open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aina Nagobads-Ābola

**Aina Nagobads-Ābola** (dzimusi , mirusi ) bija viena no pirmajām un ilggadīgākajām atjaunotās Latvijas diplomātēm. Ārkārtējā un pilnvarotā vēstniece Francijā, Spānijā un Portugālē.

## Dzīvesgājums
[thumb|270px|Ernests un Emma Nagobadi ar bērniem [Visvaldis Georgs Nagobads|Visvaldi, Ilgvaru un Ainu (1929).]]
Dzimusi 1920. gadā Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijas direktora Ernesta Nagobada un viņa sievas Emmas (dz. Bruniņas) ģimenē. Pēc Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijas beigšanas (1939) sāka medicīnas studijas Latvijas Universitātē (no 1940. gada LVU, no 1941. gada Universitāte Rīgā).

1944. gada rudenī viņu kopā ar universitātes slimnīcas personālu evakuēja uz Vāciju. Beidza Tībingenes Universitātes (Vācija) Medicīnas fakultāti (1949). Precējusies 1949. gadā ar Guntaru Ābolu (1921—2015), bērni — Jānis (1951 I), Ingrīda (1951 XII). Kopā ar ģimeni dzīvoja Marokā (1951—1954), no 1954. gada Parīzē, strādāja vīra naftas industrijas uzņēmumā.

Latvijas diplomātiskā un konsulārā dienesta vadītājs Anatols Dinbergs 1990. gada martā iecēla Ainu Nagobads-Ābolu par Latvijas Republikas goda konsuli Francijā.

No 1991. gada decembra līdz 1997. gada maijam viņa bija ārkārtējā un pilnvarotā Latvijas vēstniece Francijā, vienlaikus nerezidējošā vēstniece Spānijā no 1993. gada aprīļa līdz 1997. gadam un nerezidējošā vēstniece Portugālē līdz 1998. gadam.

Vēlāk viņa bija starptautiskās diplomātiskās akadēmijas Parīzē valdes locekle (1992—1997), Latvijas pastāvīgā pārstāve pie UNESCO (1992—2000).
2000. gada janvārī viņai piešķirts pārstāvniecības UNESCO padomnieces goda statuss.
1998. gadā viņa ievēlēta par Latviešu apvienības Francijā goda prezidenti, ir Augstākās izglītības starptautiskās sieviešu organizācijas valdes locekle (no 1993. gada), Francijas un Latvijas apvienības goda biedre.
2011. Latvijas Zinātņu akadēmijas goda biedre.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķ.,
* Francijas Goda Leģiona ordenis, III šķ.,
* Portugāles Lielais Nopelnu krusts, I šķ.
* Ministru kabineta balva (2000. un 2020. gadā)

## Bibliogrāfija
* „Parīze, Madride, Lisabona un atpakaļ Rīgā” — Rīga, 2000 [kopā ar G. Ābolu].

## Ārējās saites
* Ainu Nagobads-Ābolu ievēl par Latvijas Zinātņu akadēmijas Goda locekli 
* Dzīves pilna glāze
* Zelta vērtais franču šarms Latvijas diplomātijā
Felicita Ertnere

**Felicita Ertnere** (dzimusi 1891. gada 25. jūlijā – mirusi 1975. gada 3. septembrī) bija režisore, kustību konsultante, skatuves mākslas pedagoģe, Eduarda Smiļģa līdzgaitniece.

## Biogrāfija
Felicita Ertnere dzimusi Rīgas apriņķa Siguldas pagasta „Spriguļu” mājās, lauksaimnieku ģimenē. Beigusi V. Olava komercskolu Rīgā (1911), Pētrburgas P. Leshafta Augstāko sieviešu kursu vispārizglītojošo nodaļu (1912), P. Leshafta Fiziskās audzināšanas institūtu (1917), S. Aueres ritmiskās vingrošanas un plastikas studiju Pēterburgā (1919). Studiju nolūkos apceļojusi Eiropas mākslas centrus (1923-1936).

Darba gaitas sāka kā fiziskās audzināšanas skolotāja A. Lunačarska internātskolā Petrogradā (1917-1920). 1920. gadā atgriezās Rīgā – bija kustību disciplīnu pedagoģe Rīgas Tautas augstskolas dramatiskajā studijā un, E. Smiļģa aicināta, 1920. gadā sāka strādāt par kustību konsultanti Dailes teātrī. Pasniedza ritmoplastiku Latvju dramatiskajos kursos.

1940/1941. gada sezonā bija režisore Operas un baleta teātrī, pēc tam kā ritmoplastikas un aktiermeistarības pedagoģe, arī režisore, turpināja darbu Dailes teātrī.

## Darbība
Laikā, kad Dailes teātri vadīja Eduards Smiļģis, Felicita Ertnere palīdzēja veidot Dailes teātra savdabīgo stilu. Balstoties uz F. Delsarta izteiksmīgo kustību teoriju un E. Žaka-Dalkroza ritmikas mācību, Dailes teātra izrādēs iestudēja dejas un skatuves kustību, ieviesa regulāras ritmoplastikas nodarbības, piedalījās iestudējumu mizanscēnu izveidē. No 1940. gadu vidus kļuva par līdzautori gandrīz visiem ievērojamākajiem E. Smiļģa iestudējumiem, darbojoties pie tēlu attiecību nianšu un psiholoģiskā pamatojuma izstrādes.

Kopā ar E. Smiļģi veidoti visi ievērojamākie Dailes teātra iestudējumi. Vairāk nekā 20 patstāvīgi iestudētas izrādes, no kurām ievērojamākās: Ā. Alunāna „Seši mazi bundzenieki” (1939), V. Vīgantes „Palmas zaļo vienmēr” (1959), Raiņa „Pūt, vējiņi!” (1953), Dž. B. Šova „Māja, kur sirdis lūzt” (1966), E. Vulfa „Svētki Skangalē” (1970).

1950. gadā kļuva par LPSR Tautas skatuves mākslinieci, 1971. gadā saņēma J.Dubura balvu. 

## Par F.Ertneri
*V. Hausmanis „Sarunas ar Felicitu Ertneri”, 1977.
*J. Liepiņš „Felicita Ertnere, daugaviete un gaujmaliete// Liepiņš J. „Cildenās dāmas”, 1994.
*Ar ticību un atbildību: [F. Ertneres vēstules Smiļģim] Sakārtojusi R. Rotkale, „Teātra Vēstnesis”, 1991.
Anna Vaivare

**Anna Vaivare** ir latviešu māksliniece, ilustratore un arhitekte, dzīvo un strādā Rīgā, Latvijā. 2014. gadā absolvējusi Rīgas Tehnisko universitāti, iegūstot profesionālo bakalaura grādu arhitektūrā. Studē Latvijas Mākslas akadēmijā. Paralēli arhitektes darbam strādā bērnu grāmatu ilustrācijas un komiksa jomā, piedalījusies atsevišķu produktu dizainu un iepakojumu veidošanā. Annas Vaivares darbi regulāri tiek publicēti Latvijas komiksu žurnālā "Kuš!", kā arī Latvijas un ārvalstu digitālajos un drukātajos medijos. Jāņa Baltvilka balvas bērnu grāmatu mākslā laureāte.

## Bibliogrāfija un radošā darbība
**Grāmatu ilustrācijas:**
* *Zirgā* / Ineses Zanderes stāsts. Rīga: Liels un mazs, 2017
* *Now you can look* / Julia's Bird dzejoļu izlase. Lielbritānija: The Emma Press, 2017
* *Saputrotā putra* / Leona Brieža dzeja. Rīga: Liels un mazs, 2015
* *BIKIBUKS: Īpašie vārdi* / Imanta Ziedoņa dzejoļa grāmata. Rīga: Liels un mazs, 2013

**Publikācijas:**
* "Us of America Magazine" (ASV)
* "Nido" (Vācija)
* "Benji Knewman" (Latvija)
* "It's nice that" (Lielbritānija)
* "Kuš!" (Latvija)

**Produktu un iepakojumu dizains:**
* Ilustrācijas zīmola "Mjau" šķīvjiem (Latvija, 2016)
* Ilustrācijas zīmola "TEPAT" produktu iepakojumiem (Latvija, 2016)
* Ilustrācijas mūzikas CD "Mantojums un prieks"
* Ilustrācija alus darītavas zīmola "Malduguns" iepakojumam "Zīļuks" (Latvija, 2017)

**Balvas un nominācijas**
* 2016. gadā saņēmusi Jāņa Baltvilka balvu bērnu grāmatu mākslā par ilustrācijām Leona Brieža dzejoļu krājumam "Saputrotā putra".
* 2018. gadā nominēta Latvijas Grāmatizdevēju asociācijas grāmatu mākslas konkursa "Zelta ābele" balvai nominācijā "Grāmatas bērniem" par kopā ar Inesi Zanderi veidoto grāmatu "Zirgā".

## Atsauces
Olga Dragiļeva

**Olga Dragiļeva** ir Latvijas pētnieciskā žurnāliste.

## Biogrāfija
Olga Dragiļeva ieguvusi bakalaura grādu Latvijas Universitātē, turpinājusi studijas Tamperes Universitātē, kur 2009. gadā ieguvusi maģistra grādu sociālajās zinātnēs.
Karjeru aizsākusi kā žurnāliste tādos laikrakstos kā "Час", "Бизнес и Балтия", "PRO100 TV", "TV5 Riga".

Kopš 2012. gada darbojusies Latvijas Sabiedriskajā medijā, gan kā žurnāliste un redaktore Latvijas Radio 4 (raidījumā "Doma laukums"). Atzinību ieguvusi kā pētnieciskā žurnāliste, darbojoties LTV raidījumā "De Facto". Uzstājusies TEDx Riga. Liecinājusi Augstākajā tiesā par balsu pirkšanas gadījumiem, kurus atklājusi, veicot pētnieciskās žurnālistikas darbu.

2022. gadā kļuvusi par Delfi TV autorraidījuma "Kāpēc" vadītāju.

## Apbalvojumi
* Specbalva Latvijas Žurnālistu savienības konkursā "Žurnālistikas cerības" 2013. gadā;
* Žurnālistikas Izcilības balva 2017. gadā par ziņu reportāžu "Krima. Divi gadi pēc".

## Atsauces
Zane Čulkstēna

**Zane Čulkstēna** ir laikmetīgās mākslas centra Kim? dibinātāja, mārketinga un darba devēja tēla konsultante, SIA “ERDA” īpašniece.

Studējusi Rīgas Ekonomikas augstskolā, divus gadus mācījusies Lielbritānijā, divus – Amerikā. Ar Fulbraita stipendiju izglītojusies vienā no prestižākajām ASV universitātēm – Kolumbijas Universitātē Ņujorkā.

Vadījusi Latvijas Paviljonu 55. Venēcijas Biennālē.
Aktīvi piedalījās tādu pasākumu rīkošanā kā Riga Festival (2013), Rīga kā Eiropas kultūras galvaspilsēta (2014), Latvijas prezidentūra Eiropas Savienības Padomē (2015), kim? residency award (2015, 2016), Mihaila Barišņikova mākslas kolekcija (2015).

No 2019. gada darbojusies kā festivāla "Rīga Jūrmala" izpilddirektore.

## Atsauces
Maija Prēdele

**Maija Prēdele** (dzimusi 1950. gadā) ir latviešu čelliste, Latvijas Nacionālās operas orķestra čelliste. Strādājusi par pedagoģi Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā. Strādājusi par čellu grupas koncertmeistari Tovija Lifšica vadītajā Filharmonijas kamerorķestrī. Mācījusies aspirantūrā pie Mstislava Rostropoviča Maskavā. Rīgā studējusi pie profesores Eleonoras Testeļecas. Vairāku starptautisku konkursu laureāte. Sagatavojusi oriģinālas solo programmas, kurās iekļauti P. Vaska, M. Einfeldes, A. Grīnupa, P. Plakida un citu latviešu komponistu darbi.

2011. gadā kļuvusi par Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri par "nopelniem kultūras darbā, par vairāk nekā 42 gadu spilgtu un neaizmirstamu devumu čella mūzikas mākslā un tā popularizēšanā Latvijā un pasaulē".

## Atsauces
Mētra Saberova

**Mētra Saberova** (dzimusi 1991. gadā) ir Latvijas māksliniece, kas pašlaik dzīvo Rīgā.

Māksliniece izmanto savu ķermeni un ķermeniskās pieredzes kā publisku platformu, uz kuras pamata uzsākt sarunas par kultūras, politiskajiem un sociālajiem jautājumiem, kas skar sievietes ķermeni. 24 gadu vecumā veica olvadu nosiešanas operāciju Taizemē, jo Latvijā šādas operācijas var veikt sievietēm, kas ir vecākas par 25 gadiem vai pēc medicīniskām indikācijām.. 2016. gadā Polijā veica jaunavības plēves atjaunošanas operāciju. 2018. gadā veica pilnu krūšu tetovējumu. 

Ir feminisma un LGBT aktīviste, ko atspoguļo savos darbos. Latvijā pazīstama arī kā daļa no komandas, kas veidojusi feministiskās fotogrāfijas pierakstu bloku "Fembloks" kopā ar Latvijas māksliniecēm Ingrīdu Pičukāni, Rasu Jansoni, Viviannu Mariju Stanislavsku.

Māksliniece ir arī *Baltic Drag King Collective* dibinātāja un organizē vairākas *Drag King* performances.

## Apbalvojumi
# *[https://artquest.org.uk/ Artquest] and Acava Lifeboat studio award,* 2018/2019
# *[https://www.arts.ac.uk/study-at-ual/fees-and-funding/scholarships-search/mona-hatoum-Foundation-bursaries The Mona Hatoum Bursary], 2015/2016*

## Izstādes
* Drag Yourself Here, kuratore Mētra Saberova, Kogo galerija 
* Tikai neraudi!, kuratore Elita Ansone, Latvijas Nacionālais mākslas muzejs 
* ES_TEXT, kuratore Elita Ansone un Leonards Laganovskis, Latvijas Nacionālais mākslas muzejs 
* Viscerālās pārejas, kuratore Jana Kukaine, Raiņa un Aspazijas vasarnīca 
* Silta, jauka istabiņa, kuratore Jana Kukaine, Ziemeļblāzmas kultūras pils
* Viscerālās pārejas, kuratore Jana Kukaine, 
* EURO FEMMES, kuratore Mētra Saberova, Latvijas Nacionālā Mākslas muzeja izstāžu zāle Arsenāls, Radošā galerija
* Glandula Mammae, kuratore Jana Kukaine, Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs 
* Vilna un Zīds. Jaunā Erotika, kuratore Jana Kukaine un Rasa Jansone, Latvijas Fotogrāfijas muzejs
* Pimpin' Yo Mama Crib, kuratore Šelda Puķīte, Tartu Mākslinieku māja
* Jeune Creation Europeenne grupas izstādes tūre, Francija, Dānija, Latvija, Rumānija, Spānija, Portugāle, Itālija, 2017/2019 

* Feministiskās mākslas šovs, FEMBLOKS, tv24 studija, Latvijas Laikmetīgās mākslas centrs
* Spriedze. Jaunie Latvijas glezniecībā III, kuratore Diāna Barčevska, Latvijas Nacionālā Mākslas muzeja izstāžu zāle Arsenāls

## Atsauces
Ēvī Upeniece

**Ēvī Upeniece** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu un igauņu izcelsmes tēlniece, portretiste.

## Dzīvesgājums
Ēvī Upeniece dzimusi 1925. gada 22. augustā, Rīgā. Tēvs bijis Eduards Upenieks – latvietis, finiera fabrikas meistars Sarkandaugavā, māte – igauniete, skolotāja Leida Upeniece (Oinas). Ē. Upenieces vīrs – tēlnieks Vladimirs Rapiķis.

Mācījusies Rīgas Daiļamatniecības skolā (1944—1946), beigusi Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļu (1952). Ē. Upenieces diplomdarbs bija “Artūra Frinberga portrets” (vadītājs Teodors Zaļkalns).

Ēvī Upeniece strādājusi kombinātā “Māksla” (ar pārtraukumiem 1952—1980), vadījusi keramikas pulciņu Rīgas 45. vidusskolā (1964—1977). Mākslinieku savienības biedre no 1957. gada.

Apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeņa V šķiru (2021. gada augustā) un Ādažu novada pašvaldības "Goda ādažnieks" titulu (2015. g.).

## Daiļrade
Strādājusi galvenokārt stājtēlniecībā, portretu žanrā, un dekoratīvajā tēlniecībā. Daiļradei raksturīgs lirisms, intimitāte, kamernoskaņa. Slīpētas un pulētas virsmas kontrastē ar izteiksmīgām faktūrām.

Izstādēs piedalījusies kopš 1953. gada. Darbi eksponēti Latvijā, bijušās PSRS teritorijā, Rumānijā, Čehoslovākijā, Somijā, Zviedrijā, Dānijā. Personālizstādes: Maskavā (1977), Rīgā (1976, 1981, kopā ar I. Zandbergu 1984, 1986, kopā ar M. Zītari 1994, 1995, 2015), Saldū, Ventspilī, Naukšēnos, Rūjienā (visas 1974. gadā), Koknesē, Vecbebros, Siguldā (visas 1983. gadā), Kuldīgā, Bērzaunē (abas 1984. gadā), Ādažos (1987), Dānijā (1993, 1994, 1997, 1998, 1999).

Portretos attēlojusi galvenokārt sievietes — Astrīdu Kairišu (1975), Maiju Tabaku (1976), Ausmu Kantāni, Viju Artmani (abas 1977), Olgu Lisovsku (1979), Elzu Radziņu (1981).

## Par Ēvī Upenieci
* Šmite E. "Bronzā un marmorā - par sievieti" // LM, 1981, 9.10

## Atsauces
Aina Muze

**Aina Muze** (dzimusi **Plūcēja** 1943. gada 16. jūlijā Liepājā, mirusi 2017. gada 18. jūnijā Rīgā) bija latviešu tekstilmāksliniece un pedagoģe. Vīrs Roberts Muzis — gleznotājs, meitas Elīna Lūsis-Grīnberga un Agata Muze — mākslinieces.

## Biogrāfija

### Izglītība un mākslinieciskā darbība
A. Muze absolvējusi Liepājas lietišķās mākslas vidusskolu (1962), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu Rūdolfa Heimrāta vadībā (1967). Strādājusi par stundu pasniedzēju LMA Tekstilmākslas katedrā (1995—2010), Kopš 1967. gada viņa piedalās izstādēs. Ir sarīkojusi personālizstādes, piedalījusies nozaru un mākslinieku grupu izstādēs, kā arī starptautiskajās žūrētajās skatēs. Darbi eksponēti gan Latvijā, gan ārzemēs — ASV, Krievijā, Kanādā, Francijā, Zviedrijā, Vācijā, Polijā, Japānā, Dānijā u.c. Strādājusi dažādās tekstilmākslas tehnikās (gk. gobelēna un jauktajās tehnikās), no 20. gs. 90. gadiem pievērsusies arī tekstilmozaīkai. Ir radījusi gan abstraktas dekoratīvas, gan figurālas kompozīcijas par vēstures, sakrālo, tautas mākslas mantojuma, u.c. tēmām. Biedrības “Latvijas tekstilmozaīka” dibinātāja un prezidente (2010—2017). Ir radījusi darbus sabiedriskajiem interjeriem Latvijā un Krievijā (kafejnīca “Lielais Kristaps”, 1983; restorāns “Rīga”, 1986, u.c.). 1972. gadā kļuvusi par Latvijas Mākslinieku savienības locekli.  

### Apbalvojumi
Apbalvota ar LMS medaļu par gada labāko gobelēnu (“Ars Longa”, 1979 un “Lielais Kristaps”, 1983). Ieguvusi LMS balvas “Gada labākā personālizstāde” (2003) un “Gada labākais mākslinieks” (2002) Ieguvusi Medaļu “Izstādes labākais darbs” un 2.pakāpes diplomu 2. starptautiskajā Lietišķās mākslas festivālā Maskavā, Krievijā (2010), Balvu par mūža ieguldījumu laikmetīgā gobelēna attīstībā 2. Starptautiskā Viskrievijas Triennālē (2015), apbalvota ar atzinību 5. starptautiskajā mākslas konkursizstādē Čhondžu, Korejā (2007). Darbi atrodas muzeju kolekcijās Latvijā, Krievijā, ASV un sakrālajos interjeros Dānijā, Zviedrijā. 

## Bibliogrāfija
* Māksla un arhitektūra biogrāfijās. Izd. Latvijas enciklopēdija, Rīga 1995.
* Katalogs “5.Rīgas starptautiskā tekstilmākslas un šķiedras mākslas triennāle DAUDZVEIDĪBA VIENOTĪBĀ/ DIVERSITY&UNITY”, izd. LNMM Rīga, 2015.
* Katalogs ”4.Rīgas starptautiskā tekstilmākslas un šķiedras mākslas triennāle GLOBĀLĀ INTRIGA II/ GLOBAL INTRIGUE II”, izd. LNMM Rīga 2010.

## Atsauces
Rūta Dimanta

**Rūta Dimanta** (dzimusi ) ir labdarības portāla "ziedot.lv" un rehabilitācijas centra “Poga” vadītāja.

Ieguvusi psiholoģes izglītību Latvijas Universitātē un papildinājusi izglītību LU Juridiskajā fakultātē, Dānijas cilvēktiesību centrā, Starptautiskajā cilvēktiesību centrā Strasbūrā un Ņujorkas Pilsētas universitātē.

Pēc psiholoģijas studiju beigšanas tomēr šajā profesijā nestrādāja. Uzsāka darbu Valsts Cilvēktiesību birojā, izglītības nodaļā cilvēkiem ar invaliditāti. Iesaistījās projektā, kas bija iekļauts Apvienoto Nāciju attīstības programmā kopā ar Dānijas valdību. 2004. gadā Dimantai piedāvāja izveidot un vadīt interneta platformu, kas kļuva pazīstama ar nosaukumu "ziedot.lv". Ar šīs labdarības organizācijas palīdzību tika nodibināts rehabilitācijas centrs “Poga” bērniem ar kustību traucējumiem.

2015. gada Eiropas Pilsoņu balvas laureāte, Borisa un Ināras Teterevu fonda apbalvojuma *Goda zīme* saņēmēja, Spīdolas balvas ekonomikā laureāte. Latvijas Simtgades radošās padomes locekle. Triju Zvaigžņu ordeņa virsniece. 2024. gadā saņēmusi Valstiskuma balvu. 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Personība: Rūta Dimanta. Iekšējā navigācija nra.lv
Helga Jaksone

**Helga Jaksone** (dzimusi Rīgā 1959. gadā) ir māksliniece. Mācījusies Jāņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolā un Latvijas Mākslas akadēmijā, profesora I. Zariņa glezniecības meistardarbnīcā, ko beigusi 1984. gadā un ir humanitāro zinātņu maģistre mākslā. No 1993. līdz 1994. gadam mācījusies Latvijas Universitātes Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātes maģistrantūrā, iegūstot maģistra grādu pedagoģijā.

Kopš 1990. gada ir Latvijas Mākslinieku savienības biedre. Bijusi Latvijas Universitātes Vizuālās mākslas katedras lektore, no 1993. gada Bolderājas Mūzikas un mākslas skolas direktora vietniece.

## Radošā darbība
Glezniecībā, dažādos radošā darba periodos, H. Jaksones attieksme pret formālajiem izteiksmes līdzekļiem mainījusies — sākotnējo interesi par gaismēnu un apjomu nomainīja dažādi formu meklējumi un stilizācija. Daudzfigūru lielformāta kompozīcijas ar izteiktu sižetiskumu aizstājusi interese par cilvēku kā dominanti ar ļoti ietilpīgu saturisko slodzi. Māksliniece eksperimentē ar glezniecībai netradicionāliem materiāliem un tehniskajiem līdzekļiem, kā arī apgūst dažādus mūsdienīgus materiālus un tehnoloģijas.

Helga Jaksone piedalījusies izstādēs ne tikai Latvijā, bet arī Krievijā, Francijā, Vācijā, Somijā, Izraēlā, Igaunijā, Gruzijā un Austrālijā. Rīkojusi vairākas personālizstādes.

### Darbi
*Latvijas Mākslinieku savienības muzeja kolekcijā;
*Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā;
*Tretjakova galerijas kolekcijā Maskavā;
*Krievijas Mākslas akadēmijas kolekcijā Maskavā;
*Privātās kolekcijās: Latvijā, Vācijā, Dānijā, Zviedrijā, Francijā, ASV, Itālijā, Izraēlā u.c.

;Personālizstādes
* 2015. Gleznu izstāde „Viņas”. Jūrmalas pilsētas muzejs. Jūrmala, Latvija
* 2012. Gleznu izstāde. Bauskas mākslas skola. Bauska, Latvija
* 2011. Gleznu izstāde. Bolderājas Mūzikas un mākslas skola. Rīga, Latvija
* 2010. Gleznu izstāde. Valmieras muzejs. Valmiera, Latvija
* 2008. Gleznu izstāde Carnikavas kultūras centrā. Carnikava,Latvija
* 2001. Gleznu izstāde “Sieviete un putni”. Cēsu izstāžu nams. Cēsis, Latvija
* 1990. Gleznu izstāde. Galerija “Jāņa Sēta”. Rīga, Latvija

## Atsauces

## Ārējās saites
* Latvijas radošo savienību padomes Mākslinieku reģistrs
* E. Neimane/ Valmieras Novadpētniecības muzejā atklās Helgas Jaksones izstādi
* Galerijā „Mākslas banka” skatāma Bolderājas Mūzikas un mākslas skolas skolotāju darbu izstāde ”Princese uz zirņa”/ Kultūra Rīgā
* Bolderājas Mūzikas un mākslas skola/ Helgas Jaksones Gleznu izstāde "Viņas"
Ingrīda Edīte Saulīte

**Ingrīda Edīte Saulīte** (dzimusi 1935. gada 24. oktobrī Rīgā) ir pedagoģe, horeogrāfe, latviešu deju svētku virsvadītāja. Strādājusi E. Melngaiļa Tautas Mākslas namā un J. Vītola Latvijas Valsts Konservatorijā. Triju Zvaigžņu ordeņa virsniece, LPSR Tautas skatuves māksliniece, LPSR un Polijas TR Nopelniem bagātā kultūras darbiniece, Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendiāte.

## Dzīves gājums
Ingrīda Edīte Saulīte ir dzimusi 1935. gada 24. oktobrī Rīgā. Mācījās Rīgas 19. septiņgadīgajā skolā. No 1946. gada līdz 1952. gadam mācījās Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā pie pedagogiem: Tamāras Vītiņas, Marinas Sizovas, Valentīna Bļinova un Helēnas Tangijevas-Birznieces. Skolu pabeidza kopā ar saviem klasesbiedriem: Haraldu Ritenbergu, Artūru Ēķi, Ināru Ginteri. Šajā izlaiduma klasē pie Valentīna Bļinova mācījās arī Uldis Žagata un Alfrēds Spura, kuri diplomus saņēma dažus gadus agrāk, kā arī 16 gadus vecais Māris Liepa.

Pēc skolas beigšanas Ingrīda Edīte Saulīte 17 gadu vecumā sāka strādāt E. Melngaiļa Tautas mākslas nama horeogrāfijas sektorā. Ingrīda Edīte Saulīte tika ievēlēta par Latvijas Mūzikas biedrības Deju biedrības priekšsēdi, iedibina Mildas Lasmanes ceļojošo balvu par sasniegumiem latviešu dejas saglabāšanā un attīstībā.1965. gadā, 5. Deju svētkos, Ingrīda Edīte Saulīte kļuva par svētku virsvadītāju, ieviesa deju laukuma marķēšanu un deju lieluzveduma horeogrāfiju zīmējumu fiksēšanu. 7. Deju svētkos (1975) Ingrīda Edīte Saulīte debitēja kā mākslinieciskā vadītāja kopā ar Uldi Žagatu.

Ingrīda Edīte Saulīte ir 9 Vispārējo Dziesmu un Deju svētku un 5 skolu jaunatnes Deju svētku virsvadītāja un mākslinieciskā vadītāja, 6 Deju svētku Goda virsvadītāja, Starptautiskā tautas deju festivāla ”Sudmaliņas” idejas autore, mākslinieciskā vadītāja, baletmeistare (1992, 1994, 1996). Ingrīda Edīte Saulīte ir 100 laukuma horeogrāfiju autore, viņas zinātniski metodiskajā darbībā sarakstītas un izdotas 5 deju grāmatas, izveidoti 15 latviešu un citttautu deju krājumi.

## Ingrīdas Edītes Saulītes grāmatas
* Saulīte Ingrīda. Latviešu tautas dejas (metodika, dejas) — Rīga: E.Melngaiļa Tautas mākslas centrs, 1993, 263
* Saulīte Ingrīda Deju svētki Latvijā — Rīga: Tautas mākslas centrs, 2005, 375
* Saulīte Ingrīda. Deju svētki Latvijā — Rīga: E.Melngaila Tautas mākslas centrs, 1993, 168
* Saulīte Ingrīda. Latviešu tautas deju apdares — Rīga: E.Melngaiļa Tautas mākslas centrs, 1995, 438
* Saulīte Ingrīda. Deju kolektīvu vadītāju rokas grāmata. Rīga: LVI, 1956, 174

## Atsauces
* Kārkliņa I. (2010) Latviešu dejas meistari. Ingrīdas Saulites dzīves un dejas līkloči. Nemateriālā kultūras mantojuma valsts aģentūra, 165 lpp.
* Podniece S. Dejas pedagoģija. RPIVA, ISSN 2255-7768
* Laikraksts Diena 2015. gada 28. oktobris
Inga Spriņģe

**Inga Spriņģe** (dzimusi  Rūjienā) ir latviešu pētnieciskā žurnāliste, neatkarīgā pētnieciskās žurnālistikas centra *[[ReBaltica|Re:Baltica]]* līdzdibinātāja, aktīva propagandas, korupcijas, sociālās nevienlīdzības pētniece.

## Biogrāfija
Inga Spriņģe dzimusi , mācījusies Rūjienas vidusskolā, Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē ieguvusi grādu komunikācijas zinātnē. 2014. gadā *[[Google]]* un *[[Financial Times]]* kopīgā projektā "Jaunā Eiropa 100" nosaukta kā viena no ievērojamākajām Centrālās un Austrumeiropas novatorēm. Līdztekus savam darbam žurnālistikā Inga Spriņģe piedalās arī pilsoniski nozīmīgu diskusiju moderēšanā.

2021. gadā apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeņa IV (virsnieka) šķiru.

## Profesionālā darbība
Jau skolas laikā sākusi strādāt Rūjienas reģionālajā televīzijā. Strādājusi laikrakstā "Diena", Latvijas televīzijā vadījusi raidījumu "1:1". 2011. gadā kopā ar kolēģiem dibinājusi neatkarīgo pētnieciskās žurnālistikas centru *Re:Baltica*, lai pētītu sabiedriski nozīmīgas tēmas: sociālo nevienlīdzību, korupciju, organizēto noziedzību, uzņēmējdarbību, veselību un cilvēktiesības. Izglītojusi studentus Latvijas Universitātē un Rīgas Ekonomikas augstskolā, Starptautiskā pētniecisko žurnālistu konsorcija biedre.

2025. gadā atstāja darbu *Re:Baltica*, lai nodotos citiem projektiem.

## Nozīmīgi darbi

* Filma "Ģenerālplāns"

* Uzstāšanās TEDxRīga konferencē "Vai kaķēni var izglābt ziņas"

## Atsauces
Līvija Volkova

**Līvija Volkova** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu literatūrvēsturniece. Pētījusi rakstnieku arhīvus un sarakstījusi grāmatas par Eduardu Veidenbaumu, Rūdolfu Blaumani, Jāni Gresti un Jāni Purapuķi.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1931. gadā Rīgā advokāta Jāņa Volkova (1892-1943) un viņa sievas Erīnas, dzimušas Lagzdiņas, ģimenē. Pēc 1941. gada jūnija deportācijas viņas tēvs nomira izsūtījumā Kolpaševas ciemā Novosibirskas apgabalā, māte 1948. gadā atbēga uz Latviju.
Līvija 1949. gadā beidza mācības Rīgas 11. vidusskolā, 1955. gadā — Rīgas pedagoģiskajā institūtā, un no 1955. līdz 1957. gadam strādāja par ķīmijas skolotāju Sabiles vidusskolā un no 1957. līdz 1965. gadam — Rīgas Raiņa 8. vakara vidusskolā.

No 1966. līdz 1976. gadam strādāja Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzejā, 1971. gadā absolvēja neklātienes studijas Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļā. No 1976. līdz 1978. gadam strādāja Eduarda Veidenbauma muzejā „Kalāčos”, no 1976. līdz 1978. gadam Rūdolfa Blaumaņa muzejā „Brakos” un no 1978. līdz 1986. gadam — Andreja Upīša muzejā Skrīveros un Rīgā. Kopā ar muzeju kolēģiem Volkova veidoja konceptuāli jaunas ekspozīcijas: Annas Brigaderes „Sprīdīšos”, Druvienas vecajā skolā, Emīla Dārziņa „Jāņskolā”, Rūdolfa Blaumaņa un Jaņa Rozentāla muzejā, kā arī publicēja rakstus periodikā par muzeju metodoloģijas jautājumiem.

## Darbi
Volkova sarakstīja grāmatu „Eduards Veidenbaums” (1979), par Rūdolfu Blaumani „Tapšana” (1988) un „Pilnbriedā” (Rūdolfa Blaumaņa Kopoti raksti, 9, 1999), „Blaumaņa zelts” (2008), „Rūdolfa Blaumaņa pašatklāsme” (2017). Volkova sarakstīto grāmatu pamatā rakstnieku arhīvu dokumentu izpēte, atklājot viņu filozofiskos uzskatus, intelektuālo pasauli un radošos impulsus, autore grāmatās izcēlusi Rūdolfa Blaumaņa saistību ar Rietumeiropas kultūru. 

Volkova rakstīja priekšvārdus un organizēja kultūras mantojuma gadagrāmatas „Varavīksne” izdošanu (1980—1994), sakārtoja un rakstīja priekšvārdus grāmatām — Jāņa Grestes „... kā dzeņa vēders” (1977) un „Krist un celties” (1990), Eduarda Veidenbauma „Brīvības cēlajais gars” (1978), Rūdolfa Blaumaņa „Sijājot, skalojot zeltu” (1981), Jāņa Purapuķes „Ķibele aiz ķibeles” (1989). 

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (2000).
* Latvijas Literatūras gada balva (Mūža balva Latvijas literatūrā, 2018)

## Atsauces
Ilona Salceviča

**Ilona Salceviča** (dzimusi **Pabērza**, dzimusi 1940. gada 4. aprīlī Rīgā) ir latviešu literatūrzinātniece. Dzimusi teātra kritiķa Jura Pabērza (1818—2003) ģimenē. Vectēvs — latgaliešu sabiedriskais un kultūras darbinieks, dzejnieks un jurists Jurs Pabērzs (1891—1961).

## Biogrāfija
Mācījusies Rīgas 49. pamatskolā (1947—1954), Rīgas 2. vidusskolā (1954—1958), beigusi Rīgas 49. vidusskolu (1959), Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultāti ar specialitāti žurnālistikā (1964).

1963—64. gadā strādājusi rūpnīcas RER laikraksta "Rezietis" redakcijā, 1965. gadā — izdevniecībā "Zvaigzne" par korektori, Raiņa literatūras un mākslas vēstures muzejā par zinātnisko līdzstrādnieci (1965—1969), kur veidojusi ekspozīcijas par 20.—30. gadu latviešu rakstniekiem, ka arī F. Bārdas memoriālā muzeja "Rumbiņi" un J. Jaunsudrabiņa memoriālā muzeja "Riekstiņi" ekspozīciju. Bijusi ZA Valodas un literatūras (tagad — Folkloras, literatūras un mākslas) institūta aspirante un zinātniskā līdzstrādniece (1970—1993), rakstījusi par B. Saulīša, R. Ezeras, Ē. Vilka daiļradi, par 20.—30. gadu literatūru, par latgaliešu literatūru, piedalījusies Raiņa Kopotu rakstu izdevuma 23. (vēstuļu sējuma) sagatavošanā. Līdz 1993. gadam strādājusi par lektori Latvijas Universitātes Latgales filiālē un Mākslas Akadēmijas Latgales filiālē.

Bijusi Latgales pētniecības institūta valdes locekle (1991—2001). 2001—2009 pārcēlusi latgaliski un rediģējusi 4 A. Stankeviča prozas grāmatas un 3 lugas.

## Bibliogrāfija
;Grāmatas
# Gadsimts latgaliešu prozā un lugu rakstniecībā: 1904 - 2004. Rīga: Zinātne, 2005.
# Saucējs. Apcere par Jāni Klīdzēju. Rīga: Zinātne, 2012.

;Sastādītās grāmatas (galvenās)
# Erss Ā. Muižnieki. Rīga: Zinātne, 1990. Priekšvārds, komentāri.
# Klīdzējs J. Seši kalni. Rēzekne: Latgales Kultūras centra izdevniecība,1991. Pēcvārds.
# Klīdzējs J. Dāvātās dvēseles. Rīga: 1992. Priekšvārds, komentāri.
# Klīdzējs J.Eņģelīši nav miruši. Rēzekne:Latgales Kultūras centra izdevniecība; 1993.
# Klīdzējs J.Bārenis. Rīga: Zinātne, 1995. Priekšvārds, komentāri.
# Klīdzējs J. Gribējās saullēkta. Rīga: Zinātne, 1995. Priekšvārds, komentāri.
# Lōcis-Vaideāns. Tautas gors. Rēzekne: 1992. Latgales kultūras centra izdevniecība. Priekšvārds.
# Lōcs- Vaideāns V. Myuža dīnas. Rēzekne : 1997. Latgale kultūras centra izdevniecība. Priekšvārds.
# Giluča-Vaivode N. Preiļi: 1998. A. Rancāna izdevniecība. Priekšvārds.

;Līdzautore grāmatām
# Latviešu rakstniecība biogrāfijās. Rīga: Zinātne, 1992, 2003. Šķirkļi par latgaliešu literatūras darbiniekiem.
# Latgales kultūras darbinieki 1, 2. Rīga: Jumava, 2008. Škirkļi par Latgales literatūras darbiniekiem.

## Atsauces
# Dzeiveite, dzeiveite. Marutas Latkovskas intervija ar Ilonu Salceviču. "Katōļu Dzeive", 2010, 3.,4. num.
# Briedis R. 2. apvāka teksts grāmatai Salceviča I. Saucējs. Apcere par Jāni Klīdzēju. 2012.
Pārgauja (Valmiera)

thumb|200px|Pārgaujas ēkas.
thumb|200px|Valmieras katoļu baznīca Stacijas ielā (1999)
thumb|200px|1802. gada Kauguru nemieros kritušo zemnieku kaps Kaugurvērī pie Cēsu ielas.
**Pārgauja** ir Valmieras pilsētas daļa Gaujas kreisajā krastā.
Par Pārgauju bieži dēvē visu Valmieras teritoriju Gaujas kreisajā krastā, kaut šajā pilsētas daļā atrodas arī Kārliena (pie Valmieras stacijas), Krāču kakts (Gaujas ielokā), Kauguru vēris un agrākās Kaugurmuižas centrs.

Pārgaujā atrodas Valmieras Pārgaujas ģimnāzija un Valmieras Pārgaujas sākumskola.

## Vēsture
1802. gada oktobrī Kaugurmuižā norisinājās Kauguru sacelšanās galvenie notikumi. Pirmo koka tiltu pār Gauju uzcēla 1865. gadā, strauja ēku celtniecība Pārgaujā sākās pēc Rīgas—Pēterburgas dzelzceļa (1899) un Ainažu—Valmieras—Smiltenes dzelzceļa (1911—1912) atklāšanas.

1934. gada pavasarī zemnieku nemieros kritušo kapa vietā Kaugurvērī ierīkoja piemiņas vietu, bet 1939. gadā tur atklāja piemiņas plāksni.

1977. gadā Valmieras pilsētai pievienoja daļu no Kauguru ciema teritorijas.

## Atsauces
Gambija olimpiskajās spēlēs

**[[Gambija]] [[Olimpiskās spēles|olimpiskajās spēlēs]]** pirmo reizi startēja 1984. gadā Losandželosas olimpiskajās spēlēs. Gambija nekad nav piedalījusies ziemas olimpiskajās spēlēs. Neviens valsts atlēts nav izcīnījis olimpisko medaļu.

## Sportisti

### Sportistu skaits Vasaras olimpiskajās spēlēs

### Sportistu sadalījums pa vasaras olimpiskajiem sporta veidiem

## Medaļu tabulas
### Medaļas Vasaras olimpiskajās spēlēs

## Skatī arī
* Gambijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
* Gambija paraolimpiskajās spēlēs

## Ārējās saites
* 
*
Trīs paziņojumi pie Ebingas Misūri štatā

**"Trīs paziņojumi pie Ebingas Misūri štatā"** () ir 2017. gada Apvienotās Karalistes un ASV melnās kinokomēdijas krimināldrāmas filma, kuras režisors ir Mārtins Makdona.

Filma ir par kādu sievieti, kuras meita tiek nogalināta. Tā kā policija nerīkojas ilgu laiku, meitenes māte pie pilsētas robežas policijai izvieto trīs stendus, lai pievērstu uzmanību slepkavībai. Galvenās lomas filmā attēlo Frānsisa Makdormanda, Vudijs Harelsons, Sems Rokvels.

Filmas "Trīs paziņojumi pie Ebingas Misūri štatā" pirmizrāde notika . Tā nominēta septiņām balvām 90. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijā (arī kā labākā filma), no kurām ieguvusi divas — labākā aktrise galvenajā lomā Frānsisa Makdormanda un labākais aktieris otrā plāna lomā Sems Rokvels. Filma ieguvusi arī četras Zelta globusa balvas (tai skaitā labākās drāmas balvu) un piecas BAFTA kino balvas (tai skaitā labākās filmas balvu).

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Ūdens forma

**"Ūdens forma"** () ir 2017. gada ASV fantāzijas drāmas filma, kuras režisors ir Giljermo del Toro.

Filma ir par apkopēju, kas aukstā kara laikā strādā ASV valdības laboratorijā un iemīlas slepena eksperimenta objektā. Tajā galvenās lomas attēlo Sallija Hokinsa, Maiks Šenons, Ričards Dženkinss, Dags Džonss, Maikls Stūlbargs un Oktāvija Spensere.

Filmas pirmizrāde notika Venēcijas kinofestivālā , kur tā ieguva galveno balvu Zelta lauvu. Filma tika nominēta 90. Kinoakadēmijas balvai 13 kategorijās, no kurām balva tika iegūta četrās kategorijās: "Labākā filma", "Labākais režisors" (Giljermo del Toro), "Labākā oriģinālmūzika" (Aleksandrs Desplā) un "Labākais mākslinieka darbs" (Pols Denhams Osterberijs, Šeins Vijē un Džefs Melvins).

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Gorgon City

***Gorgon City*** ir angļu elektroniskās mūzikas grupa, kas sastāv no diviem Ziemeļlondonas producentiem — Kaja Gibbona un Meta Robsona-Skota. Grupas singls *Real* 2013. gadā ieņēma 44. vietu Lielbritānijas hītu topā, 2014. gada dziesma *Ready for Your Love* ieņēma 4. vietu šajā pašā topā .

## Atsauces
Garīgums

[thumbnail|235px|[Luī Žanmo (*Louis Janmot*) glezna "Dvēseles lidojums" (*Le Vol de l’âme*)]]

**Garīgums**, arī **dvēseliskums**, ir cilvēka iekšējā pieredze un pasaules uztvere, kas vērsta uz nozīmes, vērtību, mērķa un piederības meklējumiem. Tas ietver koncentrēšanos uz dzīves jomām un pasaules aspektiem, kas saistīti ar cilvēka psihi un intelektu. Garīgums nereti tiek saistīts ar reliģiju, tomēr tas var pastāvēt arī neatkarīgi no tās. Garīgumu uzskata par vienu no nozīmīgākajām personības dimensijām, daži autori uzskata, ka to var likt personības modeļa centrā.

## Atsauces
Marks Milligans

**Marks Milligans** (dzimis ) ir Austrālijas futbola treneris un bijušais futbolists, pussargs, Austrālijas futbola izlases dalībnieks.

Pārstāvējis Austrālijas futbola izlasi 2006., 2010., 2014. un 2018. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

## Sasniegumi
**Sydney FC**

* Austrālijas A līga: 2005—06

**Melbourne Victory**

* Austrālijas A līga: 2014—15

**Austrālija**

* Āzijas kauss futbolā: 2015

## Ārējās saites
Ārons Mojī

**Ārons Mojī** (dzimis ) ir bijušais Austrālijas futbolists, pussargs, Austrālijas futbola izlases dalībnieks.

## Sasniegumi
**Celtic**

* Skotijas futbola Premjerlīga: 2022–23
* Skotijas Līgas kauss: 2022–23
* Skotijas kauss: 2022–23

## Ārējās saites
Pereira

**Pereira** var būt:

* Pereira (*Pereira*) — pilsēta Kolumbijā;
* Andreass Pereira (*Andreas Pereira*; 1996) — Brazīlijas futbolists
* Danilu Pereira (*Danilo Pereira*; 1991) — Portugāles futbolists;
* Maksi Pereira (*Maxi Pereira*; 1984) — Urugvajas futbolists;
* Rikārdu Pereira (*Ricardo Pereira*; 1993) — Portugāles futbolists;
* Roberto Pereira (*Roberto Pereyra*; 1991) — Argentīnas futbolists;
* Vitors Pereira (*Vítor Pereira*; 1968) — Portugāles futbolists un futbola treneris;
* Žuau Pereira (*João Pereira*; 1984) — Portugāles futbolists.
Funny Girl (dziesma)

***Funny Girl*** ir latviešu-brazīliešu dziedātājas Lauras Rizoto izpildītā dziesma, kas uzvarēja Latvijas nacionālajā atlasē 2018. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam Supernova 2018. Dziesmas mūzikas un teksta autore ir Laura Rizoto. 

Dziedātāja Laura Rizoto ar šo dziesmu pārstāvēja Latviju 2018. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, otrajā pusfinālā, kas notika Lisabonā, Portugālē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Elenore

**"Elenore"** ir amerikāņu dziedātāja *[[the Turtles]]* singls no viņa studijas albuma *[[The Turtles Present the Battle of the Bands]]* (1968. gada albums). Singls tika izdots 1968. gada septembrī sadarbībā ar *[[White Whale Records]]*.
Larss Larsens

**Larss Larsens** (; dzimis , miris ) bija dāņu šaha problēmists.

## Šaha kompozīcija
Ar šaha kompozīciju Larss Larsens iepazinās 13 gadu vecumā un sastādīja, galvenokārt, tiešā mata divvilčus un trīsvilčus. Viņš ir sastādījis apmēram 2225 uzdevumus, no kuriem 621 ir ieguvis atzinību, tai skaitā 182 pirmās godalgas, 248 cildinošas atsauksmes un 191 uzslava. 1959. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā tiesneša un 1975. gadā starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.
Viņš ir uzrakstījis daudz rakstus par šaha kompozīciju dāņu problēmistu kluba žurnālam *Thema Danicum*.
### Piemērs

**Uzdevuma risinājums:**
: 1. c6! draud 2. ♕×a5 ~ 3. ♕b6#
: 1. ...♘×d2 2. e3+ ♔d3/♔×e3 3.♕×d2#
: 1. ...♗×c6 2. c5+ ♔×d5 3. e4#
: 1. ...♗b5 2. c×b5+ ♔×d5 3. e4#
: 1. ...♖c5 2. ♕c3+ ♘×c3 3. b×c3#
: 1. ...♖b5 2. c×b5+ ♔×d5 3. e4#

## Atsauces

## Ārējās saites
* Larsa Larsena šaha kompozīcijas mājas lapā PDB
* Larsa Larsena profils mājaslapā ''Chess Composers''
Habla likums

**Habla likums** ir sakarība kosmoloģijā starp attālumu līdz galaktikai un tās attālināšanās ātrumu. Pēc Habla likuma var spriest, ka Visums izplešas un tas ir viens no Lielā sprādziena teorijas pierādījumiem. Habla likuma formulējums: galaktiku attālināšanās ātrums ir proporcionāls attālumam līdz galaktikām.   Vispārīgā veidā Habla likums izteiksme ir šāda:

 v=H_0 r,

kur v ir galaktikas ātrums (km/s), r — attālums līdz galaktikai (Mpc) un H_0 — proporcionalitātes koeficients jeb Habla konstante. 2018. gadā, izmantojot Habla kosmiskā teleskopa mērījumus, aprēķinātā Habla konstantes vērtība ir 73,45±1,66 km/s⋅Mpc. Habla konstantes vērtība dažādos uzziņu avotos var atšķirties. No vispārīgās relativitātes teorijas izriet, ka Habla konstante laika gaitā var mainīties.

Tāpat to var izteikt kā

cz=H_0r, 

kur c ir gaismas ātrums (3⋅105 km/s), z ir sarkanā nobīde.

Ja Visums tiešām radies Lielā sprādziena rezultātā, tad aptuveni var noteikt Visuma izplešanās laiku ("Visuma vecumu") ar formulu

t_H=\frac{1}{H_0}.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Kurzemes televīzija

**"Kurzemes televīzija"** (līdz 2010. gadam **"Ventspils televīzija"**) ir 2000. gadā uz kabeļtelevīzijas studijas "SkaTVis" bāzes dibināta televīzija, viena no vecākajām reģionālajām televīzijām Latvijā. Tās raidījumi veidoti gan latviešu, gan krievu valodā. Kanāla ikdienas darbības pamatā ir ziņu veidošana, kas informē par aktuālajiem notikumiem Ventspilī un tās apkārtnē, atspoguļojot vietējās sabiedrības dzīvi. Programmā iekļauti raidījumi par dažādām tēmām, aptverot kultūru, sportu un citas aktuālas tēmas. Īpaši ievērojams ir raidījums "Skats no Ventspils", kas sniedz ieskatu pilsētas un reģiona ikdienā.

## Ārējās saites
* Kurzemes televīzijas ''YouTube'' kanāls
*
Silvestrs II

**Silvestrs II** (, dzimis 938. gadā, miris ), īstajā vārdā **Žerbērs** (), bija Romas pāvests no  līdz savai nāvei. Viņa priekštecis bija Gregors V. Viņš bija pirmais francūzis, kas kļuva par Romas pāvestu. Silvestrs II tiek saistīts ar arābu skaitļu ieviešanu Eiropā romiešu skaitļu vietā. Silvestrs II bija izglītots cilvēks, viņš bija matemātiķis un astronoms. Silvestram II tiek piedēvētas hidraulisko ērģeļu un svārsta pulksteņa izgudrošana.

## Ārējās saites
Silvestrs

**Silvestrs** var būt:

* Silvestrs I (*Silvester I*) — Romas pāvests no 314. līdz 335. gadam;
* Silvestrs II (*Silvester II*) — Romas pāvests no 999. līdz 1003. gadam;
* Silvestrs III (*Silvester III*) — Romas pāvests 1045. gadā;
* Mikaēls Silvestrs (*Mikaël Silvestre*; 1977) — Francijas futbolists.

## Skatīt arī
* Silvestri
Viesītes karogs

**Viesītes karogs** ir viens no Viesītes pilsētas oficiāliem simboliem, ko var izmantot gan pašvaldības iestādes, gan iedzīvotāji.

## Apraksts
 
Viesītes pilsētas karoga pamatā ir Sēlijas karogs, uz kura fona atrodas Viesītes ģerbonis. Tas ir taisnstūra formas audums ar trim horizontālām joslām proporcijās 2:1:2. Krāsas izvēlētas no korporācijas “Selonija” krāsām, bet proporcijas vieno Sēlijas novada karogu ar Latvijas karogu.

## Atsauces
Cipreses

**Cipreses** (*Cupressus*) ir ciprešu dzimtas ģints. Ģintī ir apvienots ap 30 ciprešu sugām. Tās tiek grupētas Vecās pasaules sugās un Jaunās pasaules sugās. Latvijā cipreses tiek audzētas tikai kā krāšņumaugi. To dabiskais izplatības areāls ir subtropu josla.

## Ciprešu sugu uzskaitījums

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Ārējās saites
Frānsisa Makdormanda

**Frānsisa Makdormanda** (; dzimusi **Sintija Anna Smita** (*Cynthia Ann Smith*) ) ir amerikāņu aktrise.

Filmējusies vairākās režisoru brāļu Koenu filmās (precējusies ar vienu no viņiem — Džoelu Koenu), tai skaitā "Vienkārši asinis" (1984), "Arizonas audzināšana" (1987), "Fārgo" (1996), "Cilvēks, kura nebija" (2001), "Sadedzināt pēc izlasīšanas" (2008) un "Sveicināts, Cēzar!" (2016).

Septiņas reizes nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai, no tām trīs reizes balvu saņēmusi kā labākā aktrise galvenajā lomā — par lomām filmās "Fārgo", "Trīs paziņojumi pie Ebingas Misūri štatā" (2017) un "Klejotāju zeme" (2020), bet par pēdējo ieguvusi balvu arī kā viena no labākās filmas producentiem. Pārējās trīs nominācijas bijušas kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" — par lomām filmās *[[Mississippi Burning]]* (1988), "Gandrīz slaveni" (2000) un "Ziemeļu zeme" (*North Country*, 2005).

Par filmu "Trīs paziņojumi pie Ebingas Misūri štatā" ieguvusi arī Zelta globusa balvu un BAFTA kino balvu. Divas BAFTA kino balvas ieguvusi par filmu "Klejotāju zeme" (kā labāka aktrise un producente). Par darbu televīzijā ieguvusi divas ''Primetime Emmy'' balvas. Spēlējusi lomas arī Brodvejā teātrī, par ko ieguvusi ''Tony'' balvu. Viena no retajām aktrisēm, kas ieguvusi visas trīs nozīmīgās balvas aktierspēlē.

## Filmogrāfija

## Ārējās saites
Džordans Pīls

**Džordans Hevorts Pīls** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, komiķis, rakstnieks, producents un režisors.

Kļuvis pazīstams ar lomu skeču komēdijšovā *[[Key & Peele]]* (2012—2015). 2016. gadā Par šo skeču sēriju kā viens no producentiem ieguvis ''Emmy'' balvu. Darbojies arī skeču seriālā *[[Mad TV]]*. Filmējies epizodiskā lomā seriālā "Fārgo".

Kā režisors debitējis 2017. gadā ar šausmu filmu "Prom!". Filmu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labāko filmu (Pīls bija viens no filmas producentiem), kā arī Pīls nominēts kā labākais režisors un par labāko oriģinālscenāriju. No šīm nominācijām ieguva vienu balvu — par labāko oriģinālscenāriju. Viņš ir viens no pirmajiem, kas par savu debijas filmu saņēmis šīs trīs nominācijas, kā arī pirmais afroamerikānis, kas vispār nominēts šajās kategorijās. 2018. gadā viņu kā producentu nominēja Kinoakadēmijas balvai kategorijā ""Labākā filma" par režisora Spaika Lī filmu "Melnais KKKlanmens". 2019. gadā Džordans Pīls saņēma BAFTA ''Britannia'' balvu par izcilību režijā. Režisējis arī atzīto šausmu filmu "Mēs" (2019) un zinātniskās fantastikas šausmu filmu "Nē" (2022).

## Atsauces

## Ārējās saites
SKS 55. ekspedīcija

**SKS 55. ekspedīcija** (*Экспедиция МКС-55*; *Expedition 55* jeb *ISS-55*) bija Krievijas, ASV un Japānas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2018. gada februāra līdz 2018. gada jūnijam.

## Apkalpe

## Iziešanas atklātā kosmosā

## Ārējās saites
* 55. ekspedīcija NASA mājas lapā  
* 54./55. ekspedīcija Energija mājas lapā  
* 55./56. ekspedīcija Energija mājas lapā
Alibaba Group

***Alibaba Group Holding Limited*** () ir starptautisks Ķīnas elektroniskās tirdzniecības, mazumtirdzniecības, interneta, mākslīgā intelekta un tehnoloģiju konglomerāts. Tas nodrošina patērētājs-patērētājs, pārdevējs-patērētājs un pārdevējs-pārdevējs tipa savstarpējo tirdzniecību ar interneta portāliem un citiem veidiem. Konglomerātam pieder plaša diapazona uzņēmumi visā pasaulē dažādās nozarēs. *Fortune* to ir nosaucis par vienu no apbrīnojamākajiem uzņēmumiem pasaulē.

*Alibaba Group* tirgus vērtība 2018. gada janvārī sasniedza 527 miljardus ASV dolāru. Tas ir viens no vērtīgākajiem un lielākajiem uzņēmumiem pasaulē. *Alibaba* ir pasaulē lielākais un vērtīgākais mazumtirgotājs, darbojas vairāk nekā 200 valstīs.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Melnā Bārda

**Edvards Tīčs** (; dzimis ap 1680. gadu, miris ), labāk pazīstams kā **Melnā Bārda** (*Blackbeard*), bija angļu pirāts.

Darbojās ap Vestindiju un Trīspadsmit koloniju austrumu krastu. Bija iemantojis biedējoša pirāta tēlu, daudzu kuģu ekipāžas labprātīgi esot atdevušas laupījumu, lai pasargātu paši sevi. Miris kaujā pēc tam, kad Virdžīnijas gubernators izdeva pavēli Melno Bārdu nogalināt.

## Ārējās saites

* 
*
Sakē

**Sakē** (; ) ir raudzēts alkoholisks dzēriens, ko iegūst no pulētiem rīsiem. Japānas nacionālais dzēriens.

Sakē raudzēšana atšķiras no alus raudzēšanas. Alum cietes pārcukurošanās un cukura pārrūgšana spirtā ir divi atsevišķi posmi, sakē tas notiek vienlaicīgi. Atšķiras arī alkohola saturs dzērienos. Neatšķaidītā sakē alkohola saturs sasniedz 18—20%, bieži vien tas tiek samazināts līdz 15%, pirms pildīšanas pudelēs atšķaidot ar ūdeni.

Japāņu valodā vārds "sakē" (酒) var nozīmēt jebkuru alkoholisko dzērienu. Tas, kas latviski pazīstams kā sakē, japāniski tiek saukts par *nihonshu* (日本 酒).

## Ārējās saites

*
Viktors Krasovickis

**Viktors Krasovickis** (dzimis ) ir Latvijas uzņēmējs, viens no Parex banka dibinātājiem un bijušajiem īpašniekiem. No 1992. līdz 1998. gadam — bankas viceprezidents, no 1998. līdz 2008. gadam — padomes priekšsēdētājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā 1953. gadā. Mācījās Rīgas 22. vidusskolā. No 1970. līdz 1975. gadam studēja Rīgas Politehniskajā institūtā. Pēc augstskolas absolvēšanas 1975. gadā līdz 1989. gadam strādāja militārajā ražošanas apvienībā «Komutators». 

Pārbūves kustības laikā un Viktors Krasovickis un Valērijs Kargins nopirka komjaunatnes komercstruktūru PAREKS, kuru 1989. gadā pārveidoja par tūrisma firmu «SV Pareks». No 1989. līdz 1992. gadam Krasovickis bija uzņēmuma direktors.
Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1991. gada 3. aprīlī PAREKS saņēma licenci valūtas maiņas operācijām, un maijā atvēra pirmo valūtas maiņas punktu Rīgas Centrālajā stacijā. 1991. gada augustā Krasovickis un viņa sieva Ņina Kondratjeva kopā ar Karginu reorganizēja PAREKS par *AS Parex*, kurā viņam piederēja puse no akcijām.  1992. gadā tika dibināta «Parex banka». Kargins kļuva par bankas prezidentu, bet Krasovickis — par viceprezidentu. 1994. gadā līdzās pienākumiem bankā Krasovickis kļuva par «Parekss apdrošināšanas kompānijas» prezidentu, amatā bija līdz 2004. gadam. 
Kad 1998. gadā likvidēja bankas viceprezidenta amatu, Krasovickis kļuva par «Parex bankas» padomes priekšsēdētāju, 2004. gadā — par bankas prokūristu.

2008. gada novembrī Latvijas valsts ar Viktoru Krasovicki un Valēriju Karginu noslēdza līgumu par Parex banka kontrolpaketes pārņemšanu. Līguma slēgšanas brīdī abi baņķieri galvoja, ka snieguši patiesas ziņas par bankas stāvokli. Kā nodrošinājumu viņi piedāvāja savus īpašumus pāris miljonu eiro vērtībā. 
Tāpat arī 2011. gadā pret abiem Parex bankas bijušajiem īpašniekiem ierosināja kriminālprocesu par vairāku miljonu vērtu apķīlāto noguldījumu atdāvināšanu saviem dēliem Remam un Georgijam, kā arī saistībā ar vēl kādu noguldījumu noslēgto cesijas līgumu ar kādu Maskavā reģistrēto uzņēmumu "Olimpija". 2013.gadā lieta tika izbeigta noilguma dēļ.

Pēc gadiem ilga tiesas procesa, 2021.gadā tiesa lēma, ka abiem bijušajiem Parex banka akcionāriem par valstij nodarītajiem zaudējumiem ir jāmaksā 124 miljonus eiro. V. Krasovickis un V. Kargins to pārsūdzēja, bet Augstākā tiesa lēma viņiem par sliktu.

## Privātā dzīve
Valērijs Krasovickis 1980. gados apprecējās ar Ņinu Kondratjevu, ir meita Aleksandra un dēls Georgijs.

 šķīrās no sievas Ņinas un mēnesi vēlāk apprecējās ar Rinu Gerškovu. Gerškova 1991. gada sākumā iesniedza šķiršanās pieteikumu, un Ziemeļu rajona tiesā laulība tika šķirta. Tā paša gada nogalē Augstākā tiesa šo lēmumu atcēla. Par spīti tam, 1996. gadā Krasovickis atkal apprecējās ar Ņinu Kondratjevu.

V. Krasovicka brālis ir Felikss Krasovickis, bijušais ātro kredītu uzņēmuma Via SMS Group īpašnieks, kā arī neoficiāli tiek minēts kā līdzīpašnieks nu jau likvidētajam azartspēļu organizētājam SIA Post-Nevada, kuras aktīvi pēc reorganizācijas 2015.gadā pārgāja SIA Garkalns, Aināram Gulbim piederošā uzņēmuma īpašumā. 

## Atsauces
Jurajs Lerincs

**Jurajs Lerincs** (; dzimis ) ir slovāku šaha problēmists.

## Šaha kompozīcija
Jurajs Lerincs sastāda galvenokārt pasaku šaha uzdevumus, taču iemīļojis arī palīgmatus un tiešā mata uzdevumus. Viņš ir slavens ar savām zināšanām pasaku šaha žanrā un savu mājaslapu *Chess Composition Microweb*, kura pastāv kopš 1998. gada. Tur viņš ir organizējis jau 30 tematiskos konkursus un ievietojis un komentējis 396 savus uzdevumus. Pasaku šaha žanrā ieguvis godalgotas vietas vairākos pasaules čempionātos šaha kompozīcijā, vispirms 2. čempionātā bronzas, pēc tam 3. un 6. čempionātā sudraba medaļu.
 
2000. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā tiesneša, 2010. gadā starptautiskā meistara un 2019. gadā starptautiskā lielmeistara tituls šaha kompozīcijā.
### Piemērs

**Uzdevuma risinājumi:**
: 1.♔g5 Gd6(a) 2.Gg1 Gd5(b) 3.Gg4 Ge7#(c)
: 1.♔f5 Ge7(c) 2.♗h5 Gd6(a) 3.♗g4 Gd5#(b)
: 1.♔f4 Gd5(b) 2.♘e3 Ge7(c) 3.♘g4 Gd6#(a)
: Balto gājienu cikls: abc-cab-bca. 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Juraja Lerinca šaha kompozīcijas mājas lapā PDB