Koirankangasa

**Koirankangasa** ( — 'Suņu skrajmežs') ir zemes gabals Ļeņingradas apgabala Vsevoložskas rajonā uz dienvidaustrumiem no Toksovas ciema, kas atrodas Rževkas artilērijas poligona teritorijā. Dzelzceļa stacija Toksova atrodas 14 km attālumā.

## Vēsture

### Masu slepkavības
Vieta ir plašāk zināma tādēļ, ka PSRS masu represiju laikā 1920.—1930. gados tā kalpoja par politieslodzīto masveida nāvessodu vietu un kopā ar Ļevašovas tukšaini par viņu slepenas apbedīšanas vietu. Vieta poligonā netika izvēlēta nejauši: iedzīvotāju pamesta, iežogota un apsargāta teritorija. Plānotajai biežajai apmācību šaušanai bija jāpiesedz citi šāvieni. Pirmajos gados (1918—1921) šiem mērķiem izmantoja pilsētai vistuvāko šautuves daļu, tā saukto "Kovaļevas mežu". Tomēr slepenība gandrīz uzreiz izšķīda un pēc 1921. gada uz vairākiem gadiem poligonu pārtrauca izmantot nāvessodu izpildīšanai. Šāds pielietojums atjaunojās tikai 1927.—1929. gadā.

Jo īpaši 1937. gada novembrī šeit ar NKVD Ļeņingradas apgabala direktorāta speciālās troikas spriedumiem tika nošauti politieslodzītie no Solovku speciālās nometnes, kurus speciāli nogādāja Ļeņingradā nāvessoda izpildei. Daži uzskata, ka tieši šeit nošāva krievu garīdznieku un filozofu Pāvelu Florenski, taču pastāv arī pretējs viedoklis.

Pirmais, kas aprakstīja apšaušanas Koirankangasā, bija somu rakstnieks Juhani Konka savā autobiogrāfiskajā romānā "Pēterburgas gaismas", ko 1939. gadā publicēja Somijā (krieviski pārtulkots 2014. gadā). Kā notikumu aculiecinieks, kurš uzauga kaimiņos esošajā Ingrijas ciematā Konkolovā, rakstīja, ka 1918. gada februāra vidū "Suņu skrajmežā" tika izraktas trīs tranšeju rindas, gadījumam ja baltsomi izlauztos uz Petrogradu, un, sākot ar 1918. gada vasaru, tur sāka ierasties apsegtas kravas automašīnas un atskanēja šāvieni.

"Visā apgabalā valdīja bailes. Pēdējās naktīs tikai retais mierīgi gulēja. Vīrieši un sievietes, zēni un drosmīgākās meitenes naktīs stāvēja uz tiem pakalniem, no kurienes desmit kilometru attālumā pa labi un pa kreisi varēja redzēt poligonu, Koirankangasu un dienvidos ievērojami retinātās Petrogradas gaismas, un vienu vai divas reizes nedēļā tuksnesī ieradās kravas automašīnas, atskanēja šāvieni, bija dzirdami kliedzieni, un automašīnas, lēkājot pa bedrēm, steidzās atpakaļ uz Pīteru."

Krievijā masu apšaušanas Koirankangasā kļuva zināmas no nedaudzo izdzīvojušo apkārtējo ciemu iedzīvotāju — Ingrijas somu — stāstiem, kuri Otrā pasaules kara sākumā tika deportēti uz Sibīriju, bet vēlāk varēja atgriezties dzimtenē. Viņu liecības apkopoja vietējais vēsturnieks Aleksejs Krjukovs.

Saskaņā ar bijušo Kiurumeki, Konkolovas un Lepsāru ciematu iedzīvotāju liecībām, apšaušanas Koirankangasā notika no 1920. gadu beigām līdz vācu iebrukumam PSRS. Dažreiz katru dienu naktī Koirankangasā ieradās automašīnas un bija dzirdami šāvieni. Dienas laikā vietējie iedzīvotāji atrada svaigus seklus kapus, izkaisītas mirušo mantas un savvaļas dzīvnieku izraktas mirušo mirstīgās atliekas. Ir aprakstīti vairāki glābšanās gadījumi, kad ievainotie spēja izkļūt no masu kapa.

Arhibīskaps Vjačeslavs Harinovs, kurš palīdz meklēšanas kustības dalībniekiem Sanktpēterburgā, atzīmēja: "Parasti tie bija mūsu Tēvzemes labākie cilvēki. Viņu dzīvības tika nozagtas tikai tāpēc, ka viņiem bija virsnieka vai garīdznieka amats, vai dižciltīga izcelsme."

### Izpēte un piemiņa
Pēc PSRS sabrukuma līdz 2003. gadam Rževkas poligona teritorijā tika veikti amatieriski izrakumi, bet 2003. gadā poligona vadība tos aizliedza, aizbildinoties ar dalībnieku drošību artilērijas mācību šaušanas laikā. Apgabala prokuratūra attiecās iesaistīties lietā, jo mirstīgās atliekas atradās armijai piederošā teritorijā. 2008. gadā privātpersona Koirankangasā uzstādīja piemiņas krustu. Kopš 2010. gada katru gadu oktobrī Koirankangasā notiek piemiņas brīdis masu represiju upuriem.

Pēc pētnieku domām, šajā vietā ir apglabāti 20-30 tūkstoši cilvēku, taču daļa uzskata šo skaitli par ievērojami pārspīlētu.

## Attēli

Attēls:Kangas2012_1.jpg|link=Файл:Kangas2012_1.jpg|alt=Панихида в урочище Койранкангас. 13.10.2012 г.| Piemiņas dievkalpojums Koirankangasā. 13.10.2012
Attēls:Kangas2012_3.jpg|link=Файл:Kangas2012_3.jpg|alt=Одно из мест расстрела| Viena no nāvessodu izpildes vietām
Attēls:Koirankangas2013.jpg|link=Файл:Koirankangas2013.jpg|alt=Расстрелянные| Mirstīgās atliekas
Attēls:Kangas2012_4.jpg|link=Файл:Kangas2012_4.jpg|alt=Артефакты найденные в захоронении| Apbedījumā atrastie artefakti
Attēls:Koirankangas_plaque.JPG|link=Файл:Koirankangas_plaque.JPG|alt=Табличка у дороги| Zīme pie ceļa


## Atsauces