open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rudbāržu pagasts

**Rudbāržu pagasts** ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Skrundas pilsētu un Raņķu, Skrundas, Nīkrāces un Laidu pagastiem, kā arī Dienvidkurzemes novada Kalvenes un Kazdangas pagastiem.

## Daba
Pagasta austrumu daļa atrodas Kursas zemienes Pieventas līdzenumā, bet rietumu daļa - Rietumkursas augstienes Bandavas paugurainē. Rietumu pusē arī atrodas augstākā vieta pagastā - 129,2 m vjl.

### Hidrogrāfija
#### Upes
* Ēnava
* Garūdene
** Durbes upīte
* Koja
** Kukuļupīte

#### Ezeri un ūdenskrātuves
Pie Kalvenes pagasta robežojas ar Ilzika ezeru, taču šis ezers neatrodas pagasta teritorijā. Savukārt pašā pagastā galvenokārt mākslīgi uzpludināti dīķi: Rudbāržu dzirnavezers (4,1 ha, uz Kojas), Bāliņu, Gobzemju u.c. dīķi.

## Vēsture
thumb|270px|Rudbāržu muižas kungu māja (1922).
Mūsdienu Rudbāržu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Jaunapuzes muiža (*Gut Neu-Appusen*, Kokapuze), Jaunpelces muiža (*Gut Neu-Pelzen*), Jaunsieksātes muiža (*Gut Neu-Seeksaten*, Jaunsieksāte), Kalnamuiža (*Gut Berghof*, Sieksāte), Rudbāržu muiža (*Gut Rudbahren*, Rudbārži).

1935. gadā Aizputes apriņķa Rudbāržu pagasta platība bija 100,14 km² un tajā dzīvoja 1731 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Rudbāržu, Lēnas un Pelču ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. **Rudbāržu ciems** ietilpis Skrundas (1949-1959), Aizputes (1959-1962) un Kuldīgas (1962-2009) rajonos. 1959. gadā Rudbāržu ciemam pievienoja likvidētos Pelču un Sieksātes ciemus, 1959. gadā padomju saimniecības «Nīkrāce» teritoriju pievienoja Nīkrāces ciemam, 1966. gadā pievienoja Nīkrāces ciema padomju saimniecības «Rudbārži» teritoriju, 1977. gadā pievienoja daļu Skrundas lauku teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Rudbāržu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Skrundas novadā. 2021. gadā Skrundas novadu iekļāva Kuldīgas novadā.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Rudbārži (pagasta centrs), Sieksāte, Marijas muiža, Jaunsieksāte, Kandeļi.

### Ievērojamas personības
* Austris Grasis (1942), folklorists un valodnieks

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces
Bonaparti.lv

**Bonaparti.lv** ir sešu Latvijā pazīstamu tenoru apvienība, kas tika izveidota 2007. gadā speciāli Eirovīzijas dziesmu konkursam. 2007. gada 24. februārī Bonaparti.lv kļuva par Latvijas nacionālās atlases uzvarētājiem un maijā startēja finālkoncertā Helsinkos.

## Vēsture
2006. gadā zviedru komponists Kjells Jenstigs sacerēja dziesmu ar nosaukumu "Tomorrow" (rītdien), kuru iesniedza 2007. gada Latvijas nacionālās atlases konkursam. Dziesma žūrijas balsojumā iekļuva pusfinālā. Tā kā konkursa nolikums paredz, ka jāpiedalās Latvijas izpildītājiem, īpaši tam tika izveidota sešu tenoru apvienība, kuras sastāvā ir grupas "Labvēlīgais Tips" dalībnieki Normunds Jakušonoks, Kaspars Tīmanis un Andris Ābelīte, grupas "Bet bet" solists Zigfrīds Muktupāvels, grupas "Cacao" solists Andris Ērglis, kā arī Latvijā dzīvojošais itālis Roberto Meloni. Tika nomainīts dziesmas nosaukums un valoda - dziesmas teksts tika uzrakstīts itāļu valodā un nosaukums nomainīts uz "Questa Notte" (Šonakt).

2007. gada 3. februārī Bonaparti.lv uzvarēja Eirodziesmas 2. pusfinālā ar iegūtajām 9909 skatītāju telefonbalsīm, tuvāko sekotāju grupu "Klaidonis" apsteidzot par gandrīz 3000 balsīm. 24. februārī Bonaparti.lv startēja nacionālās atlases finālā ar 8. kārtas numuru. Pirmajā kārtā, kurā nosakaidrojās 3 finālisti, dziesma "Questa Notte" pārliecinoši uzvarēja un iekļuva superfinālā. Arī tajā, iegūstot 49 422 balsis, Bonaparti.lv pārliecinoši uzvarēja, apsteidzot 2. vietas ieguvēju Intaru Busuli par apmēram 33 000 balsīm.

10. maijā Bonaparti.lv piedalījās 52. Starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa pusfinālā, kurā, starp 27 citiem konkursantiem iekļūstot pirmajā desmitniekā, ieguva tiesības startēt finālā.

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Pārziepošana

[thumb|400px|[Triglicerīds|Triglicerīda pārziepošana ar nātrija hidroksīdu.]]
**Pārziepošana** ir process, kurā hidrolizē esterus ar sārmu. Šis process ir pamatā ziepju ražošanai (kur sašķeļ taukskābju triglicerīdus (taukus) ar nātrija vai kālija sārmu, lai iegūtu attiecīgo taukskābju sāļus), no tā arī ir cēlies nosaukums. Pārziepošanas procesā veidojas attiecīgās skābes sāls un brīvs spirts. Pārziepošanas produkti parasti ūdenī šķīst labāk nekā sākotnējie esteri.

Pārziepošanai pretēja reakcija ir esterificēšana.
Etilēnoksīds

**Etilēnoksīds** (etilēna oksīds, oksirāns, epoksietāns, C2H4O) ir bezkrāsaina, degtspējīga, relatīvi viegli sašķidrināma gāze ar saldenu smaržu un narkotisku iedarbību. Tas ir vienkāršākais cikliskais ēteris un ir ķīmiski visai aktīvs. Etilēnoksīds ir vienkāršākais epoksīds. Epoksīdi ir cikliskie ēteri ar trīslocekļu ciklu.

## Iegūšana
Rūpnieciski etilēnoksīdu iegūst, oksidējot etilēnu ar skābekli, katalizatora (sudrabs) klātienē, ~1-2 MPa spiedienā, pie ~200-300&nbsp;°C:

2CH2=CH2 + O2 → C2H4O

Etilēnoksīdu iespējams iegūt arī 2-hloretanola (ClCH2CH2OH) reakcijā ar sārmu.

## Īpašības
Oksirānam reaģējot ar amonjaku, analoģiski kā ar ūdeni, veidojas etanolamīns, dietanolamīns un trietanolamīns.

## Izmantošana
Oksirānu lieto par izejvielu etilēnglikola ražošanai (reakcija ar ūdeni), kā arī, lai iznīcinātu baktērijas. Tā kā etilēna oksīds labi deg, to dažreiz lieto aviācijas bumbām (FAE). 
Epoksīdus ar lielāku molmasu (kam epoksīda grupa atrodas garākas virknes galā), lieto par monomēriem.

## Ārējās saites
Skarlatīna

thumb|Viens no skarlatīnas simptomiem - koši sarkana mēle ar baltu pārklājumu pie pamatnes.
**Skarlatīna** jeb **šarlaks** ir A grupas streptokoku izraisīta infekcijas slimība, ko parasti pavada iekaisis kakls vai, retāk, citas streptokoku infekcijas. Slimības raksturīgākie simptomi ir iekaisis kakls, drudzis, izsitumi augšējā ķermeņa daļā, kas var izplatīties gandrīz pa visu ķermeni, kā arī raksturīga sasārtusi seja, izņemot laukumu ap muti.

## Vēsture

Daudzos romānos, kuros attēlota dzīve pirms deviņpadsmitā gadsimta, šarlaks attēlots kā akūta slimība ar mēnešiem ilgu atlabšanas laiku pēc izslimošanas. Šis garais atveseļošanās periods varētu būt saistīts ar komplikācijām, piemēram, locītavu reimatismu.

Arī, pirms nebija izpētīts streptokoku izplatīšanās veids, šarlaka slimnieka personiskās mantas mēdza sadedzināt vai kā citādi iznīcināt, lai neļautu slimībai izplatīties tālāk.

## Ārējās saites
C2H4O

Summārajai formulai **C<sub>2</sub>H<sub>4</sub>O** atbilst vairāki savienojumi:
* etilēna oksīds — cikliskais ēteris, C2H4O
* acetaldehīds — aldehīds, CH3CHO
Introdukcija (bioloģija)

**Introdukcija** bioloģijā ir dzīvnieku, augu vai citu dzīvo organismu sugu ievešana noteiktā teritorijā no citas teritorijas. Šie organismi pielāgojušies jaunajiem apstākļiem un spēj vairoties. Kādas sugas ieviešana apvidū, kur tā kādreiz mitusi, bet vēlāk izzudusi, ir **reintrodukcija**.

## Latvijā introducētie dzīvnieki
* Vīngliemezis (13.—14. gs. no Rietumeiropas)
* Peipusa sīga (1900. gadā no Peipusa ezera apkaimes)
* Bebrs (reaklimatizēts 1927. gadā no Norvēģijas, 1952. gadā no Krievijas)
* Jenotsuns (1948. gadā no Sibīrijas dienvidaustrumiem)
* Sudrabkarūsa (1948. gadā no Volgas)
* Pelede (1954. gadā no Sibīrijas ziemeļrietumiem)
* Ripuss (1955)
* Kokvarde (1980.—1990. gadi)

## Skatīt arī
* Sveša suga
* Invazīva suga

## Ārējās saites
Trīs laikmetu sistēma

**Trīs laikmetu sistēma** ir aizvēstures periodizācijas sistēma, kas to iedala trīs laikmetos:
* Akmens laikmetā
* Bronzas laikmetā
* Dzelzs laikmetā
Aknīstes nolaidenums

**Aknīstes nolaidenums**, dažkārt arī **Aknīstes pacēlums**, ir dabas apvidus Austrumlatvijas zemienes dienvidrietumos, Daugavas kreisajā krastā. Izvietojies Latvijas dienvidaustrumu daļā, galvenokārt Jēkabpils novadā. Aizņem mazāk saposmoto, Daugavas virzienā nolaideno Sēlijas daļu, ko veido Augštaitijas augstienes nolaidenums ziemeļrietumu virzienā. Latvijas teritorijā Aknīstes nolaidenums ir daļa no robežšķirtnes starp Lielupes un Daugavas baseinu — te sākas Dienvidsusēja un Eglaine. Rietumos robeža ar Sēlijas paugurvalni ir Vidussēlijas purvu joslas rietumu mala. Austrumos un ziemeļos robeža iet pa Daugavu, bet dienvidaustrumos robežojas ar Augšzemes augstienes Ilūkstes pauguraini. Dienvidrietumos nolaidenums iestiepjas Lietuvas teritorijā.

Aknīstes nolaidenuma reljefs ir vāji viļņots. Dabiski labi drenēti, daļēji pārskaloti morēnas līdzenumi nolaidenumā mijas ar plašām pārmitrām ieplakām un augsto purvu masīviem. Augstums pārsvarā 90—125 m v.j.l., augstākais punkts ir Kiocu kalns (143,7 m) pie Leimaņiem.

## Atsauces
Ziemeļu Marianas Salas

**Ziemeļu Marianas Salas** (oficiālais nosaukums **Ziemeļu Marianu Salu Sadraudzība** —  *(CNMI),* , karolīniešu: *Commonwealth Téél Falúw kka Efáng llól Marianas*) ir ar ASV sadraudzības statusā esoša valsts Klusā okeāna rietumu daļā, Mikronēzijā. Ziemeļu Marianas Salas sastāv no 15 lielākām salām Marianas salu arhipelāgā, taču praktiski visi iedzīvotāji dzīvo trijās no tām — Saipanā, Rotā un Tinianā.

## Ģeogrāfija un klimats
Ziemeļu Marianas Salas kopā ar dienvidos esošo Guamu veido Marianas salu arhipelāgu.

Dienvidu daļā esošās salas sastāv no kaļķakmens, ap tām ir koraļļu rifi. Ziemeļu daļā esošās salas ir vulkāniskas izcelsmes. Anatanā, Paganā un Agrihanā atrodas aktīvi vulkāni. Augstākais punkts Ziemeļu Marianās ir vulkāns Agrihanas salā — 965 m vjl.

Aptuveni piektā daļa salu augsnes ir lauksaimnieciski apstrādājama, vēl aptuveni desmitā daļa — izmantojama ganībām. Galvenais dabas resurss ir zivis, notiek zivju resursu noplicināšana. Salās atrodas arī nesakārtotas atkritumu izgāztuves, kuras nepieciešams savest kārtībā. Saipanā atkritumu dēļ ir piesārņots gruntsūdens.

Salās ir tropisks jūras klimats, gada gaitā temperatūra mainās maz. No decembra līdz jūnijam ilgst sausā sezona, lietus sezona ilgst no jūlija līdz oktobrim. Ginesa pasaules rekordu grāmata min, ka Saipana ir planētas vieta ar vismazāk mainīgo temperatūru.

### Izvirdumi
Anatahana ir maza, ap 9 km gara un 3 km plata saliņa, kas sastāv no vulkāna virsotnes. 2003. gada 10. maijā, 5:00 no rīta sākās pēkšņs šī vulkāna izvirdums. Kopš šī laika izvirdums turpinās, brīžiem notiek eksplozijas un brīžiem ir īsi miera periodi. 2005. gada 6. aprīlī šī vulkāna izvirdumā radās liels pelnu mākonis, kas slīdēja pār Saipanu un Tinianu. Brīžiem vulkāna radītais mākonis liek mainīt avioreisu maršrutus.

Vulkānu izvirdumu draudu dēļ lielākā daļa Ziemeļu salu iedzīvotāju ir evakuēti, tikai seši cilvēki dzīvo Alamaganā.

### Salas
Virzienā no ziemeļiem uz dienvidiem Ziemeļu Marianas sastāv no šādām salām (šeit nav uzskaitītas sīkākās saliņas):
 

### Administratīvais iedalījums
Salas iedalās četrās municipalitātēs:
1 līdz 10. salas apvienotas Ziemeļu salu municipalitātē (*Northern Islands Municipality*). 11. līdz 14. salas tiek dēvētas par Dienvidu salām. Saipana, Tiniana un Rota veido katra savu municipalitāti. Neapdzīvotā Agigvana ir daļa no Tinianas municipalitātes.

Ziemeļu salas vulkānu izvirdumu draudu dēļ ir evakuētas un Ziemeļu salu municipalitāte ir izvietota "trimdā" uz Saipanas.

## Ekonomika
Vienīgās pastāvīgi apdzīvotās salas ir Saipana, Tiniana un Rota — visās trīs salās ir ostas.

### Satiksme
Salās ir vairāk kā 350 km gari asfaltēti ceļi, trīs lidostas ar asfaltētiem skrejceļiem (vienai 3 000 m garš skrejceļš, divām — 2 000 m), trīs — ar neasfaltētiem skrejceļiem, viens helikopteru nosēšanās laukums.

## Ārējās saites
Koraļļu rifs

thumb|200px|Tropiskais koraļļu rifs
**Koraļļu rifs** ir virsūdens sala vai zemūdens sēklis, kurus izveidojuši koloniālu koraļļu kaļķa skeleti. Koraļļu rifi ir izplatīti pārsvarā seklās tropu jūrās. Optimālais koraļļu rifu augšanas dziļums ir 10-20 metri.

Rifā atrodas koraļļi — koloniāli dzīvnieki, kuri nogulsnē kalcija karbonātu. Atšķirībā no dzīvās rifa ārpuses, rifa iekšpuse ir nedzīva, tajā ir spraugas un plaisas, kur zivis spēj noslēpties no ienaidniekiem.

Rifi var būt divējādi – piekrastes un barjeru rifi.

* Piekrastes rifi atrodas tuvu krastiem un atsedzas bēguma laikā. Tie pārsteidz ar krāsu spilgtumu. Parasti uz koraļļiem un starp tiem apmetas uz dzīvi lielā skaitā dažādi citi dzīvnieki (adatādaiņi, gliemji, tārpi, zivis u. c.). Arī visiem tiem ir spilgta krāsa, turklāt dažreiz plankumaina vai svītraina, tādēļ tie kļūst neredzami starp spilgtajiem koraļļiem.

* Barjeru rifi atrodas noteiktā atstatumā no krasta. Milzīgs barjeru rifs 1400 km garumā stiepjas gar Austrālijas austrumu krastu.

left|thumb|380px|Koraļļu rifu izplatība.
Koraļļu rifi pazīstami arī fosilā stāvoklī kopš vissenākajiem ģeoloģiskajiem laikmetiem. Pašus senākos rifus ir veidojuši tagad jau izmirušie tetrakoraļļi jeb rugozas (Rugosa).

## Atsauces

## Ārējās saites
Aksenovas ezers

**Aksenovas ezers** (arī **Aksjonovas ezers**, **Aņisimovas ezers**, **Saviča ezers**) ir ezers Krāslavas novada Šķeltovas pagastā, Latgales augstienē, 140,9 metrus virs jūras līmeņa.

Platība 115 ha, garums 1,6 km, ieapaļš. Ezeram ir plašs baseins (270 km²), jo caur to tek Dubnas augšteces ūdeņi. Ezerā 7 salas, kuras ietver meldru audzes. Salu kopējā platība - 7,1 ha. Ezera gultni klāj līdz 3 m biezs dūņu slānis.

## Atsauces

## Ārējās saites

* www.ezeri.lv
Koraļļu sala

**Koraļļu salas** jeb atoli ir zemas un līdzenas, parasti gredzenveida salas, kuru vidū ir sekls ūdens — lagūna. Koraļļi ir sīki dzīvnieki, kas dzīvo siltās un sāļās jūrās un ir piestiprinājušies pie klintīm.

Katra koraļļa ķermenim ir kaļķa čaula, bet tā galā atrodas taustekļi, ar kuriem dzīvnieks satver barības objektus. Vairums koraļļu dzīvo kolonijās. Daudzu gadsimtu laikā no to skeletiem ir izveidojušies koraļļu rifi. Šādas koraļļu veidotas salas ir, piemēram, Bermudu, Seišelu, Tuamotu, Karolīnu, Māršala salas.

Arī Baltijas jūrā sastopami koraļļu veidojumi. Igaunijas Vilsandi salu grupā ietilpst kādreiz koraļļu veidotie rifi.

## Atsauces
Ala

[250px|thumb|[Gūtmaņa ala Siguldā]]
250px|thumb|Acsibi ala
**Ala** ir dabiski veidojies dobums pazemē, kurā var iekļūt cilvēks. Latvijā tradicionāli par alu uzskata dobumu, kurā var iekļūt vismaz 2.5 m dziļumā vai arī, ja alai ir kultūrvērsturiska nozīme. Ar alu pētniecību nodarbojas īpaša zinātne — speleoloģija. Alas ir īpaša aizsargājamo ģeoloģisko un ģeomorfoloģisko objektu grupa, kurām ir izcila botāniska, arheoloģiska un vēsturiska vērtība.

Latvijā apzinātas ap 1500 alu, kuras lielākoties ir veidojušās smilšakmenī. Dažas alas Latvijā veidojušās arī dolomītiežos un dabiski sacementētā grantī kā arī daudzi citi.

Latvijas garākais dabiskais alu labirints ir Peldangas alas Talsu novadā (70 m kopgarumā), bet mākslīgais — Riežupes alas (460 m). Pasaulē garākās ir Mamutu alas ASV — 556 km.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Iežu atsegumi, alas un karsta biotopi
Jūras anemones

**Jūras anemones** (*Actiniaria*) ir sešstaraino koraļļu kārta, kurā ir savrupi organismi (ļoti retos gadījumos — koloniāli) pamatā ar sēdošu dzīvesveidu. Pēc ārējā izskata tie atgādina fantastiskus ziedus, tāpēc arī tiek saukti par jūras „anemonēm”.
## Morfoloģija
Jūras anemonēm ir cilindriskas formas ķermenis ar saplacinātu augšējo galu (mutes disks) un paplašinātu pamatni (pēda). Pēdas ektoderma var izdalīt ūdenī sacietējošu sekrētu, ar kuru jūras anemone piestiprinās pie cietā substrāta. Mutes disku ieskauj taustekļi. Atkarībā no taustekļu skaita, tie var veidot ap mutes disku vienu, divus vai vairākus koncentriskus apļus. Apļa ietvaros tie ir vienādi, bet dažādu apļu taustekļi savā starpā var atšķirties. Dažām jūras anemoņu sugām uz taustekļu galiem izveidojas paresninajumi, kurus veido daudzskaitlīgas dzeļkapsulas. Mutes atvere ir spraugveida vai ovālas formas. Rīkle no sāniem ir stipri saplacinata un veido divus sifonoglifus, kuru skropstiņu kustības rada divas ūdens plūsmas. Viena plūsma virzīta uz gastrālā dobuma iekšieni, bet otra uz āru.
## Vairošanās
Jūras anemones vairojas gan dzimumu, gan bezdzimumceļā. Pumpurošanās gadījumi gan ir ļoti reti. Biežāk ir sastopama viena īpatņa dalīšanās divās, reizēm pat 3-6 nevienlīdzīgās daļās. Šķērseniskā dalīšanās ir zināma tikai primitīvajai gonaktīnijai (Gonactinia prolifera). Biežāk jūras anemonēm ir sastopama gareniskā dalīšanās. Pie tam vispirms pārdalās mute, tad viss mutes disks, un tikai pēc tam viss ķermenis. Retos gadījumos dalīšanās notiek pretējā secībā. Bezdzimumvairošanās notiek arī lacerācijas ceļā, kur vienlaicīgi uzreiz veidojas vairāki mazi īpatņi. Jūras anemonēm ir lielas reģenerācijas spējas, kaut arī ne tik lielas, kā saldūdens hidrām.
Dzimumvairošanās ir visizplatītākais vairošanās veids. Jūras anemones parasti ir divdzimuma organismi, bet ir sastopami arī hermafrodīti (proterandriskais hermafrodītisms). Apaugļošanās var notikt gan ārējā vidē, gan arī mātes organisma gastrālajā dobumā. Pēdējā variantā no mātes dobuma iznāk ārā kāpuri planulas stadijā, bet reizēm jau pilnīgi nobrieduši jauni polipi. Viens vai otrs attīstības veids bieži ir atkarīgs no ārējiem vides apstākļiem.
## Sistemātika
Jūras anemones iedalās 4 apakškārtās un 46 dzimtās. Kopumā ir zināmas virs 1000 sugām.

**Kārta** 
* apakšārta 
* apakšārta 
* apakšārta 
* apakšārta
Parastā aktīnija

**Parastā aktīnija** jeb **zirga aktinija** (*Actinia equina*) ir klasisks jūras anemoņu pārstāvis ar plašu izplatības areālu. 

## Ārējais izskats
Aktīnijai ir blīva, bet mīksta cilindra veids; ar vienu galu tā piestiprināta pie substrāta. Pretējā — nedaudz izliektajā galā atrodas ovāla mutes atvere, ap kuru ir ļoti daudz samērā īsu, dobu taustekļu. Aktīniju krāsa ir ļoti mainīga: sastopamas, piemēram, spilgti sarkanas ar zilu apmali (Melnajā jūrā) un gaišzaļas (ziemeļu jūrās).

## Iekšējā uzbūve
Mutes atvere pāriet nedaudz no sāniem saspiestā rīklē, ar divām sifonoglifām abos galos. Iekšējā dobumā ir daudz starpsienu — septu. Dobuma augšdaļā starpsienas sniedzas līdz rīklei un, saaugot ar to, izveido aklas kabatas, kas uz augšu pāriet taustekļu dobumos. Septas no iekšpuses sedz entoderma, bet centrālajā daļā tās sastāv no mezoglejas, kas iespiežas septā. Katrā starpsienā ir muskuļu valnītis, kas sastāv no gareniskajiem muskuļiem. Dobumā ievirzīto septu malās ir mezenteriālie pavedieni. Nervu sistēma aktīnijām ir nedaudz komplicētāka nekā hidropolipiem; tām ap mutes atveri koncentrētas samērā daudz lielākas nervu šūnas.

## Vairošanās
Parastās aktīnijas ir šķirtdzimumu dzīvnieki. Dzimumprodukti veidojas starpsienu entodermā. Apaugļošanās un attīstība notiek iekšējā dobumā, un pilnīgi izveidojušās mazas aktīnijas iznāk no mātes ķermeņa caur mutes atveri. Tātad parasto aktīniju var uzskatīt par dzīvdzemdētāju.

## Ekoloģija un ģeogrāfiskā izplatība
Parastā aktīnija ir ļoti plaši izplatīta, tā sastopama visā jūras piekrastes joslā. Aktīnijas parasti apmetas akmeņu apakšpusē. Dažkārt aktīnijas sastopamas lielā daudzumā. Aktīnijas ir plēsīgas: ar dzeļkapsulām, kas lielā daudzumā atrodas uz taustekļiem, tās spēj apdullināt pat zivju mazuļus un pēc tam ievilkt tos mutes atverē. Aktīnijas bieži apmetas uz citiem dzīvniekiem. Vispazīstamākais simbiozes gadījums ir aktīniju simbioze ar vēzi-vientuļnieku. Pēdējie parasti dzīvo gliemežu tukšajās čaulās, slēpjot tajās ķermeņa pakaļējo mīksto nodalījumu. Paaudzies vēzis-vientuļnieks maina čaulu un pārnes uz to arī aktīniju. Aktīnijas simbioze ar vēzi-vientuļnieku izpaužas tādējādi, ka aktīnija ar dzeļkapsulām aizsargā vēzi-vientuļnieku no uzbrucējiem, bet tas pārnēsā aktīniju no vienas vietas uz otru un tai iespējams baroties ar vēža-vientuļnieka barības atliekām.
Siladzirnavu ezers

**Siladzirnavu ezers** (arī **Jaungulbenes dzirnezers, Jaungulbenes dzirnavezers, Liedes ezers**) atrodas Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Tas ir vecs dzirnavezers, kas izveidots uz Liedes upes.

Ezera platība 48,4 ha, vidējais dziļums 1,2 m, lielākais dziļums 3,2 m. Caurteces ezers, ietek un iztek Liede. Netālu atrodas apdzīvota vieta Jaungulbene (1 km attālumā). Ezers ļoti aizaudzis. Ezerā aug visdažādākie ūdensaugi - platlapu vilkvālītes, meldri, cemeres, bultenes, niedres, kosas, kalmes, ūdensrozes, lēpes, mazlēpes, sīkās lēpes, ežgalvītes, peldošās glīvenes, sūrenes, daudzlapes, spožās glīvenes, struplapu glīvenes, hāras, pūslenes, trejdaivu ūdensziedi. Ezerā dzīvojošās zivis: līdaka, asaris, rauda, līnis un karūsa.

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
* www.gulbenesbiblioteka.lv
Okultisms

**Okultisms** (latīņu *occultus*, slepens, apslēpts) ir mācība par pārdabisku spēku esamību, kurus var uztvert ar vairumam nezināmiem paņēmieniem, un vēlāk šos spēkus izmantot, lai izzinātu un ietekmētu pasaules kārtību. Okultisms reizēm attiecas uz mistiskām mācībām vai uz maģiju. Termins dažkārt popularizējot nozīmē "zināšanas tikai daļai cilvēku" vai "zināšanas, kas jāpatur noslēpumā", bet okultistiem tā esot dziļākas garīgās realitātes studēšana. Termini *ezotērisks* un *arkāns* ir ar līdzīgu nozīmi un bieži tiek lietoti kopā ar terminu okults. Termins okults tiek arī lietots, lai apzīmētu organizācijas vai sektas, kurās māca par okultismu un tiek pielietota okultisma mācība. Vārds arī saistās ar literatūru un garīgo filosofiju. Tiek piedēvēts arī raganām, burvjiem un šarlatāniem.

## Skatīt arī
* Džons Dī

## Atsauces
Polivinilpirolidons

thumb
**Polivinilpirolidons** ir ūdenī šķīstošs polimērs. To iegūst, polimerizējot N-vinilpirolidonu. Šo polimēru mēdz lietot par saistvielu zāļu tablešu izgatavošanai. To lieto arī printeru tintēm. Atšķirībā no vinilpirolidona, polivinilpirolidons ir gandrīz pilnīgi netoksisks. To 20. gs. pirmajā pusē lietoja asins plazmas aizstājēju šķīdumiem (liela asins zuduma gadījumiem).

Attēls:polyvinylpyrrolidone.png
N-vinilpirolidons

**N-vinilpirolidons** (vinilpirolidons) (C6H9NO) ir heterociklisks savienojums (pieclocekļu laktāms, kam pie slāpekļa atoma pievienota vinilgrupa), kuru galvenokārt lieto par izejvielu (monomēru) polivinilpirolidona iegūšanai. Tīrā veidā tas ir bezkrāsains, caurspīdīgs šķidrums. Šis savienojums ir toksisks ūdens organismiem un ir kancerogēna viela. Vinilpirolidons ir ķīmiski visai aktīvs un ārējā iedarbībā spontāni polimerizējas, tāpēc to uzglabā stabilizatoru klātienē.
Rejs Tomlinsons

**Reimonds "Rejs" Tomlinsons** (*Raymond "Ray" Tomlinson*; dzimis , miris ) bija ASV programmētājs. Viņš tiek uzskatīts par pirmās e-pasta sistēmas izveidotāju.

1967. gadā Tomlinsons sāka strādāt uzņēmumā *Bolt Beranek and Newman* (*BBN*) pie operētājsistēmas *[[TENEX]]* izstrādes. Viņš izstrādāja programmu *CPYNET* failu pārsūtīšanai *[[ARPANET]]* tīklā. Izmantojot CPYNET kodu, 1971. gadā Tomlinsons modificēja ziņojumu sūtīšanas programmu *SNDMSG*, lai varētu to darbināt uz *TENEX*. Tā bija pirmā sistēma, kura varēja sūtīt lietotāju ziņojumus starp datoriem *ARPANET* tīklā. Pirms tam ziņojumus varēja sūtīt starp lietotājiem tikai viena datora robežās. Vēstules adresācijā Tomlinsons izmantoja @ simbolu, lai nošķirtu lietotāja nosaukumu no datora nosaukuma. 

## Ārējās saites
* Tomlinsona E-pasta lapa 
* Biogrāfija
* Mājas lapa  uz BBN
Jānis Pauļuks

**Jānis Pauļuks** var būt:

* Jānis Pauļuks (1906—1984), mākslinieks;
* Jānis Pauļuks (1865—1937), politisks un sabiedrisks darbinieks.
Jānis Pauļuks (mākslinieks)

**Jānis Pauļuks** ( — ) bija latviešu gleznotājs, galvenokārt darbojies tematiskajā glezniecībā. Gleznojis tikai eļļas tehnikā, daudz eksperimentējis glezniecības tehnoloģijas jomā. J. Pauļuks bijis daudzpusīgs mākslinieks, strādājis dažādos žanros — ainava, klusā daba, figurālas kompozīcijas, portreti, marīnas.

## Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā 1906. gada 2. septembrī, lietuviešu strādnieku ģimenē, viņam bijis arī brālis — Pēteris, kurš ir bijis kaligrāfs un grafiķis. Pats Jānis Pauļuks arī strādājis kā kaligrāfs Zemes ierīcības departamenta mērniecības nodaļā, izpildot valsts pasūtījumus. 1938. gadā iestājies Latvijas Mākslas akadēmijā, taču ticis no tās izslēgts. Vēlāk, 1944. gadā iestājies akadēmijā vēlreiz, tomēr šoreiz izstājies no tās pats, labprātīgi. 1945. gadā, J. Pauļuks ticis uzņemts Mākslinieku savienībā, taču sava neparastā rakstura dēļ ticis vairākkārt gan izslēgts, gan atjaunots.
Miris 1984. gada 23. jūlijā Rīgā. Apbedīts Rīgas Meža kapos.

## Daiļrades raksturojums
Pirmais daiļrades posms (1930.-1940. gadi) raksturīgs ar pievēršanos klasiskām mākslas vērtībām, darbu pamattonis bija pelēcīgs, sudrabains, reizēm patumšs. 
Otrais posms (1950.— 1960. gadi) iezīmīgi ar krāsas, kā galvenā formas izteiksmes līdzekļa dominanti. Glezniecības maniere atraisījās, krāsu palete kļuva gaišāka. 
Trešais un pēdējais posms ir 1970-1980. gadi, kad meistara daiļrade iegāja brieduma fāzē, bija ar plašu paletes spektru, brīvu, virtuozu triepienu, ļoti dinamiska.

Tiek uzskatīts, ka mākslinieks radījis ap 600—700 darbu, taču 1975. gadā viņa darbnīca tika apzagta un izdemolēta, tādēļ vairāku vērtīgu darbu atrašanas vieta nav zināma.

## Atsauces
Jānis Šmits

**Jānis Šmits** (dzimis  Rīgā; miris ) bija latviešu luterāņu mācītājs un politiķis (Latvijas Pirmās partijas, vēlāk — partijas LPP/LC un "Gods kalpot Rīgai" biedrs). 8. un 9. Saeimas deputāts, no 2009. līdz 2017. gadam — Rīgas domes deputāts.

## Biogrāfija

### Izglītība un darbība baznīcā
Jānis Šmits beidzis Rīgas 8. vidusskolu. 1997. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultāti. Kalpojis kā luterāņu mācītājs vairākās Latvijas evaņģēliski luteriskajās draudzēs. No 1994. līdz 1996. gadam bija viens no atjaunoto Latvijas Republikas Aizsardzības Spēku militārkapelāniem. No 1997. līdz 2004. gadam bija Luterisma Mantojuma fonda prezidents. Pazīstams ar savu konservatīvo nostāju tradicionālo kristīgo vērtību aizsardzībā un homoseksualitātes kritiku.

### Politiskā darbība
2002. gadā J. Šmits bija viens no Latvijas Pirmās partijas dibināšanas iniciatoriem. Pēc partijas dibināšanas viņš ir bijis LPP valdes loceklis, Ministru prezidenta biedra Aināra Šlesera padomnieks reliģiskajos jautājumos, kā arī Garīgo lietu padomes sekretārs. Aktīvi iesaistījies un veicinājis valsts un baznīcas attiecību regulējošo normatīvo aktu sakārtošanu. 2002. gadā nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no LPP saraksta, taču iekļuva 8. Saeimā 2004. gadā, ieņemot Ērika Jēkabsona vietu. 8. Saeimā bijis tās sekretārs un Nacionālās drošības komisijas priekšsēdētājs. No 2005. līdz 2006. gadam bijis arī LPP Saeimas frakcijas priekšsēdētājs. Sasaukuma laikā 2005. gadā uz īsu brīdi vēlreiz zaudēja mandātu, bet ieņēma Dzintara Jaundžeikara vietu Saeimā.

2006. gadā J. Šmits nesekmīgi kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no LPP un "Latvijas Ceļa" apvienības, bet ieņēma vietu 9. Saeimā Oskara Kastēna vietā. Ievēlēts par tās Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisijas priekšsēdētāju. J. Šmita ievēlēšana komisijas vadītāja amatā izraisīja virknes liberālo organizāciju kritiku.  zaudēja deputāta mandātu līdz ar mandāta atjaunošanu O. Kastēnam, kura vadītā īpašu uzdevumu ministrija tika likvidēta.

No 2009. gada līdz 2017. gadam bija Rīgas domes deputāts, sākotnēji pārstāvot partiju LPP/LC, bet vēlāk — "Gods kalpot Rīgai". Kandidēja arī 10. Saeimas (2010) un 11. Saeimas vēlēšanās (2011), attiecīgi no sarakstiem "Par labu Latviju" un ŠRP-LPP/LC, bet netika ievēlēts Saeimā.

2012. gadā J. Šmits bija starp partijas "Gods kalpot Rīgai" dibinātājiem. No tās saraksta divreiz kandidējis Rīgas domes vēlēšanās. 2013. gadā sākotnēji netika ievēlēts no "Saskaņas Centra" un “Gods kalpot Rīgai” apvienības, taču kļuva par Rīgas domes deputātu Sergeja Hristoļubova vietā. 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidēja no šīs pašas apvienības, netika ievēlēts.

J. Šmits bija Rīgas pilsētas kristīgo draudžu kolēģijas priekšsēdētājs.

## Nāve
Jānis Šmits nomira naktī uz .

## Atsauces
Protejs (pavadonis)

**Protejs** () jeb **Neptūns VIII** ir otrais lielākais Neptūna pavadonis. Tas ir arī lielākais iekšējais Neptūna pavadonis. Pavadonis nosaukts izskatu mainīt spējīgā sengrieķu jūras dieva Proteja vārdā.

## Atklāšana
Protejs tika atklāts, pārskatot *[[Voyager-2]]* attēlus, kas tika uzņemti, 1989. gadā pārlidojot Neptūna orbītu. Sākumā šis pavadonis tika nosaukts S/1989 N 1. Stīvens P. Sinnots un Brandfords A. Smits paziņoja par atklājumu (IAUC 4806) 1989. gada 7. jūlijā.

## Fiziskais raksturojums
Protejs (diametrs virs 400 km) ir lielāks par Nereīdu, kas tika atklāta no Zemes 1949. gadā. Tomēr Proteju no Zemes atklāt nav izdevies, jo tas atrodas pārāk tuvu pie Neptūna, kura atstarotajā gaismā tas kļūst neievērojams. Protejs ir viens no tumšākajiem Saules sistēmas objektiem, līdzīgi Saturna pavadonim — Fēbam tas atstaro tikai 6% Saules gaismas. Proteja virsma ir ļoti krāteraina (pārklāta ar meteorītu triecienkrāteriem) un neizrāda nekādas ģeoloģiskās aktivitātes pazīmes. Protejam ir neregulāra forma. Zinātnieki uzskata: ja Protejam būtu nedaudz lielāka masa, tas savas gravitācijas iespaidā iegūtu sfērisku formu. Kaut arī jāatzīst, ka Saturna pavadonis Mimass pēc masas ir mazāks par Proteju, bet tomēr tam ir apaļa forma.

## Ārējās saites
Rideļu dzirnavezers

**Rideļu dzirnavezers** (arī **Rīdeļu dzirnavezers**, **Stulbais ezers**, **Stulbis**, **Vanadziņš**) atrodas Tukuma novada Engures pagastā.

Mākslīgi veidota ūdenstilpe, veidots uzplūdinot Kalnupes upi. Dzirnavezerā no dienvidiem ietek Baznīclejas strauts. Ezerā viena maza saliņa. Gar ezeru iet autoceļš Sloka—Talsi (P128). Pie Kalnupes iztekas atrodas Rideļu dzirnavas, kas pašlaik darbojas kā muzejs, kā arī izmanto ūdens enerģiju miltu malšanai. Ezerā satopamie augi: meldri, doņi, ūdensrozes, glīvenes, elodejas. Ezerā sastopamās zivis: līdaka, asaris, rauda, līnis, karūsa. Ezerā ligzdo pīles. Ezerā darbojas laivu noma.

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
Talsu ezers

**Talsu ezers** (arī **Martinelli ezers**) ir ezers Talsu pilsētas centrā.

Ezers veidojies subglaciāli. Tā platība ir 3,6 ha, vidējais dziļums 11,6 m, lielākais — 16,5 m. Krasti pārsvarā stāvi. Ezerā ir dzidrs ūdens, nedaudz aizauguši tikai dienvidu krasti. Aug lēpes, kalmes, niedres un vilkvālītes. Ezerā sastopamās zivis: rauda, plaudis, līnis, karūsa, asaris, un līdaka. Blakus ezeram atrodas arī Talsu pilskalns, otrā krastā ir piemineklis Latvijas brīvības cīņu dalībniekiem — «Talsu koklētājs».

## Ārējās saites
* www.ezeri.lv
Žanna d'Arka

**Žanna d'Arka** (, dzimusi ap 1412. gadu, mirusi ), pazīstama arī kā "Orleānas jaunava", bija katoļu svētā, kā arī Francijas nacionālā varone, kura dzīvoja 15. gadsimtā.

Simtgadu kara beigu posmā viņa paziņoja, ka Dievs viņai licis atbrīvot Franciju no burgundiešu un angļu iekarotājiem un 1429. gadā lūdza nekronētajam Francijas karalim Šarlam VII atļauju piedalīties karā. Saņēmusi karaļa atbalstu, viņa devās uz aplenkto Orleānu, kur viņai izdevās deviņu dienu laikā izbeigt aplenkumu. Pēc pēkšņās uzvaras viņai izdevās pierunāt Šarlu VII piešķirt viņai tiesības komandēt armiju un atļauju īstenot viņas plānu ieņemt Luāras tiltus, lai atbrīvotu ceļu uz dziļi ienaidnieka teritorijā esošo Reimsu, kur varētu notikt kronēšana.

thumb|left|150px|Žannas d'Arkas ģerbonis: Francijas karaļnama lilijas, apvienotas ar Orleānas hercoga kroni. Vertikālais vai slīpais ģerboņa šķēlums apzīmē ārlaulības dzimšanu
Plāns izdevās un angļu armijas galvenā daļa atkāpās bēgot, un frančiem, ciešot tikai nelielus zaudējumus, izdevās sagūstīt vai nogalināt lielu daļu angļu komandieru. Frančiem dodoties uz Reimsu, kur  notika Šarla VII kronēšana, pilsētas viņu ceļā bez pretošanās padevās.

Lai gan Žanna vēlējās doties uzbrukt Parīzei, Francijas galms mēģināja noslēgt pamieru ar Burgundijas hercogu Filipu Labo, tas neizdevās, bet pa to laiku Parīzes aizsardzība tika pastiprināta. Uzbrukums Parīzei neizdevās un armija saņēma karaļa pavēli atkāpties.

Dažus mēnešus vēlāk Žanna devās uz Kompjēnu, aizstāvēt to pret burgundiešu-angļu armiju, kura bija aplenkusi pilsētu, tur  viņa krita burgundiešu gūstā. Tā kā Žannas ģimene nespēja samaksāt par viņas izpirkumu un Žannas vairākkārtējie bēgšanas mēģinājumi neizdevās, viņa par 10000 franku tika pārdota angļiem, kuri viņu notiesāja uz nāvi sadedzinot sārtā, pamatojot to ar Bībelisko ģērbšanās likumu pārkāpumu.

Pēc nāvessoda izpildīšanas, Ruānā  viņas pelni tika izkaisīti Sēnā. 1452.-1456. gadā pēc radinieku pieprasījuma tika veikta atkārtota izmeklēšana, kurā Žannu atzina par nevainīgu, bet  pāvests Benedikts XV iecēla viņu svēto kārtā.

## Piezīmes

## Ārējās saites

* Робер АМБЕЛЕН. Орлеанская Дева: конец легенды.
@

thumb|100px|right|@ simbols ''Arial'' fontā
**@ zīme** (no , latviski izrunā kā "et" - ar plato e) ir tipogrāfisks simbols, kuru rietumu sabiedrībā izmanto rēķinu izdrukās. Mūsdienās tā biežāk zināma kā e-pasta adrešu sastāvdaļa. Oficiālais nosaukums ANSI, unikoda simbolu kodējumos ir "komerciālais et" (*commercial at*).

thumb|@ zīmes iespējamā evolūcija
Leopolds Ozoliņš

**Leopolds Ozoliņš** (dzimis ; miris ) bija Latvijas ārsts un politiķis. PSRS Tautas deputāts (1989), 6. Saeimas, 8. Saeimas, 9. Saeimas, Jūrmalas domes deputāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1937. gadā. Pēc studijām Rīgas Medicīnas institūtā viņš strādāja Latvijas Traumatoloģijas un ortopēdijas zinātniskās pētniecības institūtā, specializējās apdegumu ķirurģijā, izveidoja vairākus jaunus ārstniecības līdzekļus grūti dzīstošu brūču ārstēšanai un dabas vielu izmantošanai medicīnā.

1988. gadā piedalījās Armēnijas zemestrīces seku likvidēšanā, 1989. gadā piedalījies glābšanas darbos pēc Ufas dzelzceļa katastrofas. 1991. gada janvārī piedalījās barikādēs.

## Politiskā darbība
Atmodas kustības laikā 1989. gadā L. Ozoliņu ievēlēja par PSRS tautas deputātu kā Latvijas Tautas frontes kandidātu.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas L. Ozoliņš 1994. gadā tika ievēlēts Jūrmalas domē, bet 1995. gadā ievēlēts arī 6. Saeimā no "Tēvzemei un Brīvībai" saraksta, vēlāk bija Tautas kopas "Brīvība" dibinātājs un pārgāja tās frakcijā (izslēgts no "Tēvzemei un Brīvībai" par frakcijas disciplīnas neievērošanu). 1998. gadā nesekmīgi kandidējis 7. Saeimas vēlēšanās no Tautas kopas "Brīvībai".

2001. gadā ievēlēts Jūrmalas domē no Latvijas Zaļās partijas saraksta, kuru pārstāvējis arī turpmākajās politiskajās gaitās. 2002. gadā ievēlēts 8. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības, 2004. gadā nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet 2006. gadā ievēlēts 9. Saeimā. 9. Saeimas laikā tika ziņots, ka L. Ozoliņš ilgstoši slimo, un 10. Saeimas vēlēšanās politiķis nekandidēja.

Miris 2021. gada 11. janvārī Paula Stradiņa Klīniskajā universitātes slimnīcā pēc smadzeņu insulta komplikācijām.

## Izgudrojumi
Leopolds Ozoliņš saņēma septiņas zinātniskās autorapliecības un vairākas racionalizācijas priekšlikumu apliecības par izgudrojumiem:
* pirmās palīdzības aerosols AMPROVIZOLS,
* antibakteriāls un pretsēnīšu aerosols MENITOZOLS,
* apdegumu un inficētu brūču ārstējošais putu aerosols OLAZOLS, kas joprojām tiek ražots Ukrainā un Krievijā ar nosaukumu Олазоль un izmantots smagi apdegušu cilvēku un grūti dzīstošu brūču ārstēšanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Biogrāfija LZP mājaslapā
* Jūrmalas pilsētas tiesas spriedums civillietā pret L. Ozoliņu par goda un cieņas aizskaršanu apollo.lv ievietotajā paziņojumā presei
Jonu dzinējs

thumb|300px|right|Attēlā parādīta jonu dzinēja darbības shēma (angļu valodā)
**Jonu dzinējs** ir reaktīvā raķešdzinēja veids, kurā par darbvielu izmanto jonizētu gāzi (tipiski ksenonu, argonu, slāpekli, amonjaku, cēziju, indiju u.c.), kas paātrināta elektriskajā vai elektromagnētiskajā laukā. Zemās jaudas dēļ jonu dzinējs nav izmantojams kosmosa kuģa palaišanai no Zemes, taču atklātā kosmosā ilgākā laikā ļauj sasniegt daudz lielāku ātruma izmaiņu nekā ķīmiskais dzinējs.

## Darbības principi

Analoģiski ķīmiskajiem raķešdzinējiem, pēc impulsa nezūdamības likuma, jonu dzinējs kosmosa kuģim piešķir tādu pašu impulsu, kādu no tā izejošajai gāzei, tikai pretējā virzienā, savukārt, impulss ir masas un ātruma reizinājums. Ķīmiskie raķešdzinēji praktiski spēj sasniegt aptuveni 2 — 4,5 km/s lielu izejošās gāzes ātrumu (relatīvi pret kosmosa kuģi), kuru limitē izmantotās degvielas atbrīvotā siltuma daudzums. Viena no metodēm, kā palielināt izejošās plūsmas ātrumu (tādējādi samazinot nepieciešamo darbvielas masu), ir pievadīt papildu enerģiju, izmantojot elektromagnētisko lauku. Tā kā darbviela sākumā ir elektriski neitrāla, lai uz to iedarbotos ar elektromagnētisko lauku, to vispirms nepieciešams jonizēt.

Biežākās gāzes jonizācijas metodes:
* iedarbojoties uz gāzi ar mikroviļņiem,
* apstarojot ar brīviem elektroniem (katodstari),
* termiskā jonizācija,
* beta sabrukšana.

Pēc veida, kā jonizētā gāze tiek paātrināta, jonu dzinējus iedala:
* **Elektrostatiskie** — darbojas, izmantojot Kulona spēku.
* **Elektromagnētiskie** (magnetoplazmas, ja darba gāze lādēta pozitīvi) — darbojas, izmantojot Lorenca spēku.

Palielinot izejošās plūsmas ātrumu, impulss pieaug lineāri un kinētiskā enerģija — kvadrātiski. Pēc enerģijas nezūdamības likuma (pieņemot vienādus lietderības koeficientus), arī nepieciešamā elektriskā enerģija pieaug kvadrātiski. Tipiski par enerģijas avotiem lieto saules baterijas vai beta reaktorus, kas, pietiekami ilgi darbojoties, relatīvi pret savu masu sniedz vairāk enerģijas nekā ekvivalentas masas ķīmiskā degviela sadegot. Tā kā šie enerģijas avoti parasti ir ar visai zemu jaudu, tie nespēj darbināt tādus jonu dzinējus, kas hipotētiski spētu no Zemes virsmas pacelt savu pašmasu, kā rezultātā tik jaudīgi jonu dzinēji pagaidām neeksistē. Jonu dzinējus lieto ilglaicīgiem manevriem atklātā kosmosā, kur relatīvi mazā jauda ir pilnīgi pietiekama.

Jonizētai gāzei parasti ir ļoti augsta temperatūra, kas rada nelieterīgo darbu galvenokārt siltuma zudumu formā, tāpēc jonu dzinējiem parasti ir nepieciešama aktīva papildus dzesēšana. Tā kā jonu dzinējus lieto kosmosā, praktiski nav iespējams atdot siltumu videi, savukārt iztvaikojoša dzesētāja izmantošana likvidē jonu dzinēja sniegto masas ietaupījumu, tāpēc praktiski tiek lietoti infrasarkanie radiatori.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lārisa (pavadonis)

**Lārisa** () ir piektais tuvākais Neptūna pavadonis. Pavadonis nosaukts Lārisas, sengrieķu mitoloģiskas būtnes, Poseidona (Neptūna) mīļākās vārdā.

## Atklāšana
Lārisas atklāšana tiek piedēvēta Haraldam Reitsemam (Harold J. Reitsema) 1981. gada 24 maijā novērojot zvaigžņu pārklāšanos. Tam tika dots pagaidu nosaukums S/1981 N 1. Starpplanētu zondei „Voyager-2”, pārlidojot Neptūna orbītu 1989. gadā, Lārisa tika vēlreiz atklāta, un tai tika dots jauns nosaukums S/1989 N 2. Tika nosūtīti arī pavadoņa attēli.

## Fiziskais raksturojums
Lārisa ir neregulāras formas pavadonis (216×204×168 km.), iespējams, ar triecienkrāteriem pārklātu virsmu bez ģeoloģiskās aktivitātes pazīmēm. Attēlos novērojami vairāki 30-50 km. lieli krāteri. Pagaidām par šo pavadoni ir pārāk maz informācijas.

## Ārējās saites
Bušmeņi

**Bušmeņi** (arī **sani** vai **basarva**)  ir kopējs apzīmējums vairākām radniecīgam tautām Āfrikas dienvidos. Apdzīvo tuksnešu un pustuksnešu reģionus Botsvānā, Namībijā un Dienvidāfrikā, piekopj galvenokārt klejotāju dzīvesveidu un nodarbojas ar medībām un vākšanu. Kopā ar hotentotiem veido tā saukto kapoīdo rasi, kas no pārējiem Āfrikas dienvidu iedzīvotājiem atšķiras ar gaišāku ādas krāsu un citām iezīmēm. Kopējais skaits ir ap 90 tūkstošiem, no kuriem vairāk kā puse dzīvo Botsvānā.

## Etnonīms
Kopējie nosaukumi «bušmeņi», «basarva» un «sani» visi ir eksoetnonīmi un lielākā vai mazākā nozīmē tiek uztverti kā pejoratīvi. Nosaukums «bušmeņi» cēlies no holandiešu valodas *bosjesman* — ‘mežu cilvēks’. Nosaukums «basarva» cēlies no cvanu valodas un nozīmē ‘tie, kas neseko lopiem’ un tiek lietots Botsvānā. Nosaukums «sani» ir hotentotu izcelsmes un nozīmē ‘tie, kas paceļ no zemes’ un tiek plaši lietots Dienvidāfrikā un Namībijā.

## Ģenēze
Bušmeņi no ģenētiskā viedokļa varētu būt senākā tauta pasaulē, jo bušmeņu vīriešiem konstatēta pati pirmatnējākā Y hromosomas versija no visām, kādas atrastas dažādām tautām. Reizē vissenākā ir viņu mitohondriju DNS versija, kas tiek pārmantota pa mātes līniju. Par spīti tam, teorētiski iespējams, ka bušmeņu kultūra attīstījusies relatīvi nesen. Arheoloģiskie izrakumi gan liecina, ka gandrīz nemainīga kultūras forma attiecīgajā apvidū eksistējusi  gadu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ankaras kauja

**Ankaras kauja** notika 1402. gada 20. jūlijā Čubukas laukā pie Ankaras un tajā Osmaņu impērijas sultāns Bajezids I karoja pret Timura impērijas valdnieka Timura turkiem-mongoļiem.

## Pirmsākumi
Turku-mongoļu vadonis Timurs bija kļuvis par varenāko mongoļu valdnieku kopš Čingishana laikiem. Viņš bija cēlies no kādas Turkistānas tjurku augstmaņu ģimenes atzara un pēc ilgas un nepārtrauktas karošanas bija atkal apvienojis sadrumstaloto Čingishana impēriju.

1390. gadā Timurs bija iekarojis Gruziju un Armēniju, kad par viņa kaimiņvalsti kļuva Osmaņu impērija. Abu valstu starpā izcēlās tieši militāri konflikti. Pēc tam, kad Bajezids I, piedraudot ar karu, pieprasīja no kāda turku emirāta atlīdzību par to, ka viņi bija pārgājuši Timura ietekmē, Timurs šādu rīcību uztvēra kā personīgu apvainojumu un 1400. gadā izlaupīja Osmaņu impērijā Sebastes pilsētu (tag. Sivasa). Bajezids bija ļoti saniknots un sapulcinājis savus spēkus, devās ar karaspēku stāties pretī Anatolijā iebrukušajam Timuram. Pirms konflikta abu valstu vadītāji apmainījās ar savstarpēju apvainojumu vēstulēm, kas vēl vairāk saasināja attiecības abu starpā.

## Karaspēks
Karaspēki laikam pēc skaita bija aptuveni vienādi. Tomēr atsevišķi aculiecinieki apgalvo, ka Timura karaspēkā bija vairāk par miljonu karavīru. Patiesais skaits drīzāk bija ap 200 000 vai mazāk. Turklāt Bajezida armijā bija pārsvarā kājnieki, bet Timuram tie pārsvarā bija jātnieki un viņam pat esot bijuši daži indiešu ziloņu jātnieki.

## Kauja
Kauju sāka Osmaņu impērija ar vispārēju uzbrukumu, kuru atvairīja Timura kavalērijas strēlnieki. Tika nogalināti vairāki tūkstoši uzbrucēju, bet pārējie padevās Timuram. Čubukas upīte — abu armiju galvenais ūdens avots — jau pirms kaujas tika aizdambēta, lai Timura armijai būtu ūdens krātuve un tā rezultātā Osmaņu armija palika bez jebkādas ūdens apgādes. Pēdējā cīņa notika pie Čatala kalna. Osmaņu armija, kas bija nomocīta no slāpēm, tika sakauta, bet Bajezids I paguva ar dažiem tūkstošiem jātnieku atgriezties tuvējos kalnos. Tomēr Timurs jau bija paspējis kalnus aplenkt un drīz sagūstīja Bajezidu I.

## Iznākums
Sākumā eiropieši iedrošināja Timura ienākšanu. Ir pat nostāsts par to, ka dženovieši esot izkāruši uz Galatas sienām mongoļu karogu kā zīmi Timura atbalstam. Tomēr vēlāk, kad Timurs dažus mēnešus bija grāvis Osmaņu varu Anatolijā, vairums eiropiešu sāka uztraukties par to, ka varētu kļūt par nākamajiem upuriem.

Ankaras kaujai bija īslaicīgs iespaids uz Balkānu politiskajām norisēm, jo tajā laikā Osmaņi šajā reģionā bija ieguvuši ievērojamu ietekmi. Sakarā ar Timura iebrukumu tika pārtraukts Konstantinopoles aplenkums un, lai pretotos iespējamam tālākam iebrukumam, spēki tika pārcelti prom no Balkāniem.

Šīs kaujas iznākums sadalīja valsti vairākās daļās, jo Bajezida I dēli bija palikuši dzīvi. Vairums Osmaņu turku pārcēlās uz impērijas Eiropas daļu un sākās pilsoņu karš Bajezida četru dēlu atbalstītāju grupu starpā. Šāda pagaidu Osmaņu valsts pavājināšanās apturēja Bizantijas impērijas pilnīgu sagrāvi un attālināja Balkānu iekarošanu.
Latvijas telesakaru tīkls

[thumb|200px|right|[Rīgas radio un televīzijas tornis]]
**Latvijas telesakaru tīkls** ir Latvijas Valsts radio un televīzijas centra pārvaldījumā, tas ir specializētais telesakaru tīkls, kuru Latvijā sāka veidot no 1945. gada. Latvijas Valsts radio un televīzijas centra telesakaru tīkls savieno lielu skaitu objektu visā Latvijā. Tīkla pamats — maģistrālā SDH radiorelejlīnija, kuras kopējais garums ap 700 kilometriem. Maģistrālās līnijas kanālu pieejamība nav mazāk par 99,99%. Lai piekļūtu SDH maģistrālei, izmanto PDH radiorelejlīniju aparatūru, kura strādā 13—38GHz frekvenču diapazonā (šobrīd 23 posmos). Rīgā atrodas LMDS bezvadu piekļuves sistēmas bāzes stacija, kas atbalsta visus ATM servisus. Bāzes stacijas darbības rādiuss (no Rīgas radio un televīzijas torņa — līdz 8km). Minētais tīkls paredzēts televīzijas un radio programmu izplatīšanai, ka arī datu pārraidei. Datu pārraides kanālu izveidošanai izmanto SDH, PDH, ATM un IP tehnoloģijas (atkarībā no prasībām). VAS Latvijas Valsts radio un televīzijas centrs nodrošina pastāvīgu tīkla kontroli un apkalpošanu 24h diennaktī.

## Televīzija
Televīzijas programmas pārraida 68 dažādu jaudu televīzijas raidītāji metru viļņu un decimetru viļņu diapazonos. 2001. gadā tika izveidots TV3 programmas izplatīšanas tīkls. Esošajam Rīgas 31. TV kanāla raidītājam vēlāk pievienojās vēl 18 raidītāji ar attēla kanāla jaudu no 100W līdz 1kW. Pēdējos gados ieviesti ekspluatācijā arī 13 citu TV programmu jauni dažādas jaudas raidītāji, deviņi no tiem — veco raidītāju vietā.

## Radio
Radio programmas pārraida 49 raidītāji. Visi raidītāji strādā tikai FM—2 diapazonā stereovariantā. Iegādāti daudzi moderni raidītāji. 1999.—2001. gada laikā tika izveidots Latvijas Radio programmas Klasika izplatīšanas tīkls, kura sastāvā ietilpst astoņi UĪV stereoraidītāji ar izejas jaudu no 0,3 līdz 1,2 kW. Uzņēmums izmanto 28 televīzijas antenu—fīderu sistēmas un 16 UĪV antenu—fīderu sistēmas. Antenu sistēmu izvietošanai tiek izmantoti vairāk nekā 28 torņi un masti, no tiem sešu torņu un viena masta augstums pārsniedz 200 m, bet 24 torņu un mastu augstums ir no 50 līdz 200 m. Jau vēsturiski VAS Latvijas Valsts radio un televīzijas centrs ir veidojies kā dominējošais operators radio, televīzijas, kā arī citu radiosakaru pakalpojumu sniegšanas jomā. Pateicoties izveidotajam telesakaru tīklam, VAS Latvijas Valsts radio un televīzijas centrs var nodrošināt kvalitatīvu radio un televīzijas programmu uztveršanu 99% Latvijas iedzīvotāju. VAS Latvijas Valsts radio un televīzijas centrs joprojām turpina īstenot tehniskās bāzes modernizācijas projektus, tādējādi uzlabojot Latvijas iedzīvotāju iespējas saņemt vispusīgu informāciju. Plānojot ciparu TV attīstību Latvijā, tiek izskatīta iespēja Rīgā uzstādīt DVB—T raidītāju pilotprojekta ietvaros.

## Augstākie Latvijas televīzijas torņi un apraides masti

Katrā lielā Latvijas pilsētā atrodas radio un televīzijas stacija, jeb televīzijas tornis. Rīgā un tās apkārtnē atrodas trīs torņi, kas augstāki par 100 metriem.

## Skatīt arī
* Radio
* Televīzija Latvijā
* Augstākās celtnes Latvijā
* Elektrotehnika

## Ārējās saites
* Latvijas Valsts radio un televīzijas centrs
Persongadi

**Persongadi** ir termins medicīnā, tas apzīmē pacientu novērošanas ilgumu. Piemēram, ja 100 pacienti tiek ārstēti 1 gadu vai 200 pacienti — pusgadu, to novērošana aizņēmusi 100 persongadus.
Vienpārejas tranzistors

**Vienpārejas tranzistors** jeb tranzistors ar vienu *p-n* pāreju ir pusvadītāju ierīce ar trim izvadiem, kuras galvenā daļa ir *n* tipa pusvadītāja plāksnīte, kuras abās pusēs piestiprināti izvadi (tos sauc par vienpārejas tranzistora bāzēm). Plāksnītes vidū difūzijas ceļā izveidots *p* tipa pusvadītāja apgabals, kura izvadu sauc par emiteru.

Vienpārejas tranzistora galvenā īpašība - tā emitera sprieguma un emitera strāvas sakarībā (voltampēru raksturlīknē) ir negatīvas pretestības apgabals.

Vienpārejas tranzistorus lieto kā relaksācijas ģeneratoru aktīvos elementus.

## Ārējās saites

* Unijunction Transistor - vienpārejas tranzistora darbības princips
Latvijai un Ventspilij

**Latvijai un Ventspilij** ir reģionāla Latvijas politiskā partija, kura ilgstoši ir pie varas Ventspils pilsētā, bet Zaļo un Zemnieku savienības sastāvā bijusi pārstāvēta vairākās Saeimās. Pārstāvēta arī 14. Saeimā ar trīs deputātiem (Gundars Daudze, Jānis Vucāns un Ģirts Štekerhofs). Partijas līderis kopš tās dibināšanas ir bijušais Ventspils domes priekšsēdētājs, par smagiem noziegumiem sodītais Aivars Lembergs.

## Vēlēšanas

### Saeimas vēlēšanas

*9. Saeimas vēlēšanas (2006.) — no ZZS saraksta ievēlēti Guntis Blumbergs un Gundars Daudze.
* 10. Saeimas vēlēšanas (2010.) — no ZZS saraksta ievēlēti Gundars Daudze, Jānis Vucāns un Dana Reizniece-Ozola.
* 11. Saeimas vēlēšanas (2011.) — no ZZS saraksta ievēlēti Jānis Vucāns un Dana Reizniece-Ozola.
* 12. Saeimas vēlēšanas (2014.) — no ZZS saraksta ievēlēti Gundars Daudze, Dana Reizniece-Ozola un Jānis Vucāns.
* 13. Saeimas vēlēšanas (2018.) — no ZZS saraksta ievēlēti Gundars Daudze, Dana Reizniece-Ozola un Jānis Vucāns.
* 14. Saeimas vēlēšanas (2022.) — no ZZS saraksta ievēlēti Gundars Daudze un Jānis Vucāns; 2023. gadā mandāts uz laiku apstiprināts Ģirtam Štekerhofam.

### Pašvaldību vēlēšanas
thumb|300px|Partijas un to apvienības, kas pārstāvētas vairākos Ventspils domes sasaukumos kopš 1994. gada

## Literatūra
*Mednis I.* Partiju laiki Latvijā (1988—2002). — R.: Drukātava, 2007.  — 329.—331. lpp.

## Atsauces