Baltā mušmire

**Baltā mušmire** (*Amanita virosa*) ir Latvijā bieža vidēji liela mušmiru ģints nāvējoši indīga sēne.

## Taksonomija
thumb|Maksts
thumb|Pilns skats
thumb|Kātiņa vidusdaļa
thumb|Vecāks eksemplārs
Sēnes aprakstu kā *Agaricus virosus* pirmais devis Eliass Frīss; mūsdienu nosaukumu devis Bertiljons 1866. gadā.

Reizēm Latvijas avotos kā sinonīms tiek norādīts *Amanita verna*, tomēr to parasti uzskata par ārēji līdzīgu atsevišķu pavasaros Eiropā augošu mušmiru sugu.

Ziemeļamerikā, kā parasti, daudzi uzskata, ka vietējās baltās mušmires ir atsevišķas sugas no tās Eiropas analoga un Eiropas baltā mušmire patiesībā Amerikā nav sastopama.*

== Apraksts ==
* *'Cepurīte**: sākumā pusapaļa līdz koniskai, vēlāk izpletusies, koši balta, vecumā reizēm no centra dzeltējoša, virsmiziņa ar zīdainu spīdumu sausā laikā un gļotaina mitrā, parasti bez mušmirēm parastajām plēksnēm. Maliņa ilgi paliek ieliekta. Platums 3—7 (10) cm.
* **Lapiņas**: koši baltas, mīkstas, brīvas, biezas, ar pārslainu šķautni. Platums 5-8 mm.
* **Kātiņš**: balts, cilindrisks, ar bumbuļveida paresninājumu pie pamatnes, zvīņaini šķiedrots, zīdaini spīdīgs, ar ātri izzūdošu gredzenu kātiņa augšdaļā un kātiņam pieaugušu maksti, kas bieži iegremdēta zemē. Garums 8—12 cm, resnums 1—2 cm.
* **Mīkstums**: balts, ar pretīgu smaržu un garšu (pēc cita viedokļa, garša atgādinot [[Redīsi|redīsu]]).
* **Sporas*': ieapaļas, gludas, bezkrāsainas, [[amiloīdums (mikoloģija)|amiloīdas]], [[birumraksts]] balts. Izmēri 10—13/9—12 µm.

== Augšanas apstākļi ==

[[Egles|Egļu]] [[mikoriza]]s sēne, aug skābās augsnēs egļu mežos pa vienai vai nelielās grupās, augšanas periods no jūlija līdz oktobrim.  Retāk veido mikorizu arī ar dažādiem citiem kokiem, visbiežāk [[dižskābarži]]em, tomēr daži avoti Latvijā apgalvo, ka sēne aug galvenokārt lapu koku mežos. Sastopama galvenokārt Eiropā un retāk Ziemeļamerikā, novērota arī Tālajos Austrumos.

== Barības vērtība ==
Nav lietojama pārtikā ne pēc kādas sagatavošanas.

=== Indīgums ===
Baltā mušmire ir nāvējoši indīga sēne. Tā satur vairākus [[amanitīni|amanitīnus]] un [[falloidīni|falloidīnus]]. Indīgās vielas ir nedaudz mazākās koncentrācijās nekā [[zaļā mušmire|zaļajā mušmirē]], taču arī baltās mušmires apēšana bieži beidzas letāli vai ar smagiem [[Aknas|aknu]] un [[Nieres|nieru]] bojājumiem. Letālam iznākumam pietiek ar vienu sēni, uzskata, ka 40-50% saindēšanās gadījumu beidzas ar nāvi. Saindēšanās pazīmes parādās vēlu, pēc 8-30 stundām vai reizēm pat pēc vairākām dienām, un pa šo laiku paspēj sākties aknu un nieru šūnu [[nekroze]]. Reizēm situāciju izdodas glābt ar aknu pārstādīšanu.

== Līdzīgās sugas ==

Līdzīgas šai sugai pēc formas un krāsojuma ir pavasaros augošā, bet Latvijā pagaidām nefiksētā tikpat indīgā *Amanita verna*, un neēdamā [[bālā mušmire]] ar pelēcīgu vai zaļganu plēkšņainu cepurīti. Nopietns risks rodas, sajaucot šo sēni ar kādu no ēdamajām [[Atmatenes|atmatenēm]]. Atmatenēm pieaugot ir tumšas lapiņas, cepurīte nav spīdīga un kātiņš nav ietverts makstī. Baltā mušmire egļu mežos reizēm aug tieši starp [[Dzeltējošā atmatene|dzeltējošajām atmatenēm]] un tādēļ iesaka apskatīt katru grupā augošu atmateni. Sajaukt var arī ar [[Riekstu sārtsporene|riekstu sārtsporeni]], kura droši vizuāli atšķirama tikai pēc gandrīz vienīgi mušmirēm raksturīgās maksts trūkuma, un daudzām citām baltām sēnēm, ieskaitot krāsaino sugu albīnās formas. Mazāk droša pazīme ir baltās mušmires nepatīkamā smaka, kāda nav raksturīga vairumam ēdamo sēņu, taču individuālā smaržu uztvere atšķiras un daži avoti apalvo, ka jaunībā tās smarža ir salda. Ziemeļamerikā ir arī citas pilnīgi baltas mušmiru sugas, tai skaitā *Amanita bisporigera* austrumdaļā un *Amanita ocreata'' rietumdaļā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mycobank profils
* Index Fungorum
* Catalogue of Life
* NCBI Taxonomy browser