open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rapa (sala)

**Rapa** (), bieži arī **Rapaiti** (*Rapa Iti* — ‘Mazā Rapa’ pretstatā Rapanui — ‘Lielajai Rapai’), ir vulkāniska sala Tubuai salās Klusajā okeānā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kur kopā ar Marotiri salām veido Rapas komūnu. Atola pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta rapieši, kas runā rapiešu valodā.

## Ģeogrāfija
thumb|left|Ahurei ciems un līcis
Rapa atrodas Tubuai salu dienvidaustrumos, tuvākā cietzeme ir  attālās Marotiri (Basa) salas austrumos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Raivavae ziemeļrietumos. Sala vulkāniskas izcelsmes, reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Perau kalns (650 m vjl) salas rietumos. Krasta līnija stipri izrobota, klinšaina, piekrastē vairākas mazas saliņas un klintis, lielākā no kurām ir Tauturou (21 ha). No salas austrumu krasta tās vidienē iestiepjas 4,3 km garais un 800 m platais Ahurei līcis, kas ir senā vulkāna kaldera; pie tā atrodas abas salas apdzīvotās vietas, lielākā no kurām ir Ahurei līča dienvidu krastā.

Valda tropisko lietusmežu klimats bez izteiktām sezonām; vidējā gada temperatūra ir , bet maksimālā reģistrētā temperatūra ir . Vidējais nokrišņu daudzums ap 2435 mm.

## Vēsture
thumb|left|Pukumaru kalns salas dienvidos
Tiek uzskatīts, ka Rapu apdzīvojuši polinēzieši vismaz kopš 12. gadsimta. Salinieki starpā biži notikuši cilšu kari; tie dzīvojuši 14 nocietinātos ciemos (*pare*), kas atradušies kalnu virsotnēs; zināmākais un vecākais no tiem ir Morono Uta, kas attīstījies 1450.—1550. gados. Pirmie no eiropiešiem salu apmeklēja britu ekspedīcija flotes virsnieka Džordža Vankuvera vadībā 1791. gadā un nodēvēja to par *Oparo*. Eiropieši salā ievazāja slimības un alkoholu, kā rezultātā līdz 1830. gadam izmira lielākā daļa salas iedzīvotāju. 1826. gadā Rapā bija ap 2000 iedzīvotāju, bet 14 gadus vēlāk to skaits bija samazinājies līdz 120. 1861. gadā salā iebruka Peru vergu tirgotāji, ar varu aizvedot rapiešus uz Činčas salām Peru piekrastē guano ieguvei. Atgriezušies izdzīvojušie vergi salā ievazāja bakas un dizentēriju un pēc tam iedzīvotāju skaits vēl vairāk samazinājās. Līdz tam neatkarīgā Rapas karaliste 1867. gadā tika pasludināta par Francijas protektorātu, bet 1881. gadā formāli anektēta. Pēc tam vietējā monarhija tika atcelta, un pēdējai karalis Teparima tika gāzts no troņa 1887. gada 18. jūnijā.

## Saimniecība
Salai nav sava lidlauka, un to ar pārējām salām ik pēc diviem vai trim mēnešiem savieno tikai jaukto kravu kuģis *Tuhaa Pae*. Salu periodiski apmeklē arī Francijas Jūras spēku patruļkuģis *La Tapageuse*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bastarda panātre

**Bastarda panātre** (*Lamium hybridum*) ir panātru ģints suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Āzijā, kā arī Eiropā, neiekļaujot kontinenta dienvidaustrumu un austrumu daļu. Diezgan bieži sastopama visā Latvijas teritorijā, kur atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas aug dārzos, dažādās nezālienēs un ceļmalās.

## Atsauces
Ērbana

**Ērbana** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Ilinoisas štata austrumu daļā, Šampeinas apgabalā. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 38 336 iedzīvotāji. Kopā ar blakus esošo Šampeinas pilsētu veido metropoles areālu ar iedzīvotāju skaitu virs 236 000 iedzīvotāju.

Ērbanā, kā arī Šampeinā atrodas Ilinoisas Universitāte, kas ir viena no vislielākajām universitātēm ASV pēc uzņemto studentu skaita.

## Ievērojami cilvēki
Ērbanā ir dzimuši:

* Klensijs Brauns (*Clancy* *Brown*; 1959) — aktieris
* Larss Hansens (*Lars Hansen*; 1952) — ekonomists

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Šampeina

**Šampeina** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Ilinoisas štata austrumos, Šampeinas apgabalā. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 88 302 iedzīvotāji. Kopā ar blakus esošo Ērbanas pilsētu veido metropoles areālu ar iedzīvotāju skaitu virs 236 000 iedzīvotāju.

Šampeinā, kā arī Ērbanā, atrodas Ilinoisas Universitāte, kas ir viena no vislielākajām universitātēm ASV pēc uzņemto studentu skaita. Universitātes, kā arī pilsētā dibinātu vairāku tehnoloģiju jaunuzņēmumu dēļ Šampeinu mēdz dēvēt par "silīcija prēriju".

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Blūmingtona (Ilinoisa)

**Blūmingtona** () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Ilinoisas štata centrālajā daļā, Maklīna apgabalā. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 78 680 iedzīvotāji, padarot to par 13. lielāko pilsētu štatā. Kopā ar blakus esošo Normalas pilsētu, tā veido Blūmingtonas-Normalas metropoles areālu ar aptuveni 170 tūkstošiem iedzīvotāju.

Blūmingtona tika dibināta 1831. gadā. Tā atrodas aptuveni 217 km uz dienvidrietumiem no Čikāgas.

## Ievērojami cilvēki
Blūmingtonā ir dzimuši:

* Klintons Deivisons (*Clinton Joseph Davisson*; 1881—1958) — fiziķis
* Riks Skots (*Rick Scott*; 1952) — politiķis

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Tureia

**Tureia** () ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kopā ar neapdzīvotajiem Tematani, Vanavanas atoliem veido Tureias komūnu. Moruroas un Fanataufas atoli, kas tradicionāli tiek pieskaitīti Tureias komūnai, kopš 1964. gada ir Francijas īpašums un atrodas tiešā valdības pārvaldē. Atola pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši.

## Ģeogrāfija
thumb|left|Atola ziemeļu mala
Tureia atrodas Tuamotu salu dienvidaustrumu daļā, tuvākā sala ir  attālā Vanavana rietumos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Nukutavake ziemeļos. Tureia atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas 3540 metru augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 39,3 līdz 39,9 miljoniem gadu; kalna virsotne atrodas 135 m z.j.l. Atolam neregulāra romba forma, tā garums ir , lielākais platums — , bet rifa perimetrs — . Atola rifs iekļauj  lielu lagūnu, kurai nav kuģojamu savienojošo šaurumu ar okeānu. Atola rifu pusmēness formā iekļauj 25 km garo Tekarunas motu, kuras ziemeļu galā atrodas vienīgā apdzīvotā vieta Hakamaru un Tureias lidlauks.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem atolu 1791. gadā apmeklēja britu ''Bounty'' dumpinieku meklēšanas ekspedīcija flotes virsnieka Edvarda Edvardsa vadībā, kas to nodēvēja par Kerisfortu (*Carysfort*) par godu britu diplomātam, 1. Kerisfortas baronam Džonam Probijam. 19. gadsimtā Tureia kļuva par Francijas teritoriju; šeit dzīvoja aptuveni 110 iedzīvotāji. 19. gadsimta beigās atols tika evaņģelizēts.

No 1966. līdz 1996. gadam Tureiā atradās Klusā okeāna eksperimentu centra (*Centre d'expérimentation du Pacifique*) novērošanas stacija, kā arī meteoroloģiskā stacija. To uzdevums bija Francijas kodolizmēģinājumu novērošana  uz dienvidiem esošajos Moruroas un Fanataufas atolos.

## Saimniecība
Galvenā saimniecības nozarea atolā ir kokospalmu audzēšana un kopras ieguve. Attīstīts tiek tūrisms — atola ziemeļos pie Hakamaru kopš 1985. gada atrodas Tureias lidosta ar  garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Papeeti un citām Tuamotu arhipelāga salām un gadā apkalpo ap 2,5 tūkstošiem pasažieru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Senie Tuvie Austrumi

thumbnail|upright=1.0|Seno Tuvo Austrumu topogrāfiskā karte
**Senie Tuvie Austrumi** ir vēsturisks un arheoloģisks jēdziens, kas attiecas uz reģionu Rietumāzijā un Ziemeļāfrikā, kurā Senajos laikos (aptuveni 4. gadu tūkstotī līdz Aleksandra Lielā iekarojumiem 323. gadā p.m.ē.) attīstījās pirmās augsti organizētās civilizācijas. Šis reģions ietver tā dēvēto Auglīgo pusmēnesi, kas aptver Mezopotāmiju (mūsdienu Irākā un Sīrijas austrumos), Levanti (Sīrija, Libāna, Izraēla, Palestīna, Jordānija), Anatoliju (mūsdienu Turcijas austrumu un centrālo daļu), Irānas augstieni, kā arī Nīlas ieleju (Ēģipte). Atšķirībā no mūsdienu ģeopolitiskā termina “Tuvie Austrumi”, kas galvenokārt attiecas uz 20. un 21. gadsimta politisko telpu un ietver arī Arābijas pussalu un Persijas līča valstis, senie Tuvie Austrumi apzīmē vēsturiski un kulturāli kopīgo telpu, kur norisinājās nozīmīgi procesi, piemēram, agrīnā urbanizācija, rakstības rašanās, valsts formējumu veidošanās un lauksaimniecības revolūcija.

Senie Tuvie Austrumi ir bijis centrāls temats orientālistikā, īpaši kopš 18. un 19. gadsimta, kad Eiropas arheologi, lingvisti un vēsturnieki sāka sistemātiski pētīt šī reģiona rakstu pieminekļus, materiālo kultūru un senos tekstus. Mūsdienās šīs disciplīnas turpina attīstīties senos Tuvos Austrumus pētošās starpdisciplinārās nozares ietvaros, kas starptautiski zināma kā *[[Ancient Near Eastern Studies]]*, aptverot asīrioloģiju, eģiptoloģiju, hetu studijas, Bībeles arheoloģiju un citas saistītās jomas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Plankumainā panātre

**Plankumainā panātre** (*Lamium maculatum*) ir panātru ģints suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijā, kā arī tā ir ieviesta daudzviet ārpus pamatareāla. Latvijā suga ir sastopama diezgan reti un nevienmērīgi — parasti dažāda lieluma grupas un blīvas audzes aug krūmāja un pļavas kontaktjoslā, upju krastu terasēs, skrajos, auglīgos mežos; galvenokārt izplatīta upju ielejās.

## Atsauces
Moruroa

**Moruroa** () vai **Mururoa** (*Mururoa*), vēsturiski arī **Aopuni** (*Aopuni*), ir neapdzīvots koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, tradicionāli tiek pieskaitīts Tureias komūnai, bet kopš 1964. gada ir Francijas īpašums un atrodas tiešā valdības pārvaldē. No 1966. līdz 1996. gadam atolā tika veikti Francijas kodolizmēģinājumi.

## Ģeogrāfija
thumb|left|Moruroas austrumu mala ar lidlauku
Moruroa atrodas Tuamotu salu dienvidaustrumu daļā, tuvākā sala ir  attālā Fanataufa dienvidos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Tureia ziemeļos. Moruroa atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas 3620 metru augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 32,9 līdz 42,6 miljoniem gadu; kalna virsotne atrodas 295 m z.j.l. Atolam iegarena forma, tā garums ir , lielākais platums — , bet rifa perimetrs — . Atola rifs iekļauj  lielu lagūnu, daļa rifa ziemeļrietumos iegrimusi.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem atolu 1767. gadā apmeklēja britu ekspedīcija Filipa Kartereta vadībā dikai dažas dienas pēc Pitkērnas salas atklāšanas; atols tika nodēvēts par Osnaburgas bīskapa salu (*Bishop of Osnaburgh Island*). Atolā nebija pastāvīgo iedzīvotāju, periodiski to apmeklēja kopras ieguvēji no kaimiņu atoliem.

No 1966. līdz 1996. gadam Moruroas un kaimiņos esošajā Fanataufas atolos tika veikta Francijas kodolizmēģinājumu programma. Moruroa ir kalpojusi par izmēģinājumu poligonu 179 Francijas kodolizmēģinājumiem: 42 atmosfēras kodolizmēģinājumiem, tostarp 7 ūdeņraža bumbām un 3 nulles jaudas drošības testiem, kā arī 137 pazemes kodolizmēģinājumiem, tostarp 7 neitronu bumbām, kā arī 7 nulles jaudas drošības testiem. No pazemes kodolizmēģinājumiem 77 notika zem koraļļu rifa un 50 zem lagūnas. Pēc izmēģinājumu programmas pārtraukšanas tai izmantotā infrastruktūra demontēta.

Mūsdienās atols nav pieejams apmeklētājiem, tajā tiek veikts radioaktīvā piesārņojuma monitorings.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jaunā iela (Daugavpils)

**Jaunā iela** ir iela Daugavpilī, Gajoka apkaimē. Jaunā iela sākas krustojumā ar Nometņu ielu, ved dienvidu virzienā un beidzas krustojumā ar Tirgus ielu. Ielā ir pārsvarā mazstāvu dzīvojama apbūve.

Jaunās ielas kopējais garums ir aptuveni 100 metri. Visā garumā tā ir divu joslu platumā un klāta ar asfalta segumu. Ielas sarkano līniju platums ir 14—15 metri. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Jauno ielu nekursē.

Iela izveidota 20. gadsimta sākumā. Jaunā iela ir šīs ielas vienīgais nosaukums, laika gaitā tas nav mainījies.

## Ievērojami objekti
* Nr. 5 — Gajoka vecticībnieku kopienas lūgšanu nams, uzcelts 1886. gadā, reģiona nozīmes arhitektūras piemineklis.
* Stūra māja Nometņu ielā 8 — divstāvu dzīvojamā ēka, uzcelta 19. gadsimta beigās, vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis.

## Ielu savienojumi
Jaunā iela ir savienota ar šādām ielām:
* Nometņu iela (T veida krustojums)
* Tirgus iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Miramara (Buenosairesa)

**Miramara** ir Argentīnas pilsēta, kas atrodas Atlantijas okeāna piekrastē Buenosairesas provincē 450 kilometrus uz dienvidiem no Buenosairesas. Tā ir ģenerāļa Alvarado Partido (pašvaldības) administratīvais centrs . Nosaukums "Miramar" cēlies no vārdiem *mira* (skats) un *mar* (jūra).

## Vēsture
1870. gads: Zeme, kurā tagad atrodas ģenerāļa Alvarado Partido pašvaldība, nonāca Fortunato de La Plaza īpašumā.

1879. gads: apgabala jurisdikcija mainās no Balkarses uz Dženerālu Pueirredónu .

1887. gads: Ap šo laiku Miramaras būvniecības projektu uzņēmās Hosē Marija Dupujs, Romulo Otamendi (inženieris) un Fortunato de la Plaza.

1888. gads: Miramara tika nodibināta 20. septembrī.

1889. gadā sākās pirmās baznīcas būvniecība Miramarā.

1891. gada 29. septembrī tika izveidota ģenerāļa Alvarado partido pašvaldība ar centru Miramarā.

1911. gads: Miramaru sasniedza Buenosairesas Lielais dienvidu dzelzceļš, un vēlāk uzņēmums pilsētā uzcēla ērtu viesnīcu un blakus esošo golfa laukumu.

1920. gads: Miramarā ierodas pirmā lidmašīna.

1927. gads: Buenosairesas Lielais dienvidu dzelzceļš sāka Miramaras golfa laukuma būvniecību.

1930. gads: Blakus golfa laukumam pie Buenosairesas Lielā dienvidu dzelzceļa tika uzcelta viesnīca Dormy House, un vēlāk tika uzbūvēts tunelis, lai no viesnīcas nodrošinātu piekļuvi jūrai.

2001. gads: Natālijas Melmanes slepkavība 

## Saimniecība
Vasaras tūrisma sezona sniedz visnozīmīgāko ieguldījumu Miramaras ekonomikā. Citas saimnieciskās darbības ietver lauksaimniecību un agrorūpniecību, un lielākā daļa no tām ir koncentrētas ap tuvējo Comandante Nicanor Otamendi ciematu.

## Apskates vietas

* Miramaras golfa laukums.
* Punta Hermengo muzejs.
* Vivero Dunicola Florentino Ameghino, 5.02&nbsp;km 2 mežs.
* Apburtais mežs vai Enerģētiskais mežs
* Miramaras aeroklubs, lidosta.
* Roberto Hirha Miramaras autodroms, 1,47/1,72&nbsp;km autosacīkšu norises vieta.
* Kāpas: 12 kilometru smilšu pludmales uz dienvidiem no Miramaras.
* "Médano Blanco" (baltā kāpa), viena no augstākajām un atrodas tuvāk "La Totora" strautam.

Citas apskates vietas ir Durasno un Bruskitas upes, ekoloģiskais rezervāts un vairākas pludmales.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tarupe

**Tarupe** (arī **Tara**, **Tāra** un **Jurka**) ir upe Latvijā, Siguldas novada Krimuldas pagastā, lejtecē robežupe ar Lēdurgas pagastu. Tā ir 8,92 km gara (pēc LĢIA — 10 km). Upi šķērso autoceļi A3 un V81. Tarupe ir Pēterupes pieteka.

## Atsauces

## Ārējās saites
Olmeki

**Olmeki** bija viena no pirmajām lielajām Mezoamerikas civilizācijām, kas pastāvēja aptuveni no 1500. gada p.m.ē. līdz 400. gadam p.m.ē. Meksikas dienvidaustrumos, galvenokārt mūsdienu Verakrusas un Tabasko štatu teritorijā. Viņi tiek uzskatīti par daudzu vēlāk radušos mezoamerikāņu kultūru, tostarp maiju un acteku, priekštečiem un ietekmētājiem.

Lai arī par olmekiem zināms salīdzinoši maz, arheoloģiskie atradumi, piemēram, monumentālās akmens galvas, tempļi un keramikas izstrādājumi liecina par attīstītu sabiedrību ar sarežģītu reliģiju un simboliku. Olmeku valoda nav tieši saglabājusies, taču daži pētnieki uzskata, ka tā varēja piederēt pie mikses-sokes vai oto-mangve valodu saimes.

Olmeki bieži tiek dēvēti par "Mezoamerikas mātes kultūru", jo viņu kultūras elementi, piemēram, rakstība, kalendārs un reliģiskie rituāli, parādās arī vēlākās civilizācijās šajā reģionā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Air. Milzu lēciens

**"Air. Milzu lēciens"** () ir 2023. gada ASV biogrāfiskā drāmas filma, kuras režisors ir Bens Afleks. Filmā galvenās lomas atveido Mets Deimons, Bens Afleks, Džeisons Beitmens, Marlons Veijanss, Kriss Mesina, Kriss Takers un Vaiola Deivisa.

Filma stāsta par *[[Nike]]* basketbola nodaļas darbiniekiem, kuri mēģina noslēgt līgumu ar tikko draftēto Maiklu Džordanu.

Filmas "Air. Milzu lēciens" pirmizrāde notika . Sākotnēji bija plānots filmu izlaist straumēšanas platformā *[[Amazon Prime Video]]*, tomēr *[[Amazon MGM Studios|Amazon Studios]]* pēc pozitīviem testa seansiem nolēma filmu izplatīt kinoteātros. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un nopelnīja vairāk nekā 90 miljonus ASV dolāru. Filmu nominēja 81. Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais mūzikls vai kinokomēdija", bet Deimonu — kategorijā "Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā".

## Atsauces

## Ārējās saites
Fanataufa

**Fanataufa** () ir neapdzīvots koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, tradicionāli tiek pieskaitīts Tureias komūnai, bet kopš 1964. gada ir Francijas īpašums un atrodas tiešā valdības pārvaldē. No 1966. līdz 1996. gadam atolā tika veikti Francijas kodolizmēģinājumi.

## Ģeogrāfija
Fanataufa atrodas Tuamotu salu dienvidaustrumu daļā, tuvākā sala ir  attālā Moruroa ziemeļos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Tureia ziemeļaustrumos. Fanataufa atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas 3595 metru augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 33,3 līdz 34,7 miljoniem gadu; kalna virsotne atrodas  z.j.l. Atolam neregulāra četrstūra forma, tā garums ir , lielākais platums — , bet rifa perimetrs — . Atola rifs iekļauj  lielu lagūnu, kurai ir viens mākslīgi padziļināts kuģojams savienojums ar okeāna atola ziemeļos. 

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem atolu 1826. gadā apmeklēja britu ekspedīcija Frederika Bīčija vadībā un nodēvēja par Kokbērna salu (*Cockburn Island*) par godu britu flotes virsniekam Džordžam Kokbērnam.

No 1966. līdz 1996. gadam Fanataufas un kaimiņos esošajā Moruroas atolos tika veikta Francijas kodolizmēģinājumu programma. Fanataufa ir kalpojusi par izmēģinājumu poligonu 14 Francijas kodolizmēģinājumiem: 4 atmosfēras kodolsprādzieniem, kā arī 10 pazemes kodolsprādzieniem. Pēc izmēģinājumu programmas pārtraukšanas tai izmantotā infrastruktūra demontēta.

Mūsdienās atols nav pieejams apmeklētājiem, tajā tiek veikts radioaktīvā piesārņojuma monitorings un tas ir rezervāts vairākām putnu sugām.

## Atsauces

## Ārējās saites
The Last Wave

***The Last Wave*** ir 1977. gada Austrālijas mistērijas trillera filma, kuras režisors ir Pīters Vīrs. Filma galvenās lomas atveido Ričards Čemberlens, Olīvija Hemneta, Deivids Galpilils un Nadživara Amagula.

Filma stāsta par advokātu Deividu Bērtonu (Čemberlens) no Sidnejas, kuru norīko aizstāvēt četrus slepkavībā apsūdzētus aborigēnu vīriešus. Drīz Deivids atklāj, ka viņu vieno dīvaina, mistiska saikne ar nelielo vietējo aborigēnu grupu.

Filmas *The Last Wave* pirmizrāde notika . Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un nomināciju Austrālijas AACTA balvai septiņās kategorijās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aiviekstes iela (Daugavpils)

**Aiviekstes iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Grīvas apkaimē. Aiviekstes iela sākas krustojumā ar Lielo ielu, ved dienvidu un dienvidaustrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Brjanskas ielu. Aiviekstes ielā ir vienpusējā privātmāju apbūve, jo citā ielas pusē atrodas Laucesas upe un tās paliene.

Aiviekstes ielas kopējais garums ir aptuveni 1480 metri. Ielā pārsvarā ir grants segums, kā arī ir posmi bez seguma, ielas sākums (līdz savienojumam ar Sēlijas ielu) klāts ar asfalta segumu, bet no Sēlijas ielas līdz mājai Nr.&nbsp;19A Aiviekstes ielai nav brauktuves — tikai gājēju celiņš pa dambi. Sabiedriskais transports pa Aiviekstes ielu nekursē.

Iela izveidota 19.—20. gadsimtu mijā, tās sākotnējais nosaukums bija **Krasta iela**. Latvijas PSR laikā to dēvēja par **Tolstoja ielu**, krievu rakstnieka Ļeva Tolstoja vārdā. 1992. gadā iela ieguva nosaukumu **Aiviekstes iela**.

## Ievērojami objekti
* Nr. 1 — šeit atradās Grīvas luterāņu baznīca (smagi cieta kauju laikā 1944. gadā, pēckara gados drupas tika novāktas un baznīcas vietā celta dzīvojamā ēka, kas nojaukta 21. gadsimta sākumā).
* Nr. 21 — šeit 20. gadsimta pirmajā pusē atradās Grīvas pilsētas valde (ēka nav saglabājusies).
* Pie krustojuma ar Ļermontova ielu atrodas Sv. Nikolaja pareizticīgo baznīca (Ļermontova iela 15) — vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.

## Ielu savienojumi
Aiviekstes iela ir savienota ar šādām ielām:
* Lielā iela (T veida krustojums)
* Sēlijas iela (T veida krustojums)
* Ošu iela (savienojums tikai gājējiem)
* Lazdu iela (T veida krustojums)
* Brīvības iela / Zivju iela
* Upes iela (T veida krustojums)
* Amatu iela (T veida krustojums)
* Ļermontova iela (T veida krustojums)
* Brjanskas iela / Čehova iela / Randenes iela

## Atsauces
Magoņu iela (Daugavpils)

**Magoņu iela** ir iela Daugavpilī, Mežciema apkaimē. Magoņu iela sākas krustojumā ar Daugavas ielu, ved austrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Meža ielu. Magoņu ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 300 metri. Visā garumā Magoņu iela klāta ar grants segumu, satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. 
Sabiedriskais transports pa Magoņu ielu nekursē, bet Daugavas ielā ir 4., 5. un 21. autobusu maršrutu pietura "Magoņu iela".

Pēc daugavpilieša Hesela Maimina (1928—2014) atmiņām, 1930. gados tagadējās Magonu ielas apkārtne tika uzskatāma par Mežciema (Poguļankas) sākumu. Tā bija šaura iela, blīvi apbūvēta ar mazām ciema mājām zaļumos. Uz austrumiem no šī ciema atradās nelieli kviešu, kartupeļu un āboliņa lauki, bet uz rietumiem — smilšu pauguri, aiz kuriem sākās Poguļankas vasarnīcas un dziedinātavas. Šim ciemam nebija īpaša nosaukuma, to sauca vienkārši par "Ciemu" (), vēlāk tas kļuva par Magoņu ielu.

Magoņu ielas nosaukums ir zināms kopš Latvijas PSR gadiem, laika gaitā tas nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Magoņu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Daugavas iela (T veida krustojums)
* Meža iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Politiskā vara

**Politiskā vara** ir varas forma, kas tiek īstenota sabiedrībā ar mērķi regulēt, pārvaldīt un kontrolēt tās politisko, ekonomisko un sociālo dzīvi. Tā ir viens no centrālajiem jēdzieniem politoloģijā un valsts teorijā.

## Raksturojums
Politiskā vara izpaužas kā spēja un tiesības pieņemt lēmumus, kuri ir saistoši konkrētai sabiedrībai vai tās daļai, kā arī nodrošināt šo lēmumu izpildi, bieži vien ar valsts institūciju un likumu palīdzību. Tā aptver gan formālās varas struktūras (piemēram, parlaments, valdība, prezidents), gan neformālās ietekmes formas (piemēram, politiskās partijas, lobiji, masu mediji).

## Funkcijas
Politiskajai varai ir vairākas galvenās funkcijas:
* Sabiedriskās kārtības uzturēšana,
* Normatīvās bāzes izveide,
* Valsts iestāžu organizēšana un koordinēšana,
* Ārpolitisko attiecību veidošana un uzturēšana,
* Sabiedrības aizsardzība pret ārējiem un iekšējiem apdraudējumiem.

## Varas leģitimitāte
Politiskās varas leģitimitāte balstās uz tās atzīšanu no sabiedrības puses. Sociologs Makss Vēbers izdalīja trīs varas leģitimitātes tipus:
* Tradicionālā vara – balstās uz paražām un tradīcijām,
* Harismātiskā vara – balstās uz līdera personīgajām īpašībām,
* Racionāli likumīgā vara – balstās uz tiesību normām un institūcijām (piemēram, demokrātiskās vēlēšanas).

## Politiskās varas struktūra
Valsts ietvaros politiskā vara bieži tiek strukturēta atbilstoši varas dalīšanas principam:
* Likumdošanas vara – pieņem likumus (parlaments),
* Izpildvara – īsteno pieņemtos lēmumus (valdība, ministrijas),
* Tiesu vara – kontrolē likumu ievērošanu un risina tiesiskos strīdus (tiesas).

## Politiskās varas formas
Atkarībā no tā, kā tiek iegūta un izmantota vara, izšķir vairākus politiskās varas paveidus:
* Demokrātija – vara pieder tautai, ko tā īsteno tieši vai caur ievēlētiem pārstāvjiem,
* Autoritārisms – vara koncentrēta šauras elites vai vienas personas rokās, ierobežojot politisko līdzdalību,
* Totalitārisms – vara kontrolē visas sabiedriskās dzīves sfēras, tostarp ideoloģiju, medijus un privāto dzīvi.

## Attiecības ar sabiedrību
Politiskās varas leģitimitāte un efektivitāte ir cieši saistīta ar sabiedrības uzticēšanos, pilsonisko līdzdalību, kā arī ar tiesiskuma un cilvēktiesību ievērošanu. Vara, kas tiek īstenota bez sabiedrības atbalsta, bieži tiek uztverta kā uzurpācija vai represija.

## Ārējās saites
2. Oficieru iela

__NOTOC__
**2. Oficieru iela** ir iela Daugavpilī, Cietoksnī. Tā sākas krustojumā ar Mihaila ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas strupceļā pēc krustojuma ar Hospitāļa ielu. Iela apbūvēta pārsvarā ar vēsturiskām celtnēm.

Ielas garums ir aptuveni 275 metri, visā garumā tā klāta ar kalto akmeņu bruģa segumu. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa 2. Oficieru ielu nekursē.

2. Oficieru iela (līdz 1918. gadam ) ir šīs ielas vēsturiskas nosaukums. Latvijas PSR laikā iela bija nosaukta par **Ģenerālmajora Jegošina ielu** (), par godu padomju virsniekam , kas krita kaujā par Daugavpili 1944. gadā. Beidzot, 2007. gada 13. decembrī iela atguva nosaukumu **2. Oficieru iela**.

## Ievērojami objekti
* Nr. 1 — divstāvu dzīvojamā ēka, uzcelta 19. gadsimta pirmajā trešdaļā, valsts nozīmes kultūras piemineklis.
* Nr. 3 — divstāvu ēka, agrāk oficieru nams, uzcelts 19. gadsimta pirmajā trešdaļā, valsts nozīmes kultūras piemineklis.
* Ielas pārnumuru pusē atrodas Cietokšņa centrālais skvērs.

## Ielu savienojumi
2. Oficieru iela ir savienota ar šādām ielām:
* Mihaila iela (T veida krustojums)
* Komandanta iela
* Konstantīna iela (T veida krustojums)
* Hospitāļa iela

## Atsauces

## Skatīt arī
* 1. Oficieru iela
* Komandanta iela
Steele

***Steele*** ir angļu cilmes uzvārds. *Steele* var būt:

* Stīla — uzvārds sieviešu dzimtē;
* Stīls — uzvārds vīriešu dzimtē.
Raunas iela (Daugavpils)

**Raunas iela** ir iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimē. Raunas iela sākas krustojumā ar Siguldas ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Lielo Dārza ielu. Raunas ielā ir privātmāju apbūve.

Raunas ielas garums ir 133 metri, visā garumā iela klāta ar grants segumu. Ielas sarkano līniju platums ir 15 metri, satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Raunas ielu nekursē.

Tagadējā Raunas iela, vēl bez nosaukuma, redzama 1931. un 1936. gada pilsētas plānos. Nosaukums tai bezvārda ielai tika piešķirts 1940. gada 2.&nbsp;aprīlī, un atkārtoti — 1957. gadā. Laika gaitā ielas nosaukums nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Raunas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Siguldas iela (T veida krustojums)
* Lielā Dārza iela (T veida krustojums)

## Atsauces
2025. gada Eiropas čempionāts futbolā sievietēm

**2025. gada Eiropas čempionāts futbolā sievietēm** bija 14. Eiropas čempionāts sieviešu futbola nacionālajām izlasēm, ko rīko UEFA. Tas notika Šveicē no 2. līdz 27. jūlijam. Čempionāta finālturnīrā piedalījās 16 izlases.

Šveice par čempionāta norises vietu tika apstiprināta 2023. gada aprīlī. Uz čempionāta rīkošanu pretendēja arī Polija, Francija un Ziemeļvalstu (Dānija, Somija, Norvēģija, Zviedrija) kopīgais pieteikums.

Par čempionēm otro reizi pēc kārtas kļuva Anglijas izlases futbolistes, kas finālā pēcspēles 11 metru sitienu sērijā pieveica Spāniju.

## Stadioni
Finālturnīrs tika aizvadīts astoņos stadionos astoņās dažādās Šveices pilsētās.

## Grupu turnīrs
Visi spēļu sākuma laiki norādīti pēc Latvijas laika, iekavās ir norādīts norises vietas laiks (UTC+1).

### A grupa

----

----

### B grupa

----

----

### C grupa

----

----

### D grupa

----

----

## Izslēgšanas spēles

### Ceturtdaļfināli

----

----

----

### Pusfināli

----

### Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Vēju iela (Daugavpils)

**Vēju iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Nīderkūnu apkaimē. Vēju iela sākas krustojumā ar Kājnieku ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Ciņu ielu. Vēju ielā ir privātmāju apbūve. Neoficiāli uz Vēju ielu attiecas arī neliels atsevišķs posms pie Briežu ielas, kur atrodas mājas Vēju iela 4 un 5.

Vēju ielas garums ir 277 metri, visā garumā tā klāta ar grants segumu. Ielas sarkano līniju platums ir 7—8 metri, satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Vēju ielu nekursē.

Iela izveidota Latvijas PSR laikā ar nosaukumu **Lazareva iela**. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Vēju iela ieguva tagadējo nosaukumu.

## Ielu savienojumi
Vēju iela ir savienota ar šādām ielām:
* Kājnieku iela (T veida krustojums)
* Kaļķu iela
* Ciņu iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Karakurta

**Karakurta** (, ) ir pārsvarā albāņu apdzīvots ciems Ukrainā, Odesas apgabala Bolhradas rajonā. Atrodas apgabala dienvidrietumu daļā pie Karasulakas upes, un tajā dzīvo aptuveni 2405 iedzīvotāji (2021. gada dati).

## Vēsture
Karakurtu 1811. gadā dibināja albāņu ieceļotāji no Bulgārijas Dobrudžas. Pēc Krievijas zaudējuma Krimas karā teritorija, kurā atradās Kahula, Bolhrada un Izmajla un Karakurta, 1856. gadā tika nodota Moldovas kņazistes rokās kā Dienvidbesarābija, bet pēc Krievijas-Osmaņu kara 1878. gadā atgriezās Krievijas Impērijā, kuras sastāvā tā palika līdz 1917. gadam. Oktobra revolūcijas haosa laikā Krievija zaudēja Besarābiju, kas 1917. gadā pasludināja neatkarību kā Moldovas Demokrātiskā Republika un tajā pašā gadā brīvprātīgi pievienojās Rumānijas Karalistei. Pēc tam, kad Padomju Savienība 1940. gadā atkārtoti okupēja Besarābiju, Karakurta tika iekļauta Akermanas apgabalā (1940. gada 7. augustā pārdēvēts par Izmajilas apgabalu ) Ukrainas PSR sastāvā. Vācijas-Padomju kara sākumā ciems atgriezās Rumānijas sastāvā 1941. gadā. Pēc tam, kad Sarkanā armija 1944. gadā atguva Besarābiju, 1945. gada 14. novembrī ciems tika pārdēvēts par Žovtņevi (Жовтневе)  un atkal tika pievienots Ukrainas Izmajilas apgabalam, kas 1954. gadā kļuva par Odesas apgabala daļu. 1991. gadā ciems kļuva par neatkarīgās Ukrainas daļu. 2016. gada 12. maijā ciems atguva savu sākotnējo nosaukumu Ukrainas dekomunizācijas dēļ.

Pat mūsdienās albāņu valoda ir dominējošā valoda, kurā runā Karakurtā. 2013. gadā ciemā iedzīvotāju vidū bija aptuveni 60% albāņu, 25% bulgāru, 10% gagauzu un 5% citu etnisko grupu pārstāvju.

Albāņi Odesas apgabalā dzīvo jau vairāk nekā 200 gadus. Saskaņā ar jaunāko tautas skaitīšanu, ir palikuši tikai trīs tūkstoši albāņu.

Divas centrālās ielas Odesā ir nosauktas viņu vārdā – Velika un Mala Arnautski. Lielākā daļa albāņu Odesas apgabalā dzīvo Karakurtas ciemā.

## Ģeogrāfija
[thumb| Dominējošās valodas [Budžaka|Budžakā 2001. gadā. Albāņu valodā runā pelēkajā zonā ap Karakurtu.]]
Ciems atrodas Karasulakas upes krastā, kas ir 21 km gara Jalpuhas ezera pieteka, 9 km uz dienvidaustrumiem no rajona centra Bolhradas un aptuveni 220 km uz dienvidrietumiem no apgabala centra Odesas. Caur ciematu ved vietējais ceļš T-16-06.

## Administrācija
2020. gada 12. jūnijā ciems kļuva par Vasilivkas pagasta daļu;  līdz tam kopā ar Noviju Karakurtu veidoja Karakurtas pagastu Bolhradas rajona dienvidos.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Video par albāņu tradīcijām Karakurtā (ukraiņu valodā)
Reao

**Reao** () ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kur kopā ar Pukaruas atolu (7 km², 236 iedzīvotāji) veido Reao komūnu. Atola pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši.

## Ģeogrāfija
thumb|left|Reao lidlauks
Reao atrodas Tuamotu salu ziemeļaustrumos, tuvākā sala ir  attālā Pukarua ziemeļrietumos. Reao atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas 2005 metru augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 36,1 līdz 36,8 miljoniem gadu. Atolam izstiepta ovāla forma, tā garums ir , lielākais platums — , bet rifa perimetrs — . Atola rifs iekļauj  lielu lagūnu, kurai nav kuģojamu savienojošo šaurumu ar okeānu. Atola ziemeļaustrumu malu visā tā garumā aizņem viena sala, kas lielākoties aizņemta r kokospalmu plantācijām. Vienīgā apdzīvotā vieta un lidlauks atrodas atola ziemeļrietumu galā.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem atolu 1823. gadā apmeklēja franču ekspedīcija Luī Isodora Diperī vadībā, kas to nodēvēja par *Clermont-Tonnerre* par godu Francijas kara flotes ministram Emī Marī Gaspāram Klermonam-Tonēram. 19. gadsimtā Reao kļuva par Francijas teritoriju. 1875. gadā atols tika evaņģelizēts, dibinot Svētā Augustīna draudzi.

1983. gadā atolu nopostīja ciklons, kas īpaši skāra kokospalmu plantācijas, bet pateicoties atjaunošanas programmai, turpmākajos gados iestādīja 17 000 jaunu kokospalmu.

## Saimniecība
Galvenā saimniecības nozarea atolā ir kokospalmu audzēšana un kopras ieguve — 2009 gadā ieguva 318 tonnas kopras ar lejupejošu tendenci. Kopš 2008. gada attīstās milzu gliemeņu audzēšana, kā arī zveja. Attīstīts tiek tūrisms — atola ziemeļos no 1979. gada atrodas Reao lidosta ar  garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Papeeti un citām Tuamotu arhipelāga salām un gadā apkalpo ap 2,1 tūkstoti pasažieru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kamēliju iela (Daugavpils)

**Kamēliju iela** ir iela Daugavpilī, Vizbuļu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Vizbuļu ielu, ved rietumu virzienā un beidzas strupceļā Zirgezera purvainā krastā. Kamēliju ielā ir privātmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 200 metri, sarkano līniju platums 4 metri. Visā garumā Kamēliju iela klāta ar grants segumu, satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Kamēliju ielu nekursē.

Iela izveidota Latvijas PSR laikā, bet nosaukums tai piešķirts tikai 2005. gada 25. augustā.

## Ielu savienojumi
Kamēliju iela ir savienota ar šādām ielām:
* Vizbuļu iela (T veida krustojums)
* Žagatu iela (T veida krustojums)
* Milžu iela (savienojums ar Milžu ielas turpinājumu)

## Atsauces
Tatakoto

**Tatakoto** () ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kur veido patstāvīgu Tatakoto komūnu. Atola pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši.

## Ģeogrāfija
Tatakoto atrodas Tuamotu salu ziemeļaustrumu daļā, viens no nomaļākajiem arhipelāga atoliem. Tuvākā sala ir  attālā neapdzīvotā Akiaki dienvidrietumos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Vahitahi dienvidos. Tatakoto atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē. Atolam izstiepta ovāla forma, tā garums ir , lielākais platums — , bet rifa perimetrs — . Atola rifs iekļauj  lielu lagūnu, kurai nav kuģojamu savienojošo šaurumu ar okeānu. Atola ziemeļu malu visā tā garumā aizņem viena sala, kas lielākoties aizņemta ar kokospalmu plantācijām. Vienīgā apdzīvotā vieta Tumukuru un lidlauks atrodas atola rietumu galā.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem atolu 1774. gadā apmeklēja spāņu ekspedīcija Domingo de Boenečeas un Hosē de Andijas i Varelas vadībā, kas to nodēvēja par *San Narciso*. Vēlāk salu apmeklēja franči, kas to nosauca par *Île d'Augier*, un briti, kas to nodēvēja par *Clerkes Island*. 19. gadsimtā Tatakoto kļuva par Francijas teritoriju ar 120 iedzīvotājiem 1850. gadā. 20. gadsimta sākumā atols tika evaņģelizēts, 1868. gadā nodibinot Bezvainīgās Ieņemšanas draudzi, un pēc tam 1957. gadā uzceļot tāda paša nosaukuma baznīcu.

## Saimniecība
Salas ekonomika vēsturiski galvenokārt ir bijusi orientēta uz kokospalmu audzēšanu kopras ieguvei, plantācijām aptverot visu galveno motu ziemeļos. 2001. gadā uzsākta milzu gliemeņu *Tridacna maxima* akvakultūra, kas lagūnā ir plaši izplatīta — tā īpaši piemērota īsto gliemeņu pavairošanai, kā rezultātā gliemeņu koncentrācija ir unikāla pasaulē — vairāk nekā 500 īpatņi/m². Gliemeņu audzēšana tiek praktizēta gaļas patēriņam Polinēzijā un eksportam Eiropas un Āzijas akvāriju tirdzniecībai. 2012. gadā audzēšana aptvēra vairāk nekā  lagūnas (aptuveni 3% no tās kopējās platības), kļūstot arvien svarīgākai un ienesīgākai atola iedzīvotājiem.

Attīstīts tiek tūrisms — atola rietumos no 1979. gada atrodas Tatakoto lidosta ar  garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Papeeti un citām Tuamotu arhipelāga salām un gadā apkalpo 2—3 tūkstošus pasažieru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nukutavake

**Nukutavake** () ir koraļļu sala Tuamotu salās Klusajā okeānā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kur kopā ar Vahitahi (2,5 km², 103 iedzīvotāji) un Vairaateas (3 km², 65 iedzīvotāji) atoliem un neapdzīvotajām Pinaki (1,3 km²) un Akiaki (1,2 km²) veido Nukutavakes komūnu. Atola pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši. 

## Ģeogrāfija
Nukutavake atrodas Tuamotu salu austrumu daļā, tuvākā sala ir  attālā neapdzīvotā Pinaki dienvidaustrumos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Vairaatea rietumos. Nukutavake atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē. Salai iegarena forma, tā garums ir , lielākais platums — . Salas iekšējā lagūna aizsērējusi un gandrīz visu tās teritoriju aizņem kokospalmu plantācijas. Vienīgā apdzīvotā vieta Tavananui un lidlauks atrodas salas austrumos.

## Vēsture
Nukutavake atrastas daudzas arheoloģiskas polinēziešu apdzīvotības atliekas, kas pieder Maranai kultūras un valodas apgabalam. Pirmie no eiropiešiem salu 1823. gadā apmeklēja britu ekspedīcija Semjuela Volisa vadībā, kas to nodēvēja to par Karalienes Šarlotes salu (*Queen Charlotte Island*). 19. gadsimtā Nukutavake kļuva par Francijas teritoriju ar 30 vietējiem iedzīvotājiem. 1852. gadā atols tika evaņģelizēts, dibinot Svētā Joahima draudzi, bet 1924. gadā uzbūvēja tāda paša nosaukuma baznīcu.

1983. gadā atolu skāra spēcīgs ciklons, kas nodarīja smagus postījumus, īpaši salas lielākajai maraei — Kurakakea — Tavananui ciema centrā.

Pēdējos gados salas iedzīvotāju skaits ievērojami samazinās — daudzi tās iedzīvotāji emigrē uz Taiti darba meklējumos.

## Saimniecība
Galvenā saimniecības nozare atolā ir kokospalmu audzēšana un kopras ieguve — 2009 gadā ieguva 170 tonnas kopras. Atola dienvidaustrumos no 1981. gada darbojas Nukutavakes lidosta ar  garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Papeeti un citām Tuamotu arhipelāga salām un gadā apkalpo ap 1 tūkstoti pasažieru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tērvetes iela (Daugavpils)

**Tērvetes iela** ir iela Daugavpilī, Jauno Stropu apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Vaiņodes ielu, ved ziemeļu virzienā un beidzas krustojumā ar Kokneses ielu. Tērvetes ielā ir mazstāvu apbūve, kā arī daudz neapbūvētu, ar mežu aizaugušu zemesgabalu.

Tērvetes ielas garums ir 1830 metri, bet vidējā daļā (no Bernātu līdz Durbes ielai) Tērvetes iela ir pārtraukta ar sporta bāzes "Dzintariņš" un kādreizējās viesnīcas "Flora" teritoriju. Tērvetes ielas sarkano līniju platums ir 25 metri, satiksmes kustība atļauta abos virzienos vienā joslā. Ielas sākums klāts ar asfalta segumu, bet pēc krustojuma ar Baldones ielu Tērvetes ielai ir grants segums vai nav seguma. Sabiedriskais transports pa Tērvetes ielu nekursē.

Tērvetes iela izveidota 20. gadsimta pirmajā pusē Stropu vasarnīcu ciematā. Sākumā tās nosaukums bija **5. līnija**, bet  ielai piešķirts tagadējais nosaukums, kas laika gaitā nav mainījies.

## Ievērojami objekti
* Nr. 17 — bijusī viesnīca “Paparde”, agrāk Ķīmiskās šķiedras rūpnīcas profilaktorijs.
* Nr. 29 — pamestais Stropu peldbaseins, agrāk "Darba rezerves".

## Ielu savienojumi
Tērvetes iela ir savienota ar šādām ielām:
* Vaiņodes iela (T veida krustojums)
* Baldones iela
* Bernātu iela
* Durbes iela (T veida krustojums)
* Kokneses iela (T veida krustojums)

## Atsauces
F1 (filma)

**"F1"** () ir 2025. gada ASV sporta drāmas filma, kuras režisors ir Džozefs Kosinskis, scenārija autors ir Erens Krīgers, bet viens no producentiem ir Džerijs Brukhaimers. Visi trīs iepriekš strādājuši kopā pie filmas "Top Gun: Maveriks" (2022). Galvenās lomas filmā atveido Breds Pits, Demsons Idriss, Kerija Kondone, Tobiass Menziss un Havjers Bardems. Filma stāsta par sacīkšu braucēju Soniju Heizu (Pits), kurš pēc 30 gadu prombūtnes atgriežas Formula 1 (F1) sacīkstēs, lai glābtu sava bijušā komandas biedra komandu APXGP no bankrota.

Filmas veidotāji sadarbojās ar FIA — F1 vadošo institūciju; sacīkšu ainas adaptēja no reālu . un . gada pasaules čempionātu kadriem, un visā filmā piedalījās reālas F1 komandas un braucēji, tostarp Fernando Alonso, Makss Verstapens un Luiss Hamiltons, kurš ir arī viens no filmas producentiem.

Filmas "F1" pirmizrāde notika *[[Radio City]]* Ņujorkā , bet Amerikas Savienoto Valstu kinoteātros filma bija skatāma no 27. jūnija, un to izplatīja *[[Warner Bros. Pictures]]*. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un visā pasaulē nopelnījusi vairāk nekā 634 miljonu ASV dolāru pie 200—300 miljonu liela ražošanas budžeta — devītā ienesīgākā 2025. gada filma. Filmu nominēja 98. Kinoakadēmijas balvai četrās kategorijās, tai skaitā kā "Labākā filma". Tā saņēma balvu kategorijā "Labākā skaņa".

## Atsauces

## Ārējās saites
Patrīcija Stalidzāne

**Patrīcija Keita Stalidzāne** (dzimusi ) ir latviešu autosportiste.

## Dzīvesgājums
Patrīcija Stalidzāne dzimusi Latvijā, ģimenē ar autorallija vēsturi. Astoņu gadu vecumā pārcēlās uz Vāciju, lai piedalītos kartingu sacensībās. Izmantojot savu Latvijas pilsonību, kas ļāva Vācijā licencēties jaunākā vecumā, viņa 15 gadu vecumā debitēja autosportā *Renault Clio* kausā. 2019. gadā viņa sāka piedalīties *ADAC GT4 Germany* sacensībās. Pēc tam, kad pēdējā posmā Hokenheimā Stalidzāne izcīnīja vietu uz goda pjedestāla, turpināja dalību sacīkšu seriālā arī 2020. gadā, pirms COVID-19 pandēmijas dēļ zaudēja galveno sponsoru, kā rezultātā piedalījās tikai dažās sacīkstēs.

Pēc tam Stalidzāne neregulāri piedalījās BMW M2 Vācijas kausā, pirms 2024. gadā pievienojās *WS Racing "Girls Only"* Nirburgringas projektam, nākamajā gadā pirmo reizi startējot Nirburgringas 24 stundu sacīkstēs. Papildus tam viņa  piedalījās elektrisko automašīnu sacensībās *NXT Gen Cup*, kļūstot par pirmo sieviešu piloti, kas izcīnījusi vietu uz goda pjedestāla Zaksenringas čempionātā.

Stalidzāne ir attiecībās ar DTM pilotu Maksimilianu Paulu.

thumb|left|200px|Stalidzānes vadītā sacīkšu automašīna ''NXT Gen Cup'' izcīņā
## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā tīmekļa vietne
* Profils vietnē ''Driver Database''
Katlabuha

**Katlabuha** (), līdz 1941. gadam — **Šikirlikitaja** (, ), no 1941. līdz 2024. gadam — **Suvorove** (*Суворове*), ir ciems Ukrainā, Odesas apgabala Izmajilas rajonā. Tas atrodas Katlabuhas ezera ziemeļu galā, Donavas upes deltā. Katlabuhā atrodas hromadas administrācija. Lielākā daļa iedzīvotāju ir bulgāri pēc izcelsmes.

## Vēsture
Šikirlikitajas ciemu 1819. gadā dibināja bulgāru ieceļotāji. Ciema nosaukums tika mantots no nogaju ganiem, kas šeit dzīvoja no 1807. līdz 1809. gadam. Ar Krievijas imperatora Aleksandra I 1819. gada 29. decembra dekrētu, kas regulēja bulgāru koloniju statusu, Šikirlikitaja tika noteikta par ciemu Izmajilas rajonā.

1852. gadā Šikirlikitajā dzīvoja 1042 cilvēki.

1858. gadā varas iestādes atļāva ciemā atvērt bulgāru pamatskolu, bet 1868.—1869. mācību gadā Rumānijas varas iestādes centās panākt šīs izglītības iestādes rumānizāciju. 1869. gadā bulgāru skolotāji mācīja tikai divas stundas dienā.

1861.—1862. gadā Šikirliikitajas iedzīvotāji pievienojās Besarābijas bulgāru pārcelšanās kustībai no Rumānijas un Krievijas un nodibināja ciemu Taurijas guberņā, kas vēlāk tika pārdēvēts par Sofījivku.

Kopš 1860. gada ciema kopienai bija zīmogs ar ģerboni — piecu (uz vēlāka zīmoga — divu) cukura galvu attēlu, kas kļūdaini tika piedēvēts sieviešu figūrām turku apģērbā. Cukura galvām bija jāsimbolizē ciema nosaukums, kas tulkojumā nozīmē "Cukura krasts".

Laikā no 1878. līdz 1918. gadam ciems nonāca Krievijas Impērijas sastāvā.

No 1918. līdz 1940. gadam un no 1941. līdz 1944. gadam Šikirlikitaja bija Rumānijas Karalistes sastāvdaļa. Saskaņā ar 1930. gada tautas skaitīšanu kopējais iedzīvotāju skaits bija 4267 cilvēki, no kuriem 4095 bija bulgāri (95,97%), 78 rumāņi (1,83%), 27 krievi (0,63%), 26 poļi, 6 gagauzi, 5 grieķi, 3 bija ebreji un 1 bija serbs.

1941.—1944. gadā, Rumānijas valdīšanas laikā Besarābijā Otrā pasaules kara laikā, ciems tika pārdēvēts par godu karalim Mihajam I (*Regele Mihai I*).

No 1940. gada jūnija beigām līdz 1941. gada jūnijam Šikirlikitaja bija Padomju Savienības sastāvā. 1941. gada janvārī tika izveidots Suvorova kolhozs. Tajā pašā gadā ciems tika pārdēvēts par Suvorovi un nozīmēts par rajona centru, kas tāds bija līdz 1959. gadam. 1941. gadā padomju vara veica pirmās represijas, kas skāra 11 turīgas tā saukto "budžu" ģimenes.

Pēc 1944. gada kolektivizācija tika pabeigta. 1959. gadā Suvorovas rajons tika likvidēts, un ciems kļuva par Izmajilas rajona daļu. 1961. gadā Suvorovo ieguva pilsētciemata statusu.

Kopš 1991. gada ciems ir neatkarīgās Ukrainas sastāvdaļa. 2024. gada 19. septembrī Ukrainas atkrieviskošanas ietvaros Ukrainas Augstākā Rada atbalstīja Suvoroves pārdēvēšanu par Katlabuhu. Pārdēvēšana stājās spēkā 2024. gada 26. septembrī.

## Saimniecība
Ciema iedzīvotāji galvenokārt nodarbojas ar lauksaimniecību (graudaugu audzēšanu, vīnkopību un lopkopību). Ir arī asfalta rūpnīca un piena lopkopības ferma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ceļinieku iela (Daugavpils)

**Ceļinieku iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Grīvas apkaimē. Ceļinieku iela sākas krustojumā ar Brjanskas ielu, ved austrumu virzienā un beidzas strupceļā pēc krustojuma ar Ūdens ielu. Nepārnumuru (ziemeļu) ielas puse apbūvēta ar privātmājām, bet otra ielas puse nav apbūvēta, jo virs tās stiepjas augstsprieguma līnija.

Ceļinieku ielas kopējais garums ir aptuveni 240 metri, visā garumā tai ir grants segums. Ielas sarkano līniju platums ir 12 metri. Satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Ceļinieku ielu nekursē, tuvākā pietura ir "Grīvas kapi" Liginišķu ielā. Līdz 2025. gada janvārim šīs pieturas nosaukums bija "Ceļinieku iela".

Iela izveidota Latvijas PSR gados, laika gaitā tās nosaukums nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Ceļinieku iela ir savienota ar šādām ielām:
* Brjanskas iela (savienojums ar sānu brauktuvi)
* Ūdens iela

## Atsauces
Hikueru

**Hikueru** (*Hikueru*) ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kur kopā ar Marokau atolu (14,7 km², 96 iedzīvotāji) un neapdzīvotajiem Ravaheres (7 km²), Reitoru (1,4 km²) un Tekokotas (0,9 km²) atoliem veido Hikueru komūnu. Atola pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši.

## Ģeogrāfija
Hikueru atrodas Tuamotu salu vidusdaļā, tuvākā sala ir  attālā Tekokota ziemeļos, bet tuvākā apdzīvotā sala ir  attālā Marokau dienvidaustrumos. Hikueru atrodas vulkāniska zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas 1665 metru augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 47,6 līdz 48,6 miljoniem gadu. Atolam ovāla forma, tā garums ir , lielākais platums — , bet rifa perimetrs — . Atola rifs iekļauj  lielu lagūnu, kurai nav kuģojamu savienojošo šaurumu ar okeānu. Vienīgā apdzīvotā vieta Tupapati atrodas atola ziemeļrietumos, bet Hikueru lidlauks atrodas uz garākā motu atola ziemeļaustrumos; satiksme starp lidlauku un ciemu ir tikai pa lagūnu.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem atolu 1768. gadā apmeklēja franču ekspedīcija jūrasbraucēja Luī Antuāna de Bugenvila vadībā, kas to nodēvēja par *île Melville*. 1774. gadā salu apmeklēja portugālis Domingu de Boenečea, kas to nodēvēja par *San Juan*. 19. gadsimtā Hikueru ar 30 iedzīvotājiem kļuva par Francijas teritoriju. 1872. gadā atols tika evaņģelizēts, dibinot Svētā Miķeļa draudzi.

19. gadsimta beigās atols piedzīvoja ievērojamu ekonomisko aktivitāti, kas bija saistīta ar pogu ražošanai Eiropā paredzēta perlamutra ieguvi, un šajā rūpalā galvenokārt dominēja vācieši. Perlamutra austeru audzēšana savu kulmināciju sasniedza 20. gadsimta sākumā, kad gadā tika novāktas gandrīz 200 tonnas austeru, padarot Hikueru par lielāko austeru audzēšanas atolu visā Franču Polinēzijā. Austeru novākšana tika veikta sezonāli, ko veica vietējie iedzīvotāji, kas praktizēja brīvo niršanu, kā rezultātā atola apmeklētāju skaits sasniedza pat 5000. Vietējie misionāri pieprasīja, lai katrs nirējs piedalītos baznīcas celtniecībā, atnesot grieztu koraļļu bloku. Tā rezultātā tika uzcelta augstākā no koraļļiem būvētā baznīca arhipelāgā, un šis statuss joprojām ir spēkā mūsdienās.

1903. gada janvārī Hikueru skāra spēcīgs ciklons, radot 12 metrus augstus viļņus, kuros gāja bojā 377 cilvēki un atols tika nopostīts. Šī katastrofa kalpoja par pamatu Džeka Londona īsstāstam "Mapuhi māja", kas tika publicēts 1911. gada oktobrī krājumā "Dienvidjūras stāsti".

## Saimniecība
Atola ekonomika balstās galvenokārt uz pērļu audzēšanu divās koncesijās  platībā lagūnas ziemeļrietumos ar piecdesmit savākšanas līnijām vaislai un potēšanai, kā arī uz akvakultūru, kas tiek praktizēta zivju audzētavās atola ziemeļos, ļaujot uz Taiti eksportēt aptuveni divas tonnas zivju gadā.

Atola ziemeļaustrumos no 2010. gada darbojas Hikueru lidosta ar  garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Papeeti un citām Tuamotu arhipelāga salām un gadā apkalpo ap 2 tūkstošiem pasažieru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džamālpura

**Džamālpura** ir pilsēta, kas atrodas Brahmaputras attekas Vecbrahmaputras krastos Maimansinhas apgabalā. Tā ir Džamālpuras rajona un apakšrajona administratīvais centrs. Saskaņā ar Bangladešas 2022. gada tautas skaitīšanas datiem, pilsētas iedzīvotāju skaits bija 158 873. Tas padara to par 31. lielāko pilsētu Bangladešā.

## Atsauces

## Ārējās saites