Rēzeknes ebreji

**Rēzeknes ebreji** ir Latvijas ebreju kopiena, kas kopš 17. gadsimta beigām mīt Rēzeknē. Kopienas vēsture ir daļa no ebreju vēstures Latvijā, kuras izpēti nodrošina zinātniskais pētnieciskais projekts "Ebreju Rēzekne", ietverot konferenču un zinātnisko darbu sagatavošanu un izdošanu. Pirmā projekta konference notika 2016. gada 18. martā. 2017. gada 13. aprīlī izdeva pirmo rakstu krājumu "Ebreju Rēzekne" latviešu un angļu valodās. Projektu veidotāji un atbalstītāji ir Rēzeknes pilsētas dome, domnīca „*Creative Museum*” un Frīdriha Eberta fonds.

## Projekts
### Rakstu krājums "Ebreju Rēzekne"
thumb|Raksta krājuma sastādītāja Ineta Zelča Sīmansone.
Rakstu krājuma „Ebreju Rēzekne” idejas autore ir „*Creative Museum*” vadītāja Ineta Zelča-Sīmansone, kura sāka darbu pie Rēzeknes Zaļās sinagogas satura koncepcijas.
Rakstu krājuma mērķis bija parādīt Rēzeknes krāsainību, nacionālo daudzveidību un kultūru bagātību.
Izdevumu veido divas simboliskā nozīmē līdzvērtīgas daļas. Pirmā ir veltīta Rēzeknes Zaļās sinagogas atjaunošanai, bet otrā - pētījumiem par Latgales un Rēzeknes ebreju vēstures tēmu, kas lielākoties tika nolasīti 2016. gadā notikušajā konferencē."Pakāpeniski veidojās stāsts par ebreju tradīciju, vēsturi, kultūras mantojumu; kas viņi bijuši, kas viņi ir un ko mēs par viņiem zinām."**''Ineta Zelča Simansone,** muzeoloģe, konferences un grāmatas veidotāja.*</blockquote>

=== Tūristu maršruts ===
Tūristu maršrutu "Ebreju Rēzekne" ilgākā laika posmā izveidoja [[Latgales Kultūrvēstures muzejs|Latgales Kultūrvēstures muzeja]] krājuma glabātāja Silvija Ribakova un Rēzeknes ebreju draudzes bijusī priekšsēdētāja Rašela Kukļa. Maršrutā iekļāva nozīmīgākās vietas, kas saistītas ar ebrejiem, - veikalus, dzīvojamās mājas, banku, sinagogas, kapus, piemiņas vietas.

Sinagogas ekspozīcija ir stāsts par ebreju vēstures [[Rēzekne|Rēzeknē]] pieciem gadsimtiem. Kartē parādīts, cik daudz vai maz no ebreju mantojuma saglabājies pilsētā. Sagatavota arī [[mobilā lietotne]], kas mudina izsekot "Ebreju Rēzeknes" maršrutu pilsētvidē.

== Vēsture ==
=== Livonijas laikā ===
Ir saglabājušās liecības, ka [[Livonija]]s pilsētās jau 14. gadsimtā bija sastopami *Schutzjuden* jeb priviliģētie ebreji, kuriem bija atļauts dzīvot valstī, neskatoties uz [[Vācu ordeņa lielmestri|Vācu ordeņa lielmestra]] Zigfrīda no Foihtvangenes (*Siegfried von Feuchtwangen*) 1306. (vai 1309.) gada aizliegumu nekristiešiem ieceļot un uzturēties [[Livonijas Konfederācija|Livonijas Konfederācijā]].

=== Lietuvas laikā ===
Kad pēc [[Livonijas karš|Livonijas kara]] un konfederācijas sabrukuma 1561. gadā [[Lietuvas lielkņaziste]] pārņēma valdījumā tās teritoriju, tur uz pastāvīgu dzīvi apmetās ebreju tirgotāji un amatnieki. Daži no viņiem bija bēgļi no Krievijas cara [[Ivans IV|Ivana IV]] karaspēka ieņemtās Baltkrievijas 16. gadsimta beigās, un no [[Ukraina]]s, kur 17. gadsimtā [[Bohdans Hmeļnickis|Bohdana Hmeļnicka]] vadītās sacelšanās laikā izvērtās asiņaini ebreju grautiņi. Jau 17. gadsimtā Poļu Vidzemē jeb [[Inflantija|Inflantijā]] dzīvoja apmēram 2000 ebreju.

17.-18. gadsimtā ebreji pārcēlās uz dzīvi no maziem miestiem (*štetli*) uz lielākām pilsētām, tādējādi pieauga viņu apdzīvotības areāls Polijas valstī, radās lauku un pilsētas kopienas ar atšķirīgu dzīvesveidu. Vairākās pilsētās ebreji kļuva par izteiktu [[Mažoritāte|mažoritāti]], skaitliski pārspējot kristiešu kopienas. Tautas ekonomiskā aktivitāte bija pamats pilsētu straujai izaugsmei un padarīja visai lauksaimniecisko sistēmu vitālāku un industriālāku.

=== Krievijas Impērijas laikā ===
Pēc [[Polijas dalīšanas|Polijas pirmās dalīšana]]s Inflantija nonāca [[Krievijas Impērija]]s sastāvā. [[1773. gads|1773]]. gadā Režicai (Rēzeknei) tika piešķirtas apriņķa pilsētas tiesības. 1802. gadā tā nonāca [[Vitebskas guberņa|Vitebskas guberņā]] kā apriņķa administratīvais centrs. Tajā laikā tur dzīvoja ap 5000 ebreju.

Pilsēta attīstījās lēni, bet ekonomiskās aktivitātes uzlabošanās bija vērojama 19. gadsimta pēdējās desmitgadēs. Ebreju tirgotāju un amatnieku darbība veicināja ražošanu un tirdzniecību.

[[Aškenazi]] ebreju tradīcijā vienmēr ir bijušas divas svarīgas lietas: kapsēta un sinagoga. Tās tika ierīkotas Rēzeknē jau [[1786. gads|1786]]. gadā. [[1834. gads|1834]]. gadā pilsētas plānā ir atzīmētas divas sinagogas, skola (*shul*), ebreju slimnīca, tirgotāja Gurviča māja un vairāki veikali.

19. gadsimta beigās ebreji bija aktīvi tehnoloģisko sasniegumu izplatītāji. [[1894. gads Latvijā|1894]]. gadā pirmo fotosalonu atklāja [[Ābrams Leibovičs]], [[tipogrāfija]]s pakalpojumus 1897. gadā uzsāka sniegt H. Hefters un [[Moiše Holandskis]], kura pakalpojumi līdz [[Otrais pasaules karš|Otrajam pasaules karam]] tika uzskatīti par labākiem visā Latgalē.

Pirms [[Pirmais pasaules karš|Pirmā pasaules kara]] Rēzeknē atradās vairākas nozīmīgas ebreju kopienas institūcijas: heders (skola), labdarības fonds, bibliotēka, *"Bikur Holim*" biedrība, labdarības virtuve nabadzīgajiem. Tika uzbūvētas 9 sinagogas -- visas, kas darbojās līdz Otrajam pasaules karam.
Lielākā daļa turīgāko ģimeņu savus bērnus sūtīja krievvalodīgajās valsts skolās, kur bija iespēja ne tikai iegūt labu izglītību, bet arī iekļauties sekulārajā krievu kultūras vidē.
Viens no pazīstamākajiem Rēzeknes intelektuāļiem bija [[Jurijs Tiņanovs]], kura vectēvs Bērs Epšteins bija turīgs uzņēmējs.

=== Revolūciju laikā ===
Pēc [[Februāra revolūcija]]s [[Krievijas Pagaidu valdība]] gatavoja Viskrievijas Satversmes sapulces vēlēšanas, kuras uzdevums būtu noteikt turpmāko varas iekārtu valstī. Pagaidu valdības demokrātiskie centieni, kuru starpā bija arī “ebreju nometinājuma joslas” likvidācija, viesa cerības, ka Krievija reiz kļūs par demokrātisko valsti. Šīs cerības sabruka pēc [[Oktobra revolūcija|1917. gada oktobra boļševiku apvērsuma]] un Satversmes sapulces padzīšanas 1918. gada 5. janvārī. Tās galīgi izgaisa [[Latvijas SPR]] laikā 1919. gadā līdz ar *“izbadojušo un teroristisko komunismu, ko Stučka fanātiski ieviesa Latgalē*”. Rīgas avīze “Segodņa” tā aprakstīja situāciju Latgalē: <blockquote>“Sarkanais terors ir sasniedzis neticamus izmērus. Visi bijušie namsaimnieki, kā arī vispār buržuāziskās un inteliģentās kārtas personas tiek arestētas un daļēji nošautas, daļa tiek izvesta kā ķīlnieki. Tā pagājušajā nedēļā pēc kārtējas sakāves boļševiki nošāva 132 poļus un ebrejus par empātiju baltgvardiem. Tajā pašā nedēļā uz [[Veļikije Luki]] tika nosūtīti divi ešeloni ar ķīlniekiem, skaitā ne mazāk kā 400 cilvēku. Arestēto, nošauto un aizvesto sievas un bērni ir ieslodzīti kopējā barakā, un tiem iedalīta 1/16 mārciņa maizes.” </blockquote>

=== Latvijas Republikā ===
1918.-1934. parlamentārisma laiks un 1934.-1940. [[Autoritārais Kārļa Ulmaņa režīms|K. Ulmaņa autoritārisma laiks]] ir divi posmi, kuros dominēja savas laikmeta pragmatiskās iezīmes. 
Ebreju kopienas dzīve Rēzeknē pēc kara sāka atjaunoties 1920. gadā ar ASV ebreju palīdzības organizācijas *Joint* atbalstu.
1922. gadā tika izveidota Ebreju valsts ģimnāzija, kurā apmācības valoda bija [[jidišs]]. Ilgus gadus tās direktors bija [[Jakovs Millers]].
Rēzeknes ebreju kopiena sadalījās divās nometnēs: viena uzskatīja, ka skolās jāmāca jidiša valodā, otra, ka [[Ivrits|ivritā]]. Attiecīgi dalījās sabiedriskā dzīve un jauniešu kustība. Jidišistu grupās vairāk populāras bija kreisās politiskās idejas, bet ivritistu - labējās.

Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma jidiša atbalstītāju ietekme mazinājās, bet ivrita grupas nozīme pieauga ne tikai Rēzeknē, bet visā Latvijas ebreju kopienā.
1935. gadā Rēzeknē dzīvoja 3342 ebreji (25,4% iedzīvotāju), viņiem piederēja 75% no visiem tirdzniecības uzņēmumiem.

Pilsētas ebreju labdarības biedrība Mihaila Manteifeļa vadībā vāca ziedojumus veco ļaužu pansionātam un biedrības *Bikur Holim'' darbībai. Pateicoties ebreju aktīvista un deputāta Mihaila Bobrova darbībai, tika panākts, ka pilsētas valde iedalīja naudu košera virtuvei, kas ik gadu apgādāja 120 skolēnus ar 18 000 brīvpusdienu porcijām.

### Folklora un personības
Ebreju kultūras pētniece Marina Gehta cēlusi gaismā Rēzeknes etnogrāfa Giršas Etkina folkloras kolekciju, kuru viņš 1946. gadā nodeva Latviešu folkloras krātuvei. Tās ir vienīgās pēdas, kas ir palikušas no Latgales ebreju folkloras mantojuma.

Didzis Bērziņš pētījis holokausta sociālo atmiņu Latgales kontekstā: „Latvijā ilgu laiku informācijas par holokaustu bijis principiāli maz. Man liekas, ka vēl pirms desmit gadiem latvieši daudz labāk zināja, kas ir Oskars Šindlers, nevis kas ir Žanis Lipke, vai arī kas ir Anna Franka, nevis kas ir Šeina Grama.”

Citos darbos tuvāk skatīts hasīdisma iespaids Latgalē, Latgales ebreju kapu kultūra, stereotipi par ebrejiem Latgales iedzīvotāju stāstos, pētītas Rēzeknē dzimušā rakstnieka Jurija Tiņanova, režisora Fridriha Ermlera un gleznotāja Arkādija Naišlosa personības.

### Vietas
Rēzeknes ebreji bija dažādu profesiju pārstāvji. Diemžēl pēc Otrā pasaules kara liela daļa no vēsturiskajām ēkām tika iznīcinātas.

Viena no labākajām izglītības iestādēm bija Rēzeknes Ebreju valsts ģimnāzija, kas atradās Daugavpils šosejā 41/43 (mūsdienās - Atbrīvošanas aleja). Vēlāk to pārcēla uz jaunām telpām Ugunsdzēsēju (J.Tiņanova) ielā. Pašlaik šeit atrodas klajš lauks.

Par vienu no vecākajām ēkām uzskatāms Latgales Kultūrvēstures muzejs, Atbrīvošanas alejā 102. Jau 1861. gadā ēka minēta kā viena no 17 mūra celtnēm pilsētā. 1884. gadā to no ebreja Gordina par 2900 rubļiem iegādājās Režicas pilsētas valde slimnīcas izveidošanai. No 1937. gada šeit darbojās muzejs un Ebreju sešklasīgā skola.

Slavenais režisors Fridrihs Ermlers dzīvoja Vilhelma Purvīša ielā 10. Par to liecina piemiņas plāksne, kas tika atklāta 1978. gada 22. aprīlī.

Tāpat pie slavenā rakstnieka Jurija Tiņanova jaunības dzīvesvietas Atbrīvošanas alejā 94 uzstādīta piemiņas plāksne, kas tika atjaunota 2000. gadā. Tiņanovs šajā namā dzīvojis no 1906. līdz 1915. gadam. 2012. gadā šeit atklāts rakstniekam veltīts piemineklis.

Ārsta Jefima Grodzinska dzīvojamā māja atrodas Atbrīvošanas alejā 25. Tā ir pārbūvēta. Grodzinskis bija izcils sabiedriskais darbinieks, Ebreju valsts ģimnāzijas organizators un tās pirmais direktors.

## Atsauces