open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kriss Prongers

**Kristofers Roberts "Kriss" Prongers** (*Christopher Robert "Chris" Pronger*; dzimis  Draidenā, Kanādā) ir bijušais hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis 1167 spēles Nacionālajā hokeja līgā, 2007. gadā izcīnījis Stenlija kausu. Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par divkārtēju olimpisko čempionu. 2015. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē, neformālā Trīs zeltu kluba biedrs.

## Karjera
Krisu Prongeru 1993. gada NHL draftā ar kopējo otro numuru izvēlējās Hārtfordas "Whalers". Nākamajā sezonā viņš "Whalers" sastāvā aizvadīja 81 spēli un tika iekļauts sezonas labāko NHL debitantu izlasē. Taču ārpus laukuma viņš iekūlās dažādās nepatikšanās — tika arestēts par braukšanu dzērumā un iesaistījās kādā kautiņā. Pēc otrās Hārtfordā aizvadītās sezonas viņš 1995. gadā tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues" pret Brendonu Šanahenu.

"Blues" komandas galvenais treneris tolaik bija Maiks Kīnans, kuram raksturīgs savdabīgs trenēšanas stils. Bieži tiek uzsvērts, ka tieši Kīnanam bijusi liela loma K. Prongera audzināšanā un sagatavošanā pieaugušo hokejam, jo tieši Sentluisā hokejists sācis progresēt visstraujāk.

Pēc 2004.—2005. gada sezonas NHL lokauta Prongers tika aizmainīts uz Edmontonas "Oilers", kas par aizsargu atdeva trīs spēlētājus: Ēriku Brūeru, Džefu Voivitku un Dagu Linču. Darījums notika, jo Sentluisas "Blues" nācās iekļauties jaunajos noteikumos par algu griestiem. "Oilers" ar Prongeru noslēdza ilgtermiņa līgums uz pieciem gadiem par 6,25 miljoniem dolāru gadā.

2007. gadā viņš NHL kluba Anahaimas "Ducks" rindās izcīnīja Stenlija kausu, un sākot ar 2007.—2008. gada sezonu bija arī komandas kapteinis. No 2009. līdz 2012. gadam Prongers spēlēja Filadelfijas "Flyers" rindās.

Savas NHL karjeras laikā Prongers ir saņēmis daudzus apbalvojumus, tādēļ tiek uzskatīts par vienu no labākajiem līgas aizsargiem. Prongers ir divreiz piedalījies NHL Visu zvaigžņu spēlē, pa vienai reizei saņēmis Norisa balvu un Hārta balvu. Kanādas izlases sastāvā piedalījies  (4. vieta),  (zelts),  (4. vieta) un  (zelts).

## Ārējās saites
*
Ziemeļeiropa

[thumb|upright=1.2|[Apvienoto Nāciju Organizācija|ANO Eiropas sadalījums pa reģioniem:
Ziemeļeiropa
<span style="color:skyblue">Rietumeiropa</span>
<span style="color:salmon">Austrumeiropa</span>
<span style="color:lightgreen">Dienvideiropa</span>]]
**Ziemeļeiropa** ir Eiropas ziemeļu daļa, kurā pēc Eiropas Savienības (ES) ieteiktās definīcijas ietilpst trīs Baltijas valstis — Igaunija, Latvija, Lietuva, piecas Ziemeļvalstis — Dānija, Islande, Norvēģija, Somija, Zviedrija, kā arī autonomās Fēru Salas. ANO teritoriāli un kultūrvēsturiski Ziemeļeiropai pieskaita arī Britu salas (Apvienotā Karaliste, Īrija, Normandijas salas un Menas Sala). 
 
Reizēm Ziemeļeiropai tiek pieskaitīta arī Krievijas ziemeļdaļa, Vācijas ziemeļdaļa, Polijas ziemeļdaļa un Nīderlande. Ar Dāniju saistītā Grenlande tiek pieskaitīta Ziemeļamerikai.

## Ģeogrāfija
Daļa no Norvēģijas, Zviedrijas un Somijas teritorijām atrodas aiz ziemeļu polārā loka, kur var novērot polāro dienu un polāro nakti. Aiz polārā loka Eiropas kontinentālajā daļā atrodas Lapzeme. Skandināvijas pussalā atrodas Norvēģija un Zviedrija, gar pussalas rietumu pusi stiepjas Skandināvijas kalni. Skandināvijas kalnos dziļi iestiepjas dažnedažādi fjordi.

Vairākas Ziemeļeiropas valstis atrodas Baltijas jūras krastā. Baltijas jūras ziemeļos atrodas Botnijas līcis, kas apskalo Zviedrijas un Somijas krastus. Botnijas līča dienvidos atrodas Olande (Ālandu salas), kas ir kā robeža starp Botnijas līci un pārējo Baltijas jūru.

## Valstis

## Vēsture

Ziemeļeiropas kultūras telpa izveidojās no 8. līdz 11. gadsimtam vikingu sirojumu ietekmē (t.s. vikingu laikos).  
1168. gadā dāņu ķēniņš Valdemārs I Lielais iekaroja Rīgenes salu. Valdemāra II valdīšanas laikā dāņu rokās nonāca liela daļa Baltijas jūras dienvidu un austrumu piekrastes.  
Dānijas militārā ekspansija apstājās 1227. gadā pēc zaudējuma sakšiem kaujā pie Bornhēvedas, dāņu pakļautībā saglabājās vienīgi Rīgenes sala un Ziemeļigaunija. 
Vācu tirgotāji 13. gadsimta vidū izveidoja Hanzas savienību, kas kontrolēja Ziemeļeiropas tirdzniecību vairāk kā 200 gadu. Livonijas krusta karu laikā Vācu ordenis pakļāva Latvijas un Igaunijas teritorijas un kopā ar vairākam baznīcvalstīm izveidoja Livonijas Konfederāciju. Savukārt 1397. gadā izveidojās Kalmāras ūnija, kas aptvēra Dāniju, Norvēģiju un Zviedriju. Kopš 1520. gadiem Ziemeļeiropā strauji izplatījās luterisms, kas kļuva par valsts reliģiju visās reģiona valstīs, izņemot Lietuvu. 
Pēc sakāves Lielajā Ziemeļu karā Zviedrija zaudēja savu dominējošo stāvokli Ziemeļeiropā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Slovākijas pilsētu uzskaitījums

[thumbnail|Slovākijas atrašanās vieta [Eiropa|Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkoptas visas **[[Slovākija]]s** pilsētas. Uz 2013.g. janvāri Slovākijā bija **138** pilsētas. Vairākām pilsētām ir gan slovāku, gan vācu, gan ungāru nosaukumi, taču kopš 1990.g. oficiāli lieto tikai slovāku pilsētas nosaukumus. Slovākijas konstitūcijas 70. pants paredz iespēju deklarēt kopienu pilsētu likumā paredzētajā veidā. Slovākijas konstitūcija nosaka, ka *pilsēta* (slovāku valodā: *mesto*) ir apdzīvota vieta, kur iedzīvotāju skaits ir vismaz 5000, ekonomiskais, administratīvais, tūrisma un kūrortu centrs, kas sniedz pakalpojumus kopienām; tai ir transporta saiknes ar kaimiņu pašvaldībām; pastāv pilsētvides raksturīgā attīstība. Kopiena pilsētas statusu var iegūt pēc referenduma un Slovākijas Nacionālās padomes lēmuma.

Slovākijas pilsētās dzīvo 58,34% no visiem valsts iedzīvotājiem. 
Slovākijas pilsētas var iedalīt šādās kategorijās:
* līdz 10 000 iedzīvotāji — 66 pilsētas,
* 10 000 - 30 000 iedzīvotāji — 51 pilsēta,
* 30 000 - 50 000 iedzīvotāji — 11 pilsētas,
* 50 000 - 100 000 iedzīvotāji — 8 pilsētas,
* Vairāk par 100 000 iedzīvotāji — 2 pilsētas.

Slovākijas lielākā pilsēta ir galvaspilsēta Bratislava ar iedzīvotāju skaitu 415 589 (2012.g.).

## Pilsētu sadalījuma pa apgabaliem

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Melnā Roka

**Melnā Roka** (Serbu: *Црна Рука*/*Crna Ruka*), arī **Apvienošanās vai Nāve** (Serbu: *Уједињење или смрт*/*Ujedinjenje ili Smrt*) - serbu nacionālistu nelegāla militāra organizācija. Radās 1910. gadā, apvienojoties serbu virsniekiem, kuri 1903. gadā piedalījās asiņainā valsts apvērsumā, kura rezultātā tika nogalināts pēdējais Obrenoviču dinastijas Serbijas karalis Aleksandars Obrenovičs, bet varu ieguva konkurējošās dinastijas pārstāvis Petars Karadžordževičs.

Organizācijas mērķis bija panākt visu serbu apvienošanu vienā valstī, izmantojot jebkurus līdzekļus. Tā bija dziļi konspirēta organizācija, kuras biedri savstarpēji nebija pazīstami. Melnās Rokas vadītājs bija Serbijas armijas ģenerālštāba izlūkošanas vadītājs Dragutins Dimitrijevičs. Organizācijā bija arī Belgradas žandarmērijas priekšnieks, ģenerālštāba priekšnieka vietnieks un citas ietekmīgas militārpersonas.

Tā kā 1908. gadā Austroungārija bija anektējusi Bosniju un Hercegovinu, organizācijas tuvākais mērķis bija pretoties austriešu klātbūtnei Bosnijā. Izmantojot izdevību, ka Austroungārijas troņmantinieks Francis Ferdinands 1914. gadā 28. jūnijā bija plānojis apmeklēt Sarajevu, Melnā Roka organizēja atentātu, iesaistot Bosnijas nelegālās organizācijas Jaunā Bosnija (*Mlada Bosna*) biedrus. Ir viedoklis, ka Francis Ferdinands tika izraudzīts par atentāta mērķi, jo bija labvēlīgi noskaņots pret Austroungārijas slāvu iedzīvotājiem. Iegūstot varu, Francis Ferdinands varētu noskaņot slāvu iedzīvotājus lojāli Austroungārijai, kas neietilpa Melnās Rokas plānos. Kaut arī, pēc dažu vēsturnieku domām, Serbijas valdības vadītājs Nikola Pašičs zināja par atentāta gatavošanu un bija pret to, viņam nebija reālas varas, lai traucētu atentāta norisi.

Liktenīgu sakritību dēļ atentāts izdevās, un tā rezultātā 1914. gada 26. jūlijā sākās Pirmais pasaules karš.

Pēc tam, kad Austroungārijas karaspēks kara gaitā ieņēma Serbiju, Melnā Roka pamazām zaudēja ietekmi valdošajās aprindās, un pēc tā līdera Dragutina Dimitrijeviča sodīšanas ar nāvi par nodevību 1917. gada 11. jūnijā, faktiski beidza pastāvēt, bet serbu militāraju vidū sāka dominēt konkurējoša organizācija - monarhistiskā Baltā Roka (*Bela Ruka*).

## Skatīt arī
* Gavrilo Princips
## Literatūra
* 
* 
* 

## Atsauces
Dž. K. Roulinga

**Džoanna (Džo) Roulinga** (; dzimusi ), plašāk pazīstama kā **Dž. K. Roulinga** (*J. K. Rowling*), kā arī ar pseidonīmu **Roberts Galbraits** (*Robert Galbraith*), ir britu rakstniece, kinoscenāriste un producente, kura kļuva pasaulslavena pēc grāmatu sērijas par Hariju Poteru radīšanas. Ideja rakstīt par viņu dzimusi 1990. gadā ceļojuma laikā, kad Roulinga ar vilcienu devusies no Mančestras uz Londonu. Grāmatas par Poteru ir guvušas vispasaules uzmanību, ieguvušas vairākas balvas, kā arī pārdotas vairāk nekā 400 miljonos eksemplāru.

Bez grāmatām par Hariju Poteru Roulinga ieguva slavu arī ar savu stāstu par to, kā no vienkārša cilvēka piecu gadu laikā kļuva par multimiljonāru. 2008. gada "*[[Sunday Times]]*" bagātnieku sarakstā viņas īpašumu vērtība tiek lēsta 560 miljonu sterliņu mārciņu vērtībā, kā arī atzīta par divpadsmito bagātāko sievieti Apvienotajā Karalistē. Savukārt mediju kompānija "*[[Forbes]]*" 2007. gadā Roulingu nosauca par četrdesmit astoto ietekmīgāko slavenību.

Roulinga sarakstījusi scenāriju filmai "Fantastiskās būtnes — un kur tās meklēt" (2016), kurai paredzēts turpinājums vairāku filmu sērijā. Kā filmas producente Roulinga (kopā ar vēl četriem producentiem) nominēta BAFTA kino balvai par gada izcilāko britu filmu, tomēr filma šo balvu nesaņēma.

## Grāmatu par Hariju Poteru tapšana
Kā to apgalvo pati autore, stāsta par burvju zēnu Hariju Poteru ideju viņa radusi, braucot vilcienā no Mančestras uz Londonu. Kādā intervijā televīzijas kanālam BBC World viņa stāsta, ka rakstīšanas process bieži risinājies dažādās kafejnīcās, malkojot kafiju. Tā kā rakstniece tolaik (1990. gadu vidū) bija tikko šķīrusies no sava vīra, ar mazu bērnu uz rokām un bez naudas, apstākļi rakstīšanai bijuši divtik grūti. Viņai nācies staigāt pa pilsētas ielām, ar raudošu bērniņu ratos, un, kad tas beidzot norimis un iemidzis, mesties tuvējā kafejnīcā, lai turpinātu rakstīt.

## Roberts Galbraits
2013. gadā Dž. K. Roulinga ar pseidonīmu Roberts Galbraits izdeva detektīvromānu "Dzeguzes sauciens" (*The Cuckoo's Calling*). Romāna galvenais varonis ir privātdetektīvs Kormorans Straiks. Pēc grāmatas motīviem 2017. gadā BBC izlaida seriālu "Straiks", kam viena no producentēm ir arī Dž. K. Roulinga. 2014. gadā izdots grāmatas turpinājums par privātdetektīva gaitām "Zīdtārpiņš" (*The Silkworm*), bet 2015. gadā — *[[Career of Evil]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Baltā Roka

**Baltā Roka** () bija slepena, neoficiāla monarhistiska militāra organizācija Serbijā, vēlāk Serbu, Horvātu un Slovēņu karalistē (no 1929. gada — Dienvidslāvijas karalistē). Organizācijai lielākā ietekme valstī bija starp abiem Pasaules kariem.

Baltā Roka tika pretnostatīta citai organizācijai, sauktai par Melno Roku, un to radīja pulkvedis Petars Živkovičs ar prinča Aleksandara Karadžordževiča (vēlākā Dienvidslāvijas karaļa Aleksandara I) ziņu 1912. gadā. Živkovičs, līdz ar Melno roku, bija iesaistīts arī 1903. gada valsts apvērsumā pret Serbijas karali Aleksandaru Obrenoviču.

Pēc Melnās Rokas izjukšanas pēc Saloniku procesa (*Solunski proces*), Baltā Roka ieguva noturīgu kontroli pār jauno un ambiciozo princi Aleksandaru. 1921. gadā Živkovičs tika iecelts par Pils gvardes komandieri, un palielināja savu ietekmi galmā. 1929. gadā Karalis Aleksandrs I, kopā ar Baltās rokas virsniekiem, organizēja valsts apvērsumu, lai apspiestu nestabilo parlamentu, un cīnītos pret nacionālo spriedzi reģionos (īpaši Horvātijā). Živkovičs, jau ģenerālis, tika iecelts par premjerministru. 1931. gadā karalis atjaunoja dažas konstitucionālās tiesības, pēc tam kad viņa reformas bija izgāzušās. Živkovičs zaudēju savu amatu 1932. gadā, pēc vairākām paraugprāvām pret nacionālistu grupām un komunistiem.

Baltās rokas locekļi tika turēti aizdomās par dalību troņmantnieka prinča Džordžes atstādināšanā no mantošanas tiesībām 1909. gadā, Aleksandara iecelšanā par reģentu karaļa Petara I valdīšanas laikā, kā arī 1941. gada 27. marta valsts apvērsumā, kura laikā tronī tika iecelts Aleksandars II Karadžordževičs, nostādot Dienvidslāviju kara stāvoklī ar Vāciju.

Pēc Josipa Broza Tito vadīto komunistu uzvaras, Baltās Rokas locekļi tika vai nu sodīti ar nāvi vai devās trimdā.
Kraftwerk

***Kraftwerk*** (vācu valodā "spēkstacija") ir Vācijas avangarda mūzikas grupa, kas ir devusi lielu ieguldījumu elektroniskās mūzikas attīstībā. Grupu 1970. gadā nodibināja Florians Šneiders un Ralfs Hiters. Plašāk pazīstama tā kļuva kā kvartets, kurā muzicēja arī Volfgangs Flirs un Karls Bartoss.

## Diskogrāfija
### Studijas albumi

* (1970) *[[Tone Float]]* - (Organisation)
* (1971) *[[Kraftwerk (albums)|Kraftwerk]]*
* (1972) *[[Kraftwerk 2]]*
* (1973) *[[Ralf und Florian]]*
* (1974) *[[Autobahn (albums)|Autobahn]]* 4. vieta Apvienotajā Karalistē (1975. gada izlaidums)
* (1975) *[[Radio-Activity]]* - (vācu nosaukums: *Radio-Aktivität*)
* (1977) *[[Trans-Europe Express]]* - (vācu nosaukums: *Trans-Europa Express*)
* (1978) *[[The Man Machine]]* - (vācu nosaukums: *Die Mensch Maschine*) 9. vieta Apvienotajā Karalistē (1982. gada izlaidums)
* (1981) *[[Computer World]]* - (vācu nosaukums: *Computerwelt*) 15. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1986) *[[Electric Cafe]]*
* (1991) *[[The Mix]]* - (jauni veco dziesmu ieraksti) 15. vieta Apvienotajā Karalistē
* (2003) *[[Tour de France Soundtracks]]* 21. vieta Apvienotajā Karalistē, 1. vieta Vācijā
* (2005) *[[Der Katalog]]*

### Koncertieraksti
* (2005) *[[Minimum-Maximum]]* 29. vieta Apvienotajā Karalistē
* (2017) *[[3-D The Catalogue]]* 4. vieta Vācijā

### Singli
[thumb|Kraftwerk [Trans-Europe Express albums (1977). No kreisās: Volfgangs Flūrs, Karls Bartoss, Florians Šneiders un Ralfs Hiters.]]

* (1973) "Comet Melody" (oriģinālais nosaukums: "Kohoutek-Kometenmelodie")
* (1974) "Autobahn" 11. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1975) "Comet Melody 2" (oriģinālais nosaukums: "Kometenmelodie 2")
* (1976) "Radioactivity"
* (1977) "Trans-Europe Express"
* (1977) "Showroom Dummies"
* (1978) "The Robots"
* (1978) "The Model"
* (1978) "Neon Lights" 53. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1981) "Pocket Calculator" 39. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1981) "Computer Love" (dubulta A puse ar "The Model" Apvienotajā Karalistē) 1. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1983) "Showroom Dummies" 25. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1983) "Tour de France" 22. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1984) "Tour de France" pārizdevums 24. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1986) "Musique Non Stop" 82. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1987) "The Telephone Call" 89. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1991) "The Robots" - (jauna versija no *[[The Mix]]*) 20. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1991) "Radioactivity" - (jauna versija no *[[The Mix]]*) 43. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1999) "Tour De France" pārizdevums 61. vieta Apvienotajā Karalistē
* (1999) "Expo 2000" - (decembra singls World Expo izstādei Hannoverē, Vācijā) 27. vieta Apvienotajā Karalistē (2000. gada izdevums)
* (2003) "Tour de France 2003" 20. vieta Apvienotajā Karalistē
* (2004) "Aerodynamik" 33. vieta Apvienotajā Karalistē

## Ārējās saites
*
Indijas himna

**Jana Gana Mana** ir Indijas himna.
thumb|Jana Gana Mana (instrumentāla).
## Vārdi
### Devanagari rakstībā
 

জনগণমন-অধিনায়ক জয় হে.
ভারতভাগ্যবিধাতা
পঞ্জাব সিন্ধু গুজরাট মরাঠা
দ্রাবিড় উৎ‍‌কল বঙ্গ
বিন্ধ্য হিমাচল যমুনা গঙ্গা
উচ্ছল জলধি তরঙ্গ
তব শুভ নামে জাগে
তব শুভ আশিস মাগে
গাহে তব জয়গাথা
জনগণমঙ্গলদায়ক জয় হে
ভারতভাগ্যবিধাতা
জয় হে, জয় হে, জয় হে,
জয় জয় জয়, জয় হে॥


### Transliterācija (Hantera)

Jana Gana Mana
Adhinayaka jaya hai,
Bharata bhagyavidhata.
Punjaba, Sindh, Gujarata, Maratha,
Dravida, Utkala, Banga,
Vindhya, Himachala, Yamuna, Ganga,
Uchchala jaladhi taranga
Tava shubha naamey jaagey, 
Tava shubha aashisha maangey,
Gahe tava jayagatha.
Jana gana mangaladhayaka jaya hai
Bharat bhagyavidhata.
Jaya hai, Jaya hai, Jaya hai,
Jaya jaya jaya jaya hai!
Ahraha tava ahvana pracharit
Rita shani tava udaravani 
Hindu, Baudha,shikh, jaina,
parasik mausalman kristani
purab pachim ase
tava singhasana pase
prem hara ko gunthe
Jana gana aikyavidhayaka jaya he
Bharat bhagyavidhata.
Jaya hai, Jaya hai, Jaya hai,
Jaya jaya jaya jaya hai!


### Bengāļu valodā


জনগণমন-অধিনায়ক জয় হে ভারতভাগ্যবিধাতা!
পঞ্জাব সিন্ধু গুজরাট মরাঠা দ্রাবিড় উত্‍‌কল বঙ্গ
বিন্ধ্য হিমাচল যমুনা গঙ্গা উচ্ছলজলধিতরঙ্গ
তব শুভ নামে জাগে, তব শুভ আশিষ মাগে,
গাহে তব জয়গাথা।
জনগণমঙ্গলদায়ক জয় হে ভারতভাগ্যবিধাতা!
জয় হে, জয় হে, জয় হে, জয় জয় জয় জয় হে॥



### Tulkojums angļu valodā

Thou art the ruler of the minds of all people,
Dispenser of India's destiny.
Thy name rouses the hearts of Punjab, Sind,
Gujarat and Maratha,
Of the Dravida and Orissa and Bengal;
It echoes in the hills of the Vindhyas and Himalayas,
mingles in the music of Jamuna and Ganges and is
chanted by the waves of the Indian Sea.
They pray for thy blessings and sing thy praise.
The saving of all people waits in thy hand,
Thou dispenser of India's destiny.
Victory, victory, victory to thee.


## Tulkojums latviešu valodā

Tu visu prātu valdnieks,
Indija likteņa saturs.
Tavs vārds paceļ sirdis pendžabiem, sindiem,
gudžaratiem un marathiem,
dravīdiem un orijiem un bengāļiem;
Tas atbalsojas Vindhajas un Himalaju kalnienēs,
sajaucas ar Jamunas un Gangas čalām un
to skand viļņi Indijas jūrā.
Tie lūdz tavu svētību un dzied tev par godu.
Tava roka sargā visus,
Tu Indijas likteņa saturs.
Uzvara, uzvara, uzvara Tev.
Karš

**Karš** ir plašs konflikta stāvoklis starp valstīm, organizācijām vai relatīvi lielām cilvēku grupām, ko raksturo vardarbīga, fiziska spēka pielietošana pret pretējo karojošo pusi un dažreiz arī pret civiliedzīvotājiem. Karš ir pretējs mieram, kas savukārt nozīmē kara neesamību.

Karš var norisināties vienā vai vairākos karadarbības teātros. Bieži kara gaitā notiek vairākas kampaņas. Atsevišķu kampaņas sastāvdaļu konkrētā vietā sauc par kauju.

Karš starp valstīm bieži sākas ar kara pieteikšanu, tomēr pilsoņu kara gadījumā parasti tas tā nav. Karadarbības vešanu reglamentē starptautiski līgumi, no kuriem pazīstamākās ir Ženēvas konvencijas, tomēr dažkārt tās tiek pārkāptas.

## Vēsture
Karadarbība tradicionāli ir bijusi bruņota karojošo pušu darbība uz sauszemes. Tās rezultātā tiek okupētas vai aizstāvētas konkrētas teritorijas.

Aizvēsturiskajos karos, kas norisinājās akmens, bronzas un dzelzs laikmetos, ieroči bija primitīvi. Tie galvenokārt bija šķēpi un cirvji, kurus izmantoja pirms vismaz 35 tūkstošiem gadu. No alu zīmējumiem ir konstatēts, ka šajā laikā cilvēku ciltis viena otrai regulāri arī uzbruka. Tās bija atsevišķas kaujas. Liecības par liela mēroga kariem šajā laikā nav atrastas.

Senajos laikos parādījās zobeni, kā arī sāka izmantot zirgus, lai ātrāk pārvietos kaujas laikā. Tuvajos Austrumos tika izgudroti arī kaujas rati, kas ātri izplatījās arī Eiropā. Viduslaikos tika ieviestas bruņas. Karadarbība stipri izmainījās 14. gadsimtā, kad tika izgudrots šaujampulveris un karos sāka izmantot šaujamieročus.

20. gadsimta sākumā sāka izmantot bruņutehniku, īpaši tankus. Pirmā pasaules kara laikā sāka izmantot lidmašīnas. Otrajā pasaules kara laikā tika izmantoti pirmie kodolieroči — Amerikas Savienotās Valstis nometa atombumbas uz Japānas pilsētām Hirosimu un Nagasaki.

## Kara ētika
Mūsdienās karš tiek uzskatīts par nevēlamu, morāli nepieņemamu darbību. No otras puses skatoties, daudzi uzskata, ka bruņošanās ir nepieciešama kaut vai tāpēc, lai kara gadījumā varētu aizstāvēt valsti vai citas vērtības. Politisku kustību, kas nosoda karus un cīnās pret to sākšanos, sauc par pacifismu. Viens no slavenākajiem pacifistiem pasaulē ir Mohandāss Karamčands Gandijs.

Kara ētika ļauj pamiera laikā pretinieka pusei apbedīt kaujas laukā kritušos.

## Kara cēloņi
Bieži kara cēloni ir visai grūti konstatēt. Tie var būt teritoriāli, reliģiski, ekonomiski vai ideoloģiski strīdi. Parasti kara leģitimitātei kāda no pusēm izvēlas kādu iemeslu. Pusi, kura izraisa karu, mēdz dēvēt par agresoru, tomēr arī agresora definēšana bieži sagādā grūtības.

## Lielākie kari pēc mirušo skaita
* Otrais pasaules karš (1939—1945) — miruši 60—72 miljoni
* Aņši nemieri Ķīnā (755—763) — miruši 36 miljoni
* Mongoļu impērijas iekarojumi (13. gadsimts) — miruši 30—60 miljoni
* Cjinu dinastijas kari ar Minu dinastiju Ķīnā (1616—1662) — miruši 25 miljoni
* Pirmais pasaules karš (1914—1918) — miruši 20 miljoni

## Ārējās saites
Prūsija (nozīmju atdalīšana)

**Prūsija** var būt:

* Prūsija — valsts, kas ar dažādiem nosaukumiem Centrāleiropas ziemeļos pastāvēja no viduslaikiem līdz 1945. gadam;
* Prūsijas konfederācija — Prūsijas pilsētu apvienība 15. gadsimtā;
* Prūsijas Karaliste — valsts, kas pastāvēja no 1701. līdz 1918. gadam;
* Prūsijas hercogiste — Hoencollernu dinastijas pārvaldīta Polijas—Lietuvas ūnijas vasaļvalsts;
* Austrumprūsija — viens no Prūsijas reģioniem līdz 1945. gadam;
* Prūsija, baltu tautas prūšu apdzīvota zeme;
* Vācu ordeņa valsts;
* Visas Hoencollernu dinastijas pārvaldītās zemes;
* Lielākā Vācijas Impērijas valsts no 1871. līdz 1918. gadam;
* Lielākā Veimāras Republikas zeme.

## Skatīt arī
* Borussia
Sēļu valoda

**Sēļu valoda** ir izmirusi indoeiropiešu valodu saimes, baltu valodu grupas valoda. Sēļu valodā runāja sēļi, kas līdz 15. gadsimtam apdzīvoja Latvijas dienvidaustrumus un Lietuvas ziemeļaustrumos.[300px|thumb|[Augšzemnieku dialekts|Augšzemnieku dialekta sēliskās izloksnes (dziļās un nedziļās) parāda asimilētās sēļu valodas izplatību abās Daugavas pusēs|left]]

Viduslaikos (6.—14. gs m.ē.) sēļi bija izplatījušies ne tikai Augšzemē, bet arī līdz Bauskai un Dienvidvidzemei (Daugavas labais krasts). Sēļu dialektam esot bijis ciešs kontakts ar kuršu, zemgaļu un seno latgaļu dialektu Latgalē, Vidzemē un Igaunijā, kur tas saglabājies daudzos igauņu senākajos vārdos. Citi pētnieki atzīmēja, ka aptuveni 19 sēļu dialekta vārdi atrasti sudāvu un ziemeļa sindu dialektā. Sēļu valodas pēdas ir saglabājušās bijušo sēļu apdzīvoto teritoriju izloksnēs un vietvārdos.

13. gadsimtā sēļu apdzīvotās zemes tika iekļautas Livonijas Konfederācijas un Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. Tiek uzskatīts, ka sēļu valoda izzuda ap 15. gadsimtu. Sēļu valodas pēdas ir saglabājušās bijušo sēļu apdzīvoto teritoriju izloksnēs un vietvārdos.

## Skatīt arī
* Augšzemes dialekts

## Atsauces
Kursa

**Kursa** var būt:
* Kursa (valsts)
* Kurzeme
* Kursa — dzelzceļa stacija līnijā Liepāja—Ventspils.
* Kursa (*Cursa*), zvaigznes Eridānas Beta cits nosaukums.

## Skatīt arī
* Kurši
* Miera Kursa
Kuršu valoda

**Kuršu valoda** () bija indoeiropiešu valodu saimes baltu grupas valoda, ko runāja baltu cilts kurši, kas apdzīvoja mūsdienu Kurzemes rietumus un Lietuvas ziemeļrietumus. Daļa valodnieku kuršu valodu uzskata par austrumbaltu, daļa — par rietumbaltu valodu. To izspieda latviešu un lietuviešu valoda.  Līdz 17. gadsimtam kuršu valoda kā patstāvīga valoda bija pilnībā izzudusi.

Kuršu valodu nedrīkst jaukt ar t.s. kursenieku valodu, kurā vēl 20. gadsimtā runāja daļa Kuršu kāpu iedzīvotāju.

## Pētniecība
Vislielāko ieguldījumu kuršu valodas pētniecībā devuši latviešu valodnieks Jānis Endzelīns, lietuviešu valodnieks Kazimirs Būga un somu valodnieks Valentīns Jūliuss Kiparskis, taču pētījumus par kuršu valodu publicējuši arī lietuviešu baltisti Vītauts Mažulis un Zigms Zinkevičs. 

Tā kā kuršu valoda izzuda, pirms tā tika pietiekami dokumentēta, informācija par tās gramatiku un fonētiku ir ierobežota.

## Teksti

Grunava tēvreize atrodama "Prūšu hronikā" (1526), tomēr tiek uzskatīts, ka tā pierakstīta senajā latviešu vai pat kuršu valodā. Katrā ziņā tajā ir saskatāmas kuršu valodas pēdas.

## Sventājas grāmatas

1560. gadā Johans Funks pēc Prūsijas hercoga Albrehta rīkojuma apsekoja Grobiņas novada baznīcas un savā ziņojumā par Sventājas (tag. Lietuvā) luterāņu baznīcas inventāru citu priekšmetu starpā minēja divas rakstītas un pergamentā iesietas grāmatas kuršu valodā. Vienā no tām bijuši evaņģēliji kopā ar epistulām, kā arī *Passio Domini* ("Tā Kunga ciešanas"), otrā — katehisms. Diemžēl pašas grāmatas nav atrastas. Tomēr to apraksts pilnībā sakrīt ar 1586. gadā Kēnigsbergā latviešu valodā izdoto katehismu un 1587.g. izdoto "Evaņģēliji un epistulas".

## Valodas īpatnības

Kuršu valodā saglabāti senie baltu savienojumi *an, en, in, un* (piem., *Palanga, Neringa, Kretinga, Ablinga, Babrungas, Kandava, Venta, Būtiņģe, Alsunga, Dundaga, Skrunda*), kā arī divskanis *ei*. Saglabāti arī divskaņi *ai*, piem. *raikstas* (rieksts), *au*, piem. *pretauti* (pretoties) un patskanis *ā*, piem., *laitāt* (lietot). Patskanis *e* vienmēr ir izrunāts plati.

Raksturīgas izskaņas *ale, ele* ,piem., *Kretingale, Nogale*, *Sabele* (latv. *Sabile*), arī *Kabile*
[300px|thumb|Vidus dialekta kursiskās izloksnes parāda asimilētās [kuršu valodas aptuveno izplatību līdz 16. gadsimtam.]]

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mēģinājums restaurēt kuršu valodu
Lielais Munameģis

**Lielais Munameģis** () ir paugurs Igaunijas dienvidaustrumos, Hānjas augstienē Veru apriņķī. Tas ir augstākais punkts Igaunijā un Baltijas valstīs — tā augstums ir 317,4 metru virs jūras līmeņa. Kalna virsotnē atrodas skatu tornis ar platformu 346,7 metru augstumā, no kuras paveras skats apmēram 50 km rādiusā.

## Izcelšanās teika un etimoloģija
Kāda 1939. gadā Kodaverē pierakstīta teika liecina, ka Lielo Munameģi izveidojis Kalevipoegs — viņš gribējis atlaisties nosnausties pļavā, bet nav varējis atrast ērtu vietu, tāpēc pagalvim sarausis smiltis. Tajā vietā arī radies Munameģis, bet vietās, kuras viņš izgulējis, radušies ezeri Munameģa apkārtnē.

Tulkojumā no igauņu valodas *Suur Munamägi* nozīmē *Lielais Olu kalns*. Nosaukums izriet no kalna formas salīdzināšanas ar olu, kas ir visai raksturīga vēsturiskajam Veru apriņķim — šajā apkārtnē konstatēti vismaz 19 dažādi Munameģi.

## Augstuma precizēšana
Lielā Munameģa augstuma mērījumi dažādos laikos ir bijuši atšķirīgi. 20. gadsimta 30. gadu topogrāfiskajās kartēs atzīmētais paugura augstums ir 316,8 m, bet gadsimta vidū veiktajos mērījumos tā augstums palielinājās līdz 318,1 m.

2013. gadā veiktajos Igaunijas aerolāzerskenēšanas (LIDAR) apsekojumos tika konstatēts, ka Lielā Munameģa augstums ir 317,4 m.

## Skatu tornis
Munameģa virsotnē bijuši vairāki skatu torņi. Pirmais zināmais novērošanas tornis tajā uzcelts 1812. gadā pēc krievu virsnieku pavēles, kad Igauniju apdraudēja Napoleona karaspēka iebrukums. Leģenda vēsta, ka tornis bijis tik augsts, ka maldinājis jūrā esošos kuģus, tāpēc ticis nojaukts.

1870. gadā 8 metrus augstu koka torni Munameģī uzcēla vietējais krodzinieks. Tornī vienlaicīgi varēja atrasties 4-5 cilvēki, un apkārtējie koki aizsedza ainavu, tāpēc vietējie iedzīvotāji nolēma celt jaunu torni. Jaunais tornis tika celts uz iepriekšējā torņa pamatiem un sasniedza 12 metru augstumu, taču tas ticis nopostīts Pirmā pasaules kara laikā.

Ceturto koka torni uzcēla trīs mēnešu laikā 1925. gadā. Tika labiekārtota arī torņa apkārtne — izveidoti gājēju celiņi, sakopts mežs, ierīkoti soliņi torņa tuvumā. Jaunā torņa augstums bija 17 metri, un to svinīgi atklāja 1925. gada 19. jūnijā. Drīz vien kļuva skaidrs, ka tornis joprojām ir par zemu, un koka konstrukcija ātri bojājas, tāpēc tika pieņemts lēmums būvēt jaunu torni no dzelzsbetona. Tā augstums bija 25,7 metri un tas bija gatavs nodošanai ekspluatācijā 1939. gadā. Vasarā plānotā torņa svinīgā atklāšana nenotika saspringtās Eiropas politiskās situācijas dēļ.

Otrā pasaules kara laikā tornis cieta maz, tā kapitālais remonts tika veikts 1955. gadā. 1969. gadā tornim tika uzcelts papildu stāvs, un tā augstums palielinājās līdz 29,1 metram. 2005. gadā tornī tika izbūvēts lifts.

## Atsauces


## Ārējās saites

* Lielā Munameģa tūristu informācijas lapa
Ulmanis

**Ulmanis** ( — 'ulmietis (cilvēks no Ulmas)'; sieviešu dzimtē Ulmane) ir ģermāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Gunārs Ulmanis (1938—2010) — latviešu futbolists;
* Guntis Ulmanis (1939) — latviešu politiķis, Latvijas Valsts prezidents;
* Fricis Ulmanis (1899—1938) — latviešu teātra darbinieks;
* Ingus Ulmanis (1963) — latviešu mūziķis;
* Juris Ulmanis (1959) — ASV dzimis latviešu uzņēmējs, augstskolas pasniedzējs, alpīnists, grāmatu autors;
* Kārlis Ulmanis (1877—1942) — latviešu politiķis, Ministru prezidents, Latvijas Valsts prezidents;
* Kārlis Kristiāns Ulmanis (*Karl Christian Ulmann*; 1793—1871) — vācbaltiešu mācītājs un rakstnieks;
* Tenis Ulmanis (1869—1955) — latviešu skolotājs, grāmattirgotājs un izdevējs.

## Skatīt arī
* Ūlmans
Gaiziņš

**Gaiziņš** jeb **Gaiziņkalns** ir paugurs Vidzemes augstienē, Madonas novada Bērzaunes pagastā, augstākais paugurs Latvijā. Tā absolūtais augstums sasniedz 311,94 metrus virs jūras līmeņa.

## Vēsture

Kalna vecumu ģeologs Vitālijs Zelčs novērtējis kā vairāk nekā 16 000 gadu.

Zināms, ka jau 19. gadsimtā uz Gaiziņkalna rīkotas zaļumballes. Frīdriha Georga Vilhelma Strūves 1816. gadā uzsākto starpvalstu triangulācijas mērījumu laikā viņš ar ekspedīciju 1817. un 1818. gadā veica arī Gaiziņkalna (tālaika nosaukums: *Gaissa-kalns*) augstuma mērīšanu, nosakot tā augstumu 968 pēdas jeb 313,4 m v.j.l. Par Gaiziņkalnu „Baltijas Vēstneša” 1878. gada 36. numurā rakstīja Reinis Kaudzīte:

Tā paša gada „Baltijas Vēstneša” 35. numurā arī publicēts garš botāniķa Jāņa Ilstera dzejolis „Gaisziņu kalns”, kurā viņš daudzinājis Gaiziņu:

1930. gadā Gaiziņā uzcēla 31 m augstu koka skatu torni ar skatu laukumu 22 m augstumā, bet par godu Latvijas prezidenta Alberta Kvieša apmeklējumam kalna virsotnē uzstādīja akmeni ar iekaltu uzrakstu: „Valsts prezidents Alberts Kviesis 1930. g. 17. VIII apmeklēja šo augstāko vietu Latvijā.”
1936. gadā aizsākās Gaiziņkalna karnevāla tradīcijas, kas aprakstītas Ilzes Kalnāres garstāstā "Sniega Roze".

1987. gadā ap Gaiziņu 1500 ha platība izveidoja Gaiziņkalna dabas parku.

### Skatu tornis
Gaiziņkalna ķieģeļu skatu torņa celtniecība tika uzsākta 1982. gadā pēc 1978. gadā izstrādāta projekta un tā arī līdz galam netika pabeigta. Sākotnēji skatu torņa augstums bija plānots 51 metrs, bet celtniecības gaitā tā augstums tika samazināts līdz 41 metram. Skatu torņa celtniecības pabeigšanai pietrūka līdzekļu. Turklāt darbu gaitā tika konstatēts, ka skatu torņa pamati ir nepareizi izbūvēti, tādēļ celtne nebija droša un ekspluatācijā tā arī netika nodota.

2012. gada 14. decembrī, daudzu interesentu acu priekšā, skatu tornis tika demontēts, uzspridzinot to. To bija uzņēmies Zemessardzes 54. Inženiertehniskais bataljons un viss noritēja pēc iecerētā plāna — veicot spridzināšanu ap plkst. 13.00, tornis sadalījās divās daļās un sabruka.

## Slēpošanas trases
Gaiziņkalnā ir ierīkotas trīs apgaismotas trases: Golgāts (garums 320 m, augstumu starpība 61 m), Pirtnieks jeb Mazais Golgāts (garums ir 310 m, augstumu starpība 54 metri) un Kamielis jeb Meža trase.

## Galerija

Attēls:Viena_no_Gaizinkalna_sleposanas_trasem.JPG|Viena no Gaiziņkalna slēpošanas trasēm
Attēls:Gaizinkalan_DA_nogaze.JPG|Gaiziņkalna dienvidaustrumu nogāze
Attēls:Gaizinkalns_Z.JPG|Skats uz Gaiziņkalna Ziemeļu nogāzi
Attēls:Gaizinkala virsotne.JPG|Bijušais tornis Gaiziņkalna virsotnē


## Skatīt arī
* Latvijas augstākie pauguri
* Vidzemes augstiene
* Gaiziņkalna dabas parks

## Atsauces

## Ārējās saites
Kalcijs

**Kalcijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Ca** un atomskaitli 20. Kalcijs ir sārmzemju metāls, periodiskās tabulas 2. grupas elements. Tas ir mīksts, sudrabaini balts metāls, bet dabā tas brīvā veidā nav sastopams, atrodams vienīgi savienojumu veidā. Kalcijs ir piektais visbiežāk sastopamais ķīmiskais elements Zemes garozā. Vairums kalcija savienojumi ir baltas cietvielas. Daži no zināmākajiem priekšmetiem un objektiem, kas satur kalcija savienojumus, ir zīmēšanas krīts, baltās klintis, porcelāns, zobi, gliemežvāki un ģipša pārsējs.

## Atrašanās dabā
Kalcijs ir piektais visbiežāk sastopamais ķīmiskais elements Zemes garozā (3,6% no Zemes garozas masas). Izplatītākie kalciju saturošie ieži ir kaļķakmens, krīts un marmors. Kalcija savienojumi sastopami gandrīz visos dabā esošajos ūdeņos, tie ir galvenais ūdens cietības cēlonis. Kalcija savienojumi atrodas gandrīz visos augu un dzīvnieku audos. Cilvēka organismā kalcijs ir aptuveni 1,5% no masas, bet citos dzīvniekos kalcija procentuālais daudzums ir no 1,4 līdz 2%, galvenokārt skeletā kalcija fosfāta un kalcija karbonāta sastāvā. Svarīgākie kalcija minerāli ir kaļķakmens (kalcija karbonāts), ģipšakmens (kalcija sulfāts) un dolomīts. Brīvā veidā kalcijs ir mīksts metāls, kas aktīvi reaģē ar gaisa skābekli un ūdeni. Brīvā veidā kalciju var iegūt, elektrolizējot hlorīda kausējumu. Tāpat kā visi sārmzemju metāli, kalcijs savienojumos var būt tikai divvērtīgs. Kalcijs ietilpst gandrīz visās neorganiskajās saistvielās (ģipsis, kaļķi, cements).

Kalcijs ir svarīgs elements dzīvos organismos, sevišķi šūnu fizioloģijā, kur kalcija jonu Ca2+ kustība iekšā un ārā citoplazmā darbojas kā signāls daudziem šūnu procesiem. Kā galvenais materiāls kaulu un čaulu mineralizācijā, kalcijs ir visvairāk esošais metāls pēc masas daudzos dzīvniekos. No kalcija karbonāta ir veidoti koraļļu rifi.

## Īpašības
Kalcijs pieder pie ķīmiski aktīviem metāliem, tāpēc to uzglabā petrolejā vai hermētiski noslēgtās metāla kārbās. Nonākot saskarē ar gaisu, tas sairst. Kalcijs reaģē ar visiem nemetāliem, bet ar metāliem tas veido cietus šķīdumus un intermetāliskos savienojumus, kas ietilpst sakausējumu sastāvā. Kalcijs reaģē ar daudzām saliktām vielām, arī ar ūdeni.

## Izmantošana
Kalciju izmanto par reducētāju reto un grūti kūstošo metālu, piemēram, torija, berilija, tantala, cirkonija, vanādija, iegūšanai no to oksīdiem vai halogenīdiem. Kalciju lieto par leģējošo piedevu svina un citos sakausējumos. To izmanto arī skābekļa un sēra izdalīšanai no tērauda un citiem sakausējumiem, gāzu palieku absorbēšanai vakuumiekārtās, šķidro organisko vielu atūdeņošanai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Stroncijs

**Stroncijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Sr** un atomskaitli 38. Tas ir sārmzemju metāls. Stroncijs aktīvi reaģē ar gaisa skābekli un tāpēc brīvā veidā dabā nav sastopams. Sastopams galvenokārt karbonātu un sulfātu (celestīna) veidā. Stroncijs liesmu iekrāso sarkanā krāsā, šādiem mērķiem pirotehnikā lieto stroncija nitrātu. Savienojumos var būt tikai divvērtīgs.

Stroncijs nav toksisks elements, taču tā radioaktīvais izotops stroncijs-90, ko lieto kā radioaktīvā bēta starojuma avotu, nonākot organismā, ir ļoti bīstams. Stroncijs pēc bioloģiskajām īpašībām līdzīgs kalcijam, tādēļ uzkrājas kaulos.

Nelielos daudzumos stroncijs konstatēts arī cilvēka organismā, bet tā bioloģiskā nozīme nav zināma.

## Vēsture
Stronciju 1790. gadā atklāja Adērs Krofords (*Adair Crawford*). Tas tika nosaukts Skotijas ciemata Strontīanas (*Strontian*) vārdā, kur tika atklāts. 1808. gadā ar elektrolīzi stronciju izdalīja angļu ķīmiķis Hamfrijs Deivijs, lai gan tas joprojām netika iegūts tīrā veidā. 1855. gadā tīrā veidā to pirmais ieguva Roberts Bunzens (*Robert Bunsen*).

## Atrašanās dabā
Tīrā veidā stroncijs dabā nav atrodams. Tas galvenokārt ir atrodams celestīna un stroncianīta minerālos.

### Izotopi
Dabā ir sastopami četri stabili stroncija izotopi: stroncijs-88 (82,58% no kopējā stroncija daudzuma), stroncijs-86 (9,86%), stroncijs-87 (7,00%) un stroncijs-84 (0,56%). Vēl ir zināmi izotopi, kuru masas skaitlis ir no 73 līdz 107.

## Raksturojums
thumbnail|200px|Stroncija sadegšana gaisā ar sarkanu liesmu
Stroncijs ir pelēks, sudrabains metāls, mīkstāks nekā kalcijs. Ķīmiski aktīvs elements. Labi reaģē ar ūdeni, veidojot stroncija hidroksīdu (Sr(OH)2) un ūdeņraža gāzi.

## Izmantošana
Stroncijam ir līdzīgas ķīmiskās īpašības kā kalcijam un bārijam, bet to izmanto salīdzinoši maz, galvenokārt lielo izmaksu dēļ. Stronciju galvenokārt izmanto pirotehnikā, lai uguņošanā iegūtu spilgti sarkanu krāsu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bārijs

**Bārijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Ba** un atomskaitli 56. Bārijs ir sārmzemju metāls. Bārijs ir ķīmiski aktīvs, tāpēc dabā nav sastopams brīvā veidā, bet galvenokārt karbonātu un sulfātu veidā. Bārija karbonāts un sulfāts ir visai mazšķīstošas vielas. Bārijs liesmu iekrāso zaļā krāsā, tāpēc tā savienojumus lieto pirotehnikā. Bārija sulfāts ir blīva, balta, mazšķīstoša viela, to lieto, lai absorbētu rentgenstarus, kā arī par baltas krāsas pigmentu. Bārijs savienojumos var būt tikai divvērtīgs.

Nosaukums "bārijs" ir cēlies no grieķu valodas vārda  (*barús*), kas nozīmē "smags". Šāds nosaukums radies, jo minerāliem, kas satur bāriju parasti, ir liels blīvums.

## Izotopi
Dabā ir sastopami septiņi bārija izotopi: bārijs-138 (71,698% no dabā sastopamā daudzuma), bārijs-137 (11,232%), bārijs-136 (7,854%), bārijs-135 (6,592%), bārijs-134 (2,417%), bārijs-132 (0,101%) un bārijs-130 (0,106%).

## Iegūšana
Bārijs rūpnieciski pamatā tiek iegūts no bārija hlorīda (BaCl2). Bārijs dabā galvenokārt ir atrodams tādos minerālos kā kā barītā (BaSO4) un viterītā (BaCO3). Nozīmīgākās bārija rūdu raktuves atrodas Apvienotajā Karalistē, Itālijā, Čehijā, Amerikas Savienotajās Valstīs un Vācijā.

## Izmantošana
thumbnail|200px|Uguņošanā bārija nitrāts rada zaļo gaismu
Bārija sulfātu (BaSO4) lieto par rentgenkontrastvielu, parasti gremošanas trakta diagnostikai. Tā kā bārija sulfāts ir ķīmiski stabils un nešķīstošs, tas nav toksisks, atšķirībā no citiem bārija sāļiem. Bārija sulfātu lieto arī par balto pigmentu, piemēram, gleznošanā, un plastmasu pildvielu.

Bārija oksīdu (BaO) lieto par stikla izejvielu, lai iegūtu stiklus ar lielu gaismas laušanas koeficientu. Bārija oksīdu lieto arī katodu pārklāšanai dažām elektronu lampām. Tas tiek izmantots arī gumijas ražošanas procesā.

Bārija karbonāts (BaCO3) tiek izmantots žurku indes gatavošanā.

Bārija nitrāts (Ba(NO3)2) pirotehnikā tiek izmantots, lai uguņošanas procesā iegūtu zaļo krāsu.

No bārija un niķeļa sakausējuma izgatavo aizdedzes sveču kontaktus.

## Vēsture
1774. gadā vācu izcelsmes zviedru ķīmiķis Kārlis Vilhelms Šēle no kaļķiem ieguva bārija oksīdu (BaO). Bet tīrā veidā bāriju 1808. gadā elektrolīzes procesā no bārija oksīda pirmo reizi izolēja angļu ķīmiķis Hamfrijs Deivijs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rādijs

**Rādijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Ra** un atomskaitli 88. Rādiju 1898. gadā Parīzē atklāja dzīvesbiedri fiziķi Pjērs Kirī un Marija Sklodovska-Kirī. Rādiju dažreiz pieskaita pie sārmzemju metāliem.

## Atrašanās dabā un iegūšana
Lielās radioaktivitātes dēļ rādijs dabā tikpat kā nav sastopams. Rādijs ir urāna radioaktīvās sabrukšanas produkts, tāpēc ļoti niecīgos daudzumos atrodams urāna rūdās. Visi rādija izotopi ir radioaktīvi. Rādiju RaCl<sub>2</sub> veidā iegūst no urāna rūdām vai elektrolīzes procesā.

Stabilākā rādija izotopa 226Ra pussabrukšanas periods ir 1602 gadi. Rādija emitētā starojuma dēļ tā temperatūra vienmēr ir par 1,5 grādiem augstāka nekā apkārtnē valdošā. Rādija savienojumi ir sastopami reti un gandrīz tikai urāna rūdās. Rādijs ir miljons reizes radioaktīvāks par tādas pašas masas urānu.

## Fizikālās īpašības
Rādijs ir balts, spīdīgs un mīksts metāls. Tas ir smagākais no sārmzemju metāliem. Tas izstaro dažāda veida (alfa, bēta un gamma) radioaktīvos starojumus.

## Izmantošana
Radioaktivitātes dēļ galvenais rādija pielietojums ir radioaktīvā starojuma avotos. Rādijs bija pirmais ķīmiskais elements, kā radioaktīvās īpašības sāka izmantot medicīnā ļaundabīgo audzēju apstarošanai. Mūsdienās rādija lietošana ir ierobežota, jo to sekmīgi aizvieto mākslīgie radioaktīvie izotopi, piemēram, 60Co, 137Cs, kuri ir ievērojami lētāki par rādiju.

Rādiju senāk izmantoja luminiscējošajās pašspīdošajās krāsās — pulksteņos vai mērinstrumentu skalās, līdz pārāk daudzi šo rūpnīcu strādnieki gāja bojā no apstarošanas. Daži vecie pulksteņi vēl joprojām ir radioaktīvi, un tādi būs vēl tūkstošiem gadu.

19. un 20. gadsimtu mijā rādijs bija populāra piedeva zobu pastās un roku krēmos, jo tam piedēvēja dziedinošas spējas. Rādija hlorīdu pievienoja ēdieniem garšas uzlabošanai un kā konservantu, bet drīz vien šādus produktus aizliedza.

Rādijs kopā ar beriliju kalpo kā neitronu avots fizikas eksperimentiem.

## Ķīmiskās īpašības
Rādijs ir radioaktīvs metāls, kuru dažreiz pieskaita pie sārmzemju metāliem. Tas savienojumos var būt tikai divvērtīgs. Tas ir stiprs reducētājs. Rādija savienojumi liesmu krāso tumši sarkanā krāsā.

Elementa ķīmiskās īpašības ir līdzīgas bārijam. Tas agresīvi reaģē ar gaisu — rodoties rādija nitrīdam (Ra3N2), rādijs kļūst melns (virsējā kārta pārveidojas par rādija nitrīdu). Tas agresīvi reaģē arī ar ūdeni, rodoties rādija hidroksīdam, kā arī ar skābēm, hloru un sēru. Rādijs ir gaistošāks par bāriju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Varš

**Varš**, agrāk arī saukts par **kaparu** (no ), ir ķīmiskais elements ar simbolu **Cu** () un atomskaitli 29. Varš dabā retumis ir sastopams brīvā veidā, tomēr lielāko daļu vara iegūst no sulfīdu un oksīdu rūdām. Varš ir sarkanbrūns metāls ar ļoti labu elektrovadītspēju un siltumvadītspēju. Varš ir viegli sakausējams ar citiem metāliem. Izplatītākie sakausējumi ir bronza un misiņš. Varš savienojumos var būt vienvērtīgs vai divvērtīgs. Varš ir visai inerts metāls, jo aktivitātes rindā atrodas aiz ūdeņraža. Vara joni liesmu iekrāso zilganzaļā krāsā. Bezūdens vara sāļi parasti ir balti, vara kristālhidrāti parasti ir vai nu zili vai zaļi.

## Vēsture
Senajās civilizācijas varu pazina jau pirms 8000–9000 gadiem. Senie romieši varu pazina kā "metālu no Kipras" (*aes Cyprium*), jo tieši no šīs salas tas tika iegūts visvairāk. Sākotnēji saīsināti to sauca par *cyprium*, bet tikai vēlāk parādījās mūsdienu latīņu nosaukums *cuprum*.

Vēsturiski varš plaši tika izmantots monētu izgatavošanā.

## Atrašanās dabā
Varš dabā retumis ir sastopams brīvā veidā, tomēr Amerikas Savienotajās Valstīs ir atrasti lieli tīrradņi. Varš ir 26. izplatītākais ķīmiskais elements Zemes garozā. Ir zināmi vairāk nekā 250 minerāli, kuru sastāvā ir varš. Nozīmīgākie no šiem minerāliem ir vara spīde (Cu2S), kuprīts (Cu2O), halkopirīts (CuFeS2) un malahīts ((CuOH)2·CO3).

### Izotopi
Dabiskais varš sastāv no diviem stabiliem izotopiem — vara-63 (69,17% no kopējā daudzuma dabā) un vara-65 (30,83%). Dabā radioaktīvais varš nav sastopams.

## Īpašības
thumbnail|200px|Vara disks, kura diametrs aptuveni 83 mm un vara tīrība 99,95%
Varš ir gaišsārts un mīksts pārejas metāls. Tas pieder 11. (IB) grupas elementiem, kurā ietilpst arī sudrabs un zelts, un tiem visiem ir kopīgas šādas īpašības: tiem ir viens *s*-orbitāles elektrons un pilna *d* elektronu čaula, kā arī raksturīgs plastiskums un augsta elektrovadītspēja.

Vara oksidēšanas pakāpes visbiežāk ir +1 un +2, jo tā atomā viens no ārējā (ceturtā) enerģijas līmeņa *s* elektroniem ir pārvietojies uz *3d* enerģijas līmeni. No vienkāršajām vielām varš reaģē ar hloru, sēru un skābekli.

## Izmantošana
Tīrs varš lielākoties tiek izmantots rotaslietu izgatavošanā, elektrotehnikas rūpniecībā, elektrisko slēdžu, vadu un kabeļu ražošanā. Plaši tiek izmantoti dažādi vara sakausējumi.

### Vara sakausējumi
Varš ir metāls, kas ir viegli sakausējams ar citiem metāliem. Ir zināmi vairāk nekā 400 vara sakausējumu. No šiem sakausējumiem visizplatītākie ir misiņš (vara un cinka sakausējums) un bronza (visbiežāk vara un alvas sakausējums, lai gan nereti par bronzu sauc arī citus vara sakausējumus, piemēram, ar alumīniju, silīciju vai beriliju). Izplatīti ir arī vara-niķeļa, kā arī vara-sudraba sakausējumi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zellis

thumb|200px|Vācu zeļļi tradicionālajos tērpos ceļojumu gadu laikā.

**Zellis** () bija kvalificēts algots strādnieks viduslaikos, kas beidzis cunftes noteiktu apmācību. Zellis drīkstēja strādāt tikai meistara vadībā. Kad zellis bija noteiktu laiku nostrādājis pie meistara un apguvis amata prasmi, viņš pats varēja kļūt par meistaru. Tomēr bieži vien zeļļa kļūšana par meistaru tika apgrūtināta - zellim vajadzēja daudz naudas, jo bija jārīko mielasts, reizēm meistarstiķis netika atzīts. Vieglāk bija saprecēties ar kāda meistara meitu.
Lībieši (nozīmju atdalīšana)

**Lībieši** ir:
* līvi, somugru tauta;
* Lībijas iedzīvotāji
* ciems Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā
* agrākais ciems (sādža) Bauskas novada Īslīces pagastā
1. gadsimts

thumb|300px|Pasaules karte 1. gadā m.ē.
thumb|300px|Pasaules karte 50. gadā m.ē.
thumb|300px|Pasaules karte 100. gadā m.ē.
**1. gadsimts** ilga no 1. gada līdz 100. gadam.

## Notikumi pasaulē
Vidējos Austrumos pastāvēja Partas lielvalsts un Kušānu valsts, kas aptvēra mūsdienu Tadžikistānas, Afganistānas, Pakistānas un Ziemeļindijas teritoriju. Kušānu lielvalsts izveidojās pēc Indo-grieķu valsts sabrukuma, tajā valdošās reliģijas bija budisms un zoroastrisms.
Haņu dinastijas periods Ķīnā.

66. gadā sākās ebreju sacelšanās Palestīnā, kas pārauga asiņainā, 4 gadus ilgā karā pret romiešu okupāciju. Romiešu karavadonis Tits, vēlākais Romas imperators, 70. gadā ieņēma un izpostīja Jeruzalemi, kā arī izsūtīja lielu daļu ebreju no viņu dzimtās zemes. 

## Notikumi Eiropā
14. gadā mira pirmais Romas impērijas imperators Oktaviāns. Viņa pēcnācējs Tiberijs vadīja kampaņas Panonijā, Rētijā, Ilīrijā un Ģermānijā, izveidojot impērijas ziemeļu robežas. Imperators Klaudijs iekaroja Trāķiju, Noriku, Pantīliju, Līkiju un Jūdeju. 

### Notikumi Latvijas vēsturē
* 98. gadā Kornēlijs Tacits savā grāmatā „Par Ģermānijas atrašanās vietu un tautām” (*De origine, moribus ac situ Germanorum*) aprakstīja arī aistu ciltis (*aestorium gentes*).

## Notikumi
* Kristietības sākums
* Romas impērijas izplešanās
* Vezuva izvirduma laikā tika iznīcināta Pompeju pilsēta
* Budisms sasniedza Ķīnu
* Tacits pieminēja aistus (baltus) un suionus (zviedrus)
* Romā tika uzcelts Kolizejs
* Goti apmetās Ziemeļpolijā

## Nozīmīgas personas
* Jēzus Kristus
* Plīnijs Vecākais
* Tacits
* Nerons

## Gadsimta celtnes

Attēls:Coloseum ROME.jpg|Kolizejs (72—80) Roma, Itālija.
Attēls:Ac titus face est.jpg|Tita triumfa arka (82) Roma, Itālija.
Attēls:La Maison carrée.JPG|Mezon Karre, romiešu templis (2) Nīma, Francija.
Attēls:Córdoba-Mausoleos Romanos-20110917.jpg|Romiešu mauzolejs. Kordova, Spānija.
Attēls:Vussem 06.jpg|Eifela akvedukts (80) Ķelne, Vācija.
Attēls:The Roman Agora at the Sanctuary of Apollo in Delphi on October 4, 2020.jpg|Romiešu agora. Delfi, Grieķija.
Attēls:The stadium, Aphrodisias, Turkey (16911544529).jpg|Stadions. Afrodīzijas. Turcija.
Attēls:Circus Leptis Magna Libya.JPG|Romiešu amfiteātris (56) *Leptis Magna*, Lībija.
Attēls:Bain romain de Khenchela.jpg|Hammam Essalihine, romiešu pirts (69) El Hamma, Alžīrija.
Tacits

(**Pūblijs** jeb **Gajs**) **Kornēlijs Tacits** (; dzimis 56. gadā, miris 117. gadā) bija romiešu orators, jurists un senators, kas tiek uzskatīts par vienu no sava laika izcilākajiem vēsturniekiem. Plīnija Jaunākā draugs un atbalstītājs.

Viņa pazīstamākie darbi ir "Vēsture" (*Historiae*, 105. gads), "Annāles" (*Ab excessu divi Augusti*, 117. gads). Šie divi darbi aptver Romas impērijas vēsturi no Oktaviāna līdz Domiciāna laikiem. Darbi saglabājušies nepilnīgi. "Vēsturei" ir saglabājušās pirmās četras grāmatas un daļa piektās grāmatas. "Annālēs" bija vismaz 16 grāmatas, no kurām pilnībā nav saglabājušās 7., 8., 9., 10. grāmatas, kā arī daļa no 5., 6., 11., un 16. grāmatām.

Bez šiem darbiem ir saglabājusies Tacita "Par Ģermānijas atrašanās vietu un tautām" (jeb vienkārši "Ģermānija", *De origine et situ Germanorum*, 98. gads), kurā aprakstīta Ģermānija; grāmata oratora mākslā (*Dialogus de oratoribus*, 102. gads); kā arī Tacita sievastēva, karavadoņa Gneja Jūlija Agrikolas biogrāfija (*De vita Iulii Agricolae*, 98. gads). 

## Ārējās saites
Venno

**Venno** jeb **Vinno** (latīņu: *Vinnenus*, *Wenno*, *Wynno*; vidusaugšvācu: *Winne*, miris 1209) bija pirmais Zobenbrāļu ordeņa mestrs (1202 - 1209). Viņu kopā ar ordeņa priesteri Johanu 1209. gada vasarā Rīgā ar cirvi nogalināja ordeņa brālis Vikberts no Zēstes (*Soest*), ar kuru bija radušās domstarpības ordeņa iekšējās disciplīnas jautājumos. Viņa laikā tika ierīkotas pirmās ordeņa pilis Latvijā - Rīgā, Siguldā un Cēsīs.