Senegāliešu strēlnieki

**Senegāliešu strēlnieki** () bija Francijas armijas koloniālo kājnieku korpuss. Sākotnēji tos vervēja no Senluī pilsētas, Senegālā, Francijas Rietumāfrikas sākotnējās koloniālās galvaspilsētas, un vēlāk visā Rietumāfrikā, Centrālāfrikā un Austrumāfrikā: Francijas koloniālās impērijas galvenajos Subsahāras reģionos. Lietvārds *[[tirailleur]]*, kas dažādos tulkojumos nozīmē “mednieks”, “šautene” vai “snaiperis”, bija apzīmējums, ko Francijas armija deva vietējiem kājniekiem, kurus vervēja dažādās Francijas impērijas kolonijās un aizjūras īpašumos 19. un 20. gadsimtā.

## Vēsture
Pirmais Senegālas strēlnieku pulks tika izveidots 1857. gadā Francijas Senegālā.

Sākotnēji vervēšana tika veikta, pērkot jaunus un veselus vergus no vietējiem zemes īpašniekiem, kā arī izmantojot karagūstekņus, kas tika sagūstīti dažādu konfliktu laikā. Pieaugot Senegālas strēlnieku vienību skaitam, vervēšana tika veikta, izmantojot kontraktu slēgšanu un militāro iesaukšanu pamatiedzīvotāju vidū. Starp tiem bija daudz imigrantu no mūsdienu Gvinejas, Mali, Burkinafaso, Nigēras, Čadas teritorijas, gan kristieši, gan musulmaņi. Senegālas strēlnieku virsnieki bija franči, bet, tā kā nebija pietiekami daudz franču virsnieku, kas būtu gatavi dienēt šajās vienībās, uz katru virsnieku bija trīsdesmit Senegālas strēlnieki (franču karaspēkā šī proporcija bija viens virsnieks uz katriem divdesmit karavīriem).

Senegālas strēlnieki 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā piedalījās dažādos koloniālajos karos Āfrikā (īpaši tādu valstu kā Dahomeja, Bornu un Agadēza iekarošanā).

Līdz Pirmā pasaules kara sākumam bija izveidots 21 Senegālas strēlnieku bataljons. Tie tika izvietoti ne tikai Rietumāfrikā un Centrālāfrikā, bet arī Francijas Ziemeļāfrikas kolonijās, kā arī pašā Francijā (Senegālas strēlnieki, kas bija sveši vietējiem iedzīvotājiem, tika uzskatīti par uzticamākiem iespējamu nemieru un sacelšanās apspiešanā).

Pirmā pasaules kara laikā Francijas militārā vadība, izjūtot cilvēkresursu trūkumu, no 1915. līdz 1918. gadam izveidoja 93 Senegālas strēlnieku bataljonus. Lai to izdarītu, bija jāpalielina afrikāņu vervēšana koloniālajā karaspēkā. Mobilizācija tika veikta ar vardarbīgām metodēm, un bieži tika izmantota cilvēku nolaupīšanas prakse, kas izraisīja vairākus sacelšanās gadījumus vietējo iedzīvotāju vidū. Senegālas strēlnieki cīnījās drosmīgi, neskatoties uz to, ka izglītības un disciplīnas ziņā bija ievērojami zemāki par francūžiem un daudz mazāk spēja tikt galā ar Rietumu frontes klimatu. No 1914. līdz 1918. gadam Francijas Āfrikas kolonijās tika savervēti 183 000 melnādaino karavīru, no kuriem 134 000 tika nosūtīti uz Eiropu un Ziemeļāfriku, 29 000 tika nogalināti vai pazuduši bez vēsts, un 36 000 tika ievainoti. Pēc kara Senegālas strēlnieki piedalījās Reinzemes okupācijā, un kontakti starp melnādainajiem karavīriem un vācu sievietēm noveda pie tā saukto "Reinzemes bastardu" dzimšanas.

Starpkaru periodā Senegālas strēlnieki turpināja piedalīties koloniālā režīma uzturēšanā Francijas Āfrikas īpašumos, jo īpaši Rifas sacelšanās apspiešanā Marokā.

Līdz Otrā pasaules kara sākumam Senegālas strēlnieku skaits pārsniedza 70 000 (15 000 pašā Francijā, 10 000 Ziemeļāfrikā un 46 000 citās Francijas Āfrikas kolonijās). 1939.–1940. gadā tika savervēti vēl 38 000 Senegālas strēlnieku. 1940. gadā viņi cīnījās pret vāciešiem, kas iebruka Francijā, un pēc franču sakāves tika sagūstīti desmitiem tūkstošu Āfrikas karavīru, no kuriem daudzi tur gāja bojā.

Āfrikā palikušie Senegālas strēlnieki iesaistījās konfliktā starp Brīvajiem francūžiem un Višī valdību, cīnoties savā starpā Tuvajos Austrumos. Viņi arī cīnījās pret itāļiem Eritrejā un Etiopijā. 1942.–1943.gadā Senegālas strēlnieki cīnījās pret vāciešiem Ziemeļāfrikā un Itālijā, un 1944. gada augustā viņi izsēdās Francijas dienvidos un piedalījās Francijas atbrīvošanā. Kopumā Otrā pasaules kara laikā kaujās piedalījās aptuveni 160 000 melnādaino Āfrikas karavīru. Desmit Senegālas strēlnieku virsnieki un karavīri kļuva par Atbrīvošanas ordeņa bruņiniekiem, 50 saņēma Pretošanās medaļu, bet 123 cilvēki saņēma medaļu par bēgšanu no gūsta. Dienvidfrancijas izsēšanās datums tagad Senegālā tiek svinēts kā valsts svētki.

Pēckara periodā Francijas armijā bija 9 Senegālas strēlnieku pulki. Tie apspieda sacelšanos Madagaskarā, cīnījās Indoķīnā un Alžīrijā.

Laikā no 1960. līdz 1964. gadam daudzas Francijas Āfrikas kolonijas ieguva neatkarību. Daudzi bijušie Senegālas strēlnieki turpināja dienēt Rietumāfrikas un Centrālāfrikas jauno valstu bruņotajos spēkos, kā arī Francijas armijā kā kontrakta militārpersonas.

## Uniforma
Senegālas strēlnieku formas tērpu raksturīgākā iezīme bija sarkana feska, kas bija populāra galvassega Rietumāfrikas iedzīvotāju vidū. Runājot par pašu formas tērpu, Senegālas strēlnieku vienību pastāvēšanas gadu gaitā tas mainīja savu izskatu, uzlabojoties un pielāgojoties mainīgajiem apstākļiem. Tādējādi kaujas ceļa sākumā Senegālas strēlnieki valkāja tumši zilu formas tērpu, līdzīgu Ziemeļāfrikas zuāviem, vēlāk to nomainīja zilas jakas un pusgarās bikses, sarkanas jostas un feskas. Visbeidzot, līdz Pirmā pasaules kara laikam tika pieņemts haki krāsas lauka formas tērps, savukārt parādes formas tērps palika koloniālās armijas zilais formas tērps.
## Piemiņa

1924. gadā Reimsā tika atklāts piemineklis "Melnajai armijai". Uz tā bija uzraksts La France et la Ville de Reims. Aux soldats africains tombés pour la défense de la Liberté. ("Francija un Reimsas pilsēta. Āfrikas karavīriem, kuri krita, aizstāvot Brīvību"). Šis piemineklis tika iznīcināts vācu okupācijas laikā Francijā un tika atjaunots 2008. gadā.

Senegālas strēlnieku diena Senegālā tiek svinēta kā valsts svētki. Mali galvaspilsētā Bamako atrodas piemineklis Senegālas strēlniekiem, no kuriem daudzi bija šīs valsts dzimušie.
## Atsauces

### Literatūra
* 
* 
*Myron Echenberg, "Tragedy at Thiaroye: The Senegalese Soldiers' Uprising of 1944 ", in Peter Gutkind, Robin Cohen and Jean Copans (eds), African Labor History, Beverly Hills, 1978, p.&nbsp;109-128
*Myron Echenberg, Colonial Conscripts: The Tirailleurs Senegalais in French West Africa, 1857–1960. Heinemann (1990), 
* 
* Christian Koller:»Von Wilden aller Rassen niedergemetzelt«. Die Diskussion um die Verwendung von Kolonialtruppen in Europa zwischen Rassismus, Kolonial- und Militärpolitik (1914–1930) (Beiträge zur Kolonial- und Überseegeschichte, Bd. 82). Franz Steiner Verlag, Stuttgart 2001, .
*Nancy Ellen Lawler. Soldiers of Misfortune: Ivoirien Tirailleurs of World War II. Ohio Univ Press (1992) 
* 

## Ārējās saites

*Senegalese Tirailleurs in WWI
*Domesticated or Savage?Thoughts on the representation of the body of the senegalese tirailleurs (1880–1918) by Nicolas Bancel and Pascal Blanchard
*Site on the Battle of Flandres, attention to Tirailleurs Sénégalais 
* Christian Koller: Colonial Military Participation in Europe (Africa), in: 1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War