Pārdaugavas Livonijas hercogiste

**Pārdaugavas Livonijas hercogiste** (kņaziste) (, , , ) bija hercogiste, kas izveidota 1561.-1562. gadā Lietuvas lielkņazistes pakļautībā, kad sadaloties Livonijas Konfederācijai, Livonijas ordenis un Rīgas arhibīskapija noslēdza vienošanos ar Lietuvas lielkņazisti par Livonijas un Lietuvas personālūnijas izveidošanu. Pēc Poļu-zviedru kara no 1621. gada hercogistes lielākā daļa atradās Zviedrijas Karalistes pakļautībā kā Zviedru Livonija, bet pārējā teritorijā vēlāk izveidota Polijas-Lietuvas ūnijas Inflantijas vojevodiste.

## Izveidošana

No 1557. līdz 1566. gadam Livonijas Konfederācijas laicīgie un garīgie valdnieki noslēdza vairākus līgumus, ar kuriem viņu zemes pārgāja kaimiņvalstu kontrolē:
*Zviedrija ieguva Igaunijas hercogisti.
*Dānija nopirka Sāmsalas-Vīkas bīskapiju un Piltenes bīskapiju. Vēlāk Piltenes apgabals atradās neskaidrā situācijā, tas nebija nedz Kurzemes un Zemgales hercogistes daļa, nedz Pārdaugavas Livonijas hercogistes daļa. 1617. gadā to nodeva tiešā Polijas-Lietuvas karaļa pārvaldē. 
*Tērbatas bīskapija un Narva atradās Krievijas okupācijā. 
*Livonijas hercogiste izveidojās mūsdienu Latgales, Vidzemes un Dienvidigaunijas zemēs. 
*Kurzemes un Zemgales hercogiste izveidota kā Lietuvas lielkņazistes vasaļvalsts. 
*Rīgas brīvpilsēta pastāvēja līdz 1582. gadam, kad pēc Drohičinas līguma iekļāvās Polijas-Lietuvas ūnijā. 
*Grobiņas draudzes novadu Gothards Ketlers ieķīlāja Prūsijas hercogistei.

1560. gada 5. aprīlī Livonijas ordeņa apspriedē Rīgā pieņēma lēmumu ordeni likvidēt un pārvērst tā teritoriju par mantojamu hercogisti, līdzīgi Prūsijas hercogistei. 
Pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas 1561. gadā Livonijas ordeņa un Rīgas arhibīskapijas zemes nonāca Lietuvas lielkņazistes pārvaldībā. 1562. gada 5. martā Rīgas pilī Livonijas mestrs un Ordeņa brāļi novilka savus apmetņus. Nepiepildījās Ketlera cerība par varas iegūšanu visā Livonijā. Kā vasalis viņš saņēma varu Kurzemes un Zemgales hercogistē, un pārējā Lietuvas karaspēka kontrolētajā teritorijā tika iecelts par vietvaldi. Gotharda Ketlera tituls šajā laikā bija "Kurzemes un Zemgales kungs Livonijā, Polijas karaliskās majestātes vietvaldis un gubernators Livonijā" (). Lietuvas lielkņazs un Polijas karalis Sigismunds II Augusts bija šīs teritorijas valdnieks - hercogs, un lietoja titulu *Sigismundus Augustus Dei gratia rex Poloniae, magnus dux Lithuaniae, nec non terrarum Cracoviae, Sandomiriae, Siradiae, Lanciciae, Cuiaviae, Kijoviae, Russiae, Woliniae, Prussiae, Masoviae, Podlachiae, Culmensis, Elbingensis, Pomeraniae, Samogitiae, *'Livoniae** etc.''

Tomēr pēdējais Rīgas arhibīskaps [[Brandenburgas Vilhelms]] nevēlējās pieņemt visus karaļa Sigismunda II noteikumus, bet arhibīskapijas koadjutors Kristofs meklēja palīdzību pie Zviedrijas karaļa. Rīgas pilsēta atteicās zvērēt uzticību Sigismundam II, pasludinot, ka pakļaujas tieši [[Svētā Romas impērija|Svētās Romas impērijas]] ķeizaram un vēlas iegūt [[impērijas brīvpilsēta]]s statusu. Pēc arhibīskapa Vilhelma nāves 1563. gadā zviedri ieņēma daļu no Rīgas arhibīskapijas, tomēr lietuviešu un Gotharda Ketlera karaspēks viņus padzina. Par arhibīskapijas administratoru iecēla [[Nikolajs Radvils Melnais|Nikolaju Radvilu]].

Uz Livonijas zemēm pretendēja arī Dānijas un Krievijas monarhi. 1562. gada 7. augustā Krievijas cars [[Ivans IV]] un [[Dānijas karalis]] [[Frederiks II]] Možaiskā noslēdza pret Zviedriju vērstu militāru savienību, kurā Krievija atzina Dānijas tiesības uz [[Dāņu Igaunija|Igauniju]], kā arī [[Sāmsalas-Vīkas bīskapija|Sāmsalas]] un [[Kurzemes bīskapija|Kurzemes bīskapijām]], bet Dānija atzina Krievijas tiesības uz pārējo Livonijas daļu.

1566. gada 10. decembrī [[Cēsu viduslaiku pils|Cēsu pilī]] sasauktais [[Vidzemes landtāgs|Livonijas landtāgs]] apstiprināja pakļaušanos Lietuvas virsvarai, ko 1566. gada decembra beigās apstiprināja [[Grodņas ūnija (1566)|Grodņas ūnijas]] līgumā. Pēc ūnijas noslēgšanas Rīgas arhibīskapijas zemes apvienoja ar Livonijas ordeņa zemēm Daugavas labajā krastā kopīgā "Pārdaugavas Livonijas hercogistē". Sigismunds II par jauno [[Livonijas vietvalži|Livonijas vietvaldi]] iecēla Livonijas hetmani [[Jānis Hodkevičs|Janu Hodkeviču]]. Viņa rezidence atradās [[Livonijas landmaršali|Livonijas ordeņa landmaršalu]] [[Siguldas viduslaiku pils|Siguldas pilī]].
1569. gadā Ļubļinā parakstīja [[Ļubļinas ūnija|Ļubļinas ūniju]], izveidojot Polijas un Lietuvas kopvalsti. Kurzemes un Zemgales hercogiste, tāpat kā Pārdaugavas Livonijas hercogiste, kļuva par abu valstu kopvaldījumu, lai arī Lietuva regulāri atgādināja par savām pretenzijām uz vadošo lomu.

Arī Krievija plānoja pārvērst Livoniju par savu vasaļvalsti. 1570. gadā cars Ivans IV Krievijas okupētajās zemēs par [[Livonijas karalis|Livonijas karali]] (Livonijas ordeņa mestra pēcteci) piedāvāja atzīt Dānijas princi un Kurzemes un Sāmsalas bīskapu Magnusu. Magnuss šo piedāvājumu pieņēma un 1570.-1579. gadā lietoja titulu ''Magnus, Divine Gratia Rex Livoniae Dominus Esthoniae et Littia'' (Magnuss, ar Dieva žēlastību Livonijas ķēniņš, Igaunijas un Latvijas kungs). Tomēr 1577. gadā sakarā ar aizdomām par Magnusa nodevību lika viņu apcietināt un atsavināt viņa valdījumus. 1578. gadā noslēdza Dānijas un Krievijas pamieru uz 15 gadiem, kurā Dānija atzina cara tiesības uz Livoniju, saglabājot vienīgi Sāmsalu un Muhu salu.

1578. gadā ievēlētais Polijas-Lietuvas karalis [[Stefans Batorijs]] par Livonijas hercogistes administratoru iecēla [[Georgs Radvils|Georgu Radvilu]] un 1581. gadā ar [[Drohičinas līgums|Drohičinas līgumu]] panāca Rīgas iestāšanos ūnijā. Viņš uzsāka plašu karadarbību pret krieviem un piespieda Ivanu IV ar 1582. gada [[Jamzapoļskas miera līgums|Jamzapoļskas miera līgumu]] atteikties no iekarojumiem Livonijā. 1582. gada 4. decembrī Stefans Batorijs izdeva Livonijas konstitūcijas (''Constitutiones Livoniae''), saskaņā ar kurām:
* Livonijā un Rīgā garantēja ticības brīvību saskaņā ar [[Augsburgas ticības apliecība|Augsburgas ticības apliecību]], [[jezuīti]] sāka katoļu skolu veidošanu,
* Livonijas hercogisti sadalīja trīs kara apgabalos, kurus nosauca par [[Cēsu prezidijs|Cēsu]], [[Tērbatas prezidijs|Tērbatas]] un [[Pērnavas prezidijs|Pērnavas prezidijiem]],
* Cēsis kļuva par [[Cēsu bīskapija|Livonijas bīskapijas]] centru, kurā divreiz gadā bija jāsasauc zemes tiesa, pilsētas saglabāja savas tiesas. Svarīgāko jautājumu apspriešanai sasauca [[Vidzemes landtāgs|Livonijas landtāgu]],
* Zemniekiem aizliedza nēsāt ieročus, izņemot medību laikā, vai ar sava kunga atļauju.

1582. gadā Stefana Batorija sāktā zemju revīzija turpinājās līdz 1590. gadam, un tika atsākta pēc Sigismunda III pieņemtās Otrās ordinācijas 1599. gadā. Tad arī atsākās zemju piešķiršana vācu muižniekiem, iepriekš tās ieguva Lietuvas un Polijas muižnieki, kas tagad kontrolēja gandrīz pusi Livonijas zemju. Vācu muižnieki naidīgi izturējās pret jauno varu – tā atņēma viņu zemes, un spieda atteikties no protestantisma.

1587. gadā Varšavā notika Polijas-Lietuvas Sejms, kurā virsroku guva [[Sigismunds III]]. Šajā Sejmā Livonijas un Rīgas pārstāvji sūdzējās par pieaugošo katoļu [[Kontrreformācija|kontrreformāciju]], par to, ka livoniešiem netika doti vadošie amati. 1589. gadā Sigismunds III izdeva Livonijas Pirmo ordināciju (''Ordinatio Livoniae I''), saskaņā ar kuru Livonija kļuva par Polijas un Lietuvas kopīgu īpašumu. Amati un ienākumi tika vienādi sadalīti poļu un leišu starpā. Likumus noteica 1588. gada [[Lietuvas statūti]].

Katoliskā Sigismunda III konflikti ar Zviedrijas protestantu aristokrātiem noveda pie [[Poļu—zviedru karš (1600—1629)|poļu-zviedru kara]] sākšanās. Lai nodrošinātu Livonijas protestantu pāriešanu Zviedrijas pusē, 1598. gadā Sigismunds III izdeva Livonijas Otro ordināciju (''Ordinatio Livoniae II''), kurā piešķīra lielākas tiesības Livonijas vācu muižniecībai.

==Hercogistes sadalīšana==
[[Poļu-zviedru karš (1600-1629)|Poļu-zviedru kara]] laikā tās ziemeļu ([[Pērnava]] un [[Tartu|Tērbata]]) un rietumu ([[Rīga]] un [[Cēsis]]) daļas iekaroja Zviedrija, kas pēc 1621. gada šeit izveido [[Zviedru Vidzeme|Zviedru Livoniju]], bet dienvidaustrumu daļa palika Polijas-Lietuvas sastāvā. [[Otrais Ziemeļu karš|Otrā Ziemeļu kara laikā]] krievi 1656.-1658. gadā anektēja Koknesi un nodibināja "Dmitrijevas vaivadiju", savukārt Lietuvas lielkņazistes karaspēks 1657.-1658. gadā ieņēma Raunas, Cēsu un Valmieras pilis un uz laiku atjaunoja "Livonijas hercogistes" pārvaldi. Krievu okupētajā teritorijā 1656. gadā nodibināja "Borisogļebskas (Daugavpils) vaivadiju", kuru Polija-Lietuva atguva pēc 1667. gada [[Andrusovas pamiers|Andrusovas pamiera]]. No zviedriem un krieviem nosargātajās zemēs 1667. gadā tika izveidota [[Inflantijas vaivadija]]. Pirmās Polijas-Lietuvas dalīšanas laikā 1772. gadā to anektēja [[Krievijas Impērija]].

==Kartes==
<gallery>
Livland1560-85.gif|Livonijas sadalīšanās, 1560-1585
Podział administracyjny I RP.png|Pārdaugavas hercogiste Polijas-Lietuvas satāvā
Livland1585-1710.gif|Zviedrijas iekarojumi, 1585-1710
Sadalītā Livonijas hercogiste 17. gadsimtā.jpg|Zviedru un Poļu Livonija
</gallery>

== Kontrreformācija ==
Protestantisms bija ļoti strauji izplatījies Livonijas pilsētnieku un vācu muižnieku vidū. Katoļu garīdzniecība daudzviet, īpaši laukos, izzuda gandrīz pilnībā. Protestantu mācītāju trūkums noveda pie vēl neizzudušo tautas ticējumu un paražu nostiprināšanās. Zemnieku nevēlēšanās pieņemt luterismu noveda pie dažādām raganu prāvām. Kristietības panīkumu pastiprināja Livonijas karš.

Stefana Batorija varas laikā sākās katolicisma atjaunošana. 1582. gada 7. aprīlī katoļiem atdeva Rīgas [[Rīgas Svētā Jēkaba katedrāle|Jēkaba baznīcu]]. Bijušo [[Rīgas Svētās Marijas Magdalēnas baznīca|Marijas Magdalēnas klosteri]] nodeva jezuītiem, kas tur atjaunoja sieviešu klosteri. Rīgas latviešu draudzes vajadzībām piešķīra [[Rīgas Svētā Jāņa baznīca|Jāņa baznīcu]]. Līdz ar karali Rīgā ieradās vairāki [[jezuīti]], viens no tiem bija [[Ērdmans Tolgsdorfs]], kas aktīvi strādāja Rīgā un Valmierā. 1585. gadā Viļņā iespieda viņa iztulkoto [[Katehisms|katehismu]] latviešu valodā.

Jezuītu ziņojumi par situāciju zemnieku vidū liecināja, ka tie gandrīz neko nesaprot no kristietības, joprojām ziedo mājas dievībām un pielūdz svētkokus. Lai piepildītu kara nopostīto Livoniju ar iedzīvotājiem, jezuīti atbalstīja idejas par Rietumeiropas katoļu kolonistu migrāciju. Jezuīti Rīgā un Tērbatā nodibināja skolas, drīz pastāvēja desmit katoļu draudzes. Jezuītu panākumus izskaidro arī tas, ka viņi mācījās latviešu un igauņu valodas un varēja sazināties ar vietējiem zemniekiem. 17. gadsimta sākumā jezuīts [[Georgs Elgers]] tulkoja reliģiskus tekstus latviski.

Svarīgs solis bija katoļu [[Cēsu bīskapija]]s nodibināšana. Protestantiskās Rīgas un Tērbatas vietā par Livonijas jaunās katoļu bīskapijas sēdekli izraudzījās bijušo Livonijas ordeņa galvaspilsētu Cēsis. Stefans Batorijs aktu par bīskapijas dibināšanu parakstīja 1583. gada 3. decembrī. 1585. gada 1. maijā Cēsu bīskapija parādījās Romas pāvesta bīskapiju sarakstā, tā formalizējot tās izveidošanu. Cēsu bīskapijai piešķīra Valmieras, Trikātas, Burtnieku, Mūjānu, Ropažu, Otepē muižas ar zemēm u.c. nekustamos īpašumus. Pirmie divi Cēsu bīskapi mira agri, un pirmais aktīvais Cēsu bīskaps bija [[Oto Šenkings]].

Stefana Batorija pavēle par [[Gregora kalendārs|Gregora kalendāra]] ieviešanu Rīgā izraisīja [[Kalendāra nemieri Rīgā|Kalendāra nemierus]], kas turpinājās līdz 1589. gadam. Jezuītus padzina no pilsētas un Jēkaba baznīcas. Pēc tam, kad Polijas-Lietuvas Sejms draudēja Rīgai ar lielu soda naudu (60 000 ungāru dālderu), 1591. gada 26. aprīlī jezuītiem ļāva atgriezties pilsētā. Atsākās jezuītu skolas darbība, 1598. gadā nodibināja semināru. Laukos ieviesa aizliegumus protestantiem sprediķot latviešu un igauņu valodās. Poļu-zviedru kara laikā Livoniju postīja bads un epidēmijas, daudzas draudzes zaudēja 50%—90% cilvēku, bet pamestās baznīcas tika izpostītas.

1621. gadā zviedriem iekarojot Rīgu, Gustavs Ādolfs jezuītiem lika pamest pilsētu, bet jezuītu bibliotēku pavēlēja pārvest uz [[Upsālas Universitāte]]s bibliotēku. Daļa no Rīgas padzīto jezuītu pārcēlās uz Jelgavu un turpināja savu darbību Zemgalē. 1625. gadā zviedri lika jezuītiem pamest Cēsis, un tie pārcēlās uz Daugavpili. Cēsu bīskapija faktiski beidza pastāvēt, lai arī formāli to likvidēja tikai 1799. gadā.

Daugavpilī jezuīti atjaunoja darbību, lai arī sākotnēji saskārās ar vietējās vācu protestantu muižniecības pretestību. Tā kā ūnijas pārvaldē dominēja poļu valoda, vācu muižniekiem nācās to apgūt. Pēc 1629. gada, kad Polijas-Lietuvas varā palika tikai nelielā [[Inflantijas vaivadija]], šeit dzīvojošo vāciešu muižnieku dzimtu pārstāvji — [[Manteifeļi]], [[Borhi]], [[Līveni]], [[Rēmeri]], [[Tīzenhauzeni]], [[Plāteri]], [[Ungerni-Šternbergi|Ungerni]], [[Hilzeni]], [[Krīdeneri]], [[Zībergi]] pieņēma katolismu un poļu kultūru. Nostiprinājās poļu muižnieku dzimtas [[Šadurski]], [[Sokolovski]], [[Prušinski]], [[Bujņicki]]. Muižnieki kļuva par katoļu baznīcas atbalstītājiem, finansējot jaunu dievnamu celtniecību.

Līdz 1667. gada Andrusovas pamiera noslēgšanai Polijas-Lietuvas vadītāji koncentrējās tikai uz militārajām problēmām, reliģiskajiem jautājumiem pievēršot mazāku uzmanību. Atjaunojoties mieram, pastiprinājās jezuītu aktivitāte un vietējie muižnieki aizvien straujāk pārgāja katolicismā. 17. gadsimtā luterāņu draudze bija saglabājusies tikai Ludzā. 1717. gadā ūnijas Sejmā piedalīties atļāva tikai katoļiem.

Pāriešana katoļticībā vietējiem vācu muižniekiem pavēra ceļu uz augstiem amatiem. [[Jans Andžejs Plāters]] tā kļuva par Inflantijas vojevodu 1695. gadā. Pēc pāriešanas katoļticībā Borhu dzimtas pārstāvji ieņēma Ludzas stārasta amatu. 1764. gadā Sejms atļāva muižniekiem privātīpašumā pārņemt kādreiz lēnī piešķirtās muižas, tā vairojot Borhu, Plāteru un [[Korfi|Korfu]] turību.

Pēc 1667. gada [[Andrusovas pamiers|Andrusovas pamiera]] parakstīšanas Krievijas karaspēks pameta Livonijas zemes. 1694. gadā Inflantijā sāka darboties [[Dominikāņu ordenis]], kurš Kurzemē darbojās jau kopš 1646. gada. Par viņu centru kļuva [[Pasiene]]. Dominikāņi nodibināja 12 misijas — [[Šķaune|Landskrona]], [[Rundēni]], [[Brodaiža]], [[Raipole (Nirzas pagasts)|Raipole]], [[Pilda]], [[Pokumina]], [[Cibla|Eversmuiža]], [[Brigi]], [[Istra (Istras pagasts)|Istra]], [[Līdumnieki|Aizpūre]], [[Nirza]], [[Konecpole]]. 1700. gadā dominikāņi ieradās [[Aglona|Aglonā]], kur uzcēla baznīcu. 18. gadsimta vidū [[Dagda|Dagdā]] aktīvi strādāja jezuīts [[Mihaēls Rots]].

== Administratīvais sadalījums==
[[Attēls:Igaunijas un Latvijas viduslaiku pilis.jpg|thumb|300px|Igaunijas un Latvijas viduslaiku pilis ([[Armīns Tūlse]], 1942)]]

1582. gada janvārī parakstītajā [[Jamas Zapoļskas miera līgums|Jamas Zapoļskas miera līgumā]] minēti sekojoši Livonijas zemes pilsnovadu centri jeb citadeles (''arces in terra Livoniae'') — [[Rīgas pils|arx Riga maior,& arx Riga minor]], [[Doles viduslaiku pils|arx Dalen]], [[Salaspils|arx Kircholm]], [[Kokneses viduslaiku pils|arx Kokenhausen]], [[Aizkraukles viduslaiku pils|arx Skrowno]], [[Lielvārdes viduslaiku pils|arx Linneward]], [[Krustpils viduslaiku pils|arx Krutzborc]], [[Ikšķiles viduslaiku pils|arx Iskil]], [[Ropažu viduslaiku pils|arx Radoholsis]], [[Daugavgrīvas viduslaiku pils|arx Dunemund]],
[[Vainižu pils|arx Ivesa]] (?), tres arces [[Krimuldas viduslaiku pils|Kremon, item Iurania]], [[Turaidas viduslaiku pils|Ireiden]], [[Siguldas viduslaiku pils|Zigvold]], [[Suntažu viduslaiku pils|arx Sonsel]], [[Nītaures viduslaiku pils|arx Nitova]], [[Zaubes viduslaiku pils|arx Iurenborc]], [[Nabes pils|arx Narbia]], [[Rozbeķu viduslaiku pils|arx Rosenbec]], [[Augstrozes viduslaiku pils|arx Rosen]], [[Limbažu viduslaiku pils|arx Lemsin]], [[Mujānu pils|arx Moian]], [[Mālpils viduslaiku pils|arx Litoper]] (?), [[Cēsu viduslaiku pils|arx Kesia]], [[Ērgļu viduslaiku pils|arx Orlia]], [[Dinaburgas pils|arx Niewhena]], [[Piebalgas viduslaiku pils|arx Pebalg]], [[Skujenes viduslaiku pils|arx Skuina]], [[Dzērbenes viduslaiku pils|arx Zerben]], [[Smiltenes viduslaiku pils|arx Smiltin]], [[Bērzaunes viduslaiku pils|arx Borzun]], [[Cesvaines viduslaiku pils|arx Czestvin]], [[Trikātas viduslaiku pils|arx Tricat]], [[Raunas viduslaiku pils|arx Rowny]], [[Ļaudonas viduslaiku pils|Horodiscz Laudun]], [[Gulbenes viduslaiku pils|Horodiscz Holbina]], [[Rēzeknes viduslaiku pils|arx Rezica]], [[Ludzas viduslaiku pils|arx Luz]], [[Viļakas pils|arx Vlech]], [[Valmieras viduslaiku pils|arx Volodimericis]], [[Ilcenes pils|arx Ilisen]], [[Lugažu pils|arx Pletenberck]] (?), [[Alūksnes viduslaiku pils|arx Alyst]], [[Fīrenhofas pils|arx Vekel]], [[Vastselīnas pils|arx Novogrodec Livonica]], [[Kirumpejas pils|arx Kerepecia]], [[Gaujienas viduslaiku pils|arx Govia]], [[Zommerpāles pils|Kurslovia]], [[Tartu|arx Iurien]], [[Falkenas klosteris|Mukov]], [[Randenes pils|Randek]], [[Ringes pils|Rynhol]], [[Kongutas pils|Conhot]], [[Kavildas pils|Caulecia]], [[Laisas pils|Laisia]], [[Borkholmas pils|Borcholm]], [[Peltsamā|Polczevia]], [[Paides pils|Paida]], [[Vīlandes viduslaiku pils|Vilian]], [[Tarvastas pils|Iarvas]], [[Pērnava|Pernava antiqua, & nova]]''.

Pēc 1582. gada reformas hercogiste tika sadalīta trīs prezidijos (Cēsu, Tērbatas un Pērnavas), kurus pārvaldīja prezidenti, kas pakļāvās gubernatoram. Līvu un latviešu apdzīvotās teritorijas uz ziemeļiem no [[Gauja]]s tika iekļautas Pērnavas prezidijā. 1598. gadā prezidiji tika pārdēvēti par vaivadijām, atbilstoši provinču nosaukumiem visā ūnijā.

Karalis [[Stefans Batorijs]] lēņos neizdalītajās zemēs izveidoja 26 pilsnovadus jeb [[stārastija]]s, no kurām 17 bija tagadējā [[Vidzeme]]s un [[Latgale]]s daļā:
* [[Rīgas pils]]novads, 
* [[Cēsu pils]]novads, 
* [[Daugavgrīvas pils]]novads, 
* [[Kokneses pils]]novads, 
* [[Alūksnes pils]]novads, 
* [[Raunas pils]]novads, 
* [[Rēzeknes pils]]novads, 
* [[Aizkraukles pils]]novads, 
* [[Daugavpils cietoksnis|Daugavpils pils]]novads, 
* [[Siguldas pils]]novads, 
* [[Ērgļu pils]]novads, 
* [[Cesvaines pils]]novads, 
* [[Krimuldas pils]]novads, 
* [[Turaidas pils]]novads, 
* [[Limbažu pils]]novads, 
* [[Suntažu pils]]novads, 
* [[Gulbenes viduslaiku pils|Gulbenes pils]]novads.

Tagadējā [[Dienvidigaunija]]s daļā bija deviņi pilsnovadi:  
* [[Pērnava]]s pilsnovads, 
* [[Vīlandes pils]]novads, 
* [[Tartu|Tērbatas]] pilsnovads, 
* [[Neihauzenes pils]]novads, 
* [[Kirumpejas pils]]novads, 
* [[Helmetas pils]]novads, 
* [[Oberpāle]]s pilsnovads, 
* [[Laisas pils]]novads, 
* [[Tarvastas pils]]novads.

=== Vaivadijas un trakti (1598-1772) ===
* [[Tērbatas vaivadija]] (''województwo Dorpackie'', 1598.-1620.)
* [[Pērnavas vaivadija]] (''województwo Parnawskie'', 1598.-1620.)
* [[Cēsu vaivadija]] (''województwo Wendeńskie'', 1598.-1620.)

[[Inflantijas vaivadija]]s (''województwo Inflanckie'', 1621.-1772.) dalījums:
* [[Daugavpils trakts]] (''trakt Dyneburski'')
* [[Rēzeknes trakts]] (''trakt Rzeżycki'')
* [[Ludzas trakts]] (''trakt Lucyński'')
* [[Viļakas trakts]] (''trakt Marienhauski'')

==Pārvalde==
1562. gada 5. martā [[Sigismunds II Augusts]] Rīgas pilī pēdējam Livonijas ordeņa mestram [[Gothards Ketlers|Gothardam Ketleram]] piešķīra hercoga titulu un Rīgas gubernatora tiesības. Viņš parakstījās kā "Livonijas vietvaldis un gubernators" (). Savukārt [[Nikolajs Radvils Melnais|Nikolaju Radvilu]] Sigismunds II Augusts iecēla par Livonijas pārvaldnieku, no 1563. gada par karaļa pilnvarnieku Rīgas arhibīskapijā.
1566. gadā par Livonijas hetmani un ģenerāladministratoru iecēla [[Jānis Hodkevičs|Jāni Hodkeviču]].
1578. gadā jaunais Polijas karalis Stefans Batorijs par Livonijas Pārdaugavas hercogistes administratoru apstiprināja Georgu Radvilu.
1589. gadā Polijas-Lietuvas valdnieks [[Sigismunds III]] izdeva pirmo [[Livonijas konstitūcija|Livonijas konstitūciju]] (''Ordinatio Livoniae prima''), saskaņā ar kuru Livonijas hercogiste bija sadalīta trīs (Cēsu, Pērnavas un Tērbatas) prezidijos, bet prezidiji 26 stārastijās. Stārastijas priekšgalā bija uz mūžu ievēlēts stārasts, kuram bija jābūt vai nu polim vai lietuvietim. 
1598. gadā izdeva otro Livonijas konstitūciju (''Ordinatio Livoniae secunda''), saskaņā ar kuru Livonijas hercogiste bija sadalīta trīs (Cēsu, Pērnavas un Tērbatas) vaivadijās, bet pārvalde bija sadalīta līdzīgi starp livoniešiem, lietuviešiem un poļiem.

=== [[Livonijas vietvalži]] ===
* [[Gothards Ketlers]] (1562-1563) bijušajā Livonijas ordeņa daļā
* [[Nikolajs Radvils Melnais|Nikolajs Radvils]] (1563-1565) bijušajā Rīgas arhibīskapijas daļā 
* [[Jānis Hodkevičs]] (1566-1578)
* [[Georgs Radvils]] (1582-1586)

=== Cēsu un Inflantijas vaivadi ===
* [[Georgs Fārensbahs]] (Jerzy Farensbach) ([[1598]].-[[1602]].)
* [[Teodors Dēnhofs]] (Teodor Denhoff) ([[1620]].-[[1622]].) 
* [[Tarnovski|Joahims Tarnovskis]] (Joachim Tarnowski) ([[1627]].-[[1641]].)
* [[Sapehas|Tomass Sapieha]] (Tomasz Sapieha) ([[1641]].-[[1643]].)
* [[Gerhards Dēnhofs]] (Gerard Denhoff) ([[1643]].-[[1648]].)
* [[Korfi|Nikolajs Korfs]] (Mikołaj Korff) ([[1659]].)

== Ģerbonis ==
1566. gada beigās [[Lietuvas Seims|Lietuvas Seimā]] [[Grodņa|Grodņā]] tika noslēgta [[Livonijas un Lietuvas reālūnija]] (''Privilegium Unionis cum Magno Ducatu Lithuania'') jeb "[[Grodņas ūnija]]", ko 10. decembrī [[Cēsu viduslaiku pils|Cēsu pilī]] ratificēja. 1566. gada 26. decembrī  hercogistei piešķīra [[Livonijas hercogistes ģerbonis|Livonijas ģerboni]]: sarkanā laukā uz labo pusi ejošs ar zeltu kronēts sudraba [[grifs]] ar zobenu labajā ķetnā, kam uz krūtīm monogramma "SA" (Sigismunds Augusts). Šis ģerbonis kļuva par pamatu [[Hodkeviču dzimta]]s ģerbonim.
<gallery>
BM01000Gm.jpg|Ģerbonis bez hercoga kroņa
Księstwo inflanckie.jpg|Ģerbonis ar hercoga kroni
Inflanty. Інфлянты (1720) (2).jpg|Ģerbonis ar hercoga kroni, 1720
Inflanty. Інфлянты (T. Dmachoŭski, 1910).jpg|Ģerbonis ar hercoga kroni, 1910
POL COA Chodkiewicz.svg|Hodkeviču ģerbonis
</gallery>

== Hercogistes monetārā sistēma ==
[[Attēls:Livonijas_silins_1572.jpg|thumb|250px|left|Pārdaugavas hercogistes ģerbonis uz 1572. gadā Dolē kaltā **šiliņa** (*I*/SCHIL/LING/.72). Apkārt - leģenda: * DVCATVS * LIVONIE (Livonijas hercogiste) un *MONE*NOVA*ARGENTE (jaunā sudraba monēta).]]
[[Attēls:Livonijas hercogistes verdins.jpg|thumb|250px|Pārdaugavas hercogistes ģerbonis uz Doles salā 1573. gadā kaltā Livonijas **vērdiņa''' (FERD .73). Apkārt - leģenda: * DVCATVS * LIVONIE (Livonijas hercogiste) un *MONE*NOVA*ARGENTE (jaunā sudraba monēta).]]

Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts nodibināšanas karalis Sigismunds II Augusts 1570. gadā lika uzsākt naudas kalšanu Pārdaugavas hercogistē. Tā kā Rīga nepakļāvās inkorporācijai kopvalstī, tad pirmā naudas kaltuve tika nodibināta Salaspilī, bet hercogistes administrators Jānis Hodkevičs to pārcēla uz Doles pili, kur 1572. gadā tika kalti Livonijas šiliņi, bet 1573. gadā arī vērdiņi, pusmārkas, mārkas un dālderi. Tā kā sudraba saturs šiliņos bija ļoti zems, tad to izmantoja vienīgi karaspēka algotņu dienesta apmaksai un drīz vien kalšanu pārtrauca.

## Skatīt arī
*Livonijas hercogi
*Polijas-Lietuvas ūnija
*Livonijas hercogistes ģerbonis

## Atsauces

## Ārējās saites
* Pārdaugavas hercogiste - Vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca 
* Livonijas hercogiste un tās nauda 
* Vidzemes bruņniecība 
* Joanna Portantiusa Vidzemes karte (1573) 
* Vēsturiskās kartes 
* Livonija 
* Livonian History by Uldis Balodis 
* Polish Governors of Livonia