Sabiedrības šķelšanās

**Sabiedrības šķelšanās** ir process, kurā dalošos uzskatu rezultātā izveidojas ierasti divas pretējas pozīcijas, kas līdz ar saasinājumu noved pieaugošas spriedzes un konfliktiem sabiedrībā. Šķelšanās tiek saistīta ar strukturāliem faktoriem – sociālekonomiskām, etniskām, politiskām, demogrāfiskām atšķirībām, piemēram, izglītības vai pārticības līmeni. Šķelšanās var notikt par plašu jautājumu loku, piemēram, COVID-19 vakcinācija, klimata pārmaiņas, seksuālo minoritāšu, imigrantu vai mazākumtautību tiesības. Šķelšanās var saasināties ap konkrētu politisko iniciatīvu, politisku procesu vai politisku spēku.

Izšķirami ir šķelšanos veicinoši faktori, kuru vidū ir, piemēram, ekonomikas lejupslīde, iekārtu vai pie varas esošo politisko spēku nomaiņa. Katalizatoru lomu var ieņemt arī izglītības līmenis un ekonomiskā nevienlīdzība, kā arī demogrāfiski faktori, kā, piemēram, vecums un dzimums.

Pētnieki nereti izšķir arī ģeogrāfiskus faktorus (lauku reģioni iepretim pilsētām), kā arī tehnoloģiskus, piemēram, informācijas pieejamību, vai izmanto ierastākus dalījumus, tostarp centrs-perifērija, globalizācija-suverenizācija, individuālisms-komunitārisms u.tml.

Sabiedrības šķelšanās pārklājas ar tādiem jēdzieniem kā sabiedrības saliedētība un demokrātijas dekonsolidācija – to kontekstā nereti izcelti tādi procesi kā pieaugoša populistisko politisko spēku ietekme valstī, etnisko un politisko domstarpību saasināšanās, kā arī iedzīvotāju un politisko spēku radikalizēšanās.

Šķelšanās jēdziena precīzākai formulēšanai pētnieki Stefano Bartolini un Peters Mairs piedāvā grupēt faktorus trīs kategorijās:

# Sabiedrības uzbūve – šķelšanās, kas pastāv starp lielām sabiedrības grupām ar konfliktējošām interesēm;
# Psiholoģiski faktori – šķelšanās ietver uztveri par konkrētu sociālo grupu, tās uzskatiem, uzvedību, to vadošajām interesēm; 
# Koordinējoši un organizējoši apstākļi vai kapacitāte – politisko organizāciju iesaiste, mobilizēšana uz piederības, identitātes, lojalitātes un vērtību pamata, politiskās ietekmes gūšana, kas noved pie konflikta institucionālas un leģislatīvas nostiprināšanās.

## Vēsturiskās izmaiņas
Pētnieku Sejmora Martina Lipseta un Stīna Rokana 1967. gada darbs “Party Systems and Voter Alignments: Cross-National Perspectives” šķelšanos savieno ar vēsturiskām izmaiņām Eiropas politiskajā un sociālajā uzbūvē, tostarp izceļot Industriālās revolūcijas ietekmi, kā arī Reformāciju. Pētnieku pieejas pamatā ir saikne starp indivīda politiskajām izvēlēm un liela mēroga vēsturisku procesu ietekmes uz sabiedrības uzbūvi. Atbilstoši šim skaidrojumam, Rietumeiropas partiju sistēma ir savienota ar ilgstoši pastāvošiem sociāliem konfliktiem, kam ir strukturāla ietekme uz partiju formēšanos un savstarpējo sāncensību. Pētnieki piedāvā četrus dalījumus, kas radās līdz ar moderno valstu nostiprināšanos un industrializāciju: centrs-perifērija, baznīca-valsts, lauki-pilsēta un darbaspēks-kapitāls.

Lipseta un Rokana šķelšanās jēdziens ir ieņēmis centrālu lomu vēlētāju uzvedības, Eiropas partiju sistēmas pētniecībā, lai arī, atskaitot metodoloģiju, faktoru kopums, kas tiek izmantots laika gaitā uz cauri pētījumiem ir atšķirīgs. Būtiska ir pētnieku tēze, ka “konflikti un domstarpības var rasties no dažādām attiecībām sociālajā uzbūvē, taču tikai daži no tiem ierasti polarizē politiku jebkurā pastāvošā sistēmā”. Līdz pagājušā gadsimta beigām šķiriskā piederība un reliģiskie faktori tika ierasti skatīti kā šādi faktori, tomēr laika gaitā tie kļuvuši neskaidri vai zaudējuši būtiskumu. Tādās valstīs kā Lielbritānijā šķelšanos bija ierasts saistīt ar šķirisko piederību, ko citu starpā arī tādi vēlētāju uzvedības un partiju politikas pētnieki kā Deivids Denvers klasificēja kā būtiskāko faktoru, izšķirot līdz gadsimta pēdējām desmitgadēm pastāvošu šķiriskās piederības un identifikācijas noteicošo lomu, kas būtiski mainījās līdz ar pēdējām divām gadsimta desmitgadēm, šķiriskās piederības dominējošajai lomai izzūdot. Tā vietā ienākumu sadale un izglītība nereti tiek pieņemti kā būtiskākie faktori, kas ietekmē sabiedrības šķelšanos.

Pētniecībā vairāk izcelta arī atsevišķo politisko partiju stratēģijas un reaģēšanas uz ārējiem spiedieniem, kas rodas no globalizācijas un Eiropas valstu apvienošanās un integrācijas. Iepretim tam, citi pētnieki ir uzsvēruši sociālekonomisku faktoru lomu, pievēršoties augstākās izglītības rādītājiem, migrācijai, etniskajai dažādībai, atšķirībām starp dažādām vecuma grupām, sabiedrības novecošanai un ģeogrāfiskiem faktoriem.

## Sabiedrības šķelšanās Latvijā
Latvijas gadījumā šķelšanos ierasti saista ar etnolingvistiskiem dalījumiem un to skata pārmijā ar sabiedrības saliedētības, integrācijas, kā arī nacionālās drošības jautājumiem, it sevišķi kopš Krievijas pilna mēroga iebrukuma Ukrainā. Tā, piemēram, ziņots, ka 49% krieviski runājošo kara ietekmē izjūt sabiedrības šķelšanos. Tas secināts SKDS pētījumā, kas 2022. gadā veikts pēc Sabiedrības integrācijas fonda pasūtījuma, kurā šķelšanās pretstatīta saliedētībai. Sabiedrības šķelšanās iepriekš saasinājusies arī vakcinācijas pret Covid-19 kontekstā, kur, savukārt, noteicoša loma bijusi tādiem faktoriem kā ienākumu un izglītības līmenim. Analoģiski, arī saliedētības politikas gadījumā vairākos gadījumos izcelta sociālekonomisko rādītāju nozīme: uz to norādījusi Valsts kontrole ziņojumā par revīziju, kurā skatīts, cik veiksmīgi tiek plānota un īstenota sabiedrības saliedētības jomas politika; iepriekš to izcēlis arī Sabiedrības integrācijas fonds; savukārt vēl pirms jomas pāriešanas Kultūras ministrijas pārziņā, 2002. gadā ekonomisko faktoru loma izcelta SKDS pēc Tieslietu ministrijas pasūtījuma veiktā pētījumā: “Tieslietu ministrijas Sabiedrības integrācijas departamenta pasūtījuma veiktā SKDS aptaujas atklāj, kā Latvijas sabiedrība vērtē integrāciju un iedzīvotāju saliedētību Latvijā. Kā galvenais sabiedrības šķelšanās faktors, saskaņā ar aptaujas rezultātiem, ir ekonomiskā nevienlīdzība nevis nacionālie jautājumi.”

## Atsauces

## Ārējās saites:
Projekts "VPP Saliedētība"