open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Volmārs fon Fārensbahs

**Georgs Volmārs fon Fārensbahs** (, dzimis , miris ) bija Jaunpilī dzimis karavīrs un politiķis. Poļu ieceltais Livonijas gubernators, karavīrs Trīsdesmitgadu kara laikā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1586. gadā Livonijas karavīra Jirgena fon Fārensbaha ģimenē. Mācījās Tērbatas luterāņu skolā. Poļu—zviedru karā (1600—1629) 1602. gadā iestājās Lietuvas dižkunigaitijas armijā un 1608. gadā tika iecelts par Rīgas pils komendantu. Pēc laulībām ar Mariju Kristīni Hodkeviču pārgāja katolismā. 1611. gadā tika iecelts par Livonijas hercogistes gubernatoru. 

1615. gadā veda slepenas sarunas ar zviedriem par Daugavgrīvas pils atdošanu. Pārgāja Kurzemes hercoga Vilhelma dienestā. Vēlāk poļu armijas sastāvā cīnījās pret turkiem Moldāvijā, kur sagūstīts un līdz 1623. gadam bija ieslodzījumā pie Konstantinopoles. Uzturējās Transilvānijā, bija venēciešu un franču dienestā. 

1632. gadā stājās Bavārijas dienestā, sodīts ar nāvi 1633. gadā par nodevību, vedot sarunas ar zviedriem par Ingolštates atdošanu.

## Ārējās saites
* Volmārs fon Fārensbahs Deutsche Biographie
Gajs Sebastjans

**Gajs Teodors Sebastjans** (; dzimis ) ir Malaizijā dzimis austrāliešu dziedātājs un dziesmu autors.

2003. gadā uzvarējis šova *Australian Idol* pirmajā sezonā. Mūziķa karjeras laikā ir izdevis septiņus studijas albumus, divus EP ierakstus, vienu labāko dziesmu izlasi. Astoņi no viņa albumiem ir ierindojušies Austrālijas albumu topa pirmajā desmitniekā, divi no tiem — pirmajā vietā. 12 Sebastjana izdotie singli iekļuvuši valsts topa pirmajā desmitniekā, 6 no tiem — pirmajā vietā. Viņš ir vienīgais vīrietis Austrālijā, kura seši singli ierindojušies topa pirmajā vietā (ieņem trešo vietu starp visiem Austrālijas māksliniekiem). 24 reizes ticis nominēts ARIA mūzikas balvai, to vairākas reizes ir arī saņēmis.

2015. gadā, Eirovīzijas dziesmu konkursa 60 gadu jubilejas gadā, kļuva par pirmo Austrālijas pārstāvi Eirovīzijas dziesmu konkursa vēsturē. Viņa izpildītā dziesma *Tonight Again* Eirovīzijas finālā ierindojās 5. vietā.

## Diskogrāfija
;Studijas albumi
* 2003: *Just as I Am*
* 2004: *Beautiful Life*
* 2006: *Closer to the Sun*
* 2007: *The Memphis Album*
* 2009: *Like it Like That*
* 2012: *Armageddon*
* 2014: *Madness*

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Fārensbahs

**Fārensbahs** var būt:

* Jirgens fon Fārensbahs (*Jürgen von Fahrensbach*, 1551-1602) — Livonijas karavadonis un politiķis;
* Volmārs fon Fārensbahs (*Wolmar von Fahrensbach*, 1586-1633) — Kurzemes karavadonis un politiķis.
Dakota

**Dakota** var būt:
* Dakota — latviešu kantrimūzikas grupa;
* Dienviddakota () — ASV štats;
* Ziemeļdakota () — ASV štats;

## Cilvēki ar šādu vārdu
* Dakota Faninga (*Dakota Fanning*; 1994) — amerikāņu aktrise.
Žūpu Bērtulis

thumb|Teātra izrādei veltīts piemiņas akmens
**Žūpu Bērtulis** (sākotnēji — **Lustes spēle no zemnieka, kas par muižnieku tape pārvērsts**) ir Aleksandra Johana Stendera lokalizēta luga. Pirmā latviski iespiestā luga.

Lugas pamatā ir dāņu rakstnieka Ludviga Holberga luga "Kalnu Jepe" (*Jeppe paa Bjerget*), kuru Stenders 1790. gadā iztulkojis ar nosaukumu "Lustes spēle no zemnieka, kas par muižnieku tape pārvērsts", turpmākajos izdevumos luga tika nosaukta par "Žūpu Bērtuli". Šī ir joku luga par zemnieku, kas pēc pamošanās no reibuma sevi iedomājas par muižnieku. Darbā īpašs uzsvars likts uz žūpības netikuma apkarošanu.

Luga vispirms bija domāta tikai lasīšanai, tomēr vēlāk tikusi arī uzvesta.  Strēlnieku dārzā celtajā vācu Strēlnieku biedrības vingrošanas zālē *Turnhalle*, Rīgā, ar šīs lugas iestudējumu tika atklāts pirmais latviešu teātris, tas tiek uzskatīts par latviešu profesionālā teātra sākumu. Par lugas iestudējumu "Mājas Viesī" tika rakstīts: "Kas vien šo kumēdiņu stāstu lasījis un pazīst, tas nekavēsies uz skatīšanos nākt".

 tika atklāta teātra izrādei veltīta piemiņas zīme — sarkanbrūns granīta laukakmenī veidota piemiņas zīme. Autors ir tēlnieks Oļegs Skarainis. Akmens ir 2,1 m augsts, 1,3 m plats, 1,5 m biezs. Tika uzstādīta Strēlnieku biedrības ēkas un *Turnhalle* atrašanās vietā, 2000. gadā akmens tika pavērsts pret Kongresu namu.

## Piezīmes

## Atsauces
Postojnas ala

**Postojnas ala** (), vēsturiski arī **Ādelsbergas grota** (, ) ir 20,5 km gara karsta alu sistēma netālu no Postojnas Slovēnijā. Otra garākā alu sistēma valstī, viens no populārākajiem tūrisma objektiem Slovēnijā.

Alu sistēmu izveidojusi Pivkas upe. Pirmoreiz aprakstīta 17. gadsimtā. 1818. gadā, gatavojoties Austrijas imperatora Franča I vizītei, tika atklāts vēl viens alas posms. Nākamajā gadā alas tikušas atvērtas sabiedrībai apskatei. Mūsdienās apskatei ir atvērti 5,3 km alus sistēmas, kas ir garākais tūristu apmeklējumam pielāgotais pazemes labirints.

Alās atrodas stalaktīti, stalagmīti, karsta piltuves, grotas. Grotā "Koncertzāle" var saiet līdz pat 10 tūkstošiem cilvēku, šeit notiek arī dažādi koncerti. Tūristu ērtībai alā jau kopš 19. gadsimta ir izbūvēts dzelzceļš 5 km garumā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Ēģiptieši

**Ēģiptieši** (, *maṣreyyīn*) vai **Ēģiptes arābi** ir nācija Tuvajos Austrumos, Ēģiptes pamatiedzīvotāji. Veidojas no divām konfesionāli atšķirīgām kopienām — musulmaņiem arābiem (63—76 miljoni) un kristiešiem koptiem (7—20 miljoni). Ēģiptē ēģiptieši veido ap 98% no iedzīvotāju kopskaita. Ap 4 miljoniem ēģiptiešu mīt diasporā, galvenokārt kaimiņvalstīs Tuvajos Austrumos un Ziemeļāfrikā, kā arī ASV, Apvienotajā Karalistē un citur. Ikdienā kā musulmaņi tā kopti lieto arābu valodas dialektu, kas ir viena no izplatītākajām arābu valodas formām arābu pasaulē.

## Vēsture
Ēģiptieši izsenis apdzīvojuši Nīlas lejteci tagadējās Ēģiptes teritorijā, kur jau kopš aptuveni 3150. gada pirms mūsu ēras izveidoja attīstītu Senās Ēģiptes civilizāciju. Ap 7. gadsimtu sakarā ar arābu iekarojumiem sākās Ēģiptes arabizācija un izlamizācija, kas pamatā tika pabeigta 14. gadsimtā. Seno ēģiptiešu pēctečus, kuri nepārgāja islāmā un saglabāja kristietību, dēvē par koptiem. Ēģiptes kristiešu baznīcā lietotā koptu valoda ir pēdējā dzīvā seno ēģiptiešu valodas forma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dravantu ala

**Dravantu ala** bija ala, kas atradās Skaļupes kreisajā krastā, starp Dravantu un Zužu zemēm, lejpus Ķempju — Ieriķu ceļa, Līgatnes pagastā. Alā notika ļoti strauji sufozijas procesi. Pirms aizbrukšanas tās garums bija vairāk nekā 10 m (1995. gadā – vairs tikai 6,8 m), bet augstums tai bija 4 m un alai bija divas telpas. Alu atklāja 1990. gados, bet tā sabruka 2005. gada rudenī. Netālu no alas atrodas aptuveni 1,5 m dziļa kritene, kuras iekšienē ir smilšakmens siena.

## Atsauces
Heroes (dziesma)

***Heroes*** ir Zviedrijas dziedātāja Monsa Selmerlēva dziesma, ar kuru viņš uzvarēja 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. Šis ir Selmerlēva sestā studijas albuma *Perfectly Damaged* vadošais singls. Dziesmas autori ir Antons Malmberjs Hords af Segerstads, Joi Debs un Linnēa Deba.

Dziesma ciparu lejupielādes formā tika izdota . *Heroes* tika izraudzīta par Zviedrijas pārstāvi 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Vīnē, Austrijā, kur tā guva uzvaru gan savā pusfinālā, gan finālā.

## Ārējās saites
* Uzstāšanās 2015. gada Eirovīzijas pusfinālā video
Pasija

**Pasija** ir sakrālā mūzika, kuras pamatā ir stāsts par Jēzus Kristus ciešanām un nāvi. Pasijas stāsta apustuļi ir Matejs, Marks, Lūka un Jānis. Pasijai raksturīgs cikliskums, pēc formas un uzbūves tā ir līdzīga oratorijai. Šādus skaņdarbus rakstījuši tādi komponisti kā, piemēram, Johans Sebastiāns Bahs.
Rekviēms

**Rekviēms** ir sēru mesa. Rekviēms ir veltīts mirušo piemiņai. Tas parasti ir ciklisks skaņdarbs ar četrām nemainīgām daļām.

## Rekviēma daļas
* *Requiem aeternam* (Mieru mūžīgo)
* *Dies irae* (Dusmu diena)
* *Lacrimosa* (Asaru diena)
* *Tuba Mirum* (Pastarā diena)
Black Smoke

***Black Smoke*** ir soulmūzikas dziesma ar popa un džeza iezīmēm, kuru izpilda vācu dziedātāja Anna Sofija. Mūziķe ar šo dziesmu piedalījās 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, kur finālā neieguva nevienu punktu. Dziesma ieguva 2. vietu Vācijas atlasē Eirovīzijas dziesmu konkursam *[[Unser Song für Österreich]]*, bet pirmās vietas ieguvējs Andreass Kimmerts atteicās piedalīties dziesmu konkursā, tāpēc šī dziesma tika izvēlēta, lai pārstāvētu Vāciju dziesmu konkursā. Dziesma tika sarakstīta sadarbībā ar Lielbritānijas dziedātāju Ellu Eiru. *Black Smoke* ir trešā dziesma, kas, pārstāvot Vāciju, Eirovīzijā nav ieguvusi nevienu punktu. Neliels dziesmas fragments tika publicēts jau 2015. gada 27. februārī, bet dziesma kļuva pieejama ciparu lejupielādei 2015. gada 2. martā, pāris dienas pirms Vācijas atlases konkursa.

## Panākumi mūzikas topos

## Atsauces
Latvijas diplomātisko misiju uzskaitījums

thumb|450px|Valstis, kurās Latvijai ir diplomātiskās misijas
Šis ir **Latvijas diplomātisko misiju uzskaitījums**, neiekļaujot goda konsulus. Šīs misijas pārrauga Ārlietu ministrija.

## Āfrika
thumb|Latvijas vēstniecība Helsinkos
thumb|Latvijas konsulārais departaments Kaļiņingradā
thumb|Latvijas vēstniecība Kijivā
thumb|Latvijas vēstniecība Maskavā
thumb|Latvijas vēstniecība Oslo
thumb|Latvijas vēstniecība Prāgā
 
thumb|Latvijas vēstniecība Stokholmā
thumb|Latvijas vēstniecība Tallinā
thumb|Latvijas vēstniecība Tokijā
thumb|Latvijas vēstniecība Vašingtonā
* 
** Kaira (vēstniecība)

## Ziemeļamerika
* 
** Vašingtona (Latvijas vēstniecība ASV)

* 
** Otava (vēstniecība)

## Āzija
* 
** Abū Dabī (vēstniecība)
* 
** Baku (vēstniecība)
* 
** Seula (vēstniecība)
* 
** Tbilisi (vēstniecība)
* 
** Ņūdeli (vēstniecība)
* 
** Telaviva (vēstniecība)
* 
** Tokija (vēstniecība)
* 
** Astana (vēstniecība)
* 
** Pekina (vēstniecība)
* 
** Ankara (vēstniecība)
* 
** Taškenta (vēstniecība)

## Eiropa
* 
** Londona (Latvijas vēstniecība Apvienotajā Karalistē)
thumb|Latvijas vēstniecība Londonā, Lielbritānija
* 
** Vīne (Latvijas vēstniecība Austrijā)
* 
** Minska (Latvijas vēstniecība Baltkrievijā)
** Vitebska (konsulāts)
* 
** Brisele (Latvijas vēstniecība Beļģijā)
* 
** Prāga (Latvijas vēstniecība Čehijā)
* 
** Kopenhāgena (Latvijas vēstniecība Dānijā)
* 
** Parīze (Latvijas vēstniecība Francijā)
* 
** Atēnas (Latvijas vēstniecība Grieķijā)
* 
** Tallina (Latvijas vēstniecība Igaunijā)
* 
** Dublina (Latvijas vēstniecība Īrijā)
* 
** Roma (Latvijas vēstniecība Itālijā)
* 
** Maskava (Latvijas vēstniecība Krievijas Federācijā)
** Sanktpēterburga (ģenerālkonsulāts)
** Pleskava (konsulāts)
** Karaļauči (vēstniecības konsulārā nodaļa)
* 
** Viļņa (Latvijas vēstniecība Lietuvā)
* 
** Kišiņeva (Latvijas vēstniecība Moldovā)
* 
** Hāga (Latvijas vēstniecība Nīderlandē)
* 
** Oslo (Latvijas vēstniecība Norvēģijā)
* 
** Varšava (Latvijas vēstniecība Polijā)
* 
** Helsinki (Latvijas vēstniecība Somijā)
* 
** Madride (Latvijas vēstniecība Spānijā)
* 
** Kijiva (Latvijas vēstniecība Ukrainā)
* 
** Budapešta (Latvijas vēstniecība Ungārijā)
* 
** Berlīne (Latvijas vēstniecība Vācijā)
* 
** Stokholma (Latvijas vēstniecība Zviedrijā)

### Okeānija
* 
** Kanbera (Latvijas vēstniecība Austrālijā)

## Starptautiskās organizācijas
* Brisele (pastāvīgā misija Eiropas Savienībā un NATO)
* Ņujorka (pastāvīgā misija Apvienoto Nāciju organizācijā)
* Parīze (pastāvīgā misija UNESCO)
* Roma (pastāvīgā misija FAO)
* Strasbūra (pastāvīgā misija Eiropas Padomē)
* Vīne (pastāvīgā misija Apvienoto Nāciju organizācijā un citās starptautiskās organizācijās)
* Ženēva (pastāvīgā misija Apvienoto Nāciju organizācijā un citās starptautiskās organizācijās)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Vēstniecības un pārstāvniecības — Ārlietu ministrija
Dājkondī

**Dājkondī** (, ) ir viens no trīsdesmit četriem Afganistānas vilajetiem, izvietojies valsts centrālajās augstienēs. Provincē dzīvo aptuveni 723 980 iedzīvotāji un tās galvaspilsēta ir Nīlī. Robežojas ar Gouras provinci ziemeļrietumos, Bāmijānas vilajetu ziemeļaustrumos, Orūzgānu dienvidos un Helmandas provinci rietumos. Dājkondī province sīkāk iedalās astoņos rajonos.

## Ārējās saites
Dmitrijevs

**Dmitrijevs** (, no personvārda Dmitrijs (*Дми́трий*); sieviešu dzimtē Dmitrijeva (*Дми́триева*)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Oļegs Dmitrijevs (*Олег Дмитриев*; 1995) — Krievijas futbolists;
* Radko Dmitrijevs (*Радко Димитриев*, 1859—1918) — bulgāru virsnieks.
Mihails Kuzmins

**Mihails Kuzmins** (; dzimis  Jaroslavļā, miris  Ļeņingradā) bija krievu dzejnieks un prozaiķis, krievu literatūras Sudraba laikmeta pārstāvis.

## Biogrāfija
M. Kuzmins dzimis muižnieku ģimenē. Viņa ģimene 1884. gadā pārcēlās uz Sanktpēterburgu, kur viņš beidzis 8. pilsētas ģimnāziju, pēc tam studējis konservatorijā pie N. Rimska-Korsakova un A. Ļadova. Literatūrā debitējis 1905. gadā, skandalozu ievērību izpelnās viņa pirmais romāns "Spārni" (1906), kur pirmoreiz krievu literatūrā tik atklāti aprakstīta homoerotiska kaisle. 1908. gadā tiek publicēts debijas dzejoļu krājums "Tīkli", kam seko vēl vairāki. M. Kuzmina vārds saistīts ar akmeistu literāro grupējumu.

## Dzejoļu krājumi
* *Сети* ("Tīkli", Maskava, 1908)
* *Осенние озёра* ("Ŗudens ezeri", Maskava: Skorpion, 1912)
* *Глиняные голубки* ("Māla baloži", 1914)
* *Параболы* ("Parabolas", Petrograda: Petropolis, 1923)
* *Форель разбивает лёд* ("Forele caursit ledu", Ļeņingrada, Izdatelstvo pisatelei, 1929)

## Darbi Latvijā
M. Kuzmina dzejas un prozas tulkojumi parādās latviešu presē jau pirms 1. pasaules kara.

2014. gadā Vladislavs Nastavševs Jaunajā Rīgas teātrī iestudē viņa romāna "Peldošie, ceļojošie" dramatizējumu. Par savu ieceri režisors stāsta: "Mihails Kuzmins ir daļēji aizmirsts krievu dzejnieks un prozaiķis, kurš savā daiļradē gāja pilnīgi atšķirīgā virzienā nekā Dostojevskis, Tolstojs, Čehovs vai citi krievu literatūras milži. Viņš bija vairāk vērsts uz Eiropas kultūru, līdz ar to neiekļāvās valdošajā tradīcijā. Viņa darbiem raksturīgs mānīgs vieglums, interese par 18. gadsimta Franciju, krievu ikonām, seniem mūku un svēto stāstiem, sengrieķu dzeju un kultūru."

M. Kuzmina dzejoļi 2014. gadā publicēti žurnālā "Latvju Teksti". 2019. gadā Kuzmina pirmais dzejoļu krājums "Tīkli" bija izdots latviešu valodā: "Neputns" apgāds Vērdiņa tulkojumiem pievienoja jaunus Eināra Pelša tulkojumus un Dmitrija Kuzmina priekšvārdu.

## Literatūra
* Hanovs, Deniss. Klusi runājoša kultūra: grieķu mīlestības simboli M. Kuzmina romānā „Spārni”. *Feministica Lettica*, Nr. 3. Rīga: Latvijas Universitāte, 2003.
* Radzobe, Silvija. Mihaila Kuzmina luga "Nerona nāve" sudraba laikmeta ideju gaismā. *Antiquitas viva. Studia classica.* Nr. 2. Latvijas Universitāte, 2005, 204.-212. lpp.

## Atsauces

## Ārējās saites
Polibijs

**Polibijs** (, *Polýbios*; dzimis ap 200. gadu p.m.ē., miris ap 118. gadu p.m.ē.) bija sengrieķu vēsturnieks un politiķis.

Pazīstams ar darbu “Vēsture”, kurā aprakstīta vēsture no 264. līdz 146. gadam p.m.ē. Šis bija pirmais mēģinājums uzrakstīt Romas, Grieķijas, Maķedonijas, Mazāzijas, Sīrijas, Ēģiptes un Kartāgas vispārējo vēsturi. Darbs sastāv no 40 sējumiem, no kuriem tikai pirmie pieci ir pilnībā saglabājušies līdz mūsdienām.

Uzskatīja, ka vēsturniekiem jāapraksta vienīgi tie notikumi, kuru lieciniekus viņi var nointervēt. Stāstītos avotus uzskatīja par svarīgākajiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kalcitonīns

**Kalcitonīns** ir peptīdhormons, ko sekretē vairogdziedzera parafolikulārās jeb C šūnas, un tas samazina kalcija līmeni asinīs. Kalcitonīns ir atrodams gan zivīm, gan rāpuļiem, gan putniem, gan zīdītājiem. Tā nozīme cilvēka ķermenī nav līdz galam izprasta, jo kalcitonīna trūkums vai pārprodukcija neveicina nevienu saslimšanu. Kalcitonīnam ir lielākoties pretēja darbība parathormonam, kas ir galvenais kalcija regulators cilvēkam. Kalcitonīns samazina kalcija uzsūkšanos no zarnu trakta, samazina osteoklastu aktivitāti kaulos, samazina kalcija reabsorbciju nieru kanāliņos, tādējādi veicinot kalcija izvadi ar urīnu.

## Atsauces
Džouzdžāna

**Džouzdžāna** (, ) ir viens no trīsdesmit četriem Afganistānas vilajetiem. Ziemeļos robežojas ar Turkmenistānu, austrumos  ar Balhas vijaletu, dienvidos ar Sarepolas provinci, bet rietumos atrodas Farjabas province. Džouzdžāna sadalīta 11 rajonos un tajā dzīvo aptuveni 512 100 iezīvotāju. Provinces galvaspilsēta ir Hādže Dokūha.

## Vēsture
No 16. gadsimta sākuma līdz 18. gadsimta vidum teritorija ietilpa Buhāras hanistē. Ap 1750. gadu teritoriju iekaroja Ahmadšahs Abdalī un iekļāva to Duranī impērijā. Angļu-afgāņu kari šo apgabalu neskāra.

## Ārējās saites
Sausās acs sindroms

__NOTOC__

**Sausās acs sindroms** ir acu slimību grupa, kas parasti rodas asaru kvalitatīvu vai kvantitatīvu izmaiņu rezultātā radzenes un konjunktīvas nepietiekamas mitrināšanās dēļ. Ar sausās acs sindromu bieži slimo 5-6% populācijas, sasniedzot 6 - 9,8% sievietēm pēc menopauzes un līdz pat 34% vecākiem cilvēkiem. Lielai daļai sieviešu dēļ hormonālajām izmaiņām simptomātika var parādīties grūtniecības, menstruāciju un menopauzes laikā. Arī jebkurš darbs ar lielu redzes piepūli var radīt sausās acs sindromu. Tas skar lielākoties cilvēkus, kas daudz lasa, raksta, strādā ar datoru, kā arī lietojot medikamentus, piemēram, dekongestantus, pretklepus, sirds-asinsvadu sistēmu ietekmējošus līdzekļus, pretsāpju līdzekļus, glikokortikoīdus, kontraceptīvus un diurētiskos līdzekļus.

Biežākie simptomi ir iekaisušas un apsārtušas acis ar graušanas sajūtu. Asarošana pastiprinās vējainā un aukstā laikā, acis ātri nogurst, sāk sāpēt, mēdz būt pārejošas redzes asuma izmaiņas.

## Atsauces
Haloperidols

thumb|250px|Haloperidola struktūrformula
**Haloperidols** ir tipisks antipsihotiskais (neiroleptiskais) līdzeklis. To lieto šizofrēnijas, akūtas psihozes, māniju, delīriju, horeju, reiboņu, stresa u.c. gadījumos. Haloperidolu var izmantot arī kā līdzekli pret vemšanu, kā arī miega un pretsāpju līdzekļu darbības potencēšanai.  Haloperidols neizraisa miegainību, depresiju, apātiju. Tas nereti ir efektīvs tad, kad ārstēšana ar citiem neiroleptiskiem līdzekļiem ir bijusi nesekmīga. Haloperidols bieži izraisa ekstrapiramidālos traucējumus, piemēram, parkinsonisma parādības, ko saista galvenokārt ar dofamīna receptoru bloķēšanu. Tas var izsaukt arī QT intervāla pagarināšanos. Šizofrēnijas slimnieku ilgstošai ārstēšanai piemērota ir haloperidola prolongētā forma, ko lieto injekcijās reizi 2-3 nedēļās. Haloperidols, tāpat kā arī citi spēcīgie neiroleptiskie līdzekļi, var izsaukt reto (0,2 – 1% gadījumu), bet potenciāli nāvējošo ļaundabīgo jeb maligno neiroleptisko sindromu. 

## Atsauces
Anabolisms

alt=Shematiska diagramma, kurā parādīts anabolisms un katabolisms|thumb|303x303px|Shematiska diagramma, kurā parādīts anabolisms un katabolisms
**Anabolisms** jeb **plastiskā vielmaiņa** ir vielmaiņas reakciju kopums, kurā no vienkāršākiem savienojumiem biosintēzes ceļā veidojas sarežģītāki savienojumi ar lielākām molekulām. No centrālajiem metabolītiem sintezējas vienkāršas molekulas (aminoskābes, nukleotīdi, taukskābes, monosaharīdi) kuri tālāk kalpo sarežģītāku vielu veidošanai, piemēram, olbaltumvielu sintēzei. Anaboliskās reakcijas pārsvarā ir endotermiskas — tās prasa enerģijas pievadīšanu. Šī enerģijas pievadīšana notiek lielākoties hidrolizējot adenozīntrifosfātu jeb ATP.
 
Pretējs process anabolismam ir katabolisms, kad sarežģītākas molekulas tiek šķeltas vienkāršākās un enerģija tiek iegūta šūnu elpošanai.

## Anabolisma piemēri
Piemērs anaboliskajiem procesiem ir kaulu augšana, mineralizācija, kā arī muskuļu masas pieaugums. Endokrinologi attiecīgi mēdz klasificēt hormonus pēc tā, vai tie ir ar anabolisku vai katabolisku darbību. Pie anaboliskiem hormoniem pieder anaboliskie steroīdi, kas stimulē proteīnu sintēzi, muskuļu augšanu un insulīna veidošanos.

Fotosintēze ir galvenais anaboliskais process augos, kas pārvērš gaismas enerģiju ķīmiskajā enerģijā, no oglekļa dioksīda un ūdens veidojot glikozi.

6CO2 + 6H2O -> C6H12O6 + 6CO2
## Skatīt arī
*Vielmaiņa
*Katabolisms
*Trikarbonskābju cikls
*Ogļhidrāti
*Olbaltumvielas

## Atsauces
Blansko

**Blansko** () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķa centrs.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1136. gadā, bet kā pilsēta attīstījās no 1277. gada. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1766. gada — Zalmu dzimtas īpašums. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

## Ekonomika
Pilsētā atrodas ķīmiskās un celtniecības rūpniecības uzņēmumi.

## Tūrisms
Netālu no pilsētas atrodas Morāvijas karsta Macohas aiza (*Propast Macocha*).

## Cilvēki
Blansko ir čehoslovāku diskmetēja Ludvīka Daņeka (*Ludvík Daněk*, 1937—1998) dzimtā pilsēta.
Vilhelms fon Līvens

**Vilhelms Heinrihs fon Līvens** (, 1800—1880) bija kara topogrāfs, Krievijas Impērijas armijas infantērijas ģenerālis (1859), Pēterburgas Zinātņu akadēmijas goda loceklis. Baltijas guberņu un Rīgas ģenerālgubernators (1861—1864). Pavasara muižas (*Pawassern*) īpašnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1799. vai 1800. gada 29. septembrī Līves muižas (*Dünhof*) īpašnieka Kārļa fon Līvena ģimenē, cēlies no senas vācbaltiešu dzimtas Līveniem. Mācījās Tērbatas ģimnāzijā (1814-1817), studēja Tērbatas Universitātes Militāro zinību fakultātē (1817—1819), pēc tam Štutgartes un Parīzes universitātēs.

1821. gadā iestājās Krievijas Impērijas karadienestā, kļuva par praporščiku (1823), nodarbojās ar kara topogrāfiju. 1825. gadā V. Līvens piedalījās krievu karaspēka ekspedīcijā uz Vidusāziju, pēc atgriešanās viņu 1826. gadā paaugstināja par podporučiku, bet 1827. gada par poručiku. Krievu—turku kara (1828—1829) laikā piedalījās kaujās pie Varnas, Silistrijas, Šumlas un Enosas, paaugstināts par štāba kapteini.

1830.—1831. gadā piedalījās Novembra sacelšanās apspiešanā Polijā, 1832. gadā iecelts par Krievijas Impērijas armijas 1. gvardes kājnieku divīzijas kvartīrmeisteru. 1833. gadā viņu nosūtīja diplomātiskā misijā uz Osmaņu impēriju, 1834. gadā paaugstināja par pulkvedi, 1836. gadā par Krievijas Impērijas ķeizara Nikolaja I flīģeļadjutantu. 1835. gadā V. Līvens apprecējās ar ģenerālleitnanta Aleksandra Sablukova meitu Mariju.

1842. gadā viņam piešķīra ģenerālmajora, 1849. gadā ģenerālleitnanta pakāpi un iecēla par Ģenerālštāba akadēmijas padomes locekli. Krimas kara laikā bija Baltijas jūras piekrastes aizsardzības komisijas loceklis. No 1855. gada bija Kara topogrāfu korpusa priekšnieks. 1856.—1857. gadā darbojās Baltijas guberņu agrārās reformas komitejā (*Остзейский комитет*).
1861. gadā viņu paaugstināja par infantērijas ģenerāli un iecēla par Rīgas ģenerālgubernatoru un Rīgas kara apgabala priekšnieku, 1863. gadā par Krievijas Impērijas Valsts padomes locekli. 1864. gadā pēc paša vēlēšanās atbrīvots no ģenerālgubernatora amata.

Miris 1880. gada 2. februārī Pēterburgā.

## Atsauces
Andrejs Gromiko

**Andrejs Gromiko** () jeb **Andrejs Hramika** (; dzimis , miris ) bija baltkrievu izcelsmes padomju politiķis Aukstā kara laikā. Ilggadējais (no 1957. līdz 1985. gadam) PSRS ārlietu ministrs. No 1985. līdz 1988. gadam bija formālais PSRS valsts galva, jo ieņēma PSRS Augstākās padomes prezidija priekšsēdētāja amatu.

Viņš bija viens no ilggadējā padomju komunistiskā līdera Leonīda Brežņeva tuvākajiem līdzgaitniekiem. Padomju diplomātijas vadītāja amatā viņš nostrādāja 28 gadus. 

Kopš 40. gadu beigām PSRS interesēs viņš vairāk nekā 20 reizes izmantoja veto tiesības ANO Drošības padomē, kā rezultātā vispirms diplomātu aprindās un pēc tam presē viņu iesauca par "Misteru NĒ". Būdams PSRS un ASV un tās NATO partnervalstu — Rietumeiropas valstu — miermīlīgu attiecību aizstāvis, viņš padomju valdības vārdā ierosināja vairāk nekā simts atbruņošanās iniciatīvas. Viņa loma padomju un ASV attiecību zemākajā punktā — Kubas raķešu krīzē — ir zinātnieku un vēsturnieku diskusiju temats.  

Visas A. Gromjko diplomātiskās darbības moto bija "Labāk 10 gadi sarunu nekā viena kara diena".

## Dzīvesgājums
Dzimis 1909. gadā baltkrievu ciemā Starije Hramiki zemnieka Andreja Burmakova ģimenē, viņa tēvs bija cēlies no Polijas-Lietuvas kopvalsts šļahtai piederīgas dzimtas, vēlāk pieņēma no dzimtā ciema nosaukuma atvasinātu uzvārdu. 

No 1939. gada darbojās PSRS Ārlietu ministrijā. Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā kļuva par PSRS sūtni ASV, bet 1946. gadā ieņēma PSRS pārstāvja amatu ANO. Piedalījās Jaltas un Potsdamas konferenču sagatavošanā. 1952. gadā kļuva par PSRS sūtni Lielbritānijā, bet 1957. gadā - par PSRS ārlietu ministru.
Ilgstoši darbojoties ārlietu ministra amatā, Gromiko deva būtisku ieguldījumu PSRS ārpolitikā visus Aukstā kara gadus, daudzkārt stūrgalvīgi nepiekrita rietumu valstu priekšlikumiem, tādēļ viņa iesauka bija *misters Nē*. 

1985. gada martā PSKP CK Politbiroja sēdē Gromiko izvirzīja Mihaila Gorbačova kandidatūru PSKP CK ģenerālsekretāra amatam.

## Ārējās saites
Emanuels Šiferss

**Emanuels Šiferss** (; ;  Sanktpēterburga -  Sanktpēterburga) bija vācu izcelsmes Krievijas meistars šahā.

## Biogrāfija
Piedzimis Sanktpēterburgā vāciešu ģimenē. Viņa vecāki 19. gadsimta sākumā labākas dzīves meklējumos bija pārcēlušies no Prūsijas uz Krieviju.
1867. gadā beidzis ģimnāziju un iestājies Sanktpēterburgas universitātes juridiskajā fakultātē, bet vēlāk turpinājis mācīties fizikas un matemātikas fakultātē. Tomēr universitāti Šiferss nebeidza, jo 1871. gadā tika atskaitīts no tās. Vēlāk ieguvis mājskolotāja diplomu.
Ar šahu šacis aizrauties būdams students un jau 1870. gadu sākumā kļuvis par Sanktpēterburgas spēcīgāko šahistu. Vēlāk kļuvis par ievērojamā Krievijas šahista Mihaila Čigorina skolotāju. 1876. gadā Čigorins pārspējis savu skolotāju, uzvarot Šifersu mačā ar rezultātu 7:3 (+7-3). Tomēr jau nākamajā mačā Šiferss revanšējies ar 7½:6½ (+7-6=1). Arī vēlākajos gados abi pretinieki bieži sacentušies savstarpējos mačos, kurus gan vienmēr, neraugoties uz sīvo cīņu, uzvarējis Čigorins. Kopējais šo maču rezultāts bijis +41-19=15 par labu Čigorinam.
1887. gadā Šiferss pirmo reizi piedalījies spēcīgā starptautiskā turnīrā Frankfurtē pie Mainas, kur 21 dalībnieka konkurencē ieguvis 10. vietu. 1894. gada Leipcigas turnīrā Šiferss dalījis 8.-9. vietu. 1895. gadā Šiferss sekmīgi piedalījies Hastingsas šaha turnīrā, kurā ieguvis 6. vietu aiz Harija Pilsberija, Mihaila Čigorina, Emanuela Laskera, Zīgberta Tarraša un Vilhelma Steinica.
1896. gadā Rostovā pie Donas nospēlējis maču ar Pasaules eksčempionu šahā Vilhelmu Steinicu, kurā zaudējis ar 4½:6½ (+6-4=1).
1896. gadā Nirnbergas šaha turnīrā dalījis 9.-10. vietu ar Mihailu Čigorinu. Bijis otrais divos pirmajos Viskrievijas šaha turnīros (1899./1900. gadā un 1901. gadā), kuros uzvarējis Čigorins.
Šiferss bijis pazīstams arī kā šaha literāts. 1894. - 1898. gados bijis Sanktpēterburgas šaha žurnāla redaktors, bet 1891. - 1904. gados vadījis šaha nodaļas laikrakstos "Новости" ("Jaunumi"), "Петербургская газета" ("Pēterburgas avīze"), kā arī žurnāla "Нива" ("Druva") pielikumos. Sagatavojis publikācijai arī šaha spēles mācību grāmatu "Самоучитель шахматной игры" ("Šaha spēles pašmācība"), kura gan izdota jau pēc autora nāves.

## Atsauces

## Ārējās saites
Reinis Bērtulis

**Reinis Bērtulis** (dzimis , miris ) bija Lietuvā dzimis latviešu valodnieks.

Mācījies Kiviļu pamatskolā Lietuvā. Beidzis Auces vidusskolu. 1961. gadā beidzis Latvijas Universitāti, 1975. gadā — Viļņas Universitātes aspirantūru.

No 1964. līdz 1992. gadam — pasniedzējs Latvijas Universitātē, no 1979. līdz 1992. gadam — Filoloģijas fakultātes dekāns. No 1992. līdz 1994. gadam pasniedza Greifsvaldes Universitātē. Pētījis latviešu un lietuviešu valodas saistību, tulkojis lietuviešu autoru darbus.
Bērtulis

**Bērtulis** var būt:

* Bērtulis (personvārds), Latvijas vārdadienu kalendārā 24. augustā ievietots vārds

## Cilvēks ar šādu uzvārdu
* Reinis Bērtulis 

## Skatīt arī
* Bārtulis
Indriķis Laube

**Indriķis Laube** (dzimis 1841. gada maijā Durbē, miris  Rīgā), arī **Heinrihs Laube** (), **Laubes Indriķis**, bija vācbaltiešu rakstnieks, literatūrkritiķis, žurnālists, tulkotājs.

## Biogrāfija
Durbē beidzis skolu. Kuldīgā izmācījies par cunftes zelli, tēva Bebes krogā bijis galdnieks. 1863. gadā sācis mācīties Aizputes apriņķa skolā, skolu pabeidzis nav. Friča Brīvzemnieka ietekmē pievērsās latviešu kultūrai.

1869. gadā sāka strādāt par mājskolotāju Jelgavā. Tajā pašā gadā iepazinās ar Ādolfu Alunānu, publicēja pirmo recenziju par latviešu teātri Jelgavā. Tika atlaists no mājskolotāja amata par dalību jaunlatviešu vakaros. No 1872. līdz 1875. gadam bijis Rīgas Latviešu biedrības intendants. 1873. gadā sāka strādāt laikrakstā "Mājas Viesis". Laikraksta faktiskais redaktors no 1874. līdz 1889. gadam. Darbus publicējis arī citos izdevumos.

Publicējies kopš 1870. gada. Viena no pirmajiem garstāstiem latviešu literatūrā autors — "Smiltenieku Andrejs" (periodikā 1878. gadā). Sarakstījis ap 150 humoristiski satīriskus feļetonus, uzskatāms par feļetonu žanra dibinātāju. 1872. gadā sarakstīja brošūru "Mūsu laika raksti", tāpat rakstījis apceres par latviešu kultūras darbiniekiem (Krišjānis Barons, Kaspars Biezbārdis, Atis Kronvalds, Māteru Juris, Gothards Frīdrihs Stenders). Publicēja recenzijas, rakstus par valodniecību, literatūras teoriju, jaunlatviešiem.

Apbedīts Rīgas Lielajos kapos.

## Atsauces
Jānis Purapuķe

**Jānis Purapuķe** (dzimis , miris ) bija latviešu rakstnieks.

1883. gadā absolvējis Baltijas skolotāju semināru Rīgā. No 1884. līdz 1901. gadam bija Skrīveru pagastskolas pārzinis.

Publicējies no 1880. gada. Rakstījis humoreskas, stāstus. Nozīmīgākais darbs ir romāns "Savs kaktiņš, savs stūrītis zemes" (1898. gadā publicēts periodikā, 1904. gadā — grāmatā) par latviešu bezzemnieku dzīvi, materiālās patstāvības centieniem. Savos prozas darbos vērsās pret Jauno strāvu un sieviešu emancipāciju.

## Atsauces
Nadija Savčenko

**Nadija Savčenko** (; dzimusi  Kijivā, Ukrainā) ir ukraiņu militārā pilote un bijusi virsniece Ukrainas armijā. 2014. gadā viņu sagūstīja prokrieviskie spēki Ukrainas austrumos un vēlāk izdeva Krievijai, kur viņa tika apsūdzēta līdzdalībā krievu žurnālistu Igora Korneļuka un Antona Vološina slepkavībā 2014. gadā Luhanskas apgabalā.

2014. gadā, būdama joprojām ieslodzīta Krievijā, Savčenko atstāja Ukrainas armiju pēc tam, kad tika ievēlēta Ukrainas Parlamentā 2014. gada oktobrī. Viņas advokāts Marks Feigins vairākkārt vērsa uzmanību uz to, ka viņa tika turēta ieslodzījumā kā karagūstekne un aicināja Sarkano Krustu un Apvienoto Nāciju Organizāciju iejaukties, pieprasot tūlītēju viņas atbrīvošanu. Savčenko ir vairākas reizes pieteikusi arī bada streiku atrazdamies ieslodzījumā.

Savčenko apsūdz artilērijas uguns koriģēšanā, kā rezultātā gāja bojā divi krievu žurnālisti. Savukārt Savčenko advokāti norāda, ka Savčenko apšaudes brīdi jau stundu esot atradusies prokremlisko separātistu gūstā un iepriekš tikusi nolaupīta un pēc tam nelegāli pārvesta uz Krievijas Federāciju. 2016. gada 2. martā, Rostovas apgabala Doneckas pilsētā notiekošā prāvā, prokurors pieprasīja piespriest Savčenko 23 gadus ieslodzījuma. 22. martā Doneckas tiesa viņai piesprieda 22 gadus cietumsodu un 30 000 rubļu naudassodu par slepkavību, slepkavības mēģinājumu un "nelikumīgu robežas šķērsošanu". Nadija Savčenko tika atbrīvota 2016. gada 25. maijā, veicot viņas apmaiņu pret divām Ukrainā notiesātām Krievijas militārpersonām.

Savčenko bija viena no pirmajām sievietēm Ukrainā, kas apmācīta par piloti militārām vajadzībām. Savčenko bija vienīgā kareive sieviete Ukrainas miera uzturēšanas spēkos Irākā, kā arī pirmā sieviete, kas iestājās Ukrainas Gaisa spēku akadēmijā.

## Atsauces
Jānis Akers

**Jānis Akers** ( — ) bija latviešu karavīrs, viens no retajiem latviešu strēlniekiem, kas tika apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni pēc nāves.

## Dzīvesgājums

Dzimis Trikātas pagastā. Izglītību ieguvis Valkas pilsētas skolā. Pēc nodarbošanās zemnieks.

Sākoties latviešu strēlnieku vienību formēšanai, 1915. gada augustā brīvprātīgi pieteicies dienestam. Dienējis 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulkā, apakšvirsnieks (seržants). 

1916. gada 8. martā kopā ar leitnantu Andreju Krūmiņu kritis kaujā pie Plakanu mājām, Olaines Misas rajonā. Par kaujā izrādīto varonību 1922. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni. 

## Atsauces
Budas pils

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q46313"
}

**Budas pils** ir vēsturiska pils Budapeštā, Ungārijā. Mūsdienās te atrodas vairākas kultūras institūcijas, tai skaitā Nacionālā galerija un Budapeštas vēstures muzejs. Pili ar Ādama Klārka laukumu un Sēčeņi ķēžu tiltu savieno Budas pils funikulers.

Pirmā pils tika uzcelta 13. gadsimtā, no 1247. līdz 1265. gadam. Nav zināma precīza pils atrašanās vieta. Mūsdienu pils senākā daļa tika uzcelta 14. gadsimtā Lajoša I Lielā brāļa Stefana laikā. Sigismunds Luksemburgs krietni paplašināja pili un nostiprināja tās nocietinājumus. Viduslaiku pils tika iznīcināta 1686. gadā. Vēlāk tika uzcelta mazāka pils, kuras lielākā daļa iznīcināta pēc 1810. gada lielā ugunsgrēka un 1849. gada neveiksmīgā uzbrukuma. Pēc tam to pārbūvēja Miklošs Ibls.

Pilij ir vairāk nekā 300 m gara priekšējā fasāde. Pils pagalmā uzņemta Keitijas Perijas dziesmas *[[Firework]]* videoklipa daļa.

1987. gadā Budapeštas sastāvā pils iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites

*https://free-budapest-tours.com/history-of-the-budapest-castle/ (En)
*http://budacastlebudapest.com/buildings/  (En)

* Budas pils tūrisma informācija
Ingus Jakovičs

**Ingus Jakovičs** (dzimis  Madonā) ir latviešu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Spānijas pēc spēka otrajā līgā *[[LEB Oro]]* līgas klubā *[[Palencia Baloncesto|Palencia]]*, bet spēlējis arī ACB līgā *[[Básquet Coruña]]* sastāvā, ar kuru gadu iepriekš izcīnīja zelta medaļas *LEB Oro*. Bijis Latvijas basketbola izlases spēlētājs. Divkārtējs Latvijas Basketbola līgas (LBL) čempions Rīgas VEF un BK Ventspils sastāvā.

## Karjera
Basketbola gaitas pieaugušo komandā sāka Gulbenē, pārstāvot Gulbenes "Buki" Latvijas Basketbola otrajā līgā. 2010. gadā pārcēlās uz Rīgu, kur pārstāvēja *[[BAA Riga]]*, spēlējot Rīgas 49. vidusskolā, izcīnīja VEF Rīgas skolu superlīgas kausu. 2011. gadā pārcēlās uz Liepāju, pievienojoties Liepājas "Lauvas", kur pakāpeniski kļuva par vienu no komandas līderiem.

2014. gada 3. janvārī I. Jakovičs pievienojās Rīgas VEF, noslēdzot līgumu uz trim gadiem. Lielāku spēles laiku izpelnījās 2014.—2015. gada sezonā, kad par VEF galveno treneri kļuva Nikolajs Mazurs. 2015. gada 21. februārī piedalījās arī Latvijas Basketbola līgas Zvaigžņu spēlē.

2016. gada vasarā pārcēlās uz Krievijas klubu *[[BC Nizhny Novgorod]]*, kura galvenais treneris bija latvietis Artūrs Štālbergs. Gada beigās pievienojās LBL klubam BK Ventspils. Ar Ventspils komandu kļuva par 2018. gada LBL čempionu.

2019. gada vasarā I. Jakovičs noslēdza līgumu ar Itālijas komandu *[[Pallacanestro Varese]]*. 2021. gaadā pievienojās Ukrainas klubam Kijivas "Budivelnyk", bet sezonas gaitā pārcēlās uz Valmieru, lai spēlētu "Valmiera Glass ViA". 2022. gada 1. februārī pievienojās Francijas klubam *[[CSP Limoges]]*, bet kopš 2023. gada pārstāv Spānijas pēc spēka otrās līgas *[[LEB Oro]]* klubu *[[Básquet Coruña]]*. Ar šo komandu kļuva par līgas čempionu 2024. gadā un iekļuva ACB līgā. Pēc vienas sezonas Spānijas augstākajā līmenī viņš atgriezās *LEB Oro*, pievienojoties *[[Palencia Baloncesto|Palencia]]*.

## Izlase
Ingus Jakovičs spēlējis Latvijas jauniešu izlasēs, tostarp U-18 un U-20 izlasē. Lielākais panākums saistās ar Latvijas U-20 izlasi, kas 2013. gadā izcīnīja sudraba medaļas Eiropas čempionātā Tallinā. I. Jakovičs bija viens no komandas līderiem, vidēji spēlē gūdams 13,6 punktus un izpildot 3,5 rezultatīvas piespēles.

2014. gada 14. jūlijā debitēja Latvijas pieaugušo nacionālajā izlasē, kuras regulārs spēlētājs bijis līdz 2019. gadam.

## Statistika

### 2014./2015. gada sezona

## Atsauces

## Ārējās saites
Anna Sofija

**Anna Sofija Dīrmeijere** (; dzimusi 1990. gada 1. septembrī), plašāk pazīstama kā **Anna Sofija**, ir vācu dziedātāja un komponiste, kas ar dziesmu *[[Black Smoke]]* piedalījās 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.

## Dzīve un karjera

### 1990—2015: bērnība un karjeras sākums
Anna Sofija piedzima 1990. gada 1. septembrī Londonā, Lielbritānijā. Agrā vecumā viņa kopā ar saviem vecākiem pārvācās atpakaļ uz Vāciju, kur viņi apmetās Hamburgā. Kopš četru gadu vecuma mācījusies baletu, bet 2010. gadā ieguva savu abitūriju un uzsāka mācības Ņujorkā, "Lī Strasberga teātra un filmu institūtā". 2012. gadā Anna Sofija izdeva savu debijas singlu *Get Over Yourself*.

### 2015—pašlaik: Eirovīzija un pirmais albums

Mūziķe iesniedza dziesmas *Jump the Gun* un *Black Smoke* Vācijas atlasei *Unser Song für Österreich* 2015. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam. *Black Smoke* atlasē ieguva 2. vietu, bet pirmās vietas ieguvējs Andreass Kimmerts dziesmu konkursā atteicās piedalīties, tāpēc šī dziesma tika izvēlēta, lai dziesmu konkursā pārstāvētu Vāciju. Gandrīz mēnesi pirms dalības konkursa finālā Anna Sofija izdeva savu debijas albumu *[[Silver Into Gold]]*. Finālā mūziķe neieguva nevienu punktu, un *Black Smoke* ir trešā dziesma, kas pārstāvot Vāciju Eirovīzijā nav ieguvusi nevienu punktu.

## Diskogrāfija

### Albumi

### Singli

## Atsauces
Holisms

**Holisms** (no  (*holos*) — 'viss, vesels, veselums') ir ideja, ka dažādas naturālas sistēmas (fizikālas, bioloģiskas, ķīmiskas, sociālas, ekonomiskas, mentālas, lingvistikas, u.c.) un šo sistēmu īpašības ir jāsaprot kā viens veselums, nevis kā veseluma daļas. Šo terminu 1926. gadā ieviesa Jans Smetss. Piemēram, labklājību var uzskatīt ne tikai par fizisko veselību, bet arī par psiholoģisko veselību un labsajūtu.

## Atsauces
Obolon

***Obolon*** () ir Ukrainas uzņēmums, kas nodarbojas ar dzērienu ražošanu. Tas ražo alu, alkoholiskos  kokteiļus, bezalkoholiskos dzērienus un no vietējā urbuma iegūtu minerālūdeni. Uzņēmums lielā apjomā ražo arī iesalu. Tā centrālā mītne atrodas Kijivā, bet ražotnes atrodas visā valstī un tajās strādā vairāki tūkstoši darbinieku.

*Obolon* galvenā ražotne Kijivā pēc maksimālās ražošanas jaudas ir lielākā alus ražotne Eiropā. 2008. gadā tā bija lielākā atsevišķā Eiropas ražotne pēc saražotā apjoma (110 miljoni dekalitru). *Obolon* ražotne Hmeļnickas apgabalā ir lielākā iesala ražotne Eiropā pēc maksimālās jaudas.

## Vēsture
Uzņēmuma galvenā alus ražotne tika uzbūvēta 1980. gados pēc čehu projekta pie artēziskās akas Kijivas Oboloņas rajonā. Sākotnēji tā tika saukta par Kijivas trešo alusdarītavu, bet 1986. gadā ieguva *Obolon* nosaukumu. 1992. gadā tā kļuva par pirmo privatizēto uzņēmumu neatkarīgajā Ukrainā un reģistrēja savu uzņēmuma preču zīmi. Uzņēmuma akcijas tika dalītas arī tā darbiniekiem. 1993. gadā tās statuss mainījās uz akciju sabiedrību, šobrīd tā kļuvusi par privātu akciju sabiedrību. 1997. gadā *Obolon* saņēma $40 miljonu aizdevumu no Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības bankas, ko izmantoja, lai ievērojami paplašinātu ražošanas jaudu.

2009. gadā *Obolon* saņēma vēl vienu aizdevumu no ERAB $50 miljonu vērtībā finanšu stabilitātes nodrošināšanai un energoefektivātātes palielināšanai.

Uzēmuma vadītājs Oleksandrs Slobodjans ir ilggadējs tā darbinieks un Ukrainas politiķis. Līdz 2012. gada parlamenta vēlēšanām viņš bija Augstākās Radas deputāts un pārstāvēja konservatīvo *[[Народний Рух України]]* partiju trijos parlamenta termiņos.

## Atsauces
Boskovice

**Boskovice** () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī.

## Vēsture
Dibināta 11. gadsimtā, 14. gadsimta ieguvusi pilsētas tiesības. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Savulaik pilsētā bija liela ebreju kopiena. Kopš 1993. gada — Čehijā.

## Cilvēki
Boskovice ir fotogrāfa Josefa Koudelkas (*Josef Koudelka*, 1938) un Romas katoļu kardināla Tomāša Špidlīka (*Tomáš Špidlík*, 1919-2010) dzimtā pilsēta.
Anatolijs Čubaiss

**Anatolijs Čubaiss** (, dzimis ) ir Baltkrievijā dzimis Krievijas politiķis, ekonomists un uzņēmējs.

Čubaiss beidzis Ļeņingradas Inženierzinātņu un ekonomikas institūtu un Maskavas Enerģētikas institūtu. Ekonomikas zinātņu kandidāts.

Kopš 1990. gadu sākuma viņš bija augsta ranga Krievijas Federācijas valdības amatpersona. Krievijas Valsts īpašuma pārvaldības Valsts komitejas priekšsēdētājs  1991.–1994. gadā un vienlaikus - Krievijas Federācijas valdības priekšsēdētāja vietnieks 1992.–1994. gadā.

1990. gados Čubaiss bija viens no Krievijas privatizācijas programmas realizētājiem. No 1994. līdz 1996. gadam viņš bija Krievijas Federācijas Valsts domes deputāts un Krievijas Federācijas valdības priekšsēdētāja pirmais vietnieks. 1996. gada martā vadīja analītisko grupu Jeļcina vēlēšanu štāba ietvaros, faktiski pārņemot prezidenta vēlēšanu kampaņas vadību. No 1996. līdz 1997. gadam vadīja Krievijas Federācijas prezidenta Borisa Jeļcina administrāciju. No 1997. līdz 1998. gadam - atkal Krievijas Federācijas valdības priekšsēdētāja pirmais vietnieks. 1997. gadā viņš bija arī finanšu ministrs. 1998.–2008. gadā — Krievijas Valsts elektronerģijas kompānijasvaldes priekšsēdētājs. 2001.–2004. gadā — "Labējo spēku savienības" līdzpriekšsēdētājs. 2008.–2020. gadā — korporācijas "Krievijas Nanotehnoloģiju korporācija" (AS "Rusnano") ģenerālais direktors, vēlāk valdes priekšsēdētājs. Amerikāņu transnacionālā konglomerāta JPMorgan Chase starptautiskās padomes loceklis (2008.–2013.)  2020.–2022. gadā — Krievijas Federācijas prezidenta īpašais pārstāvis "attiecībās ar starptautiskajām organizācijām ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšanai".

Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā pametis valsti. Dzivo galvenokārt Izraēlā. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Sergejs Urusovs

**Sergejs Urusovs** (;  - ) bija Krievijas kņazs, virsnieks un meistars šahā.

## Biogrāfija
Cēlies no senas Krievijas kņazu Urusovu dzimtas. Bijis Krievijas armijas virsnieks un piedalījies Krimas karā (1853—1856). Sevastopoles aizsardzības laikā (1854—1855) iepazinies ar nākamo krievu rakstnieku Ļevu Tolstoju, kurš arī bijis šī kara dalībnieks. Viņu starpā izveidojusies draudzība, kas pastāvējusi līdz Urusova mūža beigām.
Ar šahu sācis aizrauties jaunībā. Tā kā tajos laikos Krievijā praktiski netika rīkoti šaha turnīri, tad savu meistarību Urusovam nācies pārbaudīt individuālos mačos ar pazīstamiem šahistiem. 1853. gada aprīlī Sanktpēterburgā spēlējis maču ar tolaik spēcīgāko Krievijas šahistu Aleksandru Petrovu, kuru zaudējis ar 1:3. 1854. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar Kārli Janišu - 2:2. Tolaik spēcīgāko Sanktpēterburgas šahistu Iļju Šumovu Urusovam izdevies uzvarēt trijos mačos: 1853. gadā - 8½:4½ (+7−3=3), 1854. gadā - 12:9 (+12−9=0), 1859. gadā - 6½:2½ (+6−2=1). 1862. gadā Sanktpēterburgu apmeklēja Ungārijas meistars Ignacs Kolišs, ar kuru Urusovs nospēlēja neizšķirti - 2:2 (+2-2). 1866. gadā Urusovs uzvarēja vācu meistaru Filipu Hiršfeldu ar 3:2 (+2−1=2). Kā šahists Urusovs bija labs atklātņu teorētiķis. Tāpat viņam bija laba galotņu tehnika. 1878. gadā Urusovs beidza savu šahista karjeru. Savas dzīves laikā viņš bija savācis bagātu šaha grāmatu bibliotēku, kuru pirms nāves uzdāvināja Ļeva Tolstoja dēlam Iļjam.

Urusova vārdā ir nosaukts gambīta variants laidņa atklātnē - 1.e4 e5 2.Lc4 Zf6 3.d4 ed 4.Zf3.

## Atsauces

## Ārējās saites
Irma Grebzde

**Irma Grebzde** (dzimusi **Irmgarde Aleksandra Priecīgā** , mirusi ) bija latviešu rakstniece. Lielāko daļu darbu izdevusi trimdā. Pazīstama kā romānu un stāstu autore.

Dzimusi Reņģē Kalna Dzirkantu mājās dzelzceļa stacijas darbinieka ģimenē. Mācījusies sešklasīgajā pamatskolā Aucē. 1930. gadā absolvēja 2. Rīgas pilsētas ģimnāziju. Studēja Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē. Studiju laikā iestājās Akadēmiskajā studenšu vienībā ''Latviete''. 1935. gadā apprecējās ar valsts ierēdni Jāni Grebzdi, un 1936. gadā abi ar vīru pabeidza studijas. Studiju laikā avīzē iesniedza pirmos stāstus. Pēc studijām pārcēlās uz Daugavpili, kur strādāja vietējā avīzē "Daugavas Vēstnesis". 1944. gada jūlijā, kad iznāca Grebzdes pirmais stāstu krājums, devās trimdā uz Vāciju. 1948. gadā ar Marisa Vētras palīdzību devās uz Kanādu, kur nodzīvoja līdz mūža galam, radot stāstu krājumus un romānus. 1960. gada rudenī Amerikā salaulājās ar Nikolaju Rubeni un pieņēma vārdu Irma Grebzde-Rubene. Mūža beigas pavadīja kopā ar meitu Daci. Lielāko daļu darbu pirmizdevumu izdevusi Helmāra Rudzīša izdevniecība "Grāmatu draugs".

Irma Grebzde ir divdesmit deviņu grāmatu autore, ir iznākuši 13 īsprozas krājumi un 16 romāni. Lielākā daļa darbu ir atkārtoti izdoti arī Latvijā (pēc 1991. gada).

Par atmiņu romānu "Sveicināta, mana zeme" rakstniece saņēmusi PBLA Kultūras fonda godalgu (1961.g.). 1997. gadā I.Grebzdei piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis (IV šķira) un PBLA Krišjāņa Barona prēmija par mūža darbu rakstniecībā. Pieminot rakstnieci, Latvijā ir uzstādītas divas piemiņas plāksnes: pie Reņģes stacijas, kur viņa dzimusi, un pie Auces pilsētas kādreizējās pamatskolas, kur mācījusies.

## Atsauces
Pāls Šmits

**Pāls Šmits** (; dzimis ) ir ungāru paukotājs un politiķis, bijis Ungārijas prezidents no 2010. līdz 2012. gadam.

Paukotāja karjeras laikā izcīnījis divas zelta medaļas Olimpiskajās spēlēs (, ), ir vairāku (tai skaitā divu zelta medaļu) medaļu laureāts Pasaules čempionātā.

Pēc sportista karjeras beigām bija Ungārijas Olimpiskās komitejas ģenerālsekretārs, pēc komunisma ēras beigām valstī kļuva par Olimpiskās komitejas prezidentu. 20. gadsimta 90. gados bija vēstnieks Spānijā un Šveicē.

2009. gadā ievēlēts Eiropas Parlamentā. No 2009. līdz 2010. gadam bija Eiropas Parlamenta viceprezidents. Pēc dažiem mēnešiem Ungārijas parlamenta spīkera amatā tika ievēlēts Ungārijas prezidenta amatā. Viņa prezidentūras laikā tika pieņemta jaunā valsts konstitūcija, kas stājās spēkā .

2012. gadā Ungārijas laikraksta mājaslapa ziņoja, ka Šmita doktora disertācijas darbs ir plaģiātisms no citiem diviem darbiem, kas tikuši tulkoti vārds vārdā. Universitāte, kurā viņš ieguva savu doktora grādu, pēc izmeklēšanas veikšanas viņam šo doktora grādu atņēma. 2012. gada aprīlī Šmits paziņoja par atkāpšanos no valsts prezidenta amata.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Biogrāfija ''olympic.org'' mājaslapā
Mehmeda pašā Sokoloviča tilts

**Mehmeda pašā Sokoloviča tilts** (, , ) ir vēsturisks tilts Višegradā, Serbu Republikā, Bosnijā un Hercegovinā. Šķērso Drinas upi.

Tilta celtniecība pabeigta 1577. gadā, tā projekta autors ir osmaņu arhitekts Sinans. Tilts uzcelts pēc lielvezīra Mehmeda pašā Sekoloviča pasūtījuma.

179,5 metrus garais tilts vairākas reizes ticis rekonstruēts (1664, 1875, 1911, 1940, 1950—1952). Trīs no tā vienpadsmit arkām iznīcinātas Pirmā pasaules kara laikā, piecas tika sabojātas Otrā pasaules kara laikā, tomēr vēlāk tika rekonstruētas.

Bosnijas kara laikā uz tilta tika nogalināti vairāk nekā 1000 bosniešu civiliedzīvotāji Višegradas slaktiņa laikā. 2007. gadā tilts iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Ap tiltu norisinās dienvidslāvu rakstnieka, Nobela prēmijas literatūrā laureāta Ivo Andriča romāna "Tilts pār Drinu" darbība.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* ''Aneks8komisija.com.ba'' informācija
Tadžiki

**Tadžiki** (, dari: , ) ir vispārējs nosaukums plašai persiešu valodā (tadžiku valodā un dari) runājošai cilvēku grupai, kas mūsdienās galvenokārt dzīvo Afganistānā (no 7,03 līdz 8,60 miljoniem), Tadžikistānā (6,41 miljons) un Uzbekistānā (1,4 miljoni). 

Tadžiki ir viena no irāņu tautām un viena no senākajām etniskajām grupām Vidusāzijā. Viņu vēsture ir cieši saistīta ar Persijas impēriju un Sāmānidu dinastiju.

Lielākā daļa tadžiku ir musulmaņi, galvenokārt sunnīti. Ir arī neliela šiītu kopiena, īpaši Afganistānā.

## Tadžiku nacionālā valsts
19. gadsimtā Vidusāzija nonāca Krievijas Impērijas ietekmē, un pēc Krievijas revolūcijas 1917. gadā tā kļuva par daļu no Padomju Savienības. Tas bija pirmais solis ceļā uz tadžiku kā atsevišķas nācijas ar savu valsti izveidi.

Padomju varas iestādes īstenoja nacionāli teritoriālās demarkācijas politiku, veidojot administratīvās vienības, pamatojoties uz etniskajām pazīmēm. Tadžikijas ASPR tika izveidota 1924. gadā Uzbekistānas PSR sastāvā, un 1929. gadā Tadžikistānai tika piešķirts savienības republikas statuss PSRS sastāvā un tā kļuva par Tadžikijas PSR. Šīs politiskās robežas lielā mērā noteica mūsdienu nacionālās valstis. Tā par neatkarīgu valsti pēc Padomju Savienības sabrukuma 1991. gadā. 

Mūsdienās tadžiki Tadžikistānā veido lielāko daļu iedzīvotāju (84,3 %). Lai gan tie tadžiki, kas kompakti dzīvo citās valstīs, turpina saglabāt savu kultūras identitāti, pašreizējā starptautiskajā vidē vienotas valsts izveide visiem tadžikiem nav iespējama esošo valsts robežu dēļ. Tā vietā šo valstu tadžiki integrējas savu dzimto valstu politiskajās un sociālajās struktūrās.

## Ārējās saites