open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Uzliesmojuma panna

thumb|right|300px|Uzliesmojuma panna no augšas
**Uzliesmojuma panna** jeb pulvera panna ir maza tvertne pielādētajam pulverim, kas pa stobra tievgali lādējamos ieročos atrodas blakus saskares caurumam. Uzliesmojuma pannas ir sastopamas uz rokas lielgabaliem, *matchlock* tipa, *wheellock* tipa, automātiskas slēdzenes tipa, *snaphance* tipa un kramenīcas tipa šaujamieročiem. Kā papildus darbarīks tiek izmantota uzliesmojuma pannas ota, kurai bieži vien ir savītas stieples rokturis.

## Vēsture

Primitīvo lielgabalu un rokas lielgabalu (*gonne*) lietotāji pamazām sāka saprast, ka ir vajadzīgāka drošāka aizdedzināšanas sistēma. Tas vienkārši bija pārāk grūti — kaujas karstumā izmantot vienu roku, lai pieliktu sērkociņu pie atvērta cauruma ieroča stobrā, tikmēr ar otru roku mēģinot noturēt ieroci stabili. Vēl bieži vien saskares caurumā bija ielikts par maz šaujampulvera, lai to droši varētu aizdedzināt. Tā ieroču izstrādātājiem bija jānāk klajā ar drošāku sistēmu, kā steigā likt šaujampulverim aizdegties.

Galu galā, lai atrisinātu šo problēmu, tika izdomāts gudrs izgudrojums. Saskares caurums tika pārvietots uz ieroča stobra sānu, un pie atveres tika novietots kausiņš ar vāku virs tā. Kausiņam būtu jāsatur mazs šaujampulvera daudzums, ko būtu viegli aizdedzināt. Kad pulveris sāktu degt, uguns izietu cauri saskares caurumam un aizdedzinātu šaujampulveri stobrā, tādējādi izšaujot no ieroča. Šis kausiņš tika nosaukts par „Uzliesmojuma pannu”. Vākam virs uzliesmojuma pannas vajadzēja pasargāt pulveri no aizpūšanas vējā vai samirkšanas miglā. 

Vēlākas ieroču aizdedzināšanas sistēmas, kas izmantoja uzliesmojuma pannu, tika izstrādātas, lai automātiski aizdedzinātu šaujampulveri, kad tika nospiesta svira vai mēlīte. Tas tika panākts vai nu ievietojot degoša degļa galu uzliesmojuma pannā vai izmantojot krama un tērauda kombināciju, lai iesviestu dzirksteles uzliesmojuma pannā. Tomēr dažāda tipa šaujamieročos panna tika izmantota savādāk. Piemēram, ja pirms izšaušanas uzliesmojuma panna vienmēr bija atvērta vai tai pašrocīgi bija jātiek atvērtai, tad ierocis bija *snaphance* tipa. Ja, no otras puses, uzliesmojuma pannas vāks palika ciet un šaušanas momentā tika automātiski atvērts, tad ierocis bija kramenīcas tipa.

## Darbības princips

Sākotnēji uzliesmojuma panna tika piestiprināta pie ieroča stobra, bet vēlāk tā tika pārvietota uz ieroča slēdzenes plātni. Uzliesmojuma pannā tiek novietots mazs labi malta šaujampulvera daudzums un aizdedzināts. Tajā brīdī uzliesmojuma pannai jābūt paralēlai pret zemi. Liesmas uzliesmojums virzās cauri saskares caurumam un stobra iekšpusē aizdedzina galveno dzinējmateriāla lādiņu. Pretēji lielgabalam nebija nepieciešams (vai vēlams) ievietot pulveri pašā saskares caurumā. Uzliesmojums viens pats, bez degoša pulvera daļiņu līdzdalības bija pietiekami, lai aizdedzinātu galveno lādiņu.

## Ārējās saites

* Rokas lielgabali un ''Matchlock'' tipa šaujamieroči
Galileo

**Galileo** var būt:
* Galileo Galilejs, itāliešu astronoms, filozofs un fiziķis (1564 — 1642)
* *[[Galileo (starpplanētu zonde)|Galileo]]*, Jupitera zonde
* *[[Galileo (navigācijas sistēma)|Galileo]]*, navigācijas pavadoņu sistēma
Aikido

**Aikido** () ir mūsdienu divcīņas un aizsardzības veids, kas radies Japānā. Aikido izveidoja Morihei Uešiba, balstoties uz dažādu cīņas veidu sintēzi.

## Rašanās

Morihei Uešiba dzimis 1883. gadā Tanabes pilsētā, kas atrodas Vakajamas prefektūrā. Morihei ģimnene bija seno samuraju tradīciju turpinātāji, tāpēc Morihei jau no agras bērnības tika audzināts bušido garā. Morihei bērnībā daudz slimoja, bija fiziski vājš. Tomēr jau tad viņā parādījās dzelžaina izlēmība un neatlaidība — ar dažādu fizisko vingrinājumu palīdzību Morijei ieguva dzelžainu ķermeni un veselību. Stāsta, ka reiz vēl jaunā Morihei acu priekšā svešinieki pazemoja viņa tēvu. Tas mudināja pusaudzi sākt nodarboties ar dažādiem japāņu cīņu mākslu veidiem (bujutsu), vēlmē aizstāvēt tēva godu un pastāvēt pašam.

Ar šiem cīņas veidiem viņš jau bija iepazinies jaunībā.

## Tehnikas

Atsevišķas aikido tehnikas ir vairāk kā 100 gadus vecas. Daudzi meistari, pie kuriem mācījās Uešiba, nomira, tā arī nenododami savas zināšanas par aikido nākamajām paaudzēm.

Skolotājs Uešiba mācījās šādus stilus:

1. Dziudžitsa-Kito skola (1901), skolotāja Tokusaburo Tojavi vadībā

2. Paukošanās ar zobeniem — Jagju skola (1903), skolotāja Masakacu Nakai vadībā

3. Džiudžitsa—Daito skola (1911—1916), skolotāja Sakaku Takedi vadībā

4. Džiudžitsa—Sikkage skola (1922)

5. Paukošanās ar durkļiem (1924)

Līdztekus visam šim Uešiba ieguva reliģisko un filozofisko izglītību.

Pats vārds "aikido" apvieno sevī trīs elementus: AI — harmonija, KI — dzīvības enerģija, DO — ceļš, metode.

## Ārējās saites
* Latvijas Aikido Asociācija 
* Aikido pirmsākumi
Francis Šmits

**Francis Šmits** (, dzimis , miris ) bija austriešu komponists, čellists un pianists.

Dzimis Presburgā (tagad Bratislava). Studējis Vīnes konservatorijā (mūzikas teoriju pie Bruknera). Spēlējis čellu Vīnes simfoniskajā orķestrī (bieži Mālera vadībā). No 1914. gada — klaviermūzikas pasniedzējs Vīnes konservatorijā, kura tika pārsaukta par Vīnes Mūzikas un mākslas universitāti. No 1925. gada — tās direktors, no 1927. līdz 1931. gadam — rektors. Pēc anšlusa nacistu godāts par ievērojamāko Ostmarkas komponistu. Miris 1939. gadā.

Divu operu (*Notre Dame* (1902—4), *Fredigundis* (1916—21)), oratorijas *Das Buch mit sieben Siegeln*, kantātes *Deutsche Auferstehung*, četru simfoniju, divu klavierkoncertu autors. Rakstījis arī kamermūziku, ērģeļmūziku un klaviermūziku.

## Ārējās saites
Šmits

**Šmits** (, no *Schmied*  — 'kalējs'; sieviešu dzimtē **Šmite** vai **Šmita**) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Alberts Šmits (2007) — latviešu hokejists;
* Alfreds Šmits (*Alfred Schmidt*; 1898—1972) — igauņu svarcēlājs; 
* Anatolijs Šmits (1941—1998) — latviešu šahists;
* Braiens Šmits, (*Brian Schmidt*; 1967) — ASV—Austrālijas astrofiziķis;
* Didzis Šmits, (1975) — latviešu uzņēmējs, lobists un politiķis;
* Edmunds Šmits (1902—1984) — latviešu mācītājs;
* Eižens Šmits (*Eugen Schmidt*; 1862—1931), dāņu sporta šāvējs, vieglatlēts un virves vilkšanas pārstāvis, olimpiskais čempions virves vilkšanā;
* Emīlija Šmite (1899—1977) — latviešu šahiste;
* Ēriks Šmits, (*Eric Schmidt*; 1955) — ASV uzņēmējs;
* Ēriks Emanuēls Šmits (*Éric-Emmanuel Schmitt*; 1960) — Beļģijas rakstnieks un dramaturgs;
* Ernests Šmits (1898—1965) — latviešu virsnieks;
* Francis Šmits, (*Franz Schmidt*; 1874—1939) — Austrijas komponists;
* Franks Šmits (*Frank Schmidt*; 1974) — vācu futbolists un treneris;
* Frīdrihs Šmits (*Friedrich Schmidt*, *Фёдор Шмидт*; 1832—1908) — Krievijas ģeologs, paleontologs un botāniķis; 
* Gatis Šmits (1973) — latviešu režisors;
* Gustavs Šmits (*Gustav Schmidt*; 1857–1936) — vācbaltiešu jurists un sabiedriskais darbinieks;
* Helmūts Šmits, (*Helmut Schmidt*; 1918—2015) — vācu politiķis;
* Kārlis Šmits, (*Carl Schmidt*; 1822—1894) — vācbaltiešu farmaceits;
* Kārlis Šmits (*Carl Schmitt*, 1888—1985) - vācu jurists;
* Luijs Šmits (1907—1985) — latviešu aktieris;
* Māris Šmits (1951—2023) — latviešu  regbija spēlētājs un treneris;
* Mārtens Šmits, (*Maarten Schmidt*; 1929—2022) — nīderlandiešu astronoms;
* Oto Šmits, (*О́тто Шмидт*; 1891—1956) — krievu zinātnieks un polārpētnieks;
* Pāls Šmits, (*Schmitt Pál*; 1942) — ungāru paukotājs un politiķis, Ungārijas prezidents;
* Pauls Šmits (*Paul Schmidt*; 1916—1984) — Igaunijas, Vācijas, ASV šahists un ķīmiķis;
* Pēteris Šmits (1869—1938) — latviešu sinologs, valodnieks un etnogrāfs;
* Rolands Šmits (1995) — latviešu basketbolists
* Voldemārs Šmits (1918—1975) — latviešu basketbolists.

## Skatīt arī
* Šmids
* Smits
Maribora

**Maribora** () ir Slovēnijas otrā lielākā pilsēta. Tā atrodas valsts ziemeļaustrumos pie Austrijas robežas Dravas upes krastos.
Maribora 2012. gadā ieguva Eiropas kultūras galvaspilsētas statusu.

Mariborā aug vecākais vīnkoks pasaulē (tas ir vairāk kā 400 gadu vecs).

## Vēsture

Rakstos Marburga (Mariboras vācu nosaukums) pirmoreiz minēta 1204. gadā, kad pie 1164. gadā celtās pils radās apmetne. 1254. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības. 1532. un 1683. gadā izturējusi turku aplenkumu, Maribora gadsimtiem bijusi Hābsburgu pilsēta. Vēl pirms Pirmā pasaules kara lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju bija vācieši (austrieši).

Pēc Pirmā pasaules kara Mariboru par savu teritoriju deklarēja gan Austrija, gan Serbu, horvātu un slovēņu karaliste (Dienvidslāvija). 1919. gada 27. janvārī pilsētu ieņēma dienvidslāvu spēki Rūdolfa Maistera vadībā, un Maribora bez referenduma iekļāvās Dienvidslāvijas valstī. Otrā pasaules kara laikā pilsēta cieta Sabiedroto uzlidojumos. Pilsētas atlikušie vācu iedzīvotāji izbrauca (tika padzīti) tūlīt pēc Otrā pasaules kara. Kopš 1991. gada Maribora ir neatkarīgās Slovēnijas pilsēta.

## Cilvēki
Mariborā dzimuši:

* Jans Muršaks (*Jan Muršak*, 1988) - hokejists
* Vilhelms fon Tegethofs (*Wilhelm von Tegetthoff*, 1827-1871) - admirālis

## Atsauces

## Ārējās saites
Vilhelms fon Tegethofs

**Vilhelms fon Tegethofs** (*Wilhelm Freiherr von Tegetthoff*, *1827. gada 23. decembrī Marburgā (tagad Maribora), †1871. gada 7. aprīlī Triestē) - Austroungārijas admirālis. Tiek uzskatīts par vienu no spējīgākajiem XIX gadsimta jūras spēku komandieriem. Ieviesa jaunus elementus jūras kauju taktikā.

Dzimis Marburgā (tagad Maribora Slovēnijā). Mācījās jūras kara akadēmijā Venēcijā.

Piedalījās Otrajā Šlēzvigas karā (Helgolandes kaujā), par ko ieguva admirāļa pakāpi, kā arī Austriešu-prūšu karā (cīņās pret Itālijas floti). Kopš 1868. gada reorganizēja Austroungārijas kara floti.

1910. gadā Austroungārija uzbūvēja drednautu, kurš tika nosaukts Tegethofa vārdā.

## Literatūra
* Joan Haslip, *The Crown of Mexico*. New York: Holt, Rinehart and Winston, 1971.
* Alan Palmer, *Twilight of the Habsburgs. The Life and Times of the Emperor Francis Joseph.* New York: Grove Press, 1994. 
* George Richard Marek, *The Eagles Die. Franz Joseph, Elisabeth, and their Austria.* New York: Harper & Row, 1974.
* Anthony Sokol, *The Imperial and Royal Austro-Hungarian Navy.* Annapolis: U.S. Naval Institute, 1968.
* Klaus Müller: *Tegetthoffs Marsch in die Nordsee. Oeversee, Düppeler Schanzen, Helgoland im deutsch-dänischen Krieg*, Verlag Styria, Graz 1991, 
* Christian Ortner: *Der Seekrieg in der Adria 1866*, in *Viribus Unitis*, Jahresbericht 2010 des Heeresgeschichtlichen Museums. Wien 2011, pp. 100–124, .
* Ulrich Schöndorfer: *Wilhelm von Tegetthoff*, Berglandverlag, Wien 1958.
* Peter Handel-Mazzetti, Hans Hugo Sokol: *Wilhelm von Tegetthoff. Ein großer Österreicher*, OÖ Landesverlag, Linz 1952.
## Ārējās saites
Marburga

**Marburga** () ir sena pilsēta Hesenē, Vācijā pie Lānas upes. Ievērojama ar savu viduslaiku arhitektūru un vienu no slavenākajām universitātēm Vācijā — Marburgas Universitāti.

## Vēsture
Zināms, ka Marburga bijusi pilsēta jau 1140. gadā, kad tā bija Tīringenes markgrāfu īpašums. Par Marburgas aizgādni tiek uzskatīta Sv. Ungārijas Elizabete (*Elisabeth von Thüringen*, *Szent Erzsébet*), kura 1228. gadā izvēlējās Marburgu par savu rezidenci. No 1264. līdz 1605. gadam Marburga līdz ar Kaseli bija Hesenes galvaspilsēta. Marburga savu nozīmību zaudēja pēc Trīsdesmitgadu kara (1618-1648), kad pilsēta un tās apkārtne zaudēja divas trešdaļas no iedzīvotājiem.

1529. gadā Hesenes landgrāfs Filips I pilsētā nodibināja Marburgas Universitāti — pirmo protestantu universitāti pasaulē. Marburga ir viena no piecām klasiskajām Vācijas universitātēm (pārējās ir Freiburga, Getingene, Heidelberga un Tībingene). Sevišķi pazīstama Marburgas Universitāte ir teoloģijā, filozofijā un dabaszinātnēs.

18. gadsimtā, romantisma laikmetā, pilsētā darbojās brāļi Grimmi, daudzas pasakas tika savāktas tieši Marburgas apkārtnē, piemēram, Lānas pretējā krastā ir Švalmas apvidus (*Schwalm*), kurā jaunu meiteņu apģērba sastāvdaļa ir sarkana cepurīte.

1866. gadā pēc prūšu-austriešu kara Marburga kopā ar Heseni-Kaseli iekļāva Prūsijas Karalistes sastāvā.

No 1860. gadu beigām Marburgas Universitātē attīstījās neokantisma Marburgas skola (Hermanis Koens, Pauls Natorps, Ernsts Kasīrers un Rīgā dzimušais Nikolajs Hartmanis).

 vicekanclers Francis fon Pāpens Marburgā teica Marburgas runu, kura bija pēdējā publiskā, oficiālā runa pret nacismu Vācijā pēc Hitlera nākšanas pie varas. 1945. gada aprīlī Marburgas Sv. Elizabetes katedrālē tika apglabāts Vācijas prezidents Pauls fon Hindenburgs.

Pilsētas vārdā nosaukts Marburgas vīruss, kas atklāts 1967. gadā, kad ar to pilsētā inficējās 31 cilvēks.

## Cilvēki
Marburgā dzimuši:

* Filips I (*Philipp I.*, 1504-1567) — Hesenes landgrāfs
* Hanss Georgs Gadamers (*Hans-Georg Gadamer*, 1900-2002) — filozofs

## Atsauces

## Ārējās saites
Janezs Janša

**Janezs Janša** (slovēņu: *Janez Janša*, dzimis **Ivans Janša** (*Ivan Janša*) 1958. gada 17. septembrī Ļubļanā) ir slovēņu politiķis, trīs reizes bijis Slovēnijas premjerministrs. Slovēnijas Demokrātiskās partijas (*Slovenska demokratska stranka*) līderis.

Studējis militārās zinības. Kopš 1980. gadu vidus rakstos kritizēja Dienvidslāvijas Tautas armiju. 1988. gadā tiesāts it kā par militāro noslēpumu izpaušanu.

Desmitdienu kara laikā bija Slovēnijas aizsardzības ministrs. Slovēnijas premjerministra amatu ieņēma no 2004. līdz 2008. gadam, no 2012. līdz 2013. un no 2020. līdz 2022. gadam.

## Ārējās saites
Jože Plečniks

**Jože Plečniks** (*Jože Plečnik*, dzimis 1872. gada 23. janvārī Ļubļanā, miris 1957. gada 7. janvārī Ļubļanā) bija slovēņu arhitekts.

No 1894. līdz 1897. gadam studēja Vīnē pie arhitekta Oto Vāgnera. Kopš 1911. gada darbojās Prāgā, bet kopš 1921. gada — dzimtajā Ļubļanā.

Plečnika projektētās celtnes uzceltas Vīnē, Prāgā, Belgradā, bet īpaši daudz — Ļubļanā. Darbos negaidītā lietojumā un proporcijās izmantoti klasiskās arhitektūras elementi. XX gadsimta 70. un 80. gados Plečniks gandrīz tika aizmirsts, tomēr gadsimta beigās, saistībā ar postmodernisma attīstību, viņa darbi kļuva slaveni. Ir uzskats, ka Plečniks bijis viens no pirmajiem postmodernistiem arhitektūrā.

Jože Plečniks attēlots uz Slovēnijas 500 tolāru naudaszīmes.

## Ārējās saites

* Par Plečniku
Juris Laizāns

**Juris Laizāns** (dzimis  Rīgā) ir bijušais Latvijas futbola izlases pussargs. Latvijas izlasē Laizāns ir aizvadījis 113 spēles, tajās gūstot 15 vārtus. 2004. gadā piedalījās Eiropas čempionātā Portugālē, bet 2005. gadā kopā ar Maskavas CSKA ieguvis UEFA kausu. 2002. gadā Laizāns tika atzīts par Latvijas gada labāko futbolistu.

## Spēlētāja karjera

Savu futbolista karjeru Laizāns iesāka z/s "Beikas", "Daugava-Juniors" un "FK Tukums" sastāvā, bet viņa pirmā profesionālā komanda bija Skonto FC. Karjeras sākumā Laizāns bija malējais aizsargs, šajā postenī arī debitējot Latvijas izlasē 19 gadu vecumā spēlē pret Gruzijas izlasi. 1999. gadā Laizāns jau nostiprinājās Latvijas izlases pamatsastāvā, kā arī kļuva par vienu no Skonto FC līderiem.

2000. gadā Skonto galvenais treneris Aleksandrs Starkovs Laizānu pārkvalificēja par centra pussargu. Laizāns nospēlēja tik labu sezonu, ka 2001. gada sākumā Laizānu par 3,9 miljoniem dolāru no Skonto FC nopirka viens no Krievijas spēcīgākajiem klubiem Maskavas CSKA. 2002. gadā Laizāns CSKA sastāvā kļuva par Krievijas vicečempionu un Krievijas kausa ieguvēju. Arī Latvijas izlasē Laizāns kļuva par vienu no līderiem. Pēc 2003. gadā izcīnītā Krievijas čempiona titula izcīnīšanas, CSKA nopietni pastiprināja savu sastāvu, līdz ar to Laizānam kļuva aizvien grūtāk iekļūt pamatsastāvā.

2005. gadā Laizāns kļuva par pirmo Latvijas futbolistu, kas ieguvis kādu no Eiropas klubu turnīru kausiem, kopā ar CSKA triumfējot UEFA kausa izcīņā. 2005. gada vidū Laizānu izīrēja uz citu Krievijas Premjerlīgas klubu Maskavas "Torpedo", bet 2006. gadā uz FC Rostov.

2007. gada janvārī Juris Laizāns nonāca Premjerlīgas jaunpienācējas Krasnodaras "Kubaņ" sastāvā, bet 2008. gada sezonā Laizāns spēlēja Jaroslavļas "Šiņņik" komandā.

2008. gada sezonā pievienojās Olimps/RFS komandai, bet vasarā devās nesekmīgos jauna kluba meklējumos, līdz pievienojās FK Ventspils, kuri bija iekļuvuši UEFA Eiropas Līgas grupu turnīrā.

2010. gada martā Laizāns pievienojās Skonto FC, kurā pavadīja sezonas pirmo pusi. Jūlija beigās viņš atgriezās Krievijā, kad pievienojās 1. līgas klubam Belgorodas "Saļut".

Arī 2011. gada sezonu Laizāns uzsāka Skonto FC. Jūlija beigās viņš pievienojās Krievijas 1. līgas tabulas lejasgala klubam Voroņežas "Fakel". Pēc vienas sezonas Voroņežā Laizāns atkal atgriezās Skonto sastāvā, kur aizvadīja savas pēdējās divas sezonas karjerā. 2014. gada aprīlī Laizāns paziņoja par karjeras beigām, uzsākot spēlētāju selekcijas darbu Krievijas Premjerlīgas klubā "Krasnodar".

## Sasniegumi
* Latvijas čempions - 5 (1997-2000, 2010)
* Latvijas kausa ieguvējs - 2 (1998, 2000)
* Latvijas gada labākais futbolists - 2002
* Krievijas čempions - 2004
* Krievijas kausa ieguvējs - 2005
* UEFA kausa ieguvējs - 2005

## Atsauces

## Ārējās saites
Andrejs Rubins

**Andrejs Rubins** (dzimis  Rīgā, miris ) bija Latvijas futbola izlases pussargs. Latvijas izlasē Rubins aizvadīja 117 spēles, gūdams 9 vārtus. Rubins kopā ar izlasi piedalījās 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā Portugālē.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1978. gadā, bērnību pavadīja Vecmīlgrāvī.
Futbolista karjeru Rubins sāka 1996. gadā FK Auda sastāvā Latvijas 2. līgā. 1997. gadā pievienojās Zviedrijas augstākās līgas klubam *[[Östers IF]]*, kurā aizvadīja 11 spēles. Jau nākamajā gadā Rubins atgriezās Latvijā Skonto FC komandā, kuras sastāvā trīs reizes uzvarēja Latvijas čempionātā, kā arī divreiz ieguva Latvijas kausu. Latvijas izlasē Rubins debitēja 20 gadu vecumā 1998. gada 10. novembrī pārbaudes spēlē pret Tunisiju. Kopš tā laika Rubins bija stabils Latvijas izlases kreisās malas pussargs, un viņš aizvadīja visvairāk spēļu no visiem Latvijas futbola izlases futbolistiem 21. gadsimtā. Rubinam ilgu laiku piederēja Latvijas izlases rekords pēc kārtas aizvadīto spēļu skaita ziņā (59 spēles).  to pārspēja Andrejs Cigaņiks.

2000. gada beigās Rubins kopā ar izlases vārtsargu Aleksandru Koliņko devās uz Anglijas klubu *[[Crystal Palace FC|Crystal Palace]]*. Anglijā Rubins aizvadīja dažas ļoti veiksmīgas spēles, to skaitā Līgas kausa izcīņas spēli pret *[[Liverpool FC|Liverpool F.C.]]*, kurā Rubins guva izšķirošos uzvaras vārtus, tā izpelnoties uzmanību visā Anglijas futbola sabiedrībā. Tomēr šeit viņam neizdevās nostiprināties, tādēļ 2003. gadā Rubins devās uz Krievijas Premjerlīgas klubu *[[Jaroslavļas "Šiņņik"|Šiņņik]]*. Klubā Rubins aizvadīja divas veiksmīgas sezonas, līdz 2005. gadā pārgāja uz tobrīd Aleksandra Starkova trenēto Maskavas ''Spartak'', kurā nespēja nostiprināties un aizvadīja tikai 5 spēles, tādēļ 2006. gada sezonā atkal atgriezās *Šiņņik* sastāvā.

2007. gadā viņu izīrēja Liepājas Metalurgam, kura sastāvā uzsāka arī 2008. gada sezonu. Pēc pussezonas Rubins no "Metalurga" tika atlaists, bet jūnijā noslēdza līgumu ar Azerbaidžānas komandu *[[Keşla FK|Inter]]*.

Pēc divām sezonām *Inter* sastāvā un čempiontitula iegūšanas 2010. gadā Rubins pārcēlās uz citu Azerbaidžānas klubu — *[[Qarabağ FK|Qarabağ]]*, bet 2011. gada septembrī pievienojās vēl citam Azerbaidžānas klubam Zakatalas "Simurq". 2013. gada 13. martā Rubins paziņoja par futbolista karjeras beigšanu.
Vēlāk trenēja Ikšķiles bērnu futbola komandu, bija treneru štāba "Ogre" sastāvā. 2019. gadā kļuva par FK Auda galveno treneri, 2022. gadā par Jūrmalas "Spartaka" treneri.

Miris 2022. gada 1. augustā.

## Grāmata
2022. gada 4. martā tika prezentēta ar Latvijas Futbola federācijas atbalstu izdota Askolda Uldriķa un Andreja Rubina kopīga grāmata par Andreja Rubina biogrāfiju — "Es sēdēju tikai vienreiz".

## Sasniegumi
* Latvijas čempions — 3 (1998.—2000.)
* Latvijas kausa ieguvējs — 2 (1998., 2000.)
* Azerbaidžānas čempions — 1 (2010.)

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Gilis

**Jānis Gilis** (dzimis , miris ) bija pirmais atjaunotās Latvijas futbola izlases galvenais treneris laika posmā no 1992. līdz 1997. gadam.

Gilis laika posmā no 1965. līdz 1969. gadam spēlēja FK Daugavas sastāvā, līdz 1969. gadā kļuva par treneri. Bijis arī Daugavas meistarkomandas trenera palīgs no 1977.-1979. gadam. Vēlāk Jānis Gilis bija Rīgas futbola skolas treneris, FK Pārdaugavas dublieru treneris, līdz 1991. gada beigās kļuva par pirmo Latvijas futbola izlases galveno treneri pēc neatkarības atjaunošanas. Pirmo spēli Latvijas izlasē aizvadīja 1992. gada 8. aprīlī pret Rumānijas izlasi (0:1). Jāņa Giļa vadībā Latvijas futbola izlase piedalījās divos Pasaules čempionātu, kā arī vienā Eiropas čempionāta atlases turnīrā. Pirmajos gados mazpieredzējušajai izlasei klājās grūti, tomēr Jāņa Giļa vadībā tā izcīnīja vairākas izcilas uzvaras (1:0 pret Ziemeļīriju, 3:2 pret Austriju), kā arī vēsturiskus neizšķirtus (0:0 pret Spāniju un Dāniju). Piecas spēles Latvijas izlasē aizvadīja arī Jāņa Giļa dēls Gints. 1997. gada beigās Gilis beidza darbu pie izlases stūres, jo nespēja vienoties ar Latvijas Futbola federāciju. 90. gados Jānis Gilis trenēja arī Liepājas Metalurgu, bet 1999. gadā FK Rīga, kas savā pirmajā sezonā izcīnīja Latvijas kausu. Eiropas futbola sabiedrību Gilis ar Latvijas izlasi pārsteidza jau 1992. gadā, kad Pasaules čempionāta kvalifikācijas turnīrā neizšķirti Latvija nospēlēja ar toreizējo Eiropas čempioni Dāniju, kā arī ar Spāniju. Labā atmiņā līdzjutējiem noteikti ir arī cienīgā spēkošanās ar tādām spēcīgām komandām kā Skotija, Zviedrija, Īrija, Ziemeļīrija, Portugāle un Austrija. 2000. gada 13. septembrī Jānis Gilis nomira, tā arī nesagaidījis sava lolojuma Latvijas izlases iekļūšanu kādā finālturnīrā, kas notika 2004. gadā, kad Latvija spēlēja Eiropas čempionātā.

Apglabāts Rīgas 1. Meža kapos.

Latvijas izlasi vadījis 61 spēlē (16 uzvaras, 11 neizšķirti, 34 zaudējumi, vārtu attiecība 52:85).

## Ārējās saites
Frics Pregls

**Frics Pregls**, arī **Frideriks Pregls** (*Fritz Pregl, Friderik Pregl*) (dzimis 1869. gada 3. septembrī Ļubļanā, miris 1930. gada 13. decembrī Grācā) bija slovēņu izcelsmes austriešu ķīmiķis.

Studējis Grācā, kur pavadījis lielāko daļu no mūža, mācījies arī Vācijā pie Ostvalda un Fišera, strādājis arī Insbrukā. 1905. gadā atgriezās Grācā. 1923. gadā saņēma Nobela prēmiju ķīmijā par organisko vielu mikroanalīzes metodes atklāšanu.

## Ārējās saites

* Frica Pregla lapa Nobela prēmijas mājaslapā (angliski)
Espo

**Espo** (, ) ir Somijas otrā lielākā pilsēta. Atrodas uz rietumiem no Helsinkiem un ietilpst Helsinku aglomerācijā.

Espo ir jauna pilsēta, kas strauji attīstās. Tai nav izteikta centra, un tā sastāv no atsevišķām daļām - Espo Centrs (*Espoon keskus*), Esponlahti (*Espoonlahti*), Kalajervi (*Kalajärvi*), Kauklahti (*Kauklahti*), Lepenvāra (*Leppävaara*), Matinkile-Olari (*Matinkylä-Olari*) un Tapiola (*Tapiola*).

Espo atrodas lto universitāte (*Teknillinen korkeakoulu*) un Somijas Tehnoloģiskās pētniecības centrs (*Valtion teknillinen tutkimuskeskus*). Šeit galvenās mītnes izvietojuši daudzi uzņēmumi, piemēram, *[[Fortum]]*, *[[KONE]]*, *[[Neste]]*, *[[Nokia]]*, *[[TietoEVRY]]*.

## Vēsture
Espo vārds pirmoreiz rakstos minēts 1431. gadā. Līdz XX gadsimta 40. gadiem Espo bija neliels ciematiņš, kad attīstoties tuvējiem Helsinkiem, arī Espo strauji sāka augt.

## Cilvēki
Espo dzimuši:
* Jirki Jervilehto (*Jyrki Järvilehto*), *[[Formula 1]]* pilots (dzimis 1966. gadā)
* Jonsu, īstajā vārdā Johanna Salomā (*Johanna Salomaa*) — mūziķe un dziedātāja (dzimis 1984. gadā)
* Aleksi Laiho (*Alexi Laiho*), mūziķis (dzimis 1979. gadā)
* Peka Lundmarks (*Pekka Lundmark*), Somijas uzņēmējs (dzimis 1963. gadā)
* Kimi Reikenens (*Kimi Räikkönen*), *[[Formula 1]]* pilots (dzimis 1979. gadā)

## Sports
* FC Honka Espoo (futbola klubs).
* Tapiolan Urheilupuisto stadions (ietilpība: 6000).

## Atsauces

## Ārējās saites
Āzijas Futbola konfederācija

**Āzijas Futbola konfederācija** (**AFC**; *Asian Football Confederation*) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Āzijā. AFC ir viena no 6 FIFA kontinentālajām federācijām. AFC tika dibināta 1954. gadā Manilā, Filipīnās. Galvenā mītne atrodas Kualalumpurā, Malaizijā. AFC ietilpst gandrīz visas Āzijas valstis, izņemot Kipru, Izraēlu, Turciju, Azerbaidžānu, Gruziju, Armēniju un Kazahstānu, kuras ir UEFA locekles, savukārt AFC sastāvā 2006. gadā iestājās bijusī OFC locekle Austrālija. AFC galvenie organizētie turnīri ir Āzijas Kauss futbolā, kurā sacenšas izlases, kā arī AFC Čempionu Līga, kurā piedalās spēcīgākie Āzijas kontinenta klubi.

## AFC izlases Pasaules kausā

* 1930 — *nav*
* 1934 — *nav*
* 1938 — Nīderlandes Austrumindija
* 1950 — *nav* (Indija kvalificējās, taču nepiedalījās)
* 1954 — Dienvidkoreja
* 1958 — *nav*
* 1962 — *nav*
* 1966 — Ziemeļkoreja
* 1970 — Izraēla (šobrīd UEFA)
* 1974 — Austrālija (tobrīd OFC)
* 1978 — Irāna
* 1982 — Kuveita
* 1986 — Dienvidkoreja, Irāka
* 1990 — AAE, Dienvidkoreja
* 1994 — Dienvidkoreja, Saūda Arābija
* 1998 — Dienvidkoreja, Irāna, Japāna, Saūda Arābija
* 2002 — Dienvidkoreja, Japāna, Ķīna, Saūda Arābija
* 2006 — Austrālija (tobrīd OFC), Dienvidkoreja, Irāna, Japāna, Saūda Arābija
* 2010 — Ziemeļkoreja, Austrālija, Dienvidkoreja, Japāna
* 2014 — Dienvidkoreja, Japāna, Austrālija, Irāna
* 2018 — Irāna, Dienvidkoreja, Japāna, Saūda Arābija, Austrālija
* 2022 — Katara (rīkotāji), Irāna, Dienvidkoreja, Saūda Arābija, Japāna, Austrālija

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Jirki Jervilehto

**Jirki Juhani Jervilehto** (), sacensībās pazīstams kā **JJ Lehto** (dzimis , Espo, Somijā) ir Somijas sacīkšu pilots, zināms kā Formula 1 un Lemānas 24 stundu sacīkšu pilots. 

Jirki F1 piedalījās no . līdz . gadam. Viņš bija Kekes Rosberga protežē un tieši Rosbergs ieteica Jervilehto izmantot viegli izrunājamu pseidonīmu, kā agrāk to izdarīja pats Rosbergs (Keke ir vārda Keijo saīsinājums). Uz goda pjedestāla viņš kāpa vienu reizi. Viņa lielākie panākumi gan nesaistās tieši ar šo sacīkšu klasi, jo soms divkārt ir uzvarējis slavenajās Lemānas sacīkstēs, pirmo reizi 1995. gadā (pirmajā gadā pēc F1) kopā ar Janiku Dalmā un Masanori Sekiju un otro reizi tieši pēc desmit gadiem, 2005. gadā kopā ar Marko Verneru un Tomu Kristensenu. Viņš ir beidzis savu karjeru un pašlaik strādā par ekspertu-komentētāju savā dzimtenē, Somijā. Viņš to sāka darīt vēl pirms karjeras beigām, 2001. gadā.
Aleksi Laiho

**Aleksi Laiho** (*Alexi Laiho*, dzimis 1979. gada 8. aprīlī Espo - 2020. gada 29. decembris Helsinki) bija somu mūziķis. Grupas *[[Children of Bodom]]* dibinātājs, ģitārists un vokālists, kā arī grupas *[[Sinergy]]* soloģitārists. Savas karjeras laikā gan arī īslaicīgi piedalījies vairākos citos muzikālajos projektos.

2004. gadā žurnāls *[[Guitar World]]* Laiho ierindoja visu laiku pasaules labāko ģitāristu Top 100, kā arī pasaules ātrāko ģitāristu Top 50. Viņa izveidotā melodiskā nāves metāla grupa *Children of Bodom* joprojām ir viena no Somijas visu laiku pārdotākajiem mūzikas izpildītājiem, kas tikai Somijā vien pārdevusi aptuveni 250 000 ierakstu.

Ģitāru sācis spēlēt 11 gadu vecumā. 1993. gadā kopā ar skolasbiedru Jaski Ratikaininenu dibinājis grupu IneartheD, kura jau drīz maina nosaukumu uz *[[Children of Bodom]]*. 1997. gadā sācis spēlēt arī soloģitāru grupā Sinergy. Sadarbojies arī ar tādām grupām kā Impaled Nazarane, Hypocrisy u.c.

2002. gadā aprecējies ar savu draudzeni un grupas Sinergy dibinātāju, amerikāņu mūziķi Kimberliju Gossu. Lai gan laulība tika šķirta jau 2004. gadā, abi palikuši tuvi draugi līdz pat Laiho nāvei. Pēdējos trīs gadus bijis precējies ar austrālieti Kelliju Raitu. Miris 2020. gada decembrī pēc ilgstošām veselības problēmām.

## Ārējās saites
* Children of Bodom un Aleksi Laiho fanulapa (vāciski un angliski)
Larss Ālforss

thumb|220px|Larss Ālforss

**Larss Valerians Ālforss** (*Lars Valerian Ahlfors*, dzimis  Helsinkos, miris  Pitsfīldā, Masačūsetsā) bija zviedru izcelsmes Somijas matemātiķis. 1936. gadā apbalvots ar Fīldsa prēmiju.

Ālforsam ir nopelni Rīmaņa virsmu pētījumos un kompleksajā analīzē.

Dzimis Helsinkos inženiera ģimenē, mācījās Helsinku Universitātē. 1935. gadā devās uz Hārvarda Universitāte. 1938. gadā atgriezās Somijā. Tomēr līdz ar kara sākumu devās vispirms uz Šveici, bet 1945. gadā — atpakaļ uz Hārvarda Universitāti, kur pasniedza līdz pensijai 1977. gadā.

Ālforsa grāmata *Complex Analysis* (1953) ir standarta mācību literatūra kompleksajā analīzē. Izdevis arī *Riemann surfaces* (1960) un *Conformal invariants* (1973).

## Ārējās saites

* Ālforsa biogrāfija
Tarja Halonena

**Tarja Kārina Halonena** (; dzimusi , Helsinkos, Somijā) ir bijusī Somijas prezidente (2000—2012). 2006. gadā viņa tika ievēlēta uz otro termiņu. Līdz ievēlēšanai par prezidenti bija Somijas Sociāldemokrātiskās partijas biedre. Pirmā sieviete Somijas prezidenta amatā.

## Ieņemtie amati
* Somijas Soiāldemokrātiskās partijas biedre (1971—2000)
* Premjerministra parlamentārā sekretāre (1974—1975)
* Helsinku pašvaldības deputāte (1977—1996) 
* Parlamenta deputāte (1979—2000)
* Sociālo lietu un veselības aizsardzības ministre (1987—1990) 
* Ziemeļvalstu sadarbības ministre (1989—1991) 
* Tieslietu ministre (1990—1991) 
* Ārlietu ministre (1995—2000) 
* Somijas prezidente (2000—2012)

## Ārējās saites
CONCACAF Zelta kauss

**CONCACAF Zelta kauss** ir galvenās futbola sacensības Ziemeļamerikas, Centrālamerikas un Karību salu nacionālajām izlasēm, kas ietilpst CONCACAF federācijā.

Laika posmā no 1941. līdz 1961. gadam norisinājās **CCCF čempionāts**, kurā piedalījās tikai Centrālamerikas un Karību salu izlases. 1963. gadā to pārsauca par **CONCACAF čempionātu**, tajā sāka piedalīties arī ASV un Kanādas izlases. Pasaules kausa kvalifikācijas turnīra uzvarētāji tika pasludināti par CONCACAF čempioniem.

1991. gadā turnīrs ieguva savu pašreizējo formātu un nosaukumu, kad to pārsauca par *Zelta kausu*. Karību salās un Centrālamerikā notiek atsevišķi kvalifikācijas turnīri, kuru labākās komandas iekļūst finālturnīrā. Katrā Zelta kausa turnīrā piedalās arī viesu komandas no citiem kontinentiem.

## Zelta kausa uzvarētāji

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā tīmekļa vietne
Texas Lightning

**Texas Lightning** ir vācu kvintets no Hamburgas. Viņu mūzika ietver kantriju, popu un Eirovīzijas popu. Grupas dalībnieki ir Olī Dītrihs saukts arī par "Ringouguni" (bungas un vokāls), Džons Flemings Olsens saukts par "Liesmu" (vokāls un ģitāra), Markuss Šmits saukts par "Ātro pirkstu" (elektriskā ģitāra un bandžo), Uve Frencels saukts arī par "draudzīgo"" (bass un vokāls) un austrāliete Džeina Komerforda (vokāls un ukulele).

2006. gada 9. martā Texas Lightning uzvarēja Vācijas Eirovīzijas nacionālajā atlasē ar dziesmu "No No Never" un pārstāvēja Vāciju lielajā Eirovīzijā Grieķijā, Atēnās. Konkursā viņi palika 15. vietā, bet par spīti tam, viņi ar šo dziesmu iekaroja labas pozīcijas Eiropas topos. Vācijas nacionālajā čārtā dziesma vairākas nedēļas noturējās 1. vietā, savukārt Eiropas čārtā tā tika līdz 4. vietai.

## Jaunumi

Grupa patlaban ieraksta jaunu albumu un viena no jaunākajām albuma dziesmām "Septiņi ceļi" ir iekļauta filmas "Winetoons - the legend of the treasure in Silversea" skaņu celiņā! Filma kinoteātros būs redzama Augusta beigās, bet nav zināms vai tiks rādīta arī Latvijā.

## Diskogrāfija
### Albumi
* 2005 "Meanwhile, Back at The Ranch"
### Singli
* 2005 "Like a Virgin"
* 2006 "No No Never"

## Video

Video Youtube.com

## Ārējās saites

Oficiālā mājaslapa 
Oficiālais Fanu klubs
Fanulapa

Vācieši jautā kādēļ Eiropa viņus ienīst...
Kagans

**Kagans** bija valdnieka tituls agrajos viduslaikos tjurku tautām. Mongoļu impērijas "hanu hans". Pirmoreiz minēts ķīniešu hronikās 3. gs. mūsu ērā saistībā ar Centrālāzijas tautu sjanbi. 402. gadā titulu pieņēma žužaņi. No tiem pārņēma avāri un tjurki (no 552. gada), kuri 6. gs. vidū izveidoja pašu lielāko tā laika klejotāju valsti - Tjurku kaganātu.

Eiropā Lielās tautu staigāšanas laikā bija trīs kaganāti: Avāru, Tjurku un Hazāru.

9.-12. gs. kagana titulu pieņēma Kijivas kņazi.

## Skatīt arī
* Hans
* Mongoļu impērijas kaganu uzskaitījums

## Ārējās saites

* Kagans - Vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca.
Āfrikas Futbola konfederācija

**CAF (Confederation of African Football, Āfrikas futbola konfederācija)** ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Āfrikā. CAF ir viena no 6 FIFA kontinentālajām federācijām. Tās galvenie organizētie turnīri ir Āfrikas Nāciju Kauss, kurā sacenšas izlases, kā arī CAF Čempionu Līga, kurā piedalās spēcīgākie Āfrikas kontinenta klubi. Konfederācija tika dibināta 1957. gadā un kopš 1970. gada tai ir garantēta pārstāvniecība Pasaules kausa finālturnīrā. Organizācijā ir 56 dalībvalstis.

## CAF izlases Pasaules kausā

* 1930 — *nav*
* 1934 — Ēģipte
* 1938 — *nav*
* 1950 — *nav*
* 1954 — *nav*
* 1958 — *nav*
* 1962 — *nav*
* 1966 — *nav*
* 1970 — Maroka
* 1974 — Zaira
* 1978 — Tunisija
* 1982 — Alžīrija, Kamerūna
* 1986 — Alžīrija, Maroka
* 1990 — Ēģipte, Kamerūna
* 1994 — Kamerūna, Maroka, Nigērija
* 1998 — DĀR, Kamerūna, Maroka, Nigērija, Tunisija
* 2002 — DĀR, Kamerūna, Nigērija, Senegāla, Tunisija
* 2006 — Angola, Gana, Kotdivuāra, Togo, Tunisija
* 2010 — DĀR, Gana, Kotdivuāra, Nigērija, Kamerūna, Alžīrija
* 2014 — Alžīrija, Nigērija, Kotdivuāra, Gana, Kamerūna
* 2018 — Nigērija, Ēģipte, Senegāla, Maroka, Tunisija
* 2022 — Gana, Kamerūna, Maroka, Senegāla, Tunisija

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Uiguri

**Uiguri** ir tjurku tauta Centrālāzijā. Runā uiguru valodā. Ķīnas Siņdzjanas Uiguru autonomā rajona pamatiedzīvotāji. To skaits Ķīnā ir aptuveni 9 miljoni cilvēku. Dzīvo arī Kazahstānā (229 tūkstoši, 2005. gadā), Kirgizstānā (37 tūkst.), Uzbekistānā (36 tūkst.), Krievijā (ap 3 tūkst., 2002. gadā). Dzīvo arī dažos rajonos Afganistānā, Pakistānā un Indijā.

Ticīgie ir musulmaņi (sunnīti). Līdz 14.—17. gadsimtam uiguri piekopa šamanismu, kristietību un budismu.

Antropologiski uiguri pieder pie eiropeīdās rases ar nelielu mongoloīdo piejaukumu.

## Vēsture
Vārds "uigurs" nozīmē "solidaritāte", "vienotība".

Uiguri ir viena no senākajām tjurku tautām. To senči bija klejotāju ciltis Baikāla ezera apkaimē. Rakstītajos avotos uiguri pirmoreiz pieminēti m.ē. 3. gadsimtā. 5.—8. gadsimtā uiguri ietilpa žužanu kaganātā, vēlāk — Austrumu Tjurku kaganātā.

646. gadā uiguru vadonis Tumidu pasludināja sevi par kaganu. Uiguriem apvienojoties ar kaimiņu ciltīm, kagana Guli Peilo vadībā 744. gadā viņi sagrāva Austrumu kaganātu, kas tajā laikā jau bija novājināts. 745. gadā tika izveidots Uiguru kaganāts. Galvaspilsēta Ordubalika tika dibināta Hangaja kalnos, Orhonas ielejā (tagadējā Mongolijā). 840. bija neražas gads, kā dēļ valstī sākās nesaskaņas. To izmantoja Jeņisejas kirgīzi, kas iebruka Uiguru kaganātā ar 100 tūkstošu lielu karaspēku. Uiguru valsts beidza pastāvēt.

Pēc Uiguru kaganāta sagrāves uiguri pārcēlās uz rietumiem, pamazām pārejot no klejotāju dzīvesveida uz nometnieku dzīvesveidu. Daļa uiguru pārcēlās uz Austrumu Turkestānu un Gaņsu rietumu daļu, kur tika izveidotas divas neatkarīgas valstis — ar centriem Gaņsu un Turfanā. Pirmo iznīcināja tanguti, otrā 12. gadsimtā kļuva par karakitaju vasali, bet 14. gadsimtā tika pievienota Mongolistānai. 17.—18. gadsimta Austrumu Turkestānā bija uiguru valsts, kuru 1760. gadā iekaroja Ķīnas mandžūru valdnieki. 18.—20. gadsimtā lielas uiguru grupas emigrēja uz Vidusāziju (galvenokārt Semirečji, Fergānu).

Ilgā iekarotāju kundzība, sadrumstalotība un citi iemesli noveda pie tā, ka etnonīms "uigurs" gandrīz vairs netika lietots. Uigurus dalīja grupās pēc dzīvesvietas (kašgarliki, jarkendliki, turfanliki, askuliki) vai nodarbošanās (taranči — zemkopji, kas 18. gadsimtā apmetās Ili ielejā). Uiguri tomēr saglabāja etnisko pašapziņu un savu valodu. Kopīgs etnonīms — "uiguri" pieņemts uiguru pārstāvju kongresā Taškentā 1921. gadā. 1955. gadā tika izveidots Siņdzjanas Uiguru autonomais rajons Ķīnā.

Uiguru galvenā nodarbošanās — apūdeņojamā zemkopība, lopkopība, mājamatniecība; daļa uiguru nodarbināti rūpniecībā un tirdzniecībā.

## Skatīt arī
* Siņdzjana

## Atsauces

## Ārējās saites
* Uiguru dilemma — China — informatīva viedoreportāža par uiguriem Ķīnā (angļu val.), YouTube.
Uiguru valoda

**Uiguru valoda**, dažkārt saukta par **jaunuiguru valodu** — tjurku valodu grupas valoda. Uiguru valodā runā uiguri Ķīnā, kā arī Kazahstānā, Kirgizstānā, Uzbekistānā un Turkmenistānā.

## Dialekti
3 galvenie dialekti:
* ziemeļrietumu,
* dienvidu (Hotanas),
* austrumu (Lobnora)

Mūsdienu literārā valoda sākusi veidoties 17. gadsimtā uz ziemeļrietumu dialekta bāzes; ir 2 varianti — Siņdzjanas uiguru literārā valoda (Austrumu Turkestānas) un Vidusāzijas.

## Rakstība
No 1000. gada beigām lietots oriģināls fonogrāfisks uiguru raksts. 11.—12. gadsimtā to aizstāja arābu raksts (daļa uiguru lietoja uiguru rakstu līdz pat 18.—19. gadsimta beigām). Ķīnā no 1965. līdz 1982. gadam lietots arī latīņu raksts, 1983. gadā to aizstāja ar arābu rakstu, pievienojot dažas fonētiskās zīmes.

Vidusāzijā (PSRS) līdz 1930. gadam uiguru rakstībā tika lietots arābu raksts. 1930.—1946. gadam rakstības pamatā bija latīņu alfabēts, no 1946 tika pielāgota kirilica.

## Ārējās saites
Svens Hedīns

thumb|right|250px|Svens Hedīns 1897. gadā
**Svens Hedīns** (*Sven Hedin*; , miris ) bija zviedru ceļotājs.

1886. gadā un 1890.-1891. gadā apceļoja Mezopotāmiju, Persiju un rietumu Turkestānu. 1894.-1897. gadā šķērsoja Pamiru, Takla Makana turksnesi un Kuņluņu līdz ziemeļu Tibetai, ceļojumu pabeidza Pekinā. 1899.-1902. gadā atkal ceļoja gar Tarimu līdz Lobnoram un Tibetai. 1905.-1908. gadā pētīja Bramaputras, Indas un Satledžas izteku rajonu, atklāja Transhimalajus (Gandisišaņu). 1923. gadā ceļoja apkārt pasaulei (Ziemeļamerika, Japāna, Mongolija, Sibīrija). 1927.-1935. gadā pētīja Ķīnu un Mongoliju

## Publikācijas
Latviski izdotas grāmatas:
* Ceļojums pa Tibetu. Rīga, 1924;
* Transhimalajos. Rīga, 1925.

## Ārējās saites
1M Nr.1

**1M**, sērijas numurs **1**, bija kosmiskais aparāts projekta 1M ietvaros - PSRS pirmais (neveiksmīgs) mēģinājums 1960. gadā palaist starpplanētu zondi. Amerikāņu avotos ir sastopams nosaukums "Marsnik-1". Ja lidojums būtu veiksmīgs, tad krievi zondei būtu devuši nosaukumu "Mars-1".

Lidojuma mērķis bija izpētīt starpplanētu telpu starp Zemi un Marsu, pētīt pašu Marsu, pārlidojot Marsu, kā arī izmēģināt sakaru sistēmas situācijās, kad zonde atrodas tālu no Zemes (līdz 300 milj. km).

1M Nr.1 palaišana notika 1960. gada 10. oktobrī ar nesējraķeti Molņija no Baikonuras kosmodroma.
Pēc pacelšanās trešā raķešpakāpe priekšlaicīgi izslēdzās, un zonde sasniedza tikai 120 kilometru augstumu; pēc tam trešā un ceturtā pakāpe kopā ar kosmisko aparatu nokrita atpakaļ Zemes atmosfērā un sadega virs Austrumsibīrijas.

Zonde bija apmēram 2 metrus augsts, cilindrisks objekts pie kura bija piestiprinātas divas Saules baterijas un sakaru antenas. Kosmiskā aparāta masa bija 480 kilogrami. 10 kilogramus no zondes masas aizņēma zinātniskā aparatūra - magnetometrs, plazmas daļiņu detektors, radiometrs, meteorītu detektors un spektroreflektometrs, kura uzdevums bija pētīt ogļūdeņražu izplatību uz Marsa (šādā veidā PSRS zinātnieki cerēja atklāt dzīvības pēdas uz Marsa).
2002. gada FIFA Pasaules kauss

**2002. gada [[FIFA]] Pasaules kauss** notika Dienvidkorejā un Japānā no 31. maija līdz 30. jūnijam. Tas bija pēc skaita 17. Pasaules kausa finālturnīrs. Pirmoreiz Pasaules kauss notika Āzijā, un pirmoreiz to kopā rīkoja divas valstīs. Pirmoreiz turnīrs notika ārpus Eiropas un Amerikas. Pirmoreiz turnīram automātiski kvalificējās trīs izlases (rīkotājvalstis Dienvidkoreja un Japāna, iepriekšējie čempioni Francija).

Par 2002. gada Pasaules čempioniem kļuva Brazīlija, kas finālā ar 2-0 uzvarēja Vāciju.

## Stadioni
Katrai no rīkotājvalstīm bija pa 10 stadioniem, kuros risinājās spēles. Daudzi no stadioniem tika būvēti speciāli Pasaules kausa izcīņai.

### Japāna
* *International Stadium*, Jokohama - 70 000;
* *Saitama Stadium*, Saitama - 63 000;
* *Ecopa Stadium*, Šidzuoka - 50 600;
* *Nagai Stadium*, Osaka - 50 000;
* *Miyagi Stadium*, Mijagi - 49 000;
* *Stadium Big Eye*, Oita - 43 000;
* *Stadium Big Swan*, Ņiigata - 42 300;
* *Sapporo Dome*, Saporo - 42 000;
* *Kashima Soccer Stadium*, Ibaraki - 42 000;
* *Wing Stadium*, Kobe - 42 000.

### Dienvidkoreja
* *World Cup Stadium*, Tegu - 68 014;
* *Sangam Stadium*, Seula - 63 961;
* *Asiad Main Stadium*, Pusana - 55 982;
* *Munhak Stadium*, Inčhona - 52 179;
* *Munsu Cup Stadium*, Ulsana - 43 550;
* *Big Bird Stadium*, Suvona - 43 188;
* *World Cup Stadium*, Kvandžu - 42 880;
* *World Cup Stadium*, Džondžu - 42 391;
* *World Cup Stadium*, Džedžu - 42 256;
* *World Cup Stadium*, Tedžona - 40 407.

## Komandas
Tālāk minētās 32 izlases piedalījās 2002. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā. Trīs no tām, Francija (iepriekšējie čempioni), Japāna un Dienvidkoreja turnīram kvalificējās automātiski. Kvadrātiekavās norādītais skaitlis ir izlases vieta FIFA Pasaules rangā pirms 2002. gada Pasaules kausa sākuma

## Turnīra gaita
Turnīra formāts bija tāds pats kā 1998. gada čempionātā Francijā. Šis turnīrs iegājis vēsturē kā čempionāts, kurā negaidīti ātri izstājās vairākas favorītkomandas. Francijas, Argentīnas un Portugāles izlases neizkļuva no apakšgrupas, izslēgšanas turnīrā mājinieki dienvidkorejieši negaidīti pieveica itāļus un spāņus, tiesa, bija acīmredzams, ka tiesnešu simpātijas ir mājinieku pusē. Čempionāta finālā tikās pārsteidzoši labi spēlējošā Vācija pret šajā čempionātā visās spēlēs uzvarējušo Brazīliju. Finālmačā ar 2-0 uzvarēja brazīlieši, kuru labā abus vārtus guva Ronaldu. Tā Brazīlijas izlase kļuva par pieckārtējiem Pasaules čempioniem.

## Grupu turnīrs

A, B, C, un D grupu spēles notika Dienvidkorejā, bet E, F, G un H - Japānā.

### A grupa

### B grupa

### C grupa

### D grupa

### E grupa

### F grupa

### G grupa

### H grupa

## Izslēgšanas turnīrs

* Labākais futbolists:  Olivers Kāns
* Labākais vārtu guvējs:  Ronaldu
* Labākais vārtsargs:  Olivers Kāns
* Atraktīvākā komanda: 
* Godīgākā komanda: 

Labākie vārtu guvēji
*  Ronaldu - 8
*  Rivaldu - 5
*  Miroslavs Kloze - 5
*  Jons Dāls Tomasons - 4
*  Kristians Vjēri - 4
2MV-4 №3

**2MV-4 №3** bija PSRS starpplanētu zonde, kura kļūmīgi tika palaista un eksplodēja 1962. gada 24. oktobrī. Tā bija plānota Marsa pārlidošanai.

*2MV-4 №3* bija viena no diviem Marsa pārlidojuma zondēm unificēto Marsa un Veneras kosmisko aparātu sērijā 2MV.
Zondes masa bija 89,5 kilogrami.

 17:55:04 UTC startēja nesējraķete Molnija (*8K78*, sērijas numurs *T103-15*) ar *2MV-4 №3*. Pēdējā pakāpe *Blok L* ar tam pievienoto Mēness zondi ar kopējo masu 6500 kg iegāja Zemes orbītā. Pēc tam raķešblokam vajadzēja ievadīt zondi trajektorijā uz Marsu. Marsu bija plānots sasniegt . Palaižot *Blok L* dzinēju, tā degvielas sūknī iesprūda sakarsusī atspere, kurai sākumā bija jāstrādā tukšgaitā vakuuma apstākļos. 17 sekundes pēc pēdējās pakāpes dzinēja iedarbināšanas notika dzinēja turbosūkņa sprādziens. Zondes un raķešbloka 24 fragmenti palika orbītā.

 vairums atlūzu nogāja no orbītas un sadega atmosfērā. Pēdējie fragmenti tika novēroti .

Šī avārija notika Kubas krīzes laikā, un ASV pretraķešu brīdinājuma sistēma uztvēra zondes gabalus kā bīstamus objektus (iespējamās ballistiskās raķetes no PSRS), tādēļ ASV bruņotajos spēkos tika izziņota trauksme, taču diezgan ātri noskaidrojās patiesie trauksmes iemesli.

Sākotnēji šo kosmisko aparātu ASV, nezinot tā īsto nosaukumu, nosauca par *Sputnik 29*, vēlāk — *Sputnik 22*. PSRS publiski tam nedeva nekādu nosaukumu, jo tas nebija veiksmīgi sasniedzis orbītu.

Pēc astoņām dienām, 1. novembrī Marsa virzienā veiksmīgi tika palaists *2MV-4 №4*, kuram tika dots nosaukums Mars-1.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mars 1 (2MV-4 #1, 2) Gunter Dirk Krebs
Mars-1

thumb|right|220px|''Mars-1'' 1964. gadā izdotajā pastmarkā
**Mars-1** jeb **2MV-4 №4** bija PSRS pirmā starpplanētu zonde, kura palaista 1962. gada 1. novembrī Marsa virzienā. Sakari ar zondi tika zaudēti ceļā uz planētu.

*2MV-4 №4* bija viena no divām Marsa pārlidojuma zondēm unificēto Marsa un Veneras kosmisko aparātu sērijā 2MV, kas bija paredzēta Marsa pārlidošanai. Zondes mērķis bija fotografēt Marsa virsmu, pētīt kosmisko radiāciju, Marsa magnētisko lauku un atmosfēras uzbūvi.

Zondes masa bija 89,5 kilogrami. Kosmiskais aparāts bija cilindrisks objekts 3,3 m augstumā un 1,0 m diametrā. Tas sastāvēja no diviem nodalījumiem. Augšējais bija orbitālais modulis 2,7 m garumā ar dzinējsistēmu un vadības sistēmu. Pie tā bija piestiprināta 1,7 m diametra paraboliska šaura virziena antenu, kā arī visvirzienu antena un plata virziena antena. Elektroenerģiju nodrošināja divi saules bateriju paneļi ar 42 ampēru kadmija — niķeļa akumulatoru. Orbitālā moduļa apakšā bija 0,6 m augsts eksperimentu modulis

 2MV-4 №3 tika zaudēts, kad nesējraķetes pēdējā pakāpe *Blok L* uzsprāga.

*2MV-4 №4* tika palaists  16:14:16 UTC ar nesējraķeti Molnija (*8K78*) ar *2MV-4 №3*. Šoreiz raķešbloks *Blok L* darbojās normāli, un zonde tika ievadīta trajektorijā uz Marsu. Drīz sāka kristies spiediens orientācijas sistēmas slāpekļa balonos. Līdz pilnīgai gāzes izplūšanai kosmisko aparātu izdevās iegriezt ap asi, kas vērsta ar saules baterijām uz Sauli. Tas nodrošināja pastāvīgu energoapgādi, bet sakarus ar Zemi varēja nodrošināt tikai ar metra diapazona plata virziena antenu, bet ne ar šaura virziena centimetru diapazona antenu. 2. novembrī zondes palaišana tika paziņota oficiāli, dodot tai nosaukumu *Mars-1*. 15. decembrī laikraksts Pravda publicēja *Mars-1* aprakstu, lai skaitā lidojuma trajektoriju, zondes fotogrāfiju un zinātnisko pētījumu programmu.

Tika noskaidrots, ka slāpekļa izplūšanu izraisīja vārsta nepilnīga aizvēršanās. Vārsts neaizvērās izgatavošanas procesā veiktās lodēšanas laikā kušņiem iekļūstot vārstā.

Sakari ar *Mars-1* tika uzturēti 4 mēnešus. Tika izpildīta 61 radiopārraide un šo sakaru seansu laikā tika saņemti dati par starpplanētu telpu. Kontakts ar zondi tika zaudēts , kad tā atradās 106 miljoni kilometru no Zemes. Pēc aprēķiniem kosmiskais aparāts Marsam palidoja garām   attālumā no planētas. Pēc tam *Mars-1* iegāja heliocentriskā orbītā.

Zonde fiksēja mikrometeorīdu ietriekšanos ar periodu divas minūtes. Šie triecieni notika laikā, kad zonde atradās 6000 līdz 24 000 kilometru no Zemes; līdzīgi novērojumi tika iegūti attālumos no 20 000 000 līdz 40 000 000. Šādu meteorīdu aktivitāti izskaidroja ar Taurīdu plūsmu.
*Mars-1* novēroja arī radiācijas joslas ap Zemi un noteica to stiprumu.

Sākotnēji šo kosmisko aparātu ASV nosauca par *Sputnik 30*, vēlāk — *Sputnik 23*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mars 1 (2MV-4 #1, 2) Gunter Dirk Krebs
Tehniskais progress

**Tehniskais progress** ir tāda tehnikas vai tehnoloģijas pilnveidošanās, kuras rezultātā, atkarībā no konkrētās jomas, pieaug ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas efektivitāte, vai tiek sasniegts kāds cits pozitīvs efekts tautsaimniecībā vai sabiedrībā. Tehniskais progress var attīstīties pakāpeniski - evolūcijas veidā, vai radikāli, kā tehniskā revolūcija (tehniskais apvērsums). Kā vienā, tā otrā gadījumā progresa pamatā ir inovācija. Parasti evolucionārā un revolucionārā tehniskā progresa fāzes secīgi mainās - pēc tehniska apvērsuma seko ilgāka pakāpeniskas tehnikas un tehnoloģijas pilnveidošanās fāze, līdz nobriest priekšnosacījumi jaunam tehniskam apvērsumam. Rezultātā tehniskais progress attīstās nelineāri, viļņveidīgi, jeb tehnoloģisko ciklu veidā.

Tehnoloģiskais cikls, ja to apskata vienkāršotā veidā, parasti sastāv no vairākiem posmiem:
* sākotnēja tehniska ideja;
* idejas praktiska realizācija atsevišķos (eksperimentālos) tehnikas eksemplāros;
* jaunās (pilnveidotās) tehnikas masveida pielietošana (tehnoloģijas pārnese);
* tehnikas morāla novecošanās un tās aizstāšana ar jaunu tehnikas paaudzi.
Inovācijām, cilvēku zināšanām un pieredzei uzkrājoties ilgākā laika posmā, mēdz notikt tik radikālas pārmaiņas visās sabiedrības dzīves jomās, ka tās iezīmē vēsturisku laikmetu nomaiņu. Šādā veidā cilvēce no akmens laikmeta pārgāja bronzas laikmetā, bet no tā dzelzs laikmetā. Ar vēsturiskām laikmetu izmaiņām saistītas arī, piemēram, neolītiskā revolūcija un rūpnieciskā revolūcija.

## Ārējās saites