Ķīnas aligators

**Ķīnas aligators** (, Vienkāršotās ķīniešu rakstzīmes 鼍) ir vienīgā aligatoru suga, kas dzīvo Āzijā, Jandzi upes baseinā Ķīnā, un ir viena no divām mūsdienās sastopamajām aligatoru sugām.

Ķīnas aligators ir tumši pelēks vai melns pilnībā klātu ragvielas ādu, pieaugušā vecumā izaug 1,5–2,1 metru garumā un sver 36–45 kilogramus. Hipobiozes laikā tas perē olas alās, bet vasaras laikā ir nakts dzīvnieks. Pārošanās notiek vasaras sākumā, mātītēm visbiežāk dējot 20–30 olas, kas ir mazākas nekā jebkuram citam krokodilam. Šai sugai ir oportūnistiska barošanās forma, tas galvenokārt pārtiek no zivīm un bezmugurkaulniekiem. Tā ir skaļa suga; pieaugušie īpatņi pārošanās sezonā rada skaļas skaņas, bet jaunie īpatņi vokāli sazinās ar vecākiem un citiem mazuļiem. Nebrīvē turēti īpatņi ir sasnieguši pat 70 gadu vecumu, bet savvaļā dzīvojoši dzīvnieki var nodzīvot ilgāk par 50 gadiem.

Ķīnas aligators dzīvo saldūdenī un tā izplatības areāls ir ierobežots sešos Aņhui provinces reģionos, kā arī, iespējams, Dzjansu un Džedzjanas provincēs. Sākotnēji suga dzīvoja pat Japānā, un iepriekš tai bija plašs izplatības areāls un populācija, taču, sākot ar 6000. gadu p.m.ē., vairāki apdraudējumi, kā piemēram, dzīvotņu iznīcināšana, izraisīja sugas populācijas un izplatības areāla samazināšanos. Savvaļā to skaits 20. gs. septiņdesmitajos gados bija aptuveni 1000, 2001. gadā tas samazinājās līdz mazāk nekā 130 un pēc 2003. gada pieauga, 2017. gadā sasniedzot aptuveni 300 aligatorus. Starptautiskā dabas aizsardzības savienība šo sugu ir iekļāvusi kritiski apdraudēto sugu sarakstā, un tās aizsardzības jomā ir veikti vairāki pasākumi.

Ķīnas aligators ir bijis daļa no ķīniešu literatūras kopš trešā gadsimta. 13. gadsimta beigās Marko Polo kļuva par pirmo personu ārpus Ķīnas, kas par to rakstīja. Dažos rakstos ķīniešu aligators ir saistīts ar mītisko ķīniešu pūķi. Daudzi pierādījumi liecina, ka ķīniešu aligators bija iedvesmas avots ķīniešu pūķa tēla radīšanai.
## Apraksts
Ķīnas aligatori ir dzeltenīgi pelēki ar izteiktiem melniem plankumiem uz apakšžokļa. Vēders ir gaiši pelēks. Kājas ir īsas, ar nagiem. Priekškājām nav peldmembrānu. Aste ir gara, masīva un ir galvenā stūre ūdenī. Ķermeņa augšdaļa un apakšdaļa ir pārklāta ar kaulainiem vairogiem, kas kalpo aizsardzībai. Ir trīs pāri lielu pakauša vairogu. Gar ķermeņa vidu stiepjas sešas gareniskas muguras vairogu rindas. Tāpat kā visiem aligatoru dzimtas pārstāvjiem, ceturtais zobs uz apakšžokļa nav redzams, kad mute ir aizvērta. Tāpat kā kaimaniem, uz plakstiņiem ir kaulaini vairogi, un vēdera pusi aizsargā osteodermas. Pēdējās pazīmes tos atšķir arī no tuvākā radinieka - Misisipi aligatora.

Jaunie īpatņi ir līdzīgi pieaugušajiem, bet tiem ir izteiktas dzeltenas svītras gar ķermeni. Vidēji uz ķermeņa ir piecas svītras, uz astes - astoņas. Augot, šīs svītras pakāpeniski izzūd.

Tēviņi var sasniegt 2,2 m garumu no deguna līdz astes galam, bet parasti nepārsniedz 1,5 m garumu. Mātītes sasniedz maksimālo garumu 1,7 m, vidēji aptuveni 1,4 m. Vēsturiski ir ziņots par dzīvniekiem, kuru garums ir bijis pat 3 m, taču šie ziņojumi nav vēlāk apstiprināti.
## Uzvedība
Dzīvnieka dzīves veids ir ārkārtīgi piesardzīgs, noslēpumains, daļēji ūdens iemītnieks. Ķīnas aligatori ieiet hipobiozes stāvoklī no vēla rudens (oktobra beigās) līdz agram pavasarim (martā-aprīlī), kad gaisa temperatūra ir pietiekami zema. Šajā periodā tie izrok ūdenstilpņu krastos aptuveni 1 m dziļas, 1,5 m garas un 0,3 m diametrā bedres, kuras var izmantot arī citā gada laikā. Dažreiz bedres ir pietiekami lielas, lai kļūtu par patvērumu vairākiem aligatoriem. Aprīlī tie izlien no sava patvēruma un gozējas saulē, lai paaugstinātu ķermeņa temperatūru. Tiklīdz temperatūra sasniedz vēlamo parasti (jūnijā), tie pāriet uz savu parasto nakts dzīvesveidu. Tie arī izmanto ūdeni, lai regulētu ķermeņa temperatūru: augšējos siltos slāņus sildīšanai un ēnainās vietas temperatūras pazemināšanai.

Ķīnas aligatori tiek uzskatīti par vieniem no mierīgākajiem krokodilu kārtas pārstāvjiem, un tie var iekost cilvēkam tikai pašaizsardzības nolūkos.
## Barošanās
Šie aligatori ir nakts plēsēji. Pieaugušie īpatņi barojas ar saldūdens vēžveidīgajiem, zivīm, čūskām, gliemjiem, vardēm, maziem zīdītājiem un ūdensputniem. Jaunie aligatori ēd kukaiņus un citus mazus bezmugurkaulniekus. Nebrīvē tie labprāt ēd zivis, peles, žurkas, gaļu un putnus.
## Vairošanās
Pārošanās sezona sākas jūnijā, mēnesi pēc lietus sezonas sākuma. Gan tēviņi, gan mātītes rūc, meklējot partneri. Vēl viens pievilcīgs manevrs ir muskusa dziedzeris zem apakšžokļa, kas izdala raksturīgu smaržu lai pievilinātu pretējā dzimuma īpatni. Pārošanās notiek ūdenī. Tēviņi ir poligāmi - tie sezonas laikā spēj pāroties ar  vairākām mātītēm..

Jūlijā mātītes būvē ligzdu zāles biezokņos gar upju un ezeru krastiem. Olu dēšana ilgst līdz augusta vidum. Ar priekšējām un pakaļķepām viņa izveido apmēram 1 m augstu sausu lapu un zāles kaudzi. Ligzdas bieži tiek veidotas alu tuvumā, lai māte inkubācijas periodā varētu atrasties to tuvumā. Pēc tam mātīte izdēj 10–40 olas (maksimālais skaits ir 47) iedobumā kaudzes augšpusē un pārklāj tās ar zāli. Olām ir balta, cieta, pārkaļķojusies čaula, vidējais izmērs ir 35,4 × 60,5 mm un svars 44,6 g.

Mātītes bieži apmeklē ligzdu un aizsargā to no plēsējiem, savukārt tēviņi šajā procesā nepiedalās. Perējums izšķiļās septembrī (inkubācijas periods ilgst aptuveni 70 dienas). Dzirdot čīkstoņu, mātīte pārrauj virsējo olas slāni un nones mazuļus lejā pie ūdens. Viņa var arī palīdzēt mazuļa izšķilšanās procesam, lēnām ripinot olu pa zemi vai piespiežot čaumalu. Mātīte pirmo ziemu paliek kopā ar saviem pēcnācējiem. Izšķīlies mazulis sver aptuveni 30 gramus un ir nedaudz vairāk par 21 cm garš. Pirmajos dzīves gados augšanas temps ir intensīvs. Dzimumgatavība tiek sasniegta 4–5 gadu vecumā.
## Izmiršanas draudi un aizsardzība

Ķīnas aligators savvaļā ir apdraudēts dzīvotņu iznīcināšanas un tiešas iznīcināšanas rezultātā, un tas ir iekļauts IUCN Sarkanajā grāmatā. Tomēr aligators labi vairojas nebrīvē, un aptuveni 10 000 īpatņu atrodas zoodārzos visā pasaulē, vaislas centros vai privātās kolekcijās. Jo vairāki īpatņi tika ievesti Rokfellera savvaļas dzīvnieku rezervāta teritorijā Luiziānas štata dienvidu daļā ASV. Veiksmīga vairošanās ir atkārtoti panākta Šanhajas zoodārzā, kur 1980. gadā tika iegūti 12 jaundzimuši aligatori.

Ķīnā tā aizsardzībai ir izveidoti vairāki rezervāti.

Ņemot vērā, ka aligatori sasniedz dzimumbriedumu 4–5 gadu vecumā un mātītes spēj vairoties katru gadu, sugas reproduktīvais potenciāls ir ļoti augsts.
## Ķīniešu pūķis
[thumb|Pūķis [Cjinu dinastijas karogā|left]]
Daži rakstnieki ir izteikuši domu, ka ķīniešu aligators bija iedvesmas avots mītiskajam ķīniešu pūķim. Šī teorija bija plaši izplatīta 20. gs. sākumā, un šo ideju vēlāk pārskatīja Džons Torbjarnarsons un Sjaomings Vans. Saskaņā ar laikraksta The New York Times rakstīto, saistība ar "labvēlīgo" mitoloģisko radību ir priekšrocība šai sugai.

Ķīniešu pūķis tiek attēlots kā "karaliskas varas un veiksmes" simbols, kas bieži palīdz un glābj cilvēkus. Tas spēj peldēt ūdenī vai gaisā. Tiek uzskatīts, ka ķīniešu aligatora relatīvi nekaitīgā daba ir ietekmējusi pūķa izpalīdzīgo dabu. Fakts, ka aligators beidz savu medību laiku, kad sākas lietus sezona, un atgriežas savās alās, kad upēs atkāpjas lietus ūdens, kā arī fakts, ka tas dzīvo ūdenstilpnēs, varētu būt iemesls pūķa attēlojumam kā ar ūdeni saistītai mitoloģiskai radībai. Tradicionālās aligatora bungas, iespējams, tika izmantotas, lai imitētu sugas vokalizācijas pārošanās sezonā, ko cilvēki saistīja ar pūķa "spēju izsaukt lietus mākoņus".
## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Iucnredlist.org profils
* crocodilian.com: Alligator sinensis 
* Reptile-database.reptarium.cz