open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ozolu baravika

**Ozolu baravika** jeb **vasaras baravika** (*Boletus reticulatus*) ir Latvijā reta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņus lieto pārtikā kā ēdamās sēnes. Agrākie sēnes latīniskie nosaukumi - *Boletus aestivalis*, *Boletus quercicolus*, *Boletus edulis f. quercicola*.

## Sēnes apraksts
thumb|Jauna ozolu baravika Slovākijā
* Cepurīte: krāsa gaiši brūngana, reizēm ar pelēcīgu nokrāsu. Virsma mazliet samtaina, uz vecumu var būt saplaisājusi. Diametrs līdz 20 cm, forma sākumā pusapaļa, vēlāk izliekti spilvenveida. Mīkstums balts, nedaudz irdens, ar patīkamu garšu un smaržu, griezuma vietā krāsu nemaina.
* Stobriņi: gaiši dzeltenbrūngani. Atveres apaļas.
* Kātiņš: blīvs, mazliet izstiepts, ar izcilnētu tīklveida zīmējumu. Garums līdz 8 cm, resnums līdz 3 cm.
* Sporas: vārpstveida, dzeltenīgi brūnganas, gludas, 17-18/4-6 µm.
* Bazīdijas: 30-44/12-13 µm.
* Cistīdas: 60/9 µm.

## Augšanas apstākļi

Aug galvenokārt no jūlija līdz septembrim, reti jūnijā un oktobrī, veido mikorizu ar ozoliem. Aug zem tiem lapu koku un jauktos mežos, parkos. 

## Līdzīgas sugas

Ozolu baravika ir līdzīga bērzu baravikai, priežu baravikai un egļu baravikai. Ozolu baravikas cepurīte gaišāka kā egļu un priežu baravikai, tā samtaināka un mīkstums nedaudz irdenāks kā citām baravikām, stobriņu slānis dzeltenbrūngans. Egļu baravikas stobriņi balti, vēlāk zaļgandzelteni, priežu baravikai tie bālgani, vēlāk iedzelteni un pēc tam zaļganbrūni, bērzu baravikai  cepurīte gaiši brūngana, bet stobriņi balti, vēlāk zaļgani. Visas šīs sugas sadzīvē bieži apvieno un sauc vienkārši par baravikām.

Sēņotājiem baraviku sugas sajaukt nav jābaidās, visas tās ir ar vienādām praktiskajām īpašībām. Ļoti nevēlami ir sajaukt baravikas ar parasto žultsbeku, kuras rūgtums tiek uzskatīts par neciešamu. Žultsbekas stobriņu slānis iesārts, uz vecumu uzpūties un tīklveida zīmējums uz kātiņa tumšāks un stipri izcilnēts. Šaubu gadījumā sēne turpat mežā pagaršojama.

## Barības vērtība

Visas baravikas ir augstvērtīgas ēdamās sēnes, lietojamas dažādos veidos. Pirms cepšanas nav jānovāra. Īpaši iesaka konservēšanai un žāvēšanai.

## Skatīt arī

* Sēņošana
* Sēnes kulinārijā
* Sēņu tirdzniecība

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mikologu biedrība Dabas muzejā 
* Mycobank
* Baraviku apstrāde 
* Sēņotāja ceļvedis  
* Latvijas daba - sugu enciklopēdija
Bērzvalks (Ventas pieteka)

**Bērzvalks** ir Ventas labā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Tek ziemeļu virzienā starp Ventu un valsts autoceļu V1278 (Ciecere – Ikaiši – Vārme). Ietek Ventā pie Plostniekiem. Bērzvalku nešķērso valsts autoceļi. 

## Atsauces
Hierapoles Papijs

**Hierapoles Papijs** (; dzimis ap 60. gadu, miris ap 130. gadu) bija 1./2. gadsimta Hierapoles (mūsdienu Pamukale Turcijā) bīskaps. Sarakstījis *Λογίων Κυριακῶν Ἐξήγησις* piecos sējumiem. Darbs, kas ir svarīgs avots evaņģēlija izcelsmes sapratnē, mūsdienās ir zudis. Fragmentos zināms no Lionas Ireneja un Cēzarejas Eisebija darbiem.

## Ārējās saites
Medisona Kīsa

**Medisona Kīsa** (; dzimusi ) ir profesionāla amerikāņu tenisiste.

Profesionāles karjeru uzsākusi 2009. gadā un līdz šim augstāko vietu WTA vienspēļu rangā sasniegusi 2016. gada oktobrī (7. vieta). Uzvarējusi 7 WTA vienspēļu turnīros. Lielākais sasniegums *[[Grand Slam (teniss)|Grand Slam]]* turnīros ir uzvara 2025. gada Austrālijas atklātā čempionāta finālā,  savukārt 2018. gadā viņa iekļuva Francijas atklātā čempionāta pusfinālā.

Piedalījusies 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur ieguvusi 4. vietu.

## Statistika
### Sasniegumi ''Grand Slam'' vienspēļu turnīros

|}

### ''Grand Slam'' fināli vienspēlēs
#### Uzvaras

#### Zaudējumi

## Atsauces

## Ārējās saites
Česki Broda

**Česki Broda** () ir pilsēta Čehijā, Vidusčehijas apgabala Kolīnas apriņķī.

Dibināta 12. gadsimtā. 1286. gadā tai piešķirtas pilsētas tiesības. 1434. gadā uz dienvidaustrumiem no pilsētas notika Lipānu kauja, kurā katoļi un mērenie husīti sakāva radikālos husītus. 1437. gadā imperators Sigismunds piešķira Česki Brodai imperatora brīvpilsētas statusu. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Česki Broda ir futbolistu Františeka Jakubeca (*František Jakubec*, 1956—2016) un Tomāša Skuhravija (*Tomáš Skuhravý*, 1965) dzimtā pilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Lāslo Šojoms

**Lāslo Šojoms** (; dzimis , miris ) bija Ungārijas jurists, Ungārijas Konstitucionālās tiesas prezidents no 1990. līdz 1998. gadam un Ungārijas prezidents no 2005. līdz 2010. gadam.

Studējis tiesības Pēčas universitātē. 20. gadsimta astoņdesmitajos gados iesaistījās ekoloģiskajā kustībā. 1989. gadā parlaments iecēla Šojomu par tikko nodibinātās Ungārijas konstitucionālās tiesas prezidentu. Amata pienākumu pildīšanas laikā Ungārijā tika atcelts nāvessods. 2005. gadā pēc opozīcijas partiju ierosinājuma tika ievēlēts par Ungārijas prezidentu, beidza pildīt amata pienākumus pēc termiņa beigām 2010. gadā.

## Ārējās saites

*
Sakņkāta beka

**Sakņkāta beka** (*Caloboletus radicans*) ir Latvijā pareta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi nav ēdami. Citi sēnes latīniskie nosaukumi - *Boletus radicans*, *Boletus amarus* un *Boletus albidus*.

## Sēnes apraksts
thumb|Sakņkāta bekas Vācijā pie Minsteres, augušas zem ozoliem mežmalā
* Cepurīte: krāsa bālganpelēka, krēmkrāsas vai gaiši brūnpelēka. Diametrs līdz 20 cm, biezums 3-4 cm, forma sākumā pusapaļa, vēlāk plakani polsterveida. Virsma sausa, tūbaina, nedaudz zīdaini spīdīga, stipri plaisājoša. Virsmiziņa nav novelkama. Mala sākumā nedaudz ieliekta. Mīkstums gaiši dzeltens, zem virsmiziņas mazliet pelēks līdz zaļganbrūnam, kātiņā ķieģeļsarkans, blīvs, ar vāju nepatīkamu smaržu un rūgtu garšu, griezuma un iespiedumu vietās stipri zilē, bet vēlāk atkal kļūst gaišāks.
* Stobriņi: citrondzelteni līdz netīri zaļgandzelteniem, iespiedumu vietās parasti zilē, viegli atdalāmi no mīkstuma. Atveres ieapaļi stūrainas.
* Kātiņš: blāvi citrondzeltens, uzpūsti olveida un mazliet izstiepts, apakšdaļā ar nelielu mietsaknes veida pagarinājumu, ar sīku, brūnu izcilnētu tīklveida zīmējumu, iespiedumu vietās zilē. Garums līdz 14 cm, resnums 3-8 cm.
* Sporas: vārpstveida, dzeltenbrūnganas, 9-16/4-6 µm.
* Bazīdijas: 25-47/8-13 µm.
* Cistīdas: bezkrāsainas līdz dzeltenām, vālesveida un vārpstveida, 23-60/5-11 µm.

## Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug galvenokārt no jūlija līdz septembrim, retos, mitros lapu koku un jauktos mežos, ceļmalās, pa vienai vai grupās. Vēlamas mālainas un sārmainas augsnes.

## Līdzīgas sugas un barības vērtība

Gandrīz visi pieejamie avoti nosauc sakņkāta beku par rūgtuma dēļ neēdamu, turklāt tā var izraisīt nopietnus gremošanas traucējumus. Vienīgi joprojām populārajā A. Baloža 1974. gada rokasgrāmatā sakņkāta beka *Boletus apendiculatus* nosaukta par garšīgu ēdamo sēni, taču ar nosaukumu *Boletus appendiculatus* pazīstama tai līdzīgā ēdamā Dienvideiropā augošā vārpstkāta beka, kurai zeltaini sarkanbrūna cepurīte un uz leju stipri sašaurināts, vārpstveida kātiņš. Tāpēc šo gadījumu var uzskatīt par sugu sajaukšanu un ieteicams nelietot šo sēni pārtikā.

Sēni iespējams sajaukt ar resnkāta beku, kura atšķiras ar koši sarkanu kātiņu.

## Skatīt arī

* Sēņošana
* Sēņu tirdzniecība

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mikologu biedrība Dabas muzejā 
* Sēnes.lv
2012. gada Āfrikas Nāciju kauss

**2012. gada Āfrikas Nāciju kauss** bija 28. Āfrikas Nāciju kausa izcīņa jeb Āfrikas futbola izlašu čempionāts. Turnīru rīkoja Āfrikas Futbola konfederācija (CAF), un tas notika Ekvatoriālajā Gvinejā un Gabonā no 2012. gada 21. janvāra līdz 12. februārim. Turnīru negaidīti uzvarēja Zambija, finālā dramatiski uzvarot Kotdivuāru pēc spēles sitienu sērijā. Zambijas komanda savu uzvaru veltīja 1993. gadā  notikušajā aviokatastrofā bojā gājušajiem savas dzimtenes futbolistiem.

## Kvalifikācija
46 valstis piedalījās turnīrā, no tām Ekvatoriālā Gvineja un Gabona automātiski kvalificējās finālsacensībām kā rīkotājvalstis, savukārt atlikušās 44 tika sadalītas 11 grupās pa četrām komandām katrā. Pēcāk Togo tika atcelta diskvalifikācija un tā tika pievienota K grupai. Finālsacensībām kvalificējās katras grupas uzvarētāja un K grupas (grupas ar 5 komandām) 2. vietas ieguvēja, kā arī 2 labākās otro vietu ieguvējas.

## Komandas

## Atsauces
Kolīnas apriņķis

**Kolīnas apriņķis** () ir Čehijas Vidusčehijas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Vidusčehijas apgabala Kutna Horas apriņķi dienvidos, Prāgas Austrumu apriņķi rietumos un Nimburkas apriņķi ziemeļos, Hradeckrālovas apgabala Rihnovas pie Knežnas apriņķi ziemeļaustrumos, kā arī Pardubices apgabala Pardubices apriņķi austrumos.
Bornmuta

**Bornmuta** (; ) ir kūrortpilsēta Dorsetā, Anglijas dienvidrietumos, Bornmutas, Kraistčērčas un Pūlas unitārās pašvaldības administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojusies grāfistes dienvidaustrumos Bornas upes grīvā pie tās ietekas Lamanšā  no grāfistes centra Dorčesteras un  no valsts galvaspilsētas Londonas centra. Nozīmīgs tūrisma centrs.

## Vēsture
Kā ģeogrāfisks nosaukums *La Bournemothe* (‘Bornas grīva’) pirmoreiz minēts 1406. gadā. Līdz 19. gadsimta sākumam tagadējās pilsētas vietā bija neapdzīvots virsājs starp Dorsetas Pūlas un Hempšīras Kraistčērčas pilsētām, ko reizumis apmeklēja vietējie zvejnieki un kontrabandisti. 1810. gadā Dorsetas jomenu kapteinis Luiss Treganels (*Lewis Tregonwell*) iegādājās dažus akrus zemes un uzbūvēja māju, kas mūsdienās ir daļa no *Royal Exeter Hotel*, un sāka attīstīt tūrisma biznesu. 1830. gados citi īpašnieki līdzās Treganela īpašumam uzbūvēja savas viesnīcas, bet 1838. gadā tika uzbūvēta pirmā baznīca. 1841. gadā, kad to apmeklēja ārsts Ogastuss Grenvils (*Augustus Granville*), grāmatas *The Spas of England* autors, Bornmutā dzīvoja tikai daži simti cilvēku. Grenvils iekļāva Bornmutu grāmatas otrajā izdevumā, kas ievērojami stimulēja kūrorta apmeklētību un izaugsmi. 1856. gadā parlaments pieņēma Bornmutas uzlabošanas likumu, kas ļāva attīstīt strauji augošās pilsētas infrastruktūru. 1870. gadā Bornmuta tika savienota ar dzelzceļu, kā rezultātā pilsētas iedzīvotāju skaits izauga no 17 tūkstošiem 1880. gadā līdz 60 tūkstošiem 1900. gadā. 1890. gadā Bornmutai piešķīra municipālā boro statusu, bet 1900. gadā — grāfistes boro statusu. 2. pasaules kara laikā pilsēta ievērojami cieta bombardēšanā. 1974. gada administratīvajā reformā Bornmuta tika pievienota Dorsetas nemetropoles grāfistei kā atsevišķs distrikts. 1997. gadā reorganizēta par unitāro pašvaldību, bet 2019. gadā apvienota ar Pūlu un Kraistčērču vienotā unitārajā pašvaldībā, kas iekļauj visu Dienviddorsetas aglomerāciju ar 465 tūkstošiem iedzīvotāju.

## Sports
Bornmutas futbola komanda *[[A.F.C. Bournemouth]]* spēlē Anglijas Premjerlīgā.

## Sadraudzības pilsētas
Bornmutai ir sadraudzības attiecības ar šādām pilsētām:
* Netanja, Izraēla,
* Lucerna, Šveice.

## Atsauces

## Ārējās saites
Eriks Maksims Šupo-Motings

**Žans-Eriks Maksims Šupo-Motings** () ir Vācijā dzimis kamerūniešu futbolists Kamerūnas futbola izlases uzbrucējs. Kopš 2025. gada Šupo-Motings spēlē ASV augstākās futbola līgas komandā New York Red Bulls.

Šupo-Motings ir dzimis Hamburgā. Viņa māte ir vāciete, bet tēvs — kamerūnietis. Karjeru sācis savas dzimtās pilsētas klubā Hamburger SV. Ticis izīrēts arī 1. FC Nürnberg, kamerūnieti nopirka 1. FSV Mainz 05. Vēlāk pievienojās Gelzenkirhenes "Schalke 04". Kopš 2017. gada spēlē Stoke City F.C.

Kamerūnas futbola izlasē spēlējis 2010. gada un 2014. gada FIFA Pasaules kausā.

## Sasniegumi
**Paris Saint-Germain**

* Francijas 1. līga: 2018—19, 2019—20
* Coupe de France: 2019—20
* Coupe de la Ligue: 2019—20

**Bayern Munich**

* Vācijas Bundeslīga: 2020—21, 2021—22, 2022—23
* DFL-Supercup: 2021, 2022
* FIFA Klubu Pasaules kauss: 2020

## Atsauces

## Ārējās saites
Lodīšu pildspalva

thumb|Lodīšu pildspalva
**Lodīšu pildspalva** ir viens no pildspalvu veidiem. Senāks pildspalvu veids ir tintes pildspalva. Pildspalva darbojas pēc principa, ka tās tintes caurulītes galā ir lodīte, kas rakstot griežas un atstāj uz papīra tintes pēdas. Par lodīšu pildspalvas izgudrotāju uzskata ebreju izcelsmes ungāru Lāslo Bīro. Viņš kopā ar brāli 1938. gadā patentēja šo izgudrojumu. 1940. gadā viņi saņēma pirmo lielo pasūtījumu no Apvienotās Karalistes gaisa spēkiem, lai lidotāji varētu veikt pierakstus, atrodoties debesīs. Sākotnēji lodīšu pildspalvas bija ļoti dārgas, bet mūsdienās tās ir lētas un ir viens no izplatītākajiem kancelejas piederumiem.

## Ārējās saites

*
Devītais vilnis

***Devītais vilnis*** () ir armēņu izcelsmes ukraiņu gleznotāja Ivana Aivazovska 1850. gadā radīta eļļas krāsas glezna, šī mākslinieka zināmākais darbs.

Gleznas nosaukums ir atsauce uz senu jūrniecības teicienu par ārkārtīgi augstu vilni, kurš parādās kā devītais (vai desmitais) pēc citiem izmērā pieaugušiem viļņiem, pēc tam atkal atsākot ar zemāku vilni.

Gleznā attēlota jūra pēc nakts vētras un cilvēki, kas skatās acīs nāvei, mēģinot izglābties, turoties pie sadragāta kuģa atliekām. Gleznā izmantoti silti toņi, kas samazina jūras draudīgo skatu un cilvēku izglābšanās šķiet cerīga. Glezna parāda dabas postošo un skaisto pusi.

Glezna atrodas Valsts Krievu muzeja kolekcijā Sanktpēterburgā. Līdz 1897. gadam glezna atradās Ermitāžā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Matsalu nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1540273"
}

**Matsalu nacionālais parks** () ir nacionālais parks Igaunijā, kas atrodas valsts rietumu daļā, Baltijas jūras Matsalu līcī un apkārtnē, netālu no Lihulas pilsētas. Parka platība ir 486,1 km², no tiem lielākā daļa (261,8 km²) jūrā. Parka teritorija ietver arī Kazari upes lejteci un palienes pļavas, kā arī ap 50 Monzunda arhipelāga saliņas.

Matsalu līcis ir Eiropas nozīmes putniem nozīmīgā vieta, kur migrācijas laikā koncentrējas liels daudzums ūdensputnu. Līcis atrodas uz viena no aktīvākajiem putnu migrācijas ceļiem, tā akvatoriju un piekrastes pļavas kā atpūtas un barošanās vietu migrācijas laikā ik gadu izvēlas liels skaits zosu, pīļu, gulbju, dzērvju. Kopējais teritoriju šķērsojošo migrējošo ūdensputnu skaits tiek vērtēts kā divi miljoni. Šeit ligzdo virkne aizsargājamu putnu sugu, tai skaitā jūras ērglis. Nacionālajā parkā izveidota putnu vērošanai piemērota infrastruktūra, tostarp vairāki putnu vērošanas torņi.

Nacionālais parks izveidots 1957. gadā uz ornitoloģiskā lieguma bāzes kā **Matsalu dabas rezervāts**, taču putnu pētījumi šeit tiek veikti jau kopš 1870. gada. 2004. gadā dabas rezervāts pārveidots par nacionālo parku.


Suitsu jõe luhaniidul.jpg|Suitsu pļavas
Valgepõsk-lagled.jpg|Baltvaigu zosu bars
Kumari laid 2.JPG|Kumari sala
Puisenina must lammas..jpg|Puises pussalas piekraste
Kasari jõgi 2.JPG|Kasari upe pavasara palos
Kasari jõgi 1.jpg|Kasari upe
File:Matsalu.jpg|Suitsu upe


## Ārējās saites
Marks Vande Hei

**Marks Tomass Vande Hei** (*Mark Thomas Vande Hei*, dzimis ) ir NASA astronauts, militārais inženieris, pulkvežleitnants.

1989. gadā Marks Vande Hei Sentdžonsa Universitātē ieguva bakalaura grādu fizikā. Pēc tam viņš iestājās ASV Armijā un pēc sagatavošanas Rezerves virsnieku apmācību korpusā dienēja par inženieri ASV kara bāzē Itālijā. 1991. gadā kā vada komandieris piedalījās NATO operācijā "Komforta atjaunošana" Irākā. Pēc tam viņš turpināja dienestu kā rotas komandieris sapieru bataljonā.

1999. gadā Stenforda Universitātē Vande Hei ieguva maģistra grādu lietišķajā fizikā un kļuva par fizikas asistējošo profesoru Savienoto Valstu Militārajā akadēmijā Vestpointā. 2003. gadā viņu pārcēla uz Armijas 1. kosmosa bataljonu Pītersona Gaisa spēku bāzē. 2003. gada pavasarī Vande Hei piedalījās starptautiskās koalīcijas operācijā "Irākas brīvība".

2006. gadā Marks Vande Hei tika pārcelts uz ASV Armijas vienību NASA Džonsona kosmosa centrā. Viņš pildīja sakaru virsnieka pienākumus, esot atbildīgs par sakariem ar kosmonautiem Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS).

2009. gada 29. jūlijā Vande Hei tika ieskaitīts NASA astronautu vienībā. Pēc sagatavošanas kursa 2011. gada jūlijā viņš ieguva astronauta kvalifikāciju.
2014. gadā Marks Vande Hei piedalījās NASA zemūdens laboratorijas deviņu dienu misijā *NEEMO 18*.

2015. gada jūlijā Marks Vande Hei sāka gatavoties *[[Sojuz MS-04]]* (SKS-51, SKS-52) pamatapkalpē kopā ar Aleksandru Misurkinu un Nikolaju Tihonovu. Viņi bija *[[Sojuz MS-04]]* dublieru apkalpē, kas startēja 2016. gada 19. oktobrī. Sakarā ar lidojumu secības maiņu oktobrī Marks Vande Hei tika pārcelts uz *[[Sojuz MS-06]]* (SKS-53, SKS-54) lidojumu. 2017. gada jūlijā viņš bija *[[Sojuz MS-05]]* lidojuma inženiera dublieris.

Marka Vande Hei pirmais kosmiskais lidojums sākās 2017. gada septembrī, ar kosmosa kuģi *[[Sojuz MS-06]]* dodoties uz SKS. Viņš bija SKS 53. ekspedīcijas un 54. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās 2018. gada februārī.

Otrais Vande Hei kosmiskais lidojums sākās 2021. gada 9. aprīlī, esot kosmosa kuģa *[[Sojuz MS-18]]* lidojuma inženierim. Viņš bija Starptautiskā kosmosa stacijas 64., 65. un 66. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes viņš atgriezās 2022. gada 30. martā kosmosa kuģī *[[Sojuz MS-19]]*.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

Iziešanas atklātā kosmosā:

## Ārējās saites

* Vande Hei biogrāfija NASA vietnē 
* Vande Hei biogrāfija astronaut.ru
Kolīna

**Kolīna** () ir pilsēta Čehijā, Vidusčehijas apgabala Kolīnas apriņķa centrs pie Labas upes.

Jau 1261. gadā, kad Kolīna pirmoreiz minēta rakstos, tā bija pilsēta. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. 1757. gadā Septiņgadu kara ietvaros pie pilsētas notika Kolīnas kauja, kurā austrieši fon Dauna vadībā sakāva Frīdriha Lielā komandētos prūšus. No 1919. gada — Čehoslovākijā. 1944. gadā Otrā pasaules kara laikā tika bombardēta pie Kolīnas esošā degvielas pārstrādes rūpnīca. Kolīnā kara gados ražoja ķīmisko vielu *[[Zyklon B]]*, kuru citu starpā izmantoja cilvēku nogalināšanai nāves nometnēs. Pēc tam to pārdēvēja par *Uragan D2*, un tā šeit tiek ražota joprojām. 20. gadsimta 70. un 80. gados pie Kolīnas ražoja Austrumu bloka valstīs populāru košļājamo gumiju "Pedro". Kopš 1993. gada — Čehijā.

Pie pilsētas atrodas *[[Peugeot]]*, *[[Citroën]]* un *[[Toyota]]* autorūpnīca.

Kolīna ir hokejista Petra Čāslavas (*Petr Čáslava*, 1979), franču mīma Žana Gaspāra Debiro (*Jean-Gaspard Deburau*, 1796—1846), dzejnieka Josefa Svatopluka Mahara (*Josef Svatopluk Machar*, 1864—1942), fotogrāfa Josefa Sudeka (*Josef Sudek*, 1896—1976), tenisista Bohdana Ulihraha (*Bohdan Ulihrach*, 1975) un Čehijas prezidenta Miloša Zemana (*Miloš Zeman*, 1944) dzimtā pilsēta.

Kolīnas ģimnāzijā mācījušies valodnieki Bedržihs Hroznijs (*Bedřich Hrozný*, 1879—1952) un Vilēms Matesiuss (*Vilém Mathesius*, 1882—1945).

## Atsauces

## Ārējās saites

* 

*''Uragan D2'' ražotājs
*Toyota Peugeot Citroën Automobile Czech
Plāns 19

thumb|220px|Plāna autors Ģenerālštāba pulkvedis Jurijs Daņilovs.

**Plāns 19** () bija Krievijas Impērijas militārais plāns kara darbībai pret Centrālajām lielvalstīm. Izstrādāts 1910. gadā, izmainīts 1912. gadā. 

"Plāna 19" galvenais autors bija Krievijas impērijas armijas Ģenerālštāba štāba virsnieks Jurijs Daņilovs, kurš izstrādāja to kā kara plānu pesimistiskam scenārijam, kurā Krievijai uzbrūk Centrālās lielvalstis, bet Lielbritānija un varbūt arī Francija paliek neitrālas. Šādā gadījumā Daņilovs sagaidīja, ka vācu armijas centīsies aplenkt un sagrābt Krievijas Poliju, tāpēc krievu armija nedrīkstēja koncentrēties Polijā, bet tā bija jākoncentrē Brestļitovskas-Bjalistokas līnijā. Polija un Varšava būtu jāpamet, un tikai tad sekotu Krievijas prettrieciens. Sākotnējais plāns paredzēja 53 kājnieku divīziju izvēršanu pret Vāciju un 19 pret Austroungāriju. 

Attiecību saasināšanās Balkānos ar Austroungārijas impēriju, lika 1912. gadā pārskatīt Plānu 19, galvenos armijas spēkus tagad novirzot pret Austroungāriju, kurai uzbruktu 45 divīzijas, bet 29 divīzijas uzbruktu Vācijai. 

Saasinoties situācijai Eiropā, 1912. gada maijā pieņēma laboto "Plānu 19". Francija vēlējās, lai Krievija joprojām armijas lielāko daļu uzturētu Polijā, tādējādi piesaistot Vācijas spēkus austrumu robežai. Franči arī uzstāja uz jaunu dzelzceļu būvēšanu Polijā, lai krievu armija ātrāk varētu sasniegt Vācijas robežas. Ņemot vērā Francijas lūgumu potenciālā kara gadījumā Krievijai 15 dienu laikā uzsākt militārās operācijas, un labi zināmo Austroungārijas militāro vājumu, labotais plāns paredzēja divus darbības variantus. 

## Varianti
A variants paredzēja, ka Vācijai uzbrūkot Francijai 16 krievu korpusi dos galveno triecienu pret militāri vājāko Austroungāriju, bet 9 korpusi uzbruks Vācijas Austrumprūsijai. Tādējādi 45 divīzijas uzbruktu Austroungārijai un 29 divīzijas Vācijai. Pēc vācu spēku sakaušanas Austrumprūsijai, Krievijas nākamais solis būtu uzbrukuma plānošana Berlīnei.

G variants paredzēja, ka Vācija uzbruks Krievijai, un krievi aizsardzības līniju izveidos Polijas ziemeļos. 43 krievu divīzijām bija jāuzbrūk 9 vācu divīzijām Austrumprūsijā, kamēr 31 divīzija uzbruktu Austroungārijai.

## Atsauces
Gaidupe (Klūgas pieteka)

**Gaidupe** ir Klūgas labā krasta pieteka Saldus novadā un Kuldīgas novadā.

Izteka pie Višķerniekiem. Tek rietumu virzienā. Ietek Klūgā pie Pumpuriem. Gaidupi nešķērso valsts autoceļi.

## Atsauces
Melnējošā beka

**Melnējošā beka** (*Cyanoboletus pulverulentus*) ir Latvijā ļoti reta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Citi sēnes latīniskie nosaukumi - *Boletus pulverulentus*, *Tubiporus pulverulentus* un *Xerocomus pulverulentus*. Visi šie nosaukumi saistīti ar pulveri, pateicoties jaunu melnējošo beku viegli miltainajai virsmai.

Latvijā pirmoreiz konstatēta 2013. gadā Kazdangā.

## Sēnes apraksts
thumb|Jauna melnējošā beka
* Cepurīte: krāsa no tumši brūnas līdz sarkanbrūnai vai dzeltenbrūnai. Diametrs līdz 10 cm. Virsma gluda un samtaina. Mīkstums dzeltens, blīvs, ar maigu garšu, saspieduma rezultātā stipri zilē un vēlāk nomelnē.
* Stobriņi: gaiši dzelteni līdz olīvdzelteniem. Atveres netīri dzeltenas.
* Kātiņš: augšdaļā dzeltens ar sarkaniem punktiņiem, lejpusē sarkans, salīdzinoši tievs. Garums līdz 10 cm, resnums līdz 3 cm.
* Sporas: olīvbrūnas, 11-15/4-6 µm.
* Bazīdijas: 22-35/6-9 µm.

## Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug vasarā un rudenī, lapu koku mežos mitrās auglīgās augsnēs, īpaši zem dižskābaržiem un ozoliem, atklātās vietās, nogāzēs vai pie taciņām. 

## Līdzīgas sugas

Sēne nedaudz līdzīga pārslainajai bekai un parastajai raganbekai, kurām abām stobriņu atveres sarkanīgas, kamēr melnējošajai bekai - dzeltenas.

## Barības vērtība

Ēdama, bet tiek vērtēta ne tik augstu kā vairums beku.

## Skatīt arī

* Sēņošana
* Sēnes kulinārijā
* Sēņu tirdzniecība

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mikologu biedrība Dabas muzejā 
* Sēnes.lv
Aleksandrs Liepnieks

**Aleksandrs Liepnieks** (dzimis , miris ) bija Latvijas un ASV šahists, šaha turnīru organizētājs un šaha žurnāla "Šacha Pasaule" redaktors.

## Dzīves gaitas
Aleksandrs Liepnieks dzimis Liepājā. Viņš mācījās Liepājas Valsts 1. ģimnāzijā. 1926. un 1927. gadā bijis skolas šaha čempions. Pēc ģimnāzijas beigšanas 1927. gadā viņš uzsāka studijas LU Tautsaimniecības un zinātņu fakultātē. Studijas pabeidza 1940. gadā. Darbojās Universitātes sporta un Rīgas šaha klubā. Rīgas čempionātā 1933. gadā ieguva sesto, bet 1939. gadā — piekto vietu. Pēdējā viņu apsteiguši tikai pazīstamie Latvijas meistari Petrovs, Feigins, Hāzenfuss un Bergs. Vācu okupācijas laikā Liepnieks dzīvoja Vaiņodē un aktīvi piedalījās Liepājas rajona šaha dzīvē. Šaha vēsturnieks Ģ. Salmiņš rakstīja: "Vaiņodes šaha dzīves vadību uzņēmās enerģiskais Aleksandrs Liepnieks, un līdz 1944. vasarai Vaiņode bija ievērojams šaha centrs Latvijā". Ievērojamākie no Vaiņodē organizētajiem turnīriem bija 1943. oktobra pirmajā pusē notikušais turnīrs ar divi lietuviešu šahistu piedalīšanos un 1944. gadā maijā notikušais Vasarsvētku turnīrs. Abos turnīros uzvarēja Latvijas izlases dalībnieks Lūcijs Endzelīns, 1943. gada turnīrā 1. vietu dalot ar lietuvieti P. Vaitoni. Ne tikai ar turnīru organizāciju aprobežojās Liepnieka darbība Vaiņodē, viņš arī pats piedalījās daudzos turnīros un komandu mačos. Lielākais panākums bija dalīta 4. vieta 1943. gada Kurzemes meistarsacīkstēs.

1944. gadā rudenī  Liepnieks devās bēgļu gaitās uz Vāciju un pēc kara atradās pārvietoto personu nometnē Omstedē. Arī šeit viņš parādīja savu organizatora talantu un, neskatoties uz pēckara grūtībām, 1946. gada ziemā sarīkoja Oldenburgas nometņu dīpīšu šaha turnīru ar Vācijas meistara Ludviga Relštāba piedalīšanos. Otrs Liepnieka organizēts starptautisks turnīrs ar ievērojami spēcīgāku sastāvu notika Oldenburgā 1946. gada augustā. Būdams Oldenburgas trimdinieku komandas dalībnieks, Liepnieks arī pats sekmīgi piedalījās dažādās komandu un individuālās sacensībās.   

1950. gadā Liepnieks izceļoja uz ASV un apmetās uz dzīvi Nebraskas štata pilsētā Linkolnā. Strādāja automašīnu riepu fabrikā "Goodyear", sākumā par sētnieku, vēlāk par grāmatvedi. Liepnieks kļuva Linkolnas šaha čempions 15 reizes. Trīsreiz uzvarēja "Midwest Open" turnīros. 1957. gadā viņu ievēlēja par Ziemeļamerikas latviešu šaha apvienības viceprezidentu. Liepnieka lielākais devums bija žurnāls "Šacha Pasaule", kuru, sākot ar 1954. gadu, kopā ar dažiem palīgiem viņš izdeva gandrīz 19 gadus.

## Bibliogrāfija
* 
* 

## Piezīmes

## Atsauces

## Ārējās saites
Ārpāds Gencs

**Ārpāds Gencs** (; dzimis , miris ) bija Ungārijas rakstnieks, disidents un Ungārijas prezidents no 1990. līdz 2000. gadam.

Studējis Budapeštas universitātē. Otrā pasaules kara laikā iesaukts armijā, no kurienes dezertējis un piedalījies pretošanās kustībā. Pēc kara iesaistījās politikā. Aktīvi piedalījās 1956. gada Ungārijas revolūcijā. 1957. gadā notiesāts uz mūža ieslodzījumu par cenšanos Ištvāna Bibo un Imres Naģa manuskriptus nosūtīt ārpus valsts. 1963. gadā, amnestijas rezultātā, atbrīvots. Strādājis par tulkotāju, tostarp tulkojot Folknera un Doktorova un Tolkīna darbus. Rakstījis literārus darbus. No 1989. līdz 1990. gadam - Ungārijas Rakstnieku savienības prezidents. 1990. gadā ievēlēts par Ungārijas prezidentu, 1995. gadā - pārvēlēts vēlreiz. 

## Ārējās saites

*
Kouržima

**Kouržima** () ir pilsēta Čehijā, Vidusčehijas apgabala Kolīnas apriņķī. Labi saglabājusies vecpilsēta ir arhitektūras piemineklis. Ierīkots brīvdabas muzejs.

Aizvēsturiskos laikos netālu no Kouržimas pilskalna atradās tā sauktā **Stara Kouržima**, kas bija viens no sīvāko Pšemislu konkurentu - Slavnīku dzimtas atbalsta punktiem. No 13. līdz 16. gadsimtam Kouržima bija ietekmīga pilsēta, tomēr smagi cieta Trīsdesmitgadu kara laikā un panīka. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Islandes valdnieku uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Islande]]s valdnieki** no 1262. līdz 1944. gadam.
No 1262. līdz 1814. gadam Islandi pārvaldīja Norvēģija, no 1814. līdz 1918. gadam — Dānija, savukārt 1918. gadā tika izveidota Islandes karaliste, kas pastāvēja līdz 1944. gadam, kad tā tika pārveidota par republiku.

## Uzskaitījums
### Norvēģijas karalistes pakļautībā (1262—1814)

### Dānijas karalistes pakļautībā (1814—1918)

### [[Attēls:Flag of Iceland (1918-1944).svg|30px]] Islandes karaliste (1918—1944) [[Attēls:Kingdom of Iceland Coat of Arms.svg|30px]]

## Skatīt arī
* Islandes prezidentu uzskaitījums
* Norvēģijas valdnieku uzskaitījums
* Dānijas valdnieku uzskaitījums
Dzeltenais Kristus

***Dzeltenais Kristus*** () ir franču gleznotāja Pola Gogēna 1889. gadā Pontavēnā radīta eļļas krāsas glezna. Kopā ar *[[Zaļais Kristus|Zaļo Kristu]]* to uzskata par vienu no svarīgākajiem darbiem simbolisma glezniecībā.

## Gleznas tapšana
left|thumb|Tremalo krucifikss Pontavēnā, anonīma autora skulptūra, izmēri 189 x 133 cm
Gogēns pirmoreiz Pontavēnu apmeklēja 1886. gadā. Ciematā viņš atgriezās 1888. gada sākumā, lai paliktu tur līdz oktobra vidum, kad viņš devās uz Arlu, lai pievienotos Vinsentam van Gogam uz nedaudz vairāk kā diviem mēnešiem. 1889. gada sākumā viņš bija atpakaļ Pontavēnā un palika tur līdz 1890. gada pavasarim. Ciematu 1889. gadā viņš pameta tikai, lai apmeklētu Pasaules izstādi Parīzē un kopā ar domubiedriem rīkotu Volpini kafejnīcā izstādi "Simbolisti un sintētisti". Drīz pēc atgriešanās viņš uzgleznoja *Dzelteno Kristu.* Dzeltenā Kristus tēlu iedvesmojusi koka skulptūra — 17. gadsimta darbs, kas atrodas Tremalo kapelā pie mājas, kur Gogēns bija apmeties.

## Apraksts
*Dzeltenais Kristus* ir simbolisks darbs, kas parāda Jēzus Kristus sišanu krustā, kas notiek 19. gadsimta Ziemeļfrancijā, kur trīs bretoņu sievietes sapulcējušās lūgšanai. Gogēns izmanto treknas līnijas, lai izceltu tēlus un ēnojumu izmanto tikai sievietēm. Ainavas rudenīgā krāsu palete ar dzelteno, sarkano un zaļo atspoguļo Kristus tēlā dominējošo dzelteno krāsu. Gleznā izmantotās treknās kontūras un formu plakanums ir tipiskas kluazonisma stilam. Jēzus galva ir līdzīga galvai Gogēna darbā "Kristus Olīvu dārzā".

Vēlāk Dzeltenā Kristus tēls atkal parādījās Gogēna darbā kā glezna, tas spoguļattēlā parādās darbā "Pašportrets ar Dzelteno Kristu", kurā parādās zināma līdzība starp Jēzus seju un mākslinieku. Gogēns, kurš tiek kritizēts, šķiet, parāda paralēles starp Jēzu un mākslinieka ciešanām.

## Īpašnieki
Gogēns gleznu nesūtīja savam tirdzniecības pārstāvim Teo van Gogam, kam nepatika viņa reliģiskie darbi. Tā pēc kārtas bija viņa drauga Emila Šufenekera, mākslinieka Gistava Fajē un mākslas darbinieka Paula Rozenberga īpašumā. Nacistu iebrukuma laikā to nogādāja drošībā Bordo, bet tie to tomēr 1941. gadā gleznu ieguva. Pēc kara Rozenbergs darbu atguva un 1947. gadā to iegādājās Olbraita-Noksa mākslas galerija. Glezna šobrīd atrodas šajā galerijā Bufalo, Ņujorkas štatā, ASV.

Spānijas *Museo Thyssen-Bornemisza* kolekcijā atrodas ar zīmuli veidota gleznas skice, bet akvareļu versija kā Elizabetes Čepmenes dāvinājums ir nonācis Čikāgas Mākslas institūta īpašumā.

thumb|Gogēna pašportrets ar Dzelteno Kristu (''Autoportrait au Christ jaune''), 1890-1891, eļļas krāsas glezna, 38 x 46 cm. Glezna veidota spoguļattēlā.

## Atsauces

## Bibliogrāfija
* *Gauguin et le Christ jaune*, Musée de Pont-Aven, (24 June - 2 October) 2000  

## Ārējās saites
Mindenki

***Mindenki*** ir Ungārijas īsfilma. Īsfilmas režisors un scenārija autors ir Krištofs Deāks. Darbība norisinās 1991. gadā, un stāsts ir par meiteni, kura pārceļas uz mācībām jaunā pamatskolā, kur kļūst par kora dalībnieci, kas iegūst koru skates balvu. 2017. gadā filma ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā īsfilma".

## Atsauces

## Ārējās saites
*
S.P.A.L.

**S.P.A.L.**, vairāk pazīstams kā **SPAL** (akronīms no ***Società Polisportiva Ars et Labor***), ir Itālijas futbola klubs no Ferrāras. Dibināts 1907. gadā. Pašlaik spēlē Itālijas B sērijā.

Augstākais sasniegums ir 5. vieta 1959.—1960. gada sezonā. 1962. gadā komanda iekļuva Itālijas kausa izcīņas finālā, kur piekāpās *[[SSC Napoli|Napoli]]*. Mājas spēles aizvada Paolo Macas stadionā, kura ietilpība ir 16&nbsp;134 vietas. 

## Sasniegumi
* **[[Itālijas kauss futbolā|Itālijas kauss]]**
** Finālisti (1): 1961–62
* **[[Itālijas futbola čempionāta B sērija|B sērija]]**
** Čempioni (2): 1950–51, 2016–17
* **C sērijas/''Lega Pro'' kauss**
** Kausa ieguvēji (1): 1998–99
* **''Lega Pro'' superkauss**
** Kausa ieguvēji (1): 2016

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kluba oficiālā vietne
Islandes premjerministru uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Islande]]s premjerministri** kopš 1904. gada, kad tika izveidots šāds amats ar nosaukumu **pašvaldības vadītājs**. 

## Uzskaitījums
### Dānijas karalistes pakļautībā (1904 — 1918)

### Islandes karaliste (1918 — 1944)

### Islandes Republika (1944 — mūsdienas)

## Skatīt arī
* Islandes valdnieku uzskaitījums
* Islandes prezidentu uzskaitījums
* Islandes ministri
Baltās ķiveres

**"Baltās ķiveres"** () ir Lielbritānijas dokumentālā īsfilma. Filma seko Sīrijas Civilās aizsardzības brīvprātīgo glābšanas dienesta darbinieku jeb tā saukto "balto ķiveru" ikdienas darbībām. Filmas režisors ir Orlando von Ainsīdels, bet producente — Džoanna Natasegara.

Filma ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā dokumentālā īsfilma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Guļošā čigāniete

***Guļošā čigāniete*** () ir franču naivisma gleznotāja Anrī Ruso 1897. gadā radīta eļļas krāsas glezna. Tas ir fantastisks attēlojums, kurā lauva mēnessgaismā pārliecies pār tuksnesī iemigušu sievieti.

Ruso pirmoreiz šo gleznu publiski izstādīja 13. *Salon des Indépendants* izstādē un neveiksmīgi mēģināja to pārdot savas dzimtās Lavālas pilsētas mēram. Tā vietā glezna nonāca Parīzes ogļu tirgotāja privātkolekcijā, kur tā atradās līdz 1924. gadam, kad to atklāja mākslas kritiķis Luijs Voksels. 1924. gadā gleznu nopirka mākslas tirgonis Daniels Anrī Kānveilers no Parīzes, lai arī radās šaubas par to, vai glezna nav viltojums, tomēr to apstiprināja pats mākslinieks. To 1939. gadā Ņujorkas Modernās mākslas muzejam uzdāvināja Saimons Gugenheims.

## Apraksts
Ruso gleznu aprakstīja šādi: "Klejojoša nēģeriete, mandolīnas spēlētāja guļ dziļā miegā blakus savam dzeramā ūdens traukam, noguruma nomākta. Garām dodas lauva, saož viņas smaržu, bet neapēd to. Ir mēnessgaismas efekts, ļoti poētisks."

Perspektīvas trūkums ir naivisma pazīme, plakanie tēli ir attēloti nesamērīgi, proti, sieviete ir pārāk liela attiecībā pret lauvu. Tiek piedāvāti vairāki skaidrojumi šim motīvam — ka lauva varētu būt daļa no sievietes sapņa, bet tāpat glezna varētu simbolizēt konfliktu starp mieru un draudošām briesmām.

## Atsauces populārajā kultūrā
* Darba kopija parādās filmā *[[The Apartment]]* (1960) virs komā guļošā Frana Kubelika.
* Glezna kalpojusi kā iedvesma dzejai un mūzikai, tikusi izmainīta vai parodēta, bieži vien lauvu nomainot ar suni  vai citu dzīvnieku. Simpsonu sērijā "Mom and Pop Art" (1999), Homērs sapņo, ka pamostas gleznā, kad lauva laiza viņa galvu.
* Glezna redzama Dr. Roberta Nevila mājā filmā *[[I Am Legend (filma)|I Am Legend]]* (2007), kur tā nonākusi no MoMA, kad Ņujorka kļuvusi pamesta. Glezna iet bojā, kad uzsprāgst viņa māja.

## Atsauces

## Bibliogrāfija
* Wieland Schmied (Hg.): «*Harenberg Museum der Malerei. 525 Meisterwerke aus sieben Jahrhunderten*». Dortmund: Harenberg Lexikon Verlag, 1999. 

## Ārējās saites

* Guļošā čigāniete MoMA tīmekļa vietnē
*''Guļošā čigāniete'' MoMA Provenance Research
*Sleeping Gypsy-an artists Interpretation''
Benevento Calcio

***Benevento Calcio*** ir Itālijas futbola klubs no Benevento, pilsētas Kampānijā. Klubs ir izveidots 1929. gadā, 2005. gadā dibināts atkārtoti. Pašlaik spēlē Itālijas C sērijā. 2017. gadā uzvarēja pārspēlēs un pirmoreiz kluba vēsturē iekļuva A sērijā. Tomēr sezonas beigās bija spiests A sēriju atstāt. 2020.—2021. gada sezonā vēlreiz spēlēja A sērijā, taču nespēja saglabāt vietu augstākajā līgā. Mājas spēles aizvada Čīro Vigorito stadionā.

## Sasniegumi
* **[[Itālijas futbola čempionāta B sērija|B sērija]]**
** Čempioni (1): 2019–20

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kluba oficiālā vietne
Parastā raganbeka

**Parastā raganbeka** jeb **raganu beka** (*Suillellus luridus*) ir Latvijā vidēji bieži sastopama beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Cits sēnes latīniskais nosaukums — *Boletus luridus* (līdz 2014. gadam).

## Sēnes apraksts
thumb|Austrijā savāktas raganbekas
* Cepurīte: krāsa var būt dažāda — zaļgana, netīri brūna, zaļganbrūna, dzelteni oranža vai brūngani pelēcīga. Gliemežu bojājumu vietās sārta. Forma sākumā pusapaļa, vēlāk polsterveida. Virsmiziņa jaunākām sēnēm samtaina, vecākām gluda, mitrā laikā lipīga. Mīkstums biezs, bālgandzeltens, griezumu un lauzumu vietās stipri zilē, bet pēc tam kļūst netīri dzeltens, bez īpašas smaržas, ar patīkamu garšu.
* Stobriņi: sākumā dzelteni, vēlāk olīvdzelteni, iespiedumu vietās zaļgani vai zili plankumoti. Atveres nelielas, oranžsarkanas, vēlāk sarkanbrūnas, iespiedumu vietās krāsojas zilpelēkas vai zilganmelnas.
* Kātiņš: augšdaļā gaiši dzeltens vai oranždzeltens, lejasdaļā purpursarkans, tīklojums dzeltens vai brūngansārts, olveida vai vālesveida, smails pie pamata, iespiedumu vietās ātri nozilē. Garums līdz 14 cm, resnums līdz 5 cm.
* Sporas: elipsoīdas-vārpstveida, dzeltenīgas, masā zaļganbrūnas, 9-17/5-7 µm.
* Bazīdijas: 21-45/12-15 µm.
* Cistīdas: dzeltenīgas, nosmailinātas, tuvinātas atverēm, 54-73/9-14 µm.

## Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug galvenokārt no jūnija līdz septembrim, zālainās vietās gaišos lapu koku mežos, parkos, gar alejām, pārsvarā zem ozoliem un liepām. Izvēlas mālainas vai kaļķainas augsnes.

## Līdzīgas sugas

Sēne nedaudz līdzīga velna bekai, kuras mīkstums balts un tīklojums uz kātiņa sarkans, vēl līdzīgas ir pārslainā beka, kurai tīklojuma vietā uz kātiņa ir punktiņi, un resnkāta beka ar bālgani dzeltenīgu mīkstumu.

## Barības vērtība

Ēdama tikai pēc novārīšanas. Neapstiprināti ziņojumi apgalvo, ka varot būt indīga kopā ar alkoholu. Krievijā to uzskata par 2. kategorijas ēdamo sēni.

## Skatīt arī

* Sēņošana
* Sēnes kulinārijā

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mikologu biedrība Dabas muzejā 
* Parastā raganbeka — foto
* Sugu enciklopēdija
* E. Vimbas apraksts
Amiens SC

***Amiens Sporting Club***, biežāk zināms kā ***Amiens SC*** vai vienkārši kā ***Amiens***, ir Francijas futbola klubs no Amjēnas, pilsētas Augšfrancijas reģionā. Dibināts 1901. gadā. Mājas spēles komanda aizvada *[[Stade de la Licorne]]* stadionā, kura ietilpība ir 12 097 vietas.

2016.—2017. gada sezonā izcīnīja 2. vietu Francijas 2. līgā un pirmoreiz kluba vēsturē iekļuva 1. līgā (*Ligue 1*). Lielākais sasniegums Francijas kausā ir iekļūšana finālā 2001. gadā.

## Sasniegumi
* **[[Francijas kauss futbolā|Francijas kauss]]**
** Finālisti (1): 2000–01
* **[[Francijas futbola 2. līga|Francijas 2. līga]]**
** Vicečempioni (1):  2016–17

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kluba oficiālā vietne
Ui, lobs!

**"Ui, lobs!"** ir 2008. gada oktobrī izdotais grupas *[[Borowa MC]]* trešais studijas albums. Tā dziesmu veidošanā ir iesaistījušies arī dažādi citi Latvijas mūziķi: Artis Dvarionas, Aija Andrejeva, Juris Kaukulis, Fēlikss Ķiģelis, folkloras kopa "Vilki" un Leila Alijeva.

No albuma tika izdoti divi singli — "Dzeivis maņ nav žāl" un "Iededzies par Latviju". Šī dziesma bija Latvijas institūta jauniešu projekta "Latvija: Nākamie 90" tituldziesma un tika veltīta Latvijas valsts deviņdesmitgadei.

## Dziesmu saraksts
# "Es tevi gaidiešu"
# "Dzeivis maņ nav žāl"
# "Pavasars" (pied. Juris Kaukulis)
# "Decembrī"
# "Es rauduoju, kod beja tymss" (pied. Fēlikss Ķiģelis)
# "Nav vīnolga"
# "Manis te nav"
# "Zvīdzi, zvīdzi, siermais zirdzeņ" (pied. Leila Alijeva & Vilki)
# "Iededzies par Latviju" (pied. Artis Dvarionas & Aisha)

## Atsauces
Pārslainā beka

**Pārslainā beka** jeb **samtcepure** (*Neoboletus luridiformis*) ir Latvijā ļoti reta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami, taču retuma dēļ saudzējami. Citi sēnes latīniskie nosaukumi - *Boletus luridiformis* (līdz 2014. gadam), *Boletus miniatoporus* un *Boletus erythropus*. Daži avoti uzskata, ka dzeltenā beka (*Neoboletus junquilleus*) ir tikai šīs sēnes forma,  citi - ka patstāvīga suga. Pastāv arī pārslainās bekas varietāte ar nelielu pārslu daudzumu uz kātiņa.

## Sēnes apraksts
thumb|Pārslainās bekas kātiņš ātri zilē.
* Cepurīte: krāsa tumši brūna, uz vecumu kļūst pelēcīga, parasti ar dzelteni oranžu maliņu. Diametrs līdz 20 cm, forma sākumā pusapaļa, vēlāk plakani izliekta. Virsma zīdaini samtaina, sausā laikā var ieplaisāt. Maliņa sākumā ieritināta. Virsmiziņa nav novelkama. Mīkstums citrondzeltens, ar patīkamu augļu smaržu un labu garšu, griezumu vietās ātri kļūst tumšzils, bet vēlāk gaišāki pelēkzils.
* Stobriņi: sākumā zaļgandzelteni, vēlāk netīri dzeltensarkani, iespiedumu vietās kļūst zilganmelni. Atveres cinobrsarkanas.
* Kātiņš: dzeltenīgs, ar karmīnsarkanām pārslām vai punktiem. Forma tuva cilindriskai, ar paresninājumu apakšgalā. Garums līdz 15 cm, resnums 2-4 cm.
* Sporas: elipsoīdas-vārpstveida, zaļgandzeltenas, 11-19/4,5-7 µm.
* Bazīdijas: 25-45/8-12 µm.
* Cistīdas: sārtas, galotnēs paresninātas, reizēm izstieptas vārpstveidā, pietuvinātas atverēm, 40-65/6-12 µm.

## Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug no maija līdz novembrim, sūnainos lapu un skuju koku mežos, skābās ūdenscaurlaidīgās augsnēs, mikorizu veido ar ozoliem, arī ar dižskābaržiem un skujkokiem.

## Līdzīgas sugas

Sēnei ir līdzīga melnējošajai bekai, kuras stobriņu slānis un atveres dzeltenas, kā arī raganu bekai, kuras kātiņam tīklots zīmējums. 

## Barības vērtība

Ēdama tikai pēc novārīšanas, par garšīgumu ir pretēji viedokļi. Latvijā iekļauta aizsargājamo sugu sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mikologu biedrība Dabas muzejā
* Sugu enciklopēdija
* Mycobank
Dzeltenā beka

**Dzeltenā beka** (*Neoboletus junquilleus*) ir Latvijā ļoti reta beku dzimtas sēne, kura retuma dēļ saudzējama. Tā pašlaik dažādos avotos tiek atzīta gan par patstāvīgu sugu, gan par pārslainās bekas formu. Tāpat tā ilgu laiku bijusi jaukta vai uzskatīta par formu bekai *Neoboletus pseudosulphureus*. Paretam par dzelteno beku latviešu un arī krievu valodās dēvēta arī cita beka - *Boletus impolitus* (arī *Leccinum impolitum*, tagad *Hemileccinum impolitum*).

## Sēnes apraksts

* Cepurīte: krāsa sēra dzeltena, reizēm brūngani samtaina. Diametrs līdz 12 cm. Virsma viegli tūbaina. Maliņa sākumā pieglausta kātiņam, vēlāk izliekta un asa. Virsmiziņa nav novelkama. Mīkstums koši citrondzeltens, kātiņa pamatā sarkans, ar maigu garšu, griezumu vietās ātri kļūst zils, bet vēlāk viegli sarkst.
* Stobriņi: sākumā dzelteni, vēlāk zaļgandzelteni, iespiedumu vietās kļūst zaļganzili. Atveres sākumā dzeltenas, vēlāk zaļgandzeltenas, zilējošas pieskārienu vietās.
* Kātiņš: cepurītes krāsā. Forma sākumā lodveida, vēlāk izstiepta ar vārpstveida apakšdaļu. Sēņotne dzeltenīga. Garums līdz 11 cm, resnums 2-6 cm.
* Sporas: elipsoīdas-vārpstveida, dzeltenīgas, masā zaļganas, 10-16/5-6,5 µm.
* Bazīdijas: 25-30/7-11 µm.
* Cistīdas: lancetveida līdz vārpstveidīgām, 30-63/5-10 µm.

## Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug vasarā un rudenī, lapu un jauktu koku mežos, mikorizu veido ar ozoliem, arī ar priedēm.

## Barības vērtība

Ēdama tikai pēc novārīšanas, daži avoti uzskata par neēdamu.

## Skatīt arī

* Sēņošana
* Sēnes kulinārijā

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mycobank
Girona FC

***Girona Futbol Club*** ir Spānijas futbola klubs no Žironas, pilsētas Katalonijā. Dibināts 1930. gada 23. jūlijā. 2016.—2017. gada sezonā izcīnīja otro vietu Spānijas Otrajā divīzijā un pirmoreiz kluba pastāvēšanas vēsturē iekļuva Pirmajā divīzijā jeb *La Liga*. Mājas spēles aizvada *[[Montilivi]]* stadionā, kura ietilpība ir 13&nbsp;500 vietu. Pēc izkrišanas no *La Liga* 2019. gadā vairākas sezonas spēlēja Otrajā divīzijā, 2022. gada atgriezās *La Liga*.

## Sasniegumi
* **[[Spānijas futbola čempionāta Otrā divīzija|Otrā divīzija]]**
** Vicečempioni (1): 2016–17
* **Otrā B divīzija**
** Uzvarētāji (1): 2007–08
* **Trešā divīzija**
** Uzvarētāji (5): 1933–34, 1947–48, 1954–55, 1988–89, 2005–06

## Komandas sastāvs
:.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kluba oficiālā vietne
Džinevras de Benči portrets

***Džinevras de Benči portrets*** () ir itāļu gleznotāja Leonardo da Vinči 15. gadsimtā radīta glezna, kurā attēlota Florences aristokrāte Džinevra de Benči (dzimusi ap 1458. gadu). 1967. gadā šo eļļas gleznu uz koka pamatnes ieguva Nacionālā mākslas galerija Vašingtonā, ASV. Par to tika samaksāta tobrīd rekordsumma par kādu mākslas darbu — 5 miljoni ASV dolāru. Finansējums nāca no Ailsas Mellonas Brūsas fonda un to samaksāja Lihtenšteinas firstam. Tā ir vienīgā publiski apskatāmā Leonardo da Vinči glezna Amerikā.

Zināms, ka Leonardo portretu gleznoja 1474. gadā Florencē, iespējams, lai atzīmētu Džinevras laulību 16 gadu vecumā ar Luidži do Bernerdo Nikolini, kas notika šajā gadā. Gleznas vizuālais izskats un teksts paneļa otrā pusē palīdz apstiprināt šī attēla izcelsmi. Tieši aiz jaunās dāmas portreta redzams kadiķkoks. Portreta otra puse dekorēta ar kadiķa virteni, ko ieskauj lauru un palmu vainags, un to papildina frāze VIRTVTEM FORMA DECORAT ("skaistums rotā tikumu").

thumb|left|Portreta aizmugure
Latīniskais moto VIRTVTEM FORMA DECORAT portreta aizmugurē tiek saprasts arī kā simbols Džinevras intelektuālajiem un morālajiem tikumiem, bet kadiķu ("ginepro") virtene, ko ieskauj lauru un palmu lapas, norāda uz viņas vārdu. Lauri un palmas bija Bernardo Bembo, Venēcijas vēstnieka Florencē, personīgā emblēma, kura platoniskās attiecības ar Džinevru atklājas viņai veltītajā dzejā. Pārbaudē ar infrasarkano gaismu atklājies, ka zem Džinevras moto atrodas Bembo moto "Tikums un gods". Iespējams, ka Bembo pasūtījis emblēmisko zīmējumu portreta otrā pusē.

Portrets ir viens no Nacionālās mākslas galerijas īpašākajiem darbiem un izpelnījies atzinību par Džinevras temperamenta attēlošanu. Džinevra ir skaista, bet atturīga; viņa nesmaida un viņas skatiens, kaut arī vērsts uz priekšu, skatītājam šķiet vienaldzīgs. Nezināmā laika brīdī no gleznas apakšas noņemta sloksne, visticamāk bojājumu dēļ un vairs nav redzamas Džinevras rokas un plaukstas. Izmantojot zelta griezumu, Sūzena Doroteja Vaita ir uzgleznojusi interpretāciju, kā Džinevras rokas un plaukstas varētu būt bijušas izkārtotas oriģinālā. Adaptācija ir veikta, izmantojot Leonardo radītus plaukstu attēlus, kas, domājams, izmantoti šīs gleznas tapšanas laikā.

## Atsauces

## Bibliogrāfija
* Hand, J. O. (2004). *National Gallery of Art: Master Paintings from the Collection*.  New York: National Gallery of Art, Washington.  . p.&nbsp;28.
* Brown, David Alan (2003). *Virtue and Beauty: Leonardo's Ginevra de' Benci and Renaissance Portraits of Women*. Princeton University Press. .

## Ārējās saites

*Nacionālās mākslas galerijas tīmekļa vietne, kur ''Ginevra de' Benci'' var tikt apskatīta tiešsaistē 
*''Leonardo da Vinci: anatomical drawings from the Royal Library, Windsor Castle'', izstādes katalogs no MoMA, kas satur materiālu par Džinevras de Benči portretu (skatīt saturu)
Little Mix

***Little Mix*** ir britu meiteņu grupa, kas dibināta 2011. gadā Lielbritānijas šova "X Faktors" astotās sezonas laikā. Grupa uzvarēja šajā sezonā, kļūstot par pirmo un pašlaik vienīgo grupu, kas uzvarējusi šovā. Grupas sastāvā ir Perija Edvardsa, Lī Anna Pinoka un Džeida Tirlvola. Grupu pameta Džesija Nelsona.

Grupa ir izdevusi sešus albumus: *[[DNA (albums)|DNA]]* (2012), *[[Salute]]* (2013), *[[Get Weird]]* (2015), *[[Glory Days]]* (2016) un LM5 (2018)*Conffeti* (2020). Panākumus Lielbritānijā ir guvuši visi albumi, visi ir debitējuši topa pirmajā desmitniekā, *Glory Days* ir arī atradies topa 1. vietā. Pirmie divi albumi Lielbritānijā sertificēti ar platīna disku, nākamie divi — dubulto platīna disku.

2017. gada *Brit* balvu pasniegšanas ceremonijā *Little Mix* ieguva labākā britu singla balvu par *Shout Out to My Ex*. Vēl grupa ir divas reizes ieguvusi *MTV Europe Music Awards* un citus apbalvojumus. *Debretts* 2017. gadā grupu ierindoja ietekmīgāko cilvēku Lielbritānijā sarakstā.

## Diskogrāfija
* *[[DNA (albums)|DNA]]* (2012)
* *[[Salute]]* (2013)
* *[[Get Weird]]* (2015)
* *[[Glory Days]]* (2016)
* LM5 (2018)

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Iernestiņvalks

**Iernestiņvalks** ir Ventas labā krasta pieteka Kuldīgas novadā.

Izteka - pie Saveniekiem. Tek ziemeļrietumu virzienā. Lielākā pieteka - Pločupīte. Ietek Ventā pie Ilgu mājām. Iernestiņvalku šķērso valsts autoceļš V1278 (Ciecere — Ikaiši — Vārme).

## Atsauces