open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Artūrs Andžāns

**Artūrs Andžāns** (dzimis  Rīgā) ir latviešu hokejists, aizsargs. Pašlaik spēlē Somijas hokeja līgas komandā Hemēnlinnas HPK.

## Spēlētāja karjera
A. Andžāns ir HK Prizma audzēknis. Pieaugušo hokejā viņš debitēja 17 gadu vecumā 2017.—2018. gada sezonā, kad spēlēja Latvijas otrajā spēcīgākajā līgā Prizma/Pārdaugava komandā, kurā bija vicekapteinis. 2019.—2020. gada sezonā viņš debitēja "Prizma" sastāvā Latvijas Virslīgā (OHL), kur viņš regulārajā sezonā aizvadīja 17 spēles. OHL viņš debitēja 2019. gada 26. novembrī pret HS Rīga. Savus pirmos vārtus virslīgā guva 2020. gada 10. martā pret HK Zemgale.

2020.—2021. gada sezonā Andžāns pārgāja uz HK Rīga, lai spēlētu Jaunatnes hokeja līgā (MHL). 2021.—2022. gada sezonā viņš kļuva par komandas kapteini. Andžāns bija HK Rīga sezonas rezultatīvākais aizsargs, gūstot 21 rezultativitātes punktu (1+20). Šajā sezonā viņš debitēja arī Rīgas "Dinamo" sastāvā Kontinentālā hokeja līgā, kur savu pirmo un vienīgo spēli aizvadīja 2022. gada 5. janvārī izbraukumā pret Ufas "Salavat Julajev".

2022. gadā Andžāns pārgāja uz Somijas otrās spēcīgākās līgas *[[Mestis]]* komandu *[[TuTo Hockey|TuTo]]*. 2023.—2024. gada sezonu viņš sāka citā *Mestis* komandā *[[KeuPa HT]]*. Tuvojoties pārejas termiņa beigām, 2024. gada februārī Andžāns pārgāja uz Somijas augstākās līgas komandu Hemēnlinnas HPK, ar kuru noslēdza līgumu līdz sezonas beigām. Andžāns tur nospēlēja piecas regulārās sezonas spēles, bet punktus neguva. 2024. gada aprīlī viņš pagarināja līgumu HPK. Sezonas sākumā nespēja iegūt vietu komandas pamatsastāvā, un 2024. gada septembrī HPK uz neilgu laiku izīrēja viņu *Mestis* komandai Kokolas "Hermes". 2024. gada novembrī klubs vēlreiz izīrēja Andžānu citai *Mestis* komandai Kajānu "Hokki". Andžāns "Hokki" komandā kopumā nospēlēja 15 spēles. Līdz ar transfēru termiņa beigām 2025. gada februārī viņš atgriezās HPK klubā, kura rindās sezonas laikā nospēlēja septiņas regulārās sezonas spēles un guva divus rezultativitātes punktus (1+1). Izslēgšanas spēlēs viņš nespēlēja. 2025. gada aprīlī Andžāns pagarināja līgumu ar HPK vēl uz divām sezonām.

Latvijas jauniešu izlasēs pasaules čempionātos Andžāns nav spēlējis. Latvijas izlasē debitēja  pārbaudes spēlē Epinālā pret Franciju. Savus pirmos vārtus pieaugušo izlasē guva  pārbaudes spēlē Rīgā pret Somiju.

## Karjeras statistika
### Klubu statistika

## Atsauces

## Ārējās saites
Grīda

**Grīda** ir telpas vai transportlīdzekļa apakšējā virsma. Grīdas var būt gan vienkārša zeme alā, gan daudzslāņainas virsmas, kas izgatavotas, izmantojot modernas tehnoloģijas. Grīdas var būt no akmens, koka, bambusa, metāla vai jebkura cita materiāla, kas var izturēt paredzamo slodzi.

Grīdas parasti sastāv no pamatnes atbalstam un grīdas seguma, ko izmanto, lai nodrošinātu labu staigāšanas virsmu. Mūsdienu ēkās zem grīdas bieži iebūvēta elektroinstalācija, santehnika un citi komunikāciju pakalpojumi. Tā kā grīdām jāatbilst dažādām vajadzībām, no kurām dažas ir būtiskas drošībai, dažos reģionos grīdas būvē saskaņā ar stingriem būvnormatīviem.

**Grīdas segums** ir termins, kas vispārīgi apraksta jebkuru materiālu, kas uzklāts uz grīdas konstrukcijas. Materiāli, kas gandrīz vienmēr uzskatāmi kā grīdas segums, ietver paklājus, grīdsegas un elastīgus grīdas segumus, piemēram, linoleju vai vinila grīdas segumu. Materiāli, ko parasti izmanto arī grīdas segumiem ir koks, laminēts koks, keramikas flīzes, akmens, teraco un dažādi bezšuvju ķīmiskie grīdas pārklājumi. Grīdas seguma materiāla izvēli ietekmē tādi faktori kā izmaksas, izturība, trokšņa izolācija, komforts un tīrīšanas ērtums, kā arī dažreiz bažas par alergēniem. Dažus grīdas segumu veidus nedrīkst ieklāt zem zemes līmeņa, un jāizvairās no lamināta vai cietkoksnes, ja var būt mitrums vai kondensāts.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ortotetīdas

**Ortotetīdas** (*Orthotetida*) ir paleozoja pleckāju kārta. Ortotetīdas dzīvoja no ordovika līdz augšpermam. Šīs kārtas izveidošana tiek piedēvēta austriešu ģeologam Vilhelmam Vaagenam, kurš 1884. gadā izviedoja *Orthide* dzimtu.

## Apraksts
Ortotetīdas ir pleckāji ar strofisku, parasti abpusēji izliektu sekundāro čaulu. Čaulas ventrālā vāka interareja ir labi attīstīta un ar pseidodeltīdiju. Čaulas dorsālā vāka interareja ir īsa vai gandrīz neesoša, bet hilīdijs var būt. Slēdzenes zobi ir deltīdijdonti, parasti ar zobu plātnēm. Kardinālais izaugums ir divdaivains vai divdaļīgs. Čaula ir plātņaina, parasti pseidopunktēta, bet var būt arī nepunktēta vai ārēji punktēta.

## Sistemātika
Ortotetīdu kārtā ir iekļautas šādas apakškārtas un virsdzimtas:
* kārta: ***Orthotetida*** Waagen, 1884 †
:* apakškārta: *[[Orthotetidina]]* Waagen, 1884 †
::* virsdzimta: *[[Chilidiopsoidea]]* Boucot, 1959 †
::* virsdzimta: *[[Orthotetoidea]]* Waagen, 1884 †
:* apakškārta: *[[Triplesiidina]]* Moore, 1952 †
::* virsdzimta: *[[Triplesioidea]]* Schuchert, 1913 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Bilingselīdas

**Bilingselīdas** (*Billingsellida*) ir paleozoja pleckāju kārta, kuras pārstāvji dzīvoja no viduskembrija līdz augšordovikam. Šīs kārtas izveidošana tiek piedēvēta amerikāņu paleontologam Čārlzam Šuhertam, kurš 1893. gadā izviedoja *Billingsellidae* dzimtu.

## Apraksts
Bilingselīdas ir pleckāji ar ieliekti izliektu vai abpusēji izliektu, čaulu, kurai ir gara ventrālā interareja un izliekts pseidodeltīdijs, komplementārs hilīdijs un apikālā atvere. Slēdzenes zobi ir izvietoti šķērseniski deltiodontam un tos balsta variabli izvietotas zobu plātnes. Muskuļu nospiedumi parasti ir labi izcelti, bet bez regulatoru pamatņu pazīmēm. Alveolu iekšēji ķīļi ir daudzmaz paralēli slēdzenes šuves līnijai. Nototiriālā platforma ir labi attīstīta, parasti ar ķīļveidīgu kardinālo izaugumu. Mantijas kanālu sistēmas ir no maisveidīgām līdz spalvveidīgām. Čaulas sekundārais slānis ir plātņveidīgs vai šķiedrains, nepunktēts, reti pseidopunktēts.

## Sistemātika
Bilingselīdu kārtā ir iekļautas šādas apakškārtas, virsdzimtas un dzimtas:
* kārta: ***Billingsellida*** Schuchert, 1893 †
:* apakškārta: *[[Billingsellidina]]* Schuchert, 1893 †
:::* dzimta: *[[Billingsellidae]]* Schuchert, 1893 †
:::* dzimta: *[[Chaniellidae]]* Benedetto, 2009 †
:* apakškārta: *[[Clitambonitidina]]* Öpik, 1934 †
::* virsdzimta: *[[Clitambonitoidea]]* Winchell & Schuchert, 1893 †
:::* dzimta: *[[Clitambonitidae]]* Winchell & Schuchert, 1893 †
:::* dzimta: *[[Gonambonitidae]]* Schuchert & Cooper, 1931 †
::* virsdzimta: *[[Polytoechioidea]]* Öpik, 1934 †
:::* dzimta: *[[Polytoechiidae]]* Öpik, 1934 †
:::* dzimta: *[[Tritoechiidae]]* Ulrich & Cooper, 1936 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Angļu—birmiešu kari

**Angļu-birmiešu kari** bija bruņots konflikts starp divām augošām impērijām — Britu impēriju un Konbaunu dinastiju —, kas kļuva par Britu Indijas dārgāko un ilgāko karu, izmaksājot 5–13 miljonus mārciņu (400 miljoni–1,1 miljards mārciņu 2019. gada ekvivalentā) un ilga vairāk nekā 60 gadus. Šo karu ietvaros norisinājās trīs Birmas kari jeb Angļu-Birmas kari:
* Pirmais Angļu-Birmas karš (1824—1826)
* Otrais Angļu-Birmas karš (1852—1853)
* Trešais Angļu-Birmas karš (1885)
## Hronoloģija
thumb|Britu Indijas karte 1860. gadā|left
thumb|Birmiešu karavīri 1855. gadā|left
Birmas (mūsdienu Mjanmas) ekspansijai Konbaunu dinastijas laikā bija sekas gar tās robežām. Tā kā šīs robežas arvien vairāk tuvojās Britu Austrumindijas kompānijas un vēlāk Britu Indijas pārvaldītajām teritorijām, radās problēmas gan ar bēgļiem, gan militārajām operācijām, kas pārsniedza valstu neskaidrās robežas.
### Pirmais Angļu-Birmas karš (1824—1826)
Pirmais angļu-birmiešu karš (1824–1826) beidzās ar Britu Austrumindijas kompānijas uzvaru, un saskaņā ar Jandabu līgumu Birma zaudēja iepriekš iekarotās teritorijas Asamā, Manipurā un Arakanā. Briti arī ieņēma Tanintaji ar nolūku to izmantot kā kaulēšanās instrumentu turpmākajās sarunās ar Birmu vai Siāmu.
### Otrais Angļu-Birmas karš (1852—1853)
1852. gadā Indijas ģenerālgubernators lords Dalhauzi nosūtīja uz Birmu flotes komodoru Lambertu vairāku nelielu jautājumu dēļ, kas saistīti ar iepriekšējo noslēgto līgumu. Birmieši nekavējoties piekāpās britu prasībām, tostarp atcēla gubernatoru, kuru briti bija pasludinājuši par savu kara iemeslu. Lamberts galu galā ļoti apšaubāmos apstākļos izprovocēja jūras konfrontāciju ar birmiešiem, tādējādi 1852. gadā uzsākot Otro angļu-birmiešu karu, kas beidzās ar Pegu provinces, pārdēvētas par Lejasbirmu, aneksiju, ko veica britu spēki. Karš noveda pie galma apvērsuma Birmā, kā rezultātā karali Paganu Minu (1846–1853) nomainīja viņa pusbrālis Mindons Mins (1853–1878).
### Trešais Angļu-Birmas karš (1885)
thumb|Britu impērijas aneksijas "proklamācija" angļu un birmiešu valodā, publicēta Mandalajā 1886. gada 4. janvārī
Karalis Mindons mēģināja modernizēt Birmas valsti un ekonomiku, lai nodrošinātu tās neatkarību, nodibinot jaunu galvaspilsētu Mandalajā, kuru viņš turpināja stiprināt. Šie centieni galu galā izrādījās neveiksmīgi, britiem apgalvojot, ka Mindona dēls Tibo Mins (valdīja 1878.–1885. gadā) ir tirāns, kas vēlas pārbēgt pie Francijas, un ka viņš ir zaudējis kontroli pār valsti, tādējādi pieļaujot nemierus uz robežas, un ka viņš atsakās no sava tēva parakstītā līguma ar britiem. Briti atkal pieteica karu Birmai 1885. gadā, iekarojot atlikušo valsts daļu Trešajā angļu-birmiešu karā, kā rezultātā Birma tika pilnībā anektēta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Burmalibrary.org
* Vajiramandravi.com
* Onlinelibrary.wiley.com
Liosomenīdes

**Liosomenīdes** (*Liosomeniidae*) ir paleozoja pleckāju dzimta. Liosomenīdes dzīvoja perma periodā, Kapitanas laikmetā, Ķīnā, Džedzjanas provincē, Tunlu apkārtnē. Šo dzimtu 2006. gadā izveidoja Velsas ģeologs Elvins Viljamss un britu paleontologs Hovards Brantons, piedēvējot to Ķīnas paleontologam V.P. Liangam, kurš 1990. gadā izveidoja *Liosomena* ģinti. Liosomenīžu dzimtu pārstāv tikai viena *[[Liosomena obscura]]* suga.

## Apraksts
Liosomenīdes ir pleckāji ar lielu, gludu, izliekti ieliektu, olveidīgu, pseidopunktētu čaulu ar saplacinātām aizmugurējām sānu malām un ļoti īsu slēdzenes malu. Ventrālā interareja ir maza, ortoklīna, ar izliektu pseidodeltīdiju. Dorsālās interarejas nav. Čaulas ventrālā vāka iekšējā virsma ir bez zobu plātnēm vai miofragmas. Muskuļa nospiedums ir plātnes veidā. Čaulas dorsālā vāka iekšējā virsma ir ar asmeņveidīgu kardinālo izaugumu.

## Atsauces
Klitambonitidīnas

**Klitambonitidīnas** (*Clitambonitidina*) ir paleozoja pleckāju apakškārta, kuras pārstāvji dzīvoja ordovika periodā no apakšordovika līdz augšordovikam. Šo apakškārtu 1934. gadā ar nosakumu *Clitambonacea* izviedoja igauņu paleontologs Armins Epiks.

## Apraksts
Klitambonitidīnas ir pleckāji ar ieliekti izliektu līdz izliekti ieliektai, strofisku, deltīdiodontu čaulu, ornamentētu pārsvarā ar gredzenveida ribām, kā arī gludu vai pavedienveidīgu līdz kārniņveidīgu, koncentrisku ornamentējumu. Čaulas ventrālais vāks parasti ir ar garu, proklīnu līdz apsaklīnam ventrālo interareju un lokveidīgu deltīdiju, kas aptver kājas apikālo atveri. Slēdzenes zobi ir vienkārši, retos gadījumos papildināti ar zobiņiem. Zobu plātnes parasti saaug, veidojot vienkāršu vai trīskāršu spondīliju, retāk stiepjas tieši līdz vāka pamatnei, un var būt arī pseidospondīlija veidā. Kardinālais izaugums parasti ir vienkārša ķīļa veidā, saaugot ar spēcīgu hilīdiju, kas atrodas uz attīstītas šķērseniskas nototiriālās platformas ar plati diverģentiem ligzdas ķīļiem. Slēdzējmuskuļa (adduktora) nospiedums uz čaulas dorsālā vāka iekšējās virsmas ir četrdaļīgs vai vēdekļveidīgs. Mantijas kanālu sistēma ir spalvveidīga, retāk maisveidīga. Čaulas sekundārais slānis ir šķiedrains, nepunktēts vai pseidopunktēts.

## Sistemātika
Klitambonitidīnu apakškārtā ir iekļautas šādas virsdzimtas un dzimtas:
* apakškārta: ***Clitambonitidina*** Öpik, 1934 †
:* virsdzimta: *[[Clitambonitoidea]]* Winchell & Schuchert, 1893 †
::* dzimta: *[[Clitambonitidae]]* Winchell & Schuchert, 1893 †
::* dzimta: *[[Gonambonitidae]]* Schuchert & Cooper, 1931 †
:* virsdzimta: *[[Polytoechioidea]]* Öpik, 1934 †
:::* dzimta: *[[Polytoechiidae]]* Öpik, 1934 †
:::* dzimta: *[[Tritoechiidae]]* Ulrich & Cooper, 1936 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Nefroloģija

**Nefroloģija** ir medicīnas nozare, kas pēta nieru uzbūvi, funkcijas un to slimības, kā arī nieru darbības traucējumu ietekmi uz cilvēka organismu kopumā. Tā aptver gan normālu nieru fizioloģiju, gan nieru patoloģiju un nieru aizstājterapiju, tostarp mākslīgās nieres un nieru transplantāciju. Medicīnas specialitāšu klasifikācijā nefroloģija ietilpst iekšķīgo slimību (internās medicīnas) apakšnozarēs. Tā fokusējas uz nieru slimību diagnostiku, ārstēšanu un profilaksi, kā arī bieži sadarbojas ar citām internās medicīnas disciplīnām, īpaši uroloģiju, endokrinoloģiju, kardioloģiju un augsta asinsspiediena, elektrolītu un skābju–bāzu traucējumu aprūpi.

Nefroloģijas galvenie mērķi ir nieru slimību agrīna atklāšana, etioloģijas un smaguma novērtējums, kā arī terapijas īstenošana — gan medikamentoza ārstēšana, gan nieru aizstājterapijas uzraudzība. Šīs nozares ietvaros tiek ārstētas tādas slimības kā akūta un hroniska nieru mazspēja, glomerulonefrīts, nieru iekaisumi, kā arī vielmaiņas un sistēmiskas slimības, piemēram, cukura diabēts vai arteriālā hipertensija, kas ietekmē nieru darbību. Nefroloģijas praksi strukturē starptautiskas klīniskās vadlīnijas, kas nosaka hronisku un akūtu nieru slimību diagnostikas, novērtēšanas un aprūpes principus, ar mērķi mazināt saslimstību un uzlabot pacientu prognozi.

## Ārējās saites
Jūras bruņurupuču virsdzimta

**Jūras bruņurupuču virsdzimta** (*Chelonioidea*) ir slēptkakla bruņurupuču apakškārtas rāpuļu virsdzimta, kas ietver visus mūsdienu jūras bruņurupučus – ūdenī dzīvojošus bruņurupučus, kas lielāko daļu dzīves pavada okeānos un jūrās un ir pilnībā pielāgoti jūras videi. Jūras bruņurupučus raksturo iegarens, hidrodinamisks ķermenis ar plakanām, spēcīgām pleznām, kas pielāgotas peldēšanai, kā arī samazināta spēja ievilkt galvu un ekstremitātes bruņā. Jūras bruņurupuču dzimtai raksturīgs raga plātnīšu segums uz karapaksa, savukārt ādaino bruņurupuču dzimtai ir elastīga, šķiedraina āda ar kaulainiem ieliktņiem. Visi jūras bruņurupuči elpo ar plaušām, bet spēj ilgstoši uzturēties zem ūdens, pateicoties elpošanas un asinsrites sistēmas adaptācijām, kā arī tiem ir attīstītas virsacu sāls dziedzeri, kas nodrošina osmoregulāciju sāļā vidē.

Šie dzīvnieki ir plaši izplatīti tropu un subtropu okeānos, veic tālas barošanās un vairošanās migrācijas, orientējoties arī pēc Zemes magnētiskā lauka. Barošanās stratēģijas ievērojami atšķiras starp sugām — no jūraszāļu un aļģu barības līdz moluskiem, vēžveidīgajiem un medūzām. Dzīves ciklā ietilpst jauno bruņurupuču peldošais posms jūras straumēs un pieaugušo barošanās posms piekrastes ūdeņos. Vairošanās notiek sauszemē, kad mātītes dēj olas smilšainās pludmalēs; vairumam sugu dzimumu nosaka inkubācijas temperatūra (temperatūras atkarīga dzimumu determinācija). Mūsdienās ir zināmas septiņas jūras bruņurupuču sugas, kas pieder pie divām dzimtām:
* , piemēram, zaļais jūras bruņurupucis (*Chelonia mydas*) un knābjainais jūrasbruņurupucis (*Eretmochelys imbricata*);
*  ar vienīgo mūsdienu sugu, ādaino bruņurupuci (*Dermochelys coriacea*).

Jūras bruņurupuči ir ekoloģiski nozīmīga jūras ekosistēmu sastāvdaļa, taču daudzas sugas ir apdraudētas cilvēku darbības, piesārņojuma, klimata pārmaiņu un dzīvotņu zuduma dēļ.

## Sistemātika
* 
** 
** 
** dzimta: †
** dzimta: †
** dzimta: †

## Ārējās saites
Priedaines iela (Jūrmala)

**Priedaines iela** ir iela Jūrmalā, Bražciema apkaimē, netālu no Priedaines stacijas. Priedaines iela sākas krustojumā ar Babītes ielu, sākumā ved gar dzelzceļu uz dienvidiem, bet pēc 150 metriem pagriežas uz rietumiem un vēl pēc 170 metriem beidzas strupceļā.

Priedaines iela ir jaunākā iela Jūrmalā, tā izveidota 2025. gada 30. oktobrī ar Jūrmalas pilsētas domes lēmumu Nr. 565 bijušo zemesgabalu Babītes ielā 1C un 1D teritorijā, kur agrāk atradās noliktavas.

Sākot ar 2025. gadu, notiek Priedaines ielas infrastruktūras būvniecība. Paredzēta ielas apbūve ar savrupmājām.

## Ielu savienojumi
Priedaines iela ir savienota ar šādām ielām:
* Babītes iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Urgas iela

**Urgas iela** var būt:

* Urgas iela — iela Ogrē;
* Urgas iela — iela Salacgrīvā;
* Urgas iela — iela Salaspilī;
* Urgas iela — iela Ropažu pagasta Kākciemā.

## Skatīt arī
* Urgu iela — iela Rīgā.
Putnu vērošanas tornis

right|thumb|Kaņiera putnu vērošanas tornis
**Putnu vērošanas tornis** ir būve, kas paredzēta putnu novērošanai dabiskajā vidē. Torņi tiek izvietoti vietās, kur sastopamas dažādas putnu sugas. Novietojums tiek izvēlēts tā, lai samazinātu cilvēku radīto traucējumu putniem un vienlaikus nodrošinātu plašu redzeslauku. Latvijā ir ap 20 putnu vērošanai īpaši būvētu torņu.

Putnu vērošanas torņi ir populāri gan starp profesionāliem ornitologiem, gan starp amatieriem putnu vērotājiem. Tie nodrošina iespēju vērot putnu uzvedību ligzdošanas, barošanās vai migrācijas laikā. Torņi bieži tiek iekļauti dabas takās un rezervātos, un tiem var būt gan zinātniska, gan izglītojoša nozīme.

Lielākā daļa putnu vērošanas torņu ir būvēti no koka, taču arvien biežāk tiek izmantots arī metāls vai kombinēti materiāli. Torņu augstums parasti ir no 4 līdz 20 metriem, atkarībā no apkārtējās ainavas un nepieciešamā redzeslauka.

Parasti torņi ir aprīkoti ar:
* kāpnēm vai spirālveida trepēm;
* novērošanas platformu ar margām;
* jumtu, kas pasargā no nokrišņiem;

Latvijā putnu vērošanas torņi atrodas, piemēram, pie Kaņiera ezera, Ķengaragā, Kolkā un citur. Informācija par putnu vērošanas torņiem Latvijā ir apkopota vietnē *tornucinas.lv*.

Kopš 2002. gada pavasaros tiek rīkotas putnu vērošanas sacensības "Torņu cīņas", kur komandas sacenšas, lai diennakti ilgās sacensībās reģistrētu iespējami lielāku putnu sugu skaitu, veicot vērojumus no izlozē noteiktā putnu vērošanas torņa.  

Viena no izcilākajām putnu vērošanas vietām Latvijā ir Randu pļavas, kur putnu vērošanas tornis izveidots 2006. gadā. Torņa atklāšanas gadā putnu vērošanas sacensībās "Torņu cīņas" šeit tika sasniegts novēroto putnu sugu absolūtais Latvijas rekords — 114 sugas diennakts laikā no viena punkta (torņa), ko izdevās labot tikai 2019. gadā, sasniedzot 121 sugu šajās pašās sacensībās. 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dabas aizsardzības pārvalde
* Latvijas Ornitoloģijas biedrība
* BirdLife International
Clitambonites squamatus

***Clitambonites squamatus*** ir ordovika pleckāju suga, kas dzīvoja Baltijā vidusordovikā, (kukruzes horizonts), un kuras holotips (čaulas ventrālais vāks) atrasts Salas (*Kiviõli*) karjerā. Bez šīs atradnes *Clitambonites squamatus* ir izplatīti gar visu Igaunijas ziemeļu piekrasti līdz Tallinai, kā arī Krievijā, Sanktpēterburgas apkārtnē (Krasnoje Selo, Pulkova, Pavlovska). Sugu 1877. gadā kā *Orthisina squamata* aprakstīja vācbaltiešu paleontologs Aleksis fon der Pālens. 1934. gadā igauņu paleontologs Armins Epiks šo sugu pieskaitija *Clitambonites* ģintij. Sugas nosaukums "*squamata*" latīniski "zvīņains" norāda uz čaulas zvīņveidīgo ornamentējumu.

## Apraksts
*Clitambonites squamatus* čaulas ventrālais vāks ir stipri un vienmērīgi izliekts, bet dorsālais vāks gandrīz plakans, ar seklu centrālo padziļinājumu. Vāku virsmas un pseidodeltīdijs, kā arī zobu plātnes ir klātas ar plātņainām augšanas švīkām. Čaulas vāka leņķis ir ass, ap 75 grādiem. Ventrālā daļa ir 4 līdz 5 reizes augstāka, par dorsālo daļu. Čaulas ārējās virsmas ornamentējuma ribas ir tievas, un nav nepārtrauktas. To ķīļus, acīmredzot, veido tievas un blīvi izvietotas, šķērseniski svītrotas, dobas, vienāda garuma rievas, kas pieguļ čaulas virsmai. Vietās, kur ribas šķērso apikālās rievas, šīs rievas izceļas vienmērīgi nosmailinātu, zvīņveidīgu izaugumu veidā. Tuvāk priekšējai malai apikālās rievas izvietotas tik tuvu citai pie citas, ka šīs zvīņās savstarpēji pārklājas, līdzīgi kārniņiem.

Apikālās rievas šai sugai ir daudzskaitlīgākas, nekā jebkurai citai sugai, un izvietotas ļoti regulārā, koncentriskā ornamentā. Ventrālā vāka iekšpusē, sava ārējā izciļņa vidusdaļā, zobu plātnēm ir krass, ieapaļš sabiezinājums.

## Atsauces
Pēcpusdiena

[thumb|[Metropoles mākslas muzejs|Metropoles mākslas muzeja apmeklētāji vēlā pēcpusdienā Ņujorkā]]
**Pēcpusdiena** ir diennakts daļa starp pusdienlaiku un vakaru. Tas ir laika posms, kurā saule riet no sava aukstākā punkta debesīs līdz brīdim, kad tā sasniedz apvārsni rietumos. Cilvēka dzīvē tas aizņem aptuveni standarta darba un skolas dienas otro pusi. Burtiskā nozīmē tas attiecas uz laiku tieši pēc pusdienlaika.

Standarta darba laiks vairumā industrializēto valstu ilgst no rīta līdz vēlai pēcpusdienai vai agram vakaram — pārsvarā no plkst. 9:00 līdz 17:00, tāpēc šī laika beigu daļa iekrīt pēcpusdienā. Skolās parasti mācības beidzās ap pulkstens 15:00 — pēcpusdienas vidū. Dānijā par pēcpusdienu uzskata laiku no 13:00 līdz 17:00.

## Atsauces

## Ārējās saites
Altenburga

**Altenburga** (, ) ir pilsēta Vācijas austrumos, Tīringenes federālajā zemē, kas kalpo kā Altenburgas apriņķa (Landkreis Altenburger Land) administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Austrumtīringenē, starp Leipcigu un Gēru, netālu no robežas ar Saksiju, un ir klasificēta kā vidējais centrs ar atsevišķām augstāka līmeņa funkcijām Vidusvācijas metropoles reģionā. 2024. gada Altenburgā dzīvoja 31,1 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta pilda apriņķa pilsētas (*Kreisstadt*) funkcijas un Austrumtīringenē ir nozīmīgs reģionālais administratīvais, kultūras, izglītības un saimniecības centrs.

Vēsturiski Altenburga ir bijusi nozīmīgs rūpniecības un tipogrāfijas centrs. Tā pazīstama ar savu vēsturisko pils kompleksu (*[[Schloss Altenburg]]*), muzejiem un ražošanas tradīcijām, kas aizsākās jau viduslaikos. Īpašu vietu Vācijas kultūras vēsturē pilsēta ieņem ar to, ka tieši Altenburgā 19. gadsimtā tika izgudrota kāršu spēle *[[Skat]]*, kas vēlāk kļuva par Vācijas nacionālo kāršu spēli. Mūsdienās Altenburga saglabā reģionālās izglītības, kultūras un uzņēmējdarbības centra lomu, kurā līdzās tradicionālajām nozarēm attīstās arī jauni saimniecības virzieni un inovācijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aleksis fon der Pālens

**Aleksis fon der Pālens** (; dzimis , miris ) bija zemes īpašnieks, ģeologs un paleontologs, Pālenu dzimtas pārstāvis, Baltijas dzelzceļa sabiedrības dibinātāja, Aleksandra fon der Pālena dēls. A. Pālens pētīja Igaunijas ordovika pleckājus.

## Dzīvesgājums
Aleksis fon der Pālens dzimis 1850. gada 4. jūnijā savas dzimtas muižā Palmsē, Igaunijas ziemeļos brīvpilsoņa un politiķa Aleksandra fon der Pālena ģimenē. Pamatizglītību viņš sākumā ieguva mājās, bet pēc tam Tallinas domskolā. No 1870 līdz 1973. gadam viņš studēja tiesību zinātni Tartu Universitātē, bet no 1873. līdz 1875. gadam — mineraloģiju, iegūstot mineraloģijas zinātņu kandidāta grādu. Bet Aleksi ieintersēja arī paleontoloģija, jo arī viņa tēvs bija savācis paleontoloģisku kolekciju. 1876. līdz 1877. gadam viņš Sanktpēterburgā veica paleontoloģiskus pētījumus, kuru rezultātā publicēja monogrāfiju par Igaunijas pleckājiem. Pēc precībām ar baronesi Ļubovu Annu Štālu fon Holšteinu 1877. gada 10. augustā viņš dzīvoja un darbojās savos dzimtas īpašumos Palmsē un Ilumjae (laulībā viņiem bija četri bērni). Šajā laikā viņš pildīja apgabaltiesas tiesneša palīga amatu. Kādu laiku viņš nodarbojās ar Vaidas un Palmses īpašumu pārvaldi, ieviešot novatoriskas metodes lauksaimniecībā, bet no 1908. gada dzīvoja Tallinā. 1909. gadā A. Pālens tika ievēlēts par Igaunijas dabaszinību biedrības prezidentu (dibināta 1875. gadā kā Igaunijas literatūras biedrības sekcija). Viņš organizēja un papildināja muzeja kolekcijas, kas bija saistīts ar šo biedrību. Viņš savāca bagātīgu minerālu un fosiliju privātkolekciju. Viņš bija "Provinces dabas vēstures asociācijas" (*Verein für provinzielle Naturkunde*) priekšsēdētājs un Igaunijas literatūras biedrības goda loceklis. Pēc Pirmā pasaules kara un revolūcijas Krievijā A. Pālens 1918. gadā pārcēlās uz Kolbergu Vācijā. Miris 1925. gada 7. augustā 75 gadu vecumā, Štetinā.

## Zinātniskā darbība
A. Pālens pētīja Ziemeļigaunijas kvartāra ģeoloģiju, tai skaitā ledāju šļūdoņa abrāziju, Keri salas gāzes emisiju (viņš apsprieda ar Bruno Dossu Keri salas ģeoloģisko uzbūvi un gāzes emisijas cēloņus, kurus vēlāk izskaidroja Augusts fon Mikvics) u.c. 1873. gadā viņš pavadīja akadēmiķi Frīdrihu Šmitu ģeoloģiskajā pētniecības braucienā pa Igauniju. Dzelzceļa iecirknī netālu no Ulvi muižas A. Pālens atrada pasaulē senāko jūras ezi, kas tika nosaukta viņa dzimtas vārdā (*[[Bothriocidaris pahleni]]*). Viņa vārdā nosaukti arī citi izmiruši organismi (piemēram, trilobīti *[[Ptychopyge pahleni]]* un *[[Lichas pahleni]]*, vai arī galvkājis *[[Cyrtoceras pahleni]]*). Pats Pālens 1877. gadā publicēja monogrāfiju par *Orthisina* pleckājiem, kurā aprakstīja 15 sugas. Pleckāju ģints *[[Pahlenella]]* arī ir nosaukta viņa vārdā. Vēl viņš mēģināja noteikt kembrija nogulumu secību Kundas upes ielejas atsegumos un izskaidrot reljefa formas, kas izveidojušās ledāja ietekmē.

## Bibliogrāfija
* *Monographie der baltischen-silurischen Arten der Brachiopoden Ortisina*. St. Petersbourg, 1877
* *Erwiderung auf Professor B. Doss Bemerkungen zu den geologischen Verhältnissen beim Kundaer Gletscherschliff und auf der insel Kokskär*. Reval, 1914

## Atsauces
Kazahstānas demogrāfija

thumb|Kazahstānas iedzīvotāju piramīda 2023. gadā
**Kazahstānas demogrāfija** (kazahu: *Қазақстан халқы*, *Qazaqstan halqy*) raksturo Kazahstānas iedzīvotāju skaitu, etnisko un reliģisko sastāvu, vecuma struktūru un migrācijas tendences. Kazahstāna ir lielākā valsts Vidusāzijā un viena no retāk apdzīvotajām valstīm pasaulē, taču pēdējās desmitgadēs tai raksturīgs stabils iedzīvotāju skaita pieaugums, ko veicina gan dabiskā dzimstība, gan repatriācijas politika.

Saskaņā ar 2024. gada datiem Kazahstānā dzīvo aptuveni 20 miljoni cilvēku. Lielākā daļa iedzīvotāju koncentrējas valsts dienvidos un ziemeļaustrumos, īpaši ap pilsētām Almati, Astana (agrāk Nursultana) un Šimkenta. Vidējais iedzīvotāju blīvums ir aptuveni 7 cilvēki uz km2.

## Etniskais sastāvs
Kazahstāna ir daudztautību valsts. Saskaņā ar 2021. gada tautas skaitīšanas kopsavilkuma rezultātiem, kas publicēti 2022. gada 1. septembrī: kazahi — 13 497 891 (70,4% iedzīvotāju), krievi — 2 981 946 (15,5%), uzbeki — 614 047 (3,2%), ukraiņi — 387 327 (2,0%), uiguri — 290 337 (1,5%), vācieši — 226 092 (1,2%), tatāri — 218 653 (1,1%), citu tautību pārstāvji un tie, kas nav norādījuši tautību, — 969 722 (5,1%).

Pēc neatkarības atgūšanas 1991. gadā novērots krievvalodīgo iedzīvotāju īpatsvara samazinājums un kazahu tautības pieaugums, ko veicinājusi arī kazahu repatriantu atgriešanās no citām valstīm.

## Reliģiskais sastāvs
Pārsvarā Kazahstānas iedzīvotāji ir musulmaņi (galvenokārt sunnīti), bet ievērojama daļa — pareizticīgie kristieši. Valstī ir arī nelielas katoļu, protestantu un jūdaisma kopienas. Kazahstānā oficiāli garantēta reliģijas brīvība, un valdība uzsver starpkonfesionālo dialogu kā daļu no nacionālās identitātes.

## Vecuma struktūra un dzimstība
Kazahstānā iedzīvotāju vecuma struktūra ir salīdzinoši jauna — apmēram ceturtā daļa iedzīvotāju ir jaunāki par 15 gadiem, bet vecāka gadagājuma cilvēki (virs 65 gadiem) veido tikai aptuveni 8 %. Dzimstības līmenis pēdējos gados saglabājas virs aizvietošanas sliekšņa, vidēji ap 3 bērniem uz vienu sievieti. Tas ir viens no augstākajiem rādītājiem postpadomju telpā.

## Migrācija
Kazahstānai raksturīga gan iekšējā, gan ārējā migrācija. Iekšzemē notiek pārvietošanās no mazapdzīvotajiem ziemeļu un rietumu reģioniem uz attīstītākajiem dienvidu un pilsētu centriem. No ārvalstīm turpina atgriezties kazahu izcelsmes cilvēki (*oralmani*) no Ķīnas, Mongolijas, Uzbekistānas un citām valstīm. Tajā pašā laikā daļa krievvalodīgo iedzīvotāju emigrē uz Krieviju un citām NVS valstīm. Kazahstāna arī piesaista viesstrādniekus no Uzbekistānas, Kirgizstānas un Tadžikistānas.

## Nākotnes tendences
Demogrāfiskās prognozes liecina, ka Kazahstānas iedzīvotāju skaits turpinās pieaugt un līdz 2050. gadam varētu sasniegt 25–26 miljonus. Valsts valdība īsteno politiku, kas vērsta uz dzimstības veicināšanu, reģionālo attīstību un kvalificēta darbaspēka piesaisti. Jaunākās paaudzes koncentrēšanās lielpilsētās veicina urbanizāciju, bet vienlaikus rada izaicinājumus nodarbinātības un mājokļu jomā.

## Ārējās saites

## Atsauces
Uzbekistānas demogrāfija

thumb|Uzbekistānas iedzīvotāju vecuma un dzimuma piramīda 2023. gadam
**Uzbekistānas demogrāfija** (uzbeku: *Oʻzbekiston aholisi*) raksturo Uzbekistānas iedzīvotāju skaitu, etnisko un reliģisko sastāvu, vecuma struktūru un migrācijas procesus. Uzbekistāna ir visvairāk apdzīvotā valsts Vidusāzijā, un tai raksturīgs straujš iedzīvotāju pieaugums, kas būtiski ietekmē valsts sociālo un ekonomisko attīstību.

Saskaņā ar 2024. gada datiem Uzbekistānā dzīvo aptuveni 37 miljoni cilvēku. Lielākā daļa iedzīvotāju koncentrējas auglīgajās Ferganas ielejas teritorijās, kā arī galvaspilsētā Taškenta, kur dzīvo vairāk nekā 3 miljoni cilvēku. Vidējais iedzīvotāju blīvums ir ap 80 cilvēkiem uz km2, kas ir viens no augstākajiem rādītājiem reģionā.

## Etniskais sastāvs
Aptuveni 84 % iedzīvotāju ir uzbeki. Starp lielākajām etniskajām minoritātēm ir krievi, tadžiki, kazahi, karakalpaki, tatāri un korejieši. Vēsturiskās migrācijas un Padomju Savienības perioda politika veicināja daudzetnisku sabiedrību, tomēr pēc neatkarības atjaunošanas novērojama etniskā homogenizācija un uzbeku īpatsvara pieaugums.

## Reliģiskais sastāvs
Lielākā daļa Uzbekistānas iedzīvotāju ir musulmaņi (galvenokārt sunnīti), kas veido ap 90 % no kopējā iedzīvotāju skaita. Pastāv arī nelielas pareizticīgo kristiešu, katoļu, protestantu un jūdaistu kopienas. Lai gan valsts konstitūcija nodrošina reliģijas brīvību, reliģisko institūciju darbība ir stingri uzraudzīta, un valdība uzsver mērenu un sekulāru islāma interpretāciju.

## Vecuma struktūra un dzimstība
Uzbekistānas sabiedrība ir jauna — vairāk nekā 30 % iedzīvotāju ir jaunāki par 15 gadiem, un tikai aptuveni 5 % ir vecāki par 65 gadiem. Dzimstības līmenis ir viens no augstākajiem reģionā — vidēji 3–3,3 bērni uz vienu sievieti. Šī tendence nodrošina pastāvīgu iedzīvotāju skaita pieaugumu, bet vienlaikus rada izaicinājumus izglītības, veselības aprūpes un nodarbinātības jomās.

## Migrācija
Uzbekistānā vērojama gan iekšējā, gan ārējā migrācija. Iekšzemē cilvēki pārvietojas no lauku apvidiem uz pilsētām, īpaši uz Taškentu un reģionālajiem centriem. Daudzi Uzbekistānas iedzīvotāji strādā ārvalstīs — galvenokārt Krievijā, Kazahstānā un Dienvidkorejā, un šie darba migranti veido nozīmīgu daļu no valsts ekonomikas, sūtot mājās naudas pārvedumus. Pēdējos gados valdība cenšas radīt apstākļus, lai mazinātu ārējo migrāciju un veicinātu nodarbinātību uz vietas.

## Nākotnes tendences
Prognozes liecina, ka līdz 2050. gadam Uzbekistānas iedzīvotāju skaits varētu sasniegt 45–47 miljonus. Turpinās urbanizācija, īpaši centrālajos un austrumu reģionos, kas rada nepieciešamību pēc infrastruktūras, mājokļu un sociālo pakalpojumu paplašināšanas. Valdība īsteno programmas, kas paredz sabalansētu reģionālo attīstību un jauniešu nodarbinātības veicināšanu, lai atvieglotu spiedienu uz darba tirgu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kaljao

**Kaljao** () ir Peru galvenā jūras osta un viena no piecām valsts konstitucionālajām provincēm (*Provincia Constitucional del Callao*), kas atrodas pie Klusā okeāna krasta, rietumos no galvaspilsētas Limas, un kopā ar to veido Limas–Kaljao metropoles areālu — vienu no visblīvāk apdzīvotajiem un ekonomiski nozīmīgākajiem reģioniem valstī. Kaljao ir Peru nozīmīgākais jūras transporta un tirdzniecības centrs, kur atrodas gan galvenā valsts kravu un pasažieru osta, gan Horhes Čavesa starptautiskā lidosta (*Jorge Chávez International Airport*) — galvenais gaisa satiksmes mezgls valstī. Pilsētā un tās provincē dzīvo vairāk nekā viens miljons iedzīvotāju (apmēram 1,23 miljoni 2025. gadā), un šī teritorija nodrošina lielāko daļu no Peru ārējās tirdzniecības.

Kaljao osta ir lielākā un noslogotākā Peru osta, kas apstrādā lielāko daļu valsts jūras kravu un kalpo kā viens no nozīmīgākajiem loģistikas un tirdzniecības centriem Klusā okeāna rietumkrastā. Šeit koncentrēta arī muitas un jūras infrastruktūra, kas padara Kaljao par stratēģisku mezglu valsts saimniecībā un starptautiskajā jūras satiksmē. Saskaņā ar Peru konstitūciju Kaljao administratīvi ir atsevišķa konstitucionālā province ar īpašu statusu, kas nav pakļauta nevienam citam reģionam. Tā ir arī Kaljao departamenta un Kaljao pilsētas pašvaldības administratīvais centrs, saglabājot vēsturisku un ekonomisku nozīmi Peru attīstībā un valsts jūras tirdzniecības vēsturē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sargs.lv

**sargs.lv**  ir informatīvs militāro ziņu Latvijas interneta portāls, par aizsardzības un drošības jautājumiem. Portālā pieejama informācija par aktualitātēm valsts aizsardzības nozarē, starptautiskās drošības notikumiem, starptautiskajām operācijām, aizsardzības nozares viedokļiem, kā arī par vēsturi, dienestu, zinātni un kultūru.

Portāla izveidotājs ir Latvijas Republikas Aizsardzības ministrija.

Sākotnēji tīmekļa vietne bija militārā žurnāla "Tēvijas Sargs" elektroniskā versija, kuru pilnveidojot, to pārveidoja par militāro ziņu portālu. Tīmekļa vietnē PDF formātā bija lasāmi arī žurnāli "Kadets", "Militārais apskats" un "Militārā zinātne" un skatāms militārā raidījuma "Laiks vīriem?" arhīvs.

Sadaļā "Ziņas" tiek publicētas Nacionālo bruņoto spēku aktualitātes, ziņas militārajām aktualitātēm ārzemēs un starptautisko operāciju rajonos. Latvijas armijas un mūsdienu bruņoto spēku vēstures izzināšanai izveidota sadaļa "Vēsture".

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Klitambonīti

**Klitambonīti** (*Clitambonites*) ir paleozoja pleckāju ģints, kuras pārstāvji dzīvoja ordovika periodā (vidusordovikā) Austrumeiropas platformas ziemeļrietumos un fosilā veidā ir sastopami arī Igaunijas kukersītā. Šo ģinti 1830. gadā izviedoja vācbaltiešu paleontologs Kristians Panders. Ģints tipiskā suga ir *[[Clitambonites adscendens]]*.

## Apraksts
Klitambonītu čaulas ventrālais vāks ir daudz vairāk izliekts, reizēm gandrīz piramidāls, ar mēreni augstu areju. Hilīdijs ir salīdzinoši šaurs un ļoti izliekts. Apikālā atvere ir maza un juvenīlajās attīstības stadijās parasti aizvilkusies. Spondīliju balsta augsta, līdz vāka vidum aizstiepusies starpsiena, taču rizēm tas ir sēdošs. Čaulas ornamentējuma ribiņas ir ar kārniņveidīgiem uzaugumiem.

## Sistemātika
Klitambonītu sugas:
* ģints: ***Clitambonites*** Öpik, 1934 †
:* suga: *[[Clitambonites adscendens]]* (Pander, 1830) †
:* suga: *[[Clitambonites maximus]]* (Pander, 1830) †
:* suga: *[[Clitambonites norvegicus]]* Brøgger, 1882 †
:* suga: *[[Clitambonites schmidti]]* (Pahlen, 1877) †
:* suga: *[[ Clitambonites squamatus]]* (Pahlen, 1877) †

## Atsauces
Andris Krauja

**Andris Krauja** (dzimis ) ir Latvijas aktieris, pasākumu vadītājs un politiķis, Ogres novada domes priekšsēdētājs.

No 2025. gada līdz 2026. gadam bija domes priekšsēdētāja vietnieks un Finanšu komitejas loceklis. Pildīja Ogres mēra pienākumus Egila Helmaņa prombūtnes laikā. 2026. gada 3. februārī, kad E. Helmanis atkāpās no amata, A. Krauja tika ievēlēts par Ogres novada domes priekšsēdētāju.

A. Krauja dzimis 1981. gada 10. jūlijā Ogrē. Beidzis Ogres Valsts ģimnāziju, 2005. gadā ieguvis bakalaura grādu Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijā, sporta skolotāja profesijā. Vairākus gadus bijis deju grupas "Buras" dalībnieks.

Bijis Ogres teātra aktieris, Ogres sākumskolas skolotājs, Ogres novada sporta centra sporta attīstības darba organizators, kā arī sadzīves tehnikas remonta meistars  un pasākumu vadītājs.

## Atsauces
Medinaseli

**Medinaseli** () ir pašvaldība Spānijas centrālajā daļā, kas atrodas Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā, Sorijas provincē, pie Gvadalaharas provinces robežas, vēsturiskajā *[[Tierra de Medinaceli]]* apvidū. Pilsēta izvietota kalnainā apvidū pie Halonas upes, un 2024. gadā tajā dzīvoja aptuveni 671 iedzīvotājs. Medinaseli ir pazīstama ar savu vēsturisko nozīmi un labi saglabāto viduslaiku pilsētbūvniecisko struktūru, kas atspoguļo ilgstošu pašvaldības attīstību no romiešu laikiem līdz mūsdienām. Tā saglabājusi romiešu un viduslaiku arhitektūras mantojumu, tostarp pilsdrupas, baznīcas, pilsētas vārtus un vairākus nozīmīgus pieminekļus, starp kuriem īpaši izceļas vienīgā trīsloku romiešu arka Spānijā — viens no pilsētas simboliem.

Mūsdienās Medinaseli ietilpst Sorijas provinces pašvaldību sistēmā un tiek uzskatīta par vienu no Kastīlijas un Leonas reģiona kultūras tūrisma centriem. Pilsēta piesaista apmeklētājus ar ainavisko vidi, vēsturisko panorāmu un kultūrvēsturisko mantojumu, kas padara to par nozīmīgu reģionālās identitātes un vēstures saglabāšanas vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kirgizstānas demogrāfija

thumb|Kirgizstānas iedzīvotāju vecuma un dzimuma piramīda 2020. gadā
**Kirgizstānas demogrāfija** (kirgīzu: *Кыргызстандын калкы*, *Qırğızstandın qalqı*) raksturo Kirgizstānas iedzīvotāju skaitu, etnisko un reliģisko sastāvu, vecuma struktūru un migrācijas procesus. Kirgizstāna ir kalnaina valsts Vidusāzijā ar salīdzinoši jaunu un strauji augošu iedzīvotāju struktūru.

Saskaņā ar 2024. gada datiem Kirgizstānā dzīvo aptuveni 7 miljoni cilvēku. Lielākā daļa iedzīvotāju koncentrējas ziemeļu un dienvidu ielejās — īpaši ap Biškeku un Ošu. Vidējais iedzīvotāju blīvums ir aptuveni 35 cilvēki uz km2, taču kalnainajos apgabalos apdzīvotība ir ļoti reta.

## Etniskais sastāvs
Aptuveni 75 % iedzīvotāju ir kirgīzi, bet ievērojamas minoritātes veido uzbeki (ap 14 %), krievi (ap 5 %), kā arī dungāņi, uiguri, tatāri un citas tautības. Pēc Padomju Savienības sabrukuma novērojama krievvalodīgo un citu nesenāk ienākušu grupu emigrācija, savukārt kirgīzu īpatsvars turpina pieaugt. Dažos dienvidu reģionos, īpaši Ošas apgabalā, uzbeki veido ievērojamu daļu iedzīvotāju.

## Reliģiskais sastāvs
Vairums Kirgizstānas iedzīvotāju ir musulmaņi (galvenokārt sunnīti), kas veido ap 90 % no iedzīvotājiem. Pārējie pieder pareizticīgo kristiešu un citu kristīgo konfesiju kopienām. Lai gan valsts ir sekulāra, reliģijai ir nozīmīga loma sabiedrības un kultūras dzīvē, īpaši lauku reģionos.

## Vecuma struktūra un dzimstība
Kirgizstānas sabiedrība ir jauna — vairāk nekā 32 % iedzīvotāju ir jaunāki par 15 gadiem, bet tikai ap 5 % vecāki par 65 gadiem. Dzimstības līmenis saglabājas augsts — vidēji 3 bērni uz vienu sievieti, kas nodrošina pastāvīgu iedzīvotāju pieaugumu. Paredzamais dzīves ilgums ir ap 72 gadiem un turpina pieaugt.

## Migrācija
Migrācija ir viens no nozīmīgākajiem demogrāfiskajiem faktoriem Kirgizstānā. Daudzi iedzīvotāji dodas darba meklējumos uz Krieviju, Kazahstānu un Dienvidkoreju, un viņu naudas pārvedumi ir būtisks valsts ekonomikas ienākumu avots. Iekšējā migrācija notiek galvenokārt no kalnainajiem apgabaliem uz pilsētām, īpaši Biškeku. Tajā pašā laikā notiek arī repatriācija no ārzemēm un migrantu atgriešanās pēc ilgstošas darba pieredzes ārvalstīs.

## Nākotnes tendences
Prognozes liecina, ka līdz 2050. gadam Kirgizstānas iedzīvotāju skaits varētu pārsniegt 12 miljonus. Paredzams, ka iedzīvotāju pieaugums turpināsies, ko veicinās augsts dzimstības līmenis un salīdzinoši jauna sabiedrības struktūra. Urbanizācijas process paātrināsies, īpaši Biškekas un Ošas reģionos, kas radīs pieprasījumu pēc jauniem mājokļiem, darba vietām un sociālās infrastruktūras. Valdība īsteno pasākumus, lai veicinātu reģionālo līdzsvaru un mazinātu ekonomisko atšķirību starp pilsētām un lauku apvidiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
19. gadsimts p.m.ē.

**19. gadsimts p.m.ē.** bija gadsimts, kas aptver laikposmu no 1900. gada p.m.ē. līdz 1801. gadam p.m.ē un daudzos Vecās pasaules reģionos iezīmē pāreju no agrīnā bronzas laikmeta uz vidējo bronzas laikmetu. Šajā laikā notika būtiskas sociālās, politiskās un tehnoloģiskās pārmaiņas, kas veicināja pilsētvalstu attīstību, agrīno impēriju nostiprināšanos un kompleksāku pārvaldes struktūru izveidi. Laikmetā paplašinājās metālu izmantošana un tirdzniecības tīkli, kā arī notika pārorientēšanās no lokālām kopienām uz reģionāliem pilsētcentriem. Tuvajos Austrumos noritēja Vecbabilonijas periods, kas iezīmējās ar tiesību kodifikāciju un centralizētu pārvaldi, savukārt Senajā Ēģiptē nostiprinājās Vidējās valsts administratīvais aparāts un ekonomiskā stabilitāte. Dienvidāzijā notika vēlās Harapas posma pārkārtojumi, kas mainīja Indas ielejas civilizācijas pilsētu tīklu, bet Austrumāzijā veidojās agrīnās Ķīnas kultūras, piemēram, Erlitou, kas sagatavoja pamatu Šanu dinastijas rašanās procesam.

Nozīmīgākie laikmeta centri bija reģioni ar rakstītu kultūru un pārvaldības tradīcijām. Par 19. gadsimtu p.m.ē. liecina Mezopotāmijas ķīļraksta teksti (administratīvie dokumenti, likumi un diplomātija), Senās Ēģiptes hieroglifu uzraksti (valdnieku inskripcijas un arhīvi), Indas civilizācijas vēl neatšifrētā rakstība uz zīmogiem un keramikas, kā arī Ķīnas agrīno kultūru arheoloģiskās liecības, kurās rakstība parādās vēlāk. Kopumā 19. gadsimts p.m.ē. raksturojas ar valsts pārvaldības un tiesiskuma nostiprināšanos, starpreģionu kontaktu pieaugumu, sociālās hierarhijas veidošanos un pilsētiskās telpas attīstību, kas kopumā radīja pamatu klasisko civilizāciju uzplaukumam nākamajos gadsimtos.

## Atsauces

## Ārējās saites
1-Nonanols

**1-Nonanols** ir taisnas ķēdes augstākais spirts ar 9 oglekļa atomiem un molekulformulu CH3(CH2)8OH. Tas ir bezkrāsains, eļļains šķidrums ar citrusaugļu smaržu, kas līdzīga citronellas eļļai.

Dabā nonanols ir sastopams apelsīnu eļļā. Nonanola galvenais pielietojums ir mākslīgās citronu eļļas ražošanā. Vairāki tā esteri, tādi kā nonilacetāts, tiek izmantoti parfimērijā un aromatizētājos.

## Izomēri

Biežāk nekā 1-nonanols ir sastopami tā daudzie izomēri, tostarp izononilspirts, ko parasti iegūst, hidroformilējot oktēnus. Savukārt oktēnu izomērus iegūst, dimerizējot butēnus. Šos spirtu maisījumus izmanto kā šķīdinātājus krāsām un kā plastifikatoru prekursorus.

## Toksicitāte

LD<sub>50</sub> žurkām, uzņemot iekšķīgi,  ir 2,98 g/kg.

## Atsauces
Kopējā autoritatīvā datne

**Kopējā autoritatīvā datne** (, saīsināti **GND**) ir vienota autoritatīvo ierakstu datubāze, ko pārvalda Vācijas Nacionālā bibliotēka (*Deutsche Nationalbibliothek*, DNB) sadarbībā ar zinātniskajām bibliotēkām, informācijas institūcijām un bibliotēku tīkliem Vācijā, Austrijā un Šveicē. Tā tika izveidota 2012. gadā, apvienojot vairākas agrākās autoritatīvo datņu sistēmas — PND (*[[Personennamendatei]]*, personvārdiem), SWD (*[[Schlagwortnormdatei]]*, priekšmetvirsrakstiem), GKD (*[[Gemeinsame Körperschaftsdatei]]*, korporatīvajiem nosaukumiem) un DMA-EST. GND mērķis ir vienoti identificēt un strukturēt informāciju par personām, organizācijām, notikumiem, vietām, tematiem un darbiem, nodrošinot konsekventu datu izmantošanu bibliotēku katalogos, arhīvu un muzeju informācijas sistēmās, kā arī digitālajās zināšanu platformās, tostarp Vikipēdijā. Tā kalpo kā vienots autoritatīvo datņu avots, kas ļauj sasaistīt ierakstus starp dažādām datubāzēm un uzlabo informācijas meklējamību un savietojamību.

Kopējā autoritatīvā datne ir būtisks elements metadatu standartizācijā un saistīto datu infrastruktūrā (*[[Linked Data]]*), veicinot informācijas apmaiņu, datu caurspīdīgumu un savietojamību starp kultūras mantojuma, pētniecības un bibliotēku institūcijām. GND identifikatori tiek izmantoti autoritatīvās kontroles sistēmās, nodrošinot viennozīmīgu entītiju sasaisti kultūras un zinātniskajos krājumos.

## Ārējās saites
Sing Sing: Teātris aiz restēm

**"Sing Sing: Teātris aiz restēm"** () ir 2023. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Gregs Kvedars. Filmā galvenās lomas atveido Kolmans Domingo, Klarenss Meislins, Šons Sanhosē un Pols Raki. Vairākas otrā plāna lomas atveido arī bijušie cietumos ieslodzīti vīrieši.

Filma stāsta par vairākiem ieslodzītiem vīriešiem, kuri cietumā izveido teātra grupu.

Filmas "Sing Sing: Teātris aiz restēm" pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Filmu izplatīja *[[A24]]*. Tā saņēma augstu kritiķu novērtējumu. Nacionālā kinofilmu pārraudzīšanas padome un Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit 2024. gada labākajām gada filmām. Filma saņēma nominācijas 97. Kinoakadēmijas balvai kategorijās "Labākais aktieris galvenajā lomā" (Domingo), "Labākais oriģinālscenārijs" un "Labākā dziesma". Par lomu filmā Domingo nominēja arī BAFTA kino balvai un Zelta globusa balvai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Atiridīdas

**Atiridīdas** (*Athyridida*) ir pleckāju kārta, kuras pārstāvji dzīvoja no augšordovika līdz apakšjurai. Šo kārtu 1964. gadā izveidoja amerikāņu paleontologi Arturs Buko, Džons Džonsons un R. Steitons.

## Apraksts
Atiridīdām čaula ir ar ieapaļu ventrālo atveri, kas atrodas mezo- līdz permezotiridīdā stāvoklī un ar atvērtu vai aizvērtu deltīriju, ko parasti aizsedz muguras knābis. Iekšpusē slēdzenes cirtomatodontie zobi ieguļ dažādas formas zobu ligzdās, atkarībā no kardināliju attīstības pakāpes. Atiridīdas, līdzīgi spiriferīdām, spiriferinīdām un atripīdām, attīstīja lofoforu rokas aparātu spirāļu veidā, kas izvietotas konusveidīgi. Konusu galotnes ir orientētas atirididīnām un reciidīnām laterāli, bet koninkinidīnām  vertikāli. Parasti spirāļu galotņu daivas ir krasi noliektas posterodorsālā virzienā, bet koninkinidīnām posteroventrāli no kājiņu distālajiem galiem. Daudzmaz attīstīts jugums savienojas ar katra konusa primāro plātņu dorsālo pusi. Atiridīdu dažādām apakškārtām papildus jugālās plātnes ir savijušās ar pamatspirāļu pirmajiem vijumiem, pietuvojoties katra konusa virsotnei.

## Sistemātika
Atiridīdu kārtā ir iekļautas šādas apakškārtas un tajās neiekļautās virsdzimtas:
* kārta: ***Athyridida*** Boucot et al., 1964 †
::* virsdzimta: *[[Anoplothecoidea]]* Schuchert, 1894 †
::* virsdzimta: *[[Dayioidea]]* Waagen, 1883 †
::* virsdzimta: *[[Uncitoidea]]* d'Orbigny, 1847 †
:* apakškārta: *[[Athyrididina]]* Boucot et al., 1964 †
:* apakškārta: *[[Koninckinidina]]* Harper in Harper et al., 1993 †
:* apakškārta: *[[Retziidina]]* Boucot et al., 1964 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces