Turīna, Vičenca, Paduja un Trevizo vienojās par Lombardijas līgas pagarināšanu uz 11 gadiem. Tas tiek uzskatīts par Otrās Lombardijas līgas izveidošanas datumu. Vēlāk līgai pievienojās vairākas citas Itālijas pilsētas.

Frīdriha II mēģinājumi nostiprināt savu varu Itālijas ziemeļos ar bruņotu spēku sākotnēji bija veiksmīgi un 1237. viņš gūst uzvaru Kortenovas kaujā. Taču tā kā imperators uzstāja uz Līgas pilsētu pilnīgu padošanos, tās turpināja pretestību, kurā tām palīdzēja pāvests Gregors IX, kurš 1239. pasludina Frīdrihu II izslēgtu no baznīcas. 1248. gada Parmas aplenkuma laikā Līgas spēki uzbruka imperatora kara nometnei, sagrābjot impērijas kasi, bet 1249. gadā atkal sakāva imperatora armiju. Līdz savai nāvei 1250. gadā Frīdrihs II vairs neveica uzbrukumus. Līdz ar viņa nāvi impērijā sākās cīņas par imperatora troni, un pilsētas savā neatkarībā jutās drošas, lai arī savstarpējie Gvelfu un Gibelīnu kari turpinājās.
## Ārējās saites
*
Juris Rekšņa

**Juris Rekšņa** (dzimis  Rīgā, miris ) bija latviešu policijas ģenerālis, Valsts policijas priekšnieks un Iekšlietu ministrijas Valsts sekretārs.

## Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā kalpotāju ģimenē. 1977. gadā absolvēja mācības Rīgas 73. vidusskolā. No 1977. gada novembra līdz 1979. gada decembrim dienēja PSRS bruņotajos spēkos.
1979. gadā sāka strādāt par milici Iekšlietu ministrijas pārvaldes patruļdienesta bataljonā, līdztekus no 1980. līdz 1986. gadam neklātienē studēja tieslietas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē.

1989. gadā Rekšņa sāka strādāt par Rīgas pilsētas Iekšlietu pārvaldes dežūrdaļas inspektoru, vēlāk par Operatīvās reaģēšanas vienības komandieri Rīgas Galvenās policijas pārvaldē.
1991. gada Augusta puča laikā Juris Rekšņa vadīja specrotu, kurā darbojās vairāki desmiti Latvijas neatkarības atjaunošanas ideju aizstāvoši Rīgas garnizona miliči, kas aizstāvēja Augstākās padomes ēku.

1996. gadā Rekšņu iecēla par Rīgas Kārtības policijas priekšnieku, bet 1998. gadā par Valsts policijas priekšnieku. 2000. gadā viņam piešķīra policijas ģenerāļa dienesta pakāpi.
No 2003. gada līdz 2005. gadam ģenerālis Rekšņa bija Iekšlietu ministrijas Valsts sekretārs.
2006. gada Rekšņa kļuva par Latvijas Neatkarīgās televīzijas ziņu raidījumu konsultantu juridiskajos jautājumos un Valsts policijas priekšnieka konsultantu.
2017. gada martā kļuva par Tukuma lidostas operatora SIA *Sky port* valdes priekšsēdētāju.

## Apbalvojumi
* 1997 — Triju Zvaigžņu ordeņa Zelta goda zīme
* 2001 — Lāčplēša fonda goda zīme
* 2002 — Lietuvas policijas 1. pakāpes godazīme *[[Angelas sargas]]*
* 2013 — 2. šķiras Viestura ordenis
Karjeras laikā Iekšlietu ministrijā saņēmis kopumā 56 apbalvojumus, tajā skaitā Lietuvas un Igaunijas policiju apbalvojumus

## Atsauces
Berati

**Berati** () ir pilsēta Albānijā, Berati apgabala administratīvais centrs. Berati pašvaldībā kopš 2015. gada ir iekļautas arī Otllaka, Rošnika, Sinjē un Velabišta. Šajā apvienotajā pašvaldība 2011. gadā pilsētā dzīvoja 60,0 tūkstoši iedzīvotāju. Tikai Berati dzīvoja 32,6 tūkstoši iedzīvotāju. Berati vēsturiskais centrs 2008. gadā tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Haralds Tammers

**Haralds Tammers** (; dzimis , miris ) bija igauņu žurnālists, vieglatlēts un svarcēlājs, bronzas medaļas ieguvējs 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.

## Biogrāfija
Dzimis Tallinā. 1915. gadā beidza Tallinas komercskolu. Septiņpadsmit gadu vecumā 1916. gada Krievijas čempionātā viņš ieguva sudraba medaļu lodes grūšanā un bronzas medaļu diska un vesera mešanā.

Brīvprātīgi piedalījās Pirmajā pasaules karā un pēc tam Igaunijas un Latvijas brīvības cīņās. Apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.

1920. gada olimpiskās spēlēs Antverpenē bija Igaunijas olimpiskās komandas karognesējs un ieguva 6. vietu lodes grūšanā. Pēc tam pievērsās svarcelšanai, 1922. gadā pasaules čempionātā Tallinā izcīnīja zelta medaļu. 1924. gada olimpiskajās spēlēs Parīzē ieguva bronzas medaļu svarcelšanā un 12. vietu lodes grūšanā.

Pēc profesijas H. Tammers bija žurnālists, no 1921. līdz 1928. gadam — sporta laikraksta *Eesti Spordileht* un no 1933. līdz 1940. gadam — dienas laikraksta *Eesti Päevaleht* redaktors. 1940. gadā viņš rediģēja arī žurnālu *Revue Baltique*. No 1928. līdz 1940. gadam viņš bija Igaunijas Žurnālistu savienības valdes loceklis un no 1934. līdz 1935. gadam — Baltijas Žurnālistu savienības priekšsēdētājs.

No 1933. līdz 1940. gadam viņš bija Igaunijas Nacionālās Olimpiskās komitejas valdes loceklis.

Pēc Igaunijas okupācijas 1941. gada februārī Tammers tika arestēts un pusotru gadu vēlāk nomira Uzņenskas nometnē, Gorkijas apgabala Semjonovas pilsētas dzelzceļa stacijas *Сухобезводное* apkārtnē.

## Apbalvojumi
* Lāčplēša Kara ordenis, 3. škira Nr. 3/1816.
* Igaunijas Sarkanā krusta ordenis, 2. pakāpe.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Haralda Tammera profils vietnes *chidlovski.net* lapā *Lift up*. 
* Haralda Tammera biogrāfija vietnē ''ISIK''
Kenets Rogofs

**Kenets Rogofs** (; dzimis ) ir ASV ekonomists un starptautiskais lielmeistars šahā (1978).

## Biogrāfija
### Šahists
Šahu iemācījies spēlēt sešu gadu vecumā. 1971. gadā Atēnās kļuvis par Pasaules junioru šaha vicečempionu U20 vecuma grupā. 1973. gadā kopā ar Pīteru Bijasasu, Hermani Piļņiku un Bruno Parmu dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Noristaunā. 1975. gadā izcīnījis 2. vietu ASV šaha čempionātā un iekļuvis šaha čempiona izcīņas cikla 1976. gada starpzonu turnīrā Bīlē, kur palicis 14. vietā. 1976. gadā Lonpainā (ASV) dalījis kopā ar Vasiliju Smislovu, Oskaru Panno, Migelu Naidorfu, Valteru Braunu, Entoniju Mailsu, Migelu Kinterosu, Leriju Kristiansenu un Ģēzi Forintošu (uzvarējis Tigrans Petrosjans). 1978. gadā šajā turnīrā dalījis 6.-10. vietu un ieņēmis 7. vietu ASV šaha čempionātā. 1980. gadā Amsterdamā ieņēmis 8. vietu *[[IBM]]* šaha festivāla B turnīrā. Drīz pēc tam beidzis savu aktīvā šahista karjeru.

Pārstāvējis ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules studentu šaha čempionātā piedalījies 3 reizes (1970-1972). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1970) un sudraba (1971) medaļu;
* Pasaules jauniešu šaha čempionātā U26 vecuma grupā piedalījies 1978. gadā.

Par panākumiem turnīros FIDE 1974. gadā Rogofam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1978. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

### Ekonomists
1980. gadā Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā aizstāvējis zinātņu doktora grādu ekonomikā. Strādājis ASV Federālo rezervju sistēmā un Starptautiskajā Valūtas fondā (2001-2003). Bijis starptautisko attiecību pasniedzējs Prinstonas Universitāte, bet kopš 1999. gada ir ekonomikas profesors Hārvarda Universitātē.

Plašākai sabiedrībai kā ekonomists kļuvis pazīstams pēc savas 2002. gada diskusijas ar Pasaules Bankas bijušo galveno ekonomistu un Nobela prēmijas ekonomikā laureātu (2001) Džozefu Stiglicu. Atbildot uz Stiglica kritiku par Starptautiskā Valūtas fonda darbību, Rogofs uzrakstījis un publicējis atklāto vēstuli.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ivans Bukavšins

**Ivans Bukavšins** (;  Rostova pie Donas —  Toljati) bija Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2011).

## Biogrāfija
2008. gadā uzvarējis Krievijas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2013. gadā izcīnījis bronzas medaļu Krievijas junioru šaha čempionātā U21 vecuma grupā. 2014. gadā uzvarējis Krievijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.

Pārstāvējis Krieviju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījis 6 medaļas: 3 zelta (2006. gadā — Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā, 2008. gadā — Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā, 2010. gadā — Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā), sudraba (2005. gadā - Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā) un 2 bronzas (2009. gadā — Pasaules junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā, 2010. gadā — Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā). 2014. gadā Katovicē izcīnījis bronzas medaļu Pasaules studentu šaha čempionātā.

Pārstāvējis Krievijas komandu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā 2009. gadā, un gan komandu, gan individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 2011. gadā Bukavšinam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

2013. gadā Sanktpēterburgā kopā ar Pavlo Eļjanovu dalījis pirmo vietu Mihaila Čigorina memoriālā, bet zaudējis papildu mačā. 2014. gadā šajā memoriālā atkārtoti dalījis pirmo vietu, bet atkal zaudējis papildu mačā.

Miris no insulta treniņnometnes laikā. Nāves cēlonis bijis laikus nediagnosticēta aneirisma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sumpurnis

[250px|thumb|right|[Rihards Zariņš|Riharda Zariņa 1908.—1911. gada oforts „Kurbads un sumpurnis”]]

**Sumpurnis**, arī **suņpurnis**, latviešu mitoloģijā ir ļauna cilvēkveidīga būtne ar cilvēka rumpi un suņa galvu (dažkārt arī putna galvu, vienu aci vai vienu kāju), kas dzīvojot lielos mežos un tērpjoties ar koku lapām. Satrakojušies sumpurņi uzbrūkot cilvēkiem, tos saplosot, apēdot to miesu un izdzerot asinis. Ja cilvēkus uzreiz neēduši, sumpurņi tos esot sasējuši un līdz ēšanai turējuši gūstā pie sevis. Dažkārt sumpurņi savās īpašībās pretnostatīti cilvēkiem, piemēram, kā cilvēku gaļas ēdāji pretstatā dzīvnieku gaļu ēdošajiem cilvēkiem, klejotāji/mednieki pretstatā cilvēkiem-zemkopjiem un nesaprotamā valodā runājošie pretstatā saprotamā valodā runājošajiem cilvēkiem.

Sumpurņiem bijis arī ķēniņš un citi sumpurņu augstdzimušie, kuru goda zīme bijusi pagarā aste, bet tuvākie sumpurņu radinieki bijuši suņi. Dažkārt sumpurņi jaukti ar vilkačiem. Par sumpurņiem, tāpat kā vilkačiem, citus varēja noburt arī burvji, apjožot tiem apkārt jostu, kas burvestības atcelšanai pašiem vai kādam citam bijusi jāatraisa vai jāpārplēš.

1929. un 2019. gadā ar nosaukumu „Sumpurņa pils” noticis Latvijas Mākslas akadēmijas karnevāls.

## Atsauces
Lenins Moreno

**Lenins Boltaire Moreno Garsess** (, dzimis ) ir ekvadoriešu politiķis un bijušais Ekvadoras prezidents. No 2007. līdz 2013. gadam viņš bija Ekvadoras viceprezidents Rafaela Korreas pirmā prezidentūras termiņa laikā. 2017. gada 2. aprīlī Moreno uzvarēja prezidenta vēlēšanās. Viņa ievēlēšana ir īpaša, jo viņam ir paraplēģija — Moreno ir pirmais prezidents pasaulē ar paraplēģiju un viens no dažiem valsts vadītājiem—invalīdiem. No 2013. līdz 2016. gadam Moreno bija Apvienoto Nāciju Organizācijas īpašais sūtnis invaliditātes un pieejamības jautājumos. Par darbu, aizstāvot cilvēkus ar kustību traucējumiem, 2012. gadā viņš tika nominēts Nobela miera prēmijai. 2021. gada prezidenta vēlēšanās nepiedalījās.

## Piezīmes un atsauces
### Piezīmes

### Atsauces
Valdis Pelšs

thumb|Valdis Pelšs 2016. gadā
**Valdis Pelšs** (, dzimis  Rīgā) ir latviešu izcelsmes padomju un Krievijas mūziķis, dziedātājs, šovu vadītājs un producents. Krievijas Pirmā kanāla bērnu un izklaides raidījumu direktors (2001—2004). Vislielāko atpazīstamību ir ieguvis kā televīzijas raidījumu "Uzmini melodiju" un "Izjokošana" vadītājs.

## Biogrāfija
Dzimis 1967. gada 5. jūnijā Rīgā, latviešu inženiera, vēlāk žurnālista Eižena Pelša ģimenē. Pats Valdis teicis, ka uzskata sevi vairāk par latvieti nekā krievu. Viņam ir vecākais brālis Aleksandrs un jaunākā māsa Sabīne.

1983. gadā Valdis Pelšs absolvējis Rīgas speciālo skolu ar franču valodas padziļinātu apmācību. Beidzis Maskavas Valsts universitātes filozofijas fakultāti, vienu gadu nostrādājis PSRS Zinātņu akadēmijas Dabas zinību un tehnikas vēstures Institūtā kā jaunākais zinātniskais līdzstrādnieks.

1983.—1995. gados darbojās Maskavas Valsts universitātes jaunatnes teātrī (tagad — MVU Studentu teātris).

No 1987. gada strādā televīzijā. Vispirms — kā Maskavas Valsts universitātes KVN komandas spēlētājs, vēlāk — kā programmas "Oba-na!" režisors. 1994. gadā pēc Vladislava Listjeva piedāvājuma kļuva par raidījuma "Uzmini melodiju" vadītāju.

Pēc ORT bērnu un izklaides programmu departamenta direktora Sergeja Supoņeva traģiskās bojāejas 2001. gada decembrī televīzijas kanāla vadība iecēla šajā amatā V. Pelšu. Trīs gadu laikā, no 2001. līdz 2004. gadam, televīzijas kanālā parādījās tādas pārraides kā "Krievu rulete", "Tauta pret", "Suņu šovs" un citas. 2003. gadā, pēc četru gadu pārtraukuma, Pelšs atsāka vadīt pārraidi "Uzmini melodiju". Valdis Pelšs ir KVN Augstākās līgas žūrijas loceklis.

Valdis Pelšs ir grupas "Nelaimes gadījums" dibinātājs un dalībnieks (1983—1997). No 1996. līdz 1999. gadam un 2005. gadā viņš bija mūzikas ceremoniju "Zelta Gramofons" vadītājs (kopā ar Alekseju Kortņevu) .

No 2007. līdz 2008. gadam Pelšs bija politiskās partijas "Pilsoniskais spēks" augstākās padomes loceklis. 

Valdis Pelšs nodarbojas ar kinodokumentālo mākslu kā autors, producents un vadītājs. 2015. gadā Pirmajā kanālā tika pārraidīta viņa dokumentālā filma "Cilvēki, kas padarīja Zemi apaļu". Filma veltīta 1930. gadu aviācijas triumfam, tālajiem Čkalova un Gromova transpolārajiem pārlidojumiem. Filma saņēma sudraba balvu festivālā *Corporate Media & TV Awards 2015* Kannās nominācijā "Vēsture un civilizācija". 2016. gada janvārī notika V. Pelša dokumentālās filmas par Maskavas valsts universitāti "Gudrākais debesskrāpis pasaulē" pirmizrāde.

## Privātā dzīve
* Pirmā sieva (oficiāli 1988-2005) — juriste Olga Pelše;
** meita Eižena Pelše (dz. 1992).
* Otrā sieva — Svetlana Pelše (dz. Akimova) (oficiāli no 19.12.2006);
** meita Ilva
** dēls Einars (dz. 2009)
** dēls Ivars (dz. 08.12.2014).

## Ģimene
* Tēvs Eižens Pelšs (1928—2015) dzīvoja Rīgā, bija žurnālists, strādāja Latvijas radio.
* Māte Ella dzīvo Izraēlā, vecāki izšķīrās.
** Vecākais brālis Aleksandrs (no pirmās mātes laulības) bija televīzijas operators, tagad nodarbojas ar šovu biznesu Maskavā.
** Jaunākā māsa Sabīne (dz. 1980) dzīvo Sanhosē (ASV), precējusies, vīrs Tomars.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Ilemistes ezers

**Ilemistes ezers** () ir ezers Igaunijā, lielākais ezers Tallinas apkārtē. Ilemistes ezers ir nozīmīga Tallinas ūdens apgādes sistēmas daļa. Blakus ezeram atrodas Lennarta Meri Tallinas lidosta. Ezera virsmas platība ir 943,6 ha, un pēc šī rādītāja pašlaik tas ir trešais lielākais (agrāk ceturtais) Igaunijas ezers.

 avārijas nosēšanos uz ezera ledus virsmas veica *[[Antonov]] [[An-26]]*, kā rezultātā ezera ūdeņos ieplūda 1,5 tonnas degvielas. Neviens no 6 cilvēku apkalpes necieta.

## Ārējās saites
Igaunijas Laucinieku savienība

**Igaunijas Laucinieku savienība** (, *EMRL* jeb *EML*; saukta arī par *Maaliit* — "Zemes savienība") bija 1917. gadā dibināta Igaunijas partija. Pārstāvēja lauku iedzīvotāju intereses. 1920. gadā reorganizēta par partiju *[[Põllumeeste Kogud]]*.

Igaunijas Laucinieku savienība tika izveidota 1917. gadā pēc *[[Postimees]]* publicētā raksta, kurā Dienvidigaunijas Zemnieku centrālā padome aicināja izveidot politisku spēku, kas pārstāvētu lauku iedzīvotājus. Jaunā partija izdeva laikrakstu *Maalit*.

Pēc Februāra revolūcijas Krievijā Pagaidu valdība 1917. gada 12. aprīlī Igaunijas guberņu apvienoja ar Livonijas guberņas igauņu apdzīvoto teritoriju, izveidojot Autonomo Igaunijas guberņu. Vasarā tika noteiktas Igaunijas guberņas pagaidu padomes vēlēšanas. Maijā un jūnija tika ievēlēti lauku kopienu pārstāvji, bet jūlijā un augustā — pilsētu pārstāvji. No 62 vietām Pagaidu padomē *EML* ieguva lielāko pārstāvniecību — 13 vietas. Igaunijas Laucinieku savienība kopā ar Igaunijas Demokrātisko partiju un Igaunijas Radikāli demokrātisko partiju izveidoja 
Demokrātisko bloku.

1918. gada februārī Igaunijas Satversmes sapulces vēlēšanās Demokrātiskais bloks ieguva 23 % balsu. Satversmes sapulce netika sasaukta, jo boļševiku kontrolētajā daļā vēlēšanas netika atzītas, un Vācijas spēki bija ieņēmuši daļu Igaunijas. Igaunijas Laucinieku savienība aicināja okupēt visu Igauniju, lai neļautu boļševikiem nostiprināties Igaunijā. Konstantīns Petss, kas *EML* bija pievienojies 1917. gadā, neatbalstīja šo ideju. Petss bija viens no trim Igaunijas Glābšanas komitejas (*Eestimaa Päästekomitee*) locekļiem, kas parakstīja neatkarības deklarāciju 1918. gada 24. februārī. Tajā pašā dienā viņu ievēlēja par tikko izveidotās Igaunijas Republikas Ministru kabineta vadītāju un iekšlietu ministru.

Pēc Vācijas kapitulācijas Pirmajā pasaules karā, 1919. gada aprīlī tika rīkotas jaunas Igaunijas Satversmes sapulces vēlēšanas. Igaunijas Laucinieku savienība no 120 vietām ieguva tikai astoņas.

1920. gada rudenī notika Igaunijas Laucinieku savienības otrais kongress, kurā nolemts partiju reorganizēt, primāri pārstāvot turīgos zemniekus un citas turīgās klases. Jaunās partijas nosaukums — *[[Põllumeeste Kogud]]* (Zemnieku kopība vai Zemnieku apvienība).
Antonio Negri

**Antonio Negri** (; dzimis , miris ) bija itāļu postmarksisma sociologs un politikas filozofs, Itālijas autonomisma kustības teorētiķis. Viens no pazīstamākajiem Negri darbiem ir kopā ar Maiklu Hartu sarakstītais, 2000. gadā publicētais darbs "Impērija" (*Empire*), kurā izstrādāta ideja par imperiālisma, kas attīstījās no nacionālām valstīm, pārvēršanos par globālu Impēriju.

Dzimis Padujā, mācījies Padujas Universitātē. Septiņdesmitajos gados aktīvi piedalījās Itālijas kreiso radikāļu kustībā. 1968. gadā nodibināja organizāciju "Strādnieku vara" (*Potere Operaio*). Tika notiesāts par piedalīšanos kreiso teroristu, tādu kā Sarkanās brigādes, aktivitātēs. Bēga uz Franciju, kura, pamatojoties uz t.s. Miterāna doktrīnu, atteicās izdot Antonio Negri Itālijai. Kopā ar Deridā, Fuko un Delēzu pasniedza Parīzes 8. universitātē un Starptautiskajā filozofijas koledžā (*Collège international de philosophie*).

Pēc tam, kad Negri piešķirtais ieslodzījums tika samazināts no 30 un 13 gadiem, atgriezās Itālijā. No 1997. līdz 2003. gadam pavadīja cietumā.

## Ārējās saites
Ahmeds Adlī

**Ahmeds Adlī** (; dzimis  Kairā) ir Ēģiptes starptautiskais lielmeistars šahā (2005).

## Biogrāfija
No 1997. gada pārstāvējis Ēģipti Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās, kuros izcīnījis zelta (2007. gadā U20 vecuma kategorijā) un bronzas (2004. gadā U18 vecuma kategorijā) medaļas. 2002. gadā dalījis otro vietu Ēģiptes šaha čempionātā. 2003. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Kairā un Āfrikas individuālajā šaha čempionātā kļuvis par kontinenta vicečempionu. 2004. gadā Tripolē piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējis Sergejam Rubļevskim. 2004. gadā Lusakā uzvarējis Āfrikas individuālajā šaha čempionātā. 2006. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Reikjavikā. 2007. gadā uzvarējis Bahreinas starptautiskajā šaha turnīrā, kā arī dalījis otro vietu Ņūdelī starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarēja Aleksejs Drejevs). 2008. gadā kopā ar Zigurdu Lanku uzvarējis Hamburgas atklātājā šaha čempionātā. 2011. gadā Maputu atkārtoti uzvarējis Āfrikas individuālajā šaha čempionātā. 2014. gadā Hanijā izcīnījis bronzas medaļu Vidusjūras valstu individuālajā šaha čempionātā. Vairākkārt piedalījies Pasaules šaha kausa izcīņās pēc izslēgšanas sistēmas (2005, 2007, 2009, 2011, 2013, 2015), kurās katru reizi zaudējis 1. kārtā. Ēģiptes komandu *Eastern Company Al-Sharkia* un *El-Dakhlia* sastāvos septiņas reizes (2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010) uzvarējis Arābu šaha klubu čempionātos. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 87. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.

Pārstāvējis Ēģiptes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (2006-2016);
* Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (2010-2011, 2015);
* Āfrikas spēļu komandu šaha turnīrā piedalījies 3 reizes (2003-2011). Komandu vērtējumā izcīnījis 3 zelta (2003, 2007, 2011) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2007) un bronzas (2011) medaļas;
* Panarābu spēļu komandu šaha turnīrā piedalījies 2 reizes (2007-2011). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (2007, 2011) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā Adlī piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2005. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais Ēģiptes šahists, kas kļuvis par šaha lielmeistaru.

## Atsauces

## Ārējās saites