open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rūdolfs Eglītis

**Rūdolfs Eglītis** (1892—1962) bija latviešu ārsts, Limbažu pilsētas galva (1936—1940, 1941).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gada 16. septembrī Limbažu pagasta "Langaču" mājās zemkopja Jāņa Eglīša ģimenē.
1911. gada jūnijā Rūdolfs Eglītis absolvēja Ķeniņu ģimnāziju Rīgā, studēja medicīnu Tērbatas Universitātē.

Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā viņš sāka strādāt par Vecpiebalgas un apkārtnes pagastu ārstu un vācu okupācijas laikā 1918. gada martā nokārtoja Tērbatā ārsta gala eksāmenus, un augustā pārcēlās uz Limbažiem. 1919. gada 2. jūlijā Limbažu pilsētas dome ievēlēja Eglīti par priekšsēdētāja vietnieku un pieņēma darbā par pilsētas ārstu. 1919. gada decembrī Eglītis kopā ar sievu un dēlu atgriezās Vecpiebalgā, bet Latgales atbrīvošanas cīņu laikā 1920. gada janvārī un februārī dienēja Latvijas armijā kā kara ārsts.

1922. gada maijā Rūdolfs Eglītis atgriezās Limbažos, kur kopā ar ārstu Keselu strādāja Limbažu slimnīcā.
1924., 1927. un 1931. gadā viņu ievēlēja par Limbažu domes priekšsēdētāju no namsaimnieku saraksta.
1930. gada 7. martā viņu iecēla par pilsētas ārstu, bet 1931. gadā par aizsargu bataljona ārstu.
No 1936. gada 19. oktobra līdz Latvijas okupācijai 1940. gada vasarā Eglītis bija Limbažu pilsētas galva. 1940. gada 5. augustā avīze "Cīņa" paziņoja par Limbažu pilsētas vecākā un valdes atcelšanu. Eglītis strādāja par Limbažu slimnīcas un poliklīnikas — ambulances ārstu.

Vācu okupācijas laikā 1941. gada jūlija beigās viņš vēlreiz uzņēmās Limbažu pilsētas vecākā amatu, bet decembra sākumā Eglītis nodeva pilsētas vecākā pilnvaras Kārlim Gobam un uzņēmās privātārsta praksi Rīgas ielā 6.

1944. gada augustā Eglīšu ģimene devās bēgļu gaitās uz Vāciju, strādāja Pelvormas salā Šlēsvigas Ziemeļjūras piekrastē.
Pēc Vācijas kapitulācijas Eglītis dzīvoja Flensburgā, kur strādāja kā bēgļu ārsts. 1950. gadā Eglītis pārcēlās uz ASV un strādāja par ātrās palīdzības ārstu Ņujorkā, bet no 1952. gada par galveno ārstu tuberkulozes klīnikā Henritonā, Mērilendā.

1962. gadā viņš devās pensijā un pēdējos dzīves gadus pavadīja kopā ar meitu un mazbērniem, strādādams privātpraksē Vašingtonas priekšpilsētā Betesdā. Miris 1969. gada 1. februārī, pārapbedīts Limbažu kapos.

## Atsauces
Dāvids Aleksandrs Kesels

**Dāvids Aleksandrs Kesels** jeb **Kessels** (1892—1955) bija latviešu ārsts, Limbažu pilsētas galva (1934—1936).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gada 14. septembrī Jaunmīlgrāvī rentnieka Keseļa ģimenē. Mācījās Vecmīlgrāvja elementārskolā, Vecmīlgrāvja proģimnāzijā un Rīgas pilsētas Nikolaja ģimnāzijā. No 1911. līdz 1912. gadam studēja medicīnu Pēterpils kara medicīnas akadēmijā, no 1912. līdz 1917. gadam Kijivas Sv. Vladimira Universitātes Medicīnas fakultātes, iegūstot ārsta grādu.

Atgriezies Latvijā, no 1919. gada jūnija strādāja par ārstu Latvijas kara slimnīcā, kur viņš ārstēja venēriskās slimības. Vēlāk Latvijas Kara slimnīcas jaunākais ordinators ārsts. No 1921. gada Kesels bija praktizējošs ārsts Limbažos, 1924. gada 17. janvārī Liepupes pagasta zemes ierīcības komiteja viņam kā brīvības cīņu dalībniekam piešķīra Mētagas muižas mazo centru ar solījumu ierīkot tur ārstniecības iestādi apkārtnes iedzīvotājiem. 1925. gadā viņš iestājās Zemnieku savienībā, 1928. gada aprīlī pārdeva Mētagas muižu par  latu, no 1929. gada bija Limbažu slimnīcas direktors. No 1928. līdz 1932. gadam bija avīzes "Limbažu Vēstnesis" izdevējs un redaktors.

Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada 30. maijā Kesels nomainīja Gastonu Prangi Limbažu pilsētas galvas amatā, taču pēc pompozas Limbažu Saviesīgās biedrības sēdes un pārmērīgas Kesela godināšanas 1936. gada 12. oktobrī Dāvidu Keselu atcēla no amata, par jauno pilsētas galvu kļuva viņa kolēģis Rūdolfs Eglītis. 1937. gada 19. jūnijā viņš pārcēlās uz Preiļiem, kur strādāja par pilsētas slimnīcas vadītāju un ārstu.

Otrā pasaules kara laikā 1941. gada septembrī viņš pārcēlās uz Rīgu. No 1942. līdz 1944. gadam strādāja par ginekologu pilsētas poliklīnikā Lāčplēša ielā 38.

1944. gada rudenī Kesels devās bēgļu gaitās uz Vāciju, sākotnēji dzīvoja Eslingenes bēgļu nometnē, vēlāk mainīja dzīves vietas, būdams IRO ārsts Brombahā un Eslingenā. 1950. gadā ar ģimeni ieceļoja ASV, strādāja par ārstu nervu slimnīcās Tenesī, Dienviddakotā un Ohaio. Papildus studēja, lai pielīdzinātu Latvijā iegūto grādu un saņemtu ārsta licenci, taču pēkšņi saslima un miris 1955. gada 27. jūlijā, apbedīts Mineapoles *Crystal Lake* kapsētas latviešu nodalījumā.

## Atsauces
Makati

**Makati** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies Pasigas upes kreisajā krastā, rietumos robežojas ar Pasaju, ziemeļos — ar Manilu un Mandalujongu, bet austrumos — ar Tagigu. Tiek uzskatīta par Filipīnu finanšu centru — pilsētā bāzējas ievērojams daudzums starptautisko un vietējo korporāciju un banku, šeit atrodas arī lielākā daļa ārvalstu diplomātisko misiju.

## Vēsture
Kā patstāvīga apdzīvota vieta **Sanpedro Makati** (*San Pedro Macati*) dibinājuši franciskāņu brāļi 1670. gada 1. jūnijā, nodalot no Santaanas de Sapas. 1851. gadā Ajalu klana dibinātājs dons Hosē Bonifasio Rohass no jezuītiem nopirka *Hacienda San Pedro de Macati* un kopš tā laika pilsētas attīstība cieši saistīta ar Ajalu ģimeni un *Ayala Corporation*. Tikai 1890. gadā Sanpedro Makati pasludināja par publisku pilsētu. 1901. gadā Sanpedro Makati iekļāva jaundibinātajā Risalas provincē, bet 1914. gadā tās nosaukumu saīsināja līdz mūsdienu formai. 1975. gadā Makati municipalitāti iekļāva Galvaspilsētas reģionā, bet 1995. gadā tai piešķīra pilsētas statusu. 2022. gadā Makati zaudēja tiesiskajā teritoriālajā strīdā un 10 pilsētas barangajas ar  iedzīvotājiem pārgāja Tagigas pilsētai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Armā katoļu katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q934908"
}

**Armā katedrāle** () jeb **Armā Svētā Patrika katedrāle** () ir Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Ziemeļīrijas dienvidos, Armā pilsētā. Baznīca ir 445. gadā Svētā Patrika dibinātās Romas katoļu Armā arhdiecēzes galvenā baznīca. Armā pilsētas pirmsākumi saistīti ar Svētā Patrika darbību, un Armā arhibīskaps tiek uzskatīts par Īrijas Romas katoļu baznīcas primātu. Katedrāle celta laika periodā no 1838. līdz 1904. gadam. Armā centrā atrodas 5. gadsimtā celtā Armā anglikāņu katedrāle, kas kopš angļu reformācijas pieder anglikāņu Īrijas baznīcai.


Stationary sort of creatures - Flickr - sagesolar.jpg
Armagh_Roman_Catholic_Cathedral_of_St._Patrick_Nave_2013_09_24.jpg
Armagh Roman Catholic Cathedral of St. Patrick East Transept Sacred Heart Altar 2013 09 24.jpg
Armagh Roman Catholic Cathedral of St. Patrick West Transept South Wall Window Upper Lights St. Malachy and St. Bernard of Clairvaux 2013 09 24.jpg


## Ārējās saites
*
Tirzas luterāņu baznīca

**Tirzas evaņģēliski luteriskā baznīca** ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Gulbenes novada Tirzas pagasta Tirzā. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis.

Baznīca celta no 1823. līdz 1826. gadam pēc F. Zīgela projekta vēlīnā klasicisma stilā. 1835. gadā baznīcā tika uzstādītas ērģeles (restaurētas un remontētas 1999. un 2007. gadā). Altārgleznu „Kristus Ģetzemanes dārzā” 1843. gadā gleznojis Johans Madauss. 1992. gadā tika aizsākta dievnama restaurācija, kuras ietvaros 2006. gadā restaurēja arī altāri. Baznīca savu darbību nekad nav pārtraukusi.

## Ārējās saites
Purva skalbe

**Purva skalbe** (*Iris pseudacorus*) ir dekoratīvs augs skalbju ģintī. Tas ir plaši sastopams Eiropā, kā arī dažviet Āzijā un Āfrikā. Diezgan bieži visā Latvijas teritorijā.

Suga sastopama auglīgos biotopos, piemēram, dažādu ūdenstilpju krastmalās, pastāvīgi applūdušās ieplakās, purvu apmalēs un pārmitros lapkoku mežos. Nereti veido monodominantas audzes.

## Apraksts
Purva skalbe ir daudzgadīgs, 60—120 cm garš lakstaugs, tā stublājs ir vienkāršs vai augšdaļā mazliet zaro. Lapas ir zobenveida, 40—60 cm garas un 1,5—3 cm platas, vidū gareniski pārliekušās, uz stublāja pamīšus tā apakšējā daļā. Ziedi ir 8—12 cm gari, koši dzelteni, skrajā vēdeklī stublāja galotnē. Trīs ārējā gredzena apziedņa lapas atliekušās, pie pamata ar sārtu tīklveida zīmējumu. Iekšējā gredzena lapas (arī trīs) sīkākas, stāvas. Pogaļa ir 5—8 cm gara, atveras vārsnēm uzplīstot. Sēklu daudz. Zied no maija līdz jūlijam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Karīna Miķelsone

**Karīna Miķelsone** (dzimusi ) ir Ādažu novada domes priekšsēdētāja, šo amatu viņa ieņem kopš , pēc tam, kad iepriekšējo Ādažu novada domes priekšsēdētāju Māri Sprindžuku ievēlēja 14. Saeimā.Par domes priekšsēdētāju atkārtoti ievēlēta arī pēc 2025. gada pašvaldības domes vēlēšanām. 2026. gada 8. janvārī atkāpās no priekšsēdētājas amata.

Pirms tam bijusi Ādažu novada domes priekšsēdētāja vietniece. 

## Atsauces
Dzintars Adlers

**Dzintars Adlers** (dzimis ) ir Alūksnes novada domes priekšsēdētājs, šo amatu viņš ieņem kopš .

Dzimis 1967. gada 9. jūlijā. 1985. gadā ieguvis mašīnista kvalifikāciju. Pirmo reizi Alūksnes novada domē ievēlēts 2009. gadā, no "Sabiedrība citai politikai" saraksta. 2013. un 2017. gadā ievēlēts no Vienotības saraksta. 2021. un 2025. gada vēlēšanās ievēlēts no Jaunās Vienotības saraksta. 2021. gadā ievēlēts par Alūksnes novada domes priekšsēdētāju. Amatu saglabājis arī pēc 2025. gada pašvaldību vēlēšanām. Pirms kļūšanas par domes priekšsēdētāju, bijis Alūksnes novada domes priekšsēdētāja vietnieks (2009—2021). Paralēli darbam pašvaldībā, D. Adlers ir arī Viedās administrācijas un reģionālās attīstības ministrijas Uzraudzības komitejas loceklis, Vidzemes plānošanas reģiona padomes loceklis, Vidzemes attīstības aģentūras likvidātors un ZS "Kalti" īpašnieks.

## Atsauces
Stīvens Doldrijs

**Stīvens Deivids Doldrijs** (; dzimis ) ir angļu kino, teātra un televīzijas režisors un producents. Saņēmis trīs ''Tony'' balvas par darbu Brodvejā un vienu Olivjē balvu par darbu Vestendā.

2000. gadā iznāca Doldrija pirmā režisētā filma "Billijs Eliots" (*Billy Elliot*). Par šo filmu nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais režisors" un BAFTA kino balvai kategorijā "Labākais režisors". Kinoakadēmijas balvai nominēts arī par savām nākamajām filmām "Stundas" (2002) un "Lasītājs" (2008). Tādu filmu kā "Ārkārtīgi skaļi un neticami tuvu" (2011), "Atkritumi" (*Trash*, 2014) un *[[Together]]* (2021) režisors.

No 2016. līdz 2020. gadam producējis un režisējis *[[Netflix]]* seriālu "Kronis", par ko saņēmis ''Emmy'' balvu.

## Ārējās saites
Entonijs Mingella

**Entonijs Mingella** (; dzimis , miris ) bija angļu dramaturgs, kinorežisors un scenārists.

Tādu filmu kā *[[Truly, Madly, Deeply]]* (1990), *[[Mr. Wonderful]]* (1993), "Angļu pacients" (1996), "Talantīgais misters Riplijs" (1999), "Aukstais kalns" (2003) un "Ielaušanās" (*Breaking and Entering*, 2006) režisors. Papildus tam, bijis arī filmu "Airisa" (*Iris*, 2001), "Klusais amerikānis" (*The Quiet American*, 2002), "Maikls Kleitons" (2007) un "Lasītājs" (2008) producents.

Par filmu "Angļu pacients" saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais režisors". Nominēts Kinoakadēmijas balvai vēl trīs reizes — par labāko adaptēto scenāriju filmām "Angļu pacients" un "Talantīgais misters Riplijs", kā arī par labāko filmu kā producentam filmai "Lasītājs".

## Ārējās saites
Muntinlupa

**Muntinlupa** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona dienvidos Bajas lagūnas rietumu krastā, ziemeļos robežojas ar Tagigu, austrumos — ar Paraņaki un Laspiņasu, bet dienvidos — ar Kalabarsonas reģiona Kavites un Lagunas provincēm. Tiek uzskatīta par vienu no prestižākajām Manilas dzīvojamām piepilsētām, šeit Ajalas Alabangas un Alabanghilas rajonos mīt ievērojama daļa galvaspilsētas vidusslāņa un augstākās sabiedrības. Muntinlupā atrodas arī Jaunais Bilibidas cietums, kurā ieslodzīti bīstamākie valsts noziedznieki.

## Vēsture
Dibinājuši augustīniešu ordeņa brāļi 1601. gadā. 1869. gadā īpašumi nodoti valstij un lielajiem zemes īpašniekiem. 1901. gadā iekļauta jaundibinātajā Risalas provincē. 1903. gada oktobrī pievienota Paterosas municipalitātei, bet jau tā paša gada novembrī pievienota Lagunas provinces Biņanas municipalitātei. Pēc iedzīvotāju protestiem 1905. gadā pievienota atpakaļ Risalas provincei, kur iekļauta Tagigas municipalitātē. 1918. gadā nodalīta no Tagigas kā patstāvīga municipalitāte. 1975. gadā Muntinlupas municipalitāti iekļāva Galvaspilsētas reģionā, bet 1995. gadā tai piešķīra pilsētas statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alfs Vanags

**Alfrēds Helmuts Vanags**, vairāk pazīstams kā **Alfs Vanags** (, dzimis , miris ) bija latviešu un britu ekonomists, kuram bija nozīmīga loma ekonomikas zinātnes atjaunošanā Latvijā pēc valsts neatkarības atgūšanas 1991. gadā. 2001. gadā Alfs Vanags nodibināja Baltijas Starptautisko ekonomikas politikas studiju centru (BICEPS), neatkarīgu ekonomikas domnīcu. Viņš bija *Baltic Journal of Economics*, viena no vadošajiem Ziemeļeiropā publicētajiem zinātniskajiem ekonomikas žurnāliem, dibinātājs.

## Biogrāfija
Dzimis 1942. gadā vācu okupētajā Rīgā, Vanags uzauga un ieguva izglītību Londonā, kur viņa vecāki apmetās uz dzīvi pēc tam, kad 1944. gadā kā bēgļi pameta padomju okupēto Latviju. Pēc Londonas Ekonomikas skolas absolvēšanas viņš uzsāka akadēmisko karjeru Londonas Karalienes Marijas koledžā (*Queen Mary University of London*) un Vollongas Universitātē (*University of Wollongong*) Austrālijā.

Pēc Padomju Savienības sabrukuma 1991. gadā Alfs Vanags atgriezās Latvijā, lai pievienotos jaunizveidotajai Eirofakultātei (*EuroFaculty*) un Rīgas Ekonomikas augstskolai. Lielākā daļa paša Vanaga pētījumu šajā periodā bija veltīti finanšu stabilitātei, reformām un Latvijas integrācijas Eiropas Savienībā ekonomiskajiem aspektiem.

Tā kā mūsdienu ekonomikas zinātne padomju plānveida ekonomikā praktiski nepastāvēja, Vanaga atgriešanās nospēlēja lielu lomu akadēmiskās un ekonomikas politikas analīzes attīstībā Latvijā. 2000. gadu sākumā lielākā daļa profesionālo ekonomistu Latvijā bija Alfa Vanaga audzēkņi.

Paralēli akadēmiskajam un politikas analīzes darbam Vanags bieži sniedza eksperta komentārus par Latvijas ekonomiku ievērojamos plašsaziņas līdzekļos Latvijā un visā pasaulē.

## Piemiņa
Kopš 2017. gada BICEPS un Baltijas Ekonomikas asociācija katru gadu rīko Alfam Vanagam veltītas lekcijas. Starp lektoriem bijuši Londonas Ekonomikas skolas Globālo lietu institūta (*LSE's Institute of Global Affairs*) direktors Ēriks Berglofs (*Erik Berglöf*), Oksfordas Universitātes Vaita morāles filozofijas profesors Džons Brūms (*John Broome*), Parīzes CREST direktors Fransiss Kramārs (*Francis Kramarz*), Maskavas Jaunās ekonomikas augstskolas (*New Economic School*) rektors Rubens Enikolopovs (*Рубен Ениколопов*) un Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības bankas galvenā ekonomiste Beata Javorčika (*Beata Javorcik*).

## Nozīmīgākās publikācijas
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Atsauces
Kārlis Goba

thumb|200px|Limbažu pilsētas vecākais Kārlis Goba (pirms 1944)
**Kārlis Goba** bija latviešu sabiedriskais darbinieks, Limbažu pilsētas galva (1941—1944).

No 1929. gada Kārlis Goba pildīja Limbažu pilsētas kasiera amatu.
Vācu okupācijas laikā 1941. gada decembra sākumā pilsētas vecākais Rūdolfs Eglītis nodeva savas pilnvaras Kārlim Gobam un 5. decembrī Limbažu pilsētas valde pārvācās uz jaunām telpām Burtnieku ielā 1.

## Atsauces
Pasiga (pilsēta)

**Pasiga** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona austrumos Pasigas upes un tās pietekas Marikinas krastos pie robežas ar Risalas provinci; ziemeļos robežojas ar Marikinu un Kesonsitiju, rietumos — ar Mandalujongu, bet dienvidos — ar Paterosus un Tagigu. Līdz 2009. gadam Pasiga bija Kalabarsonas reģiona Risalas provinces administratīvais centrs.

## Vēsture
1573. gads tiek uzskatīts par Pasigas dibināšanas gadu un ilgstoši tas bija intensīvas lauksaimniecības rajons ar galvenokārt ciemu apbūvi. 1901. gadā Pasiga iekļauta jaundibinātajā Risalas provincē un tā tika nozīmēta par provinces administratīvo centru. 1975. gadā Pasigas municipalitāte tika iekļauta Galvaspilsētas reģionā, bet 1995. gadā tai piešķirts pilsētas statuss. 2009. gadā Antipolo tika pabeigts jaunais Risalas provinces administratīvais komplekss un uz turieni pārceltas provinces administratīvās iestādes, bet oficiāli Antipolo par Risalas galvaspilsētu tika pasludināta tikai 2020. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gastons Prange

**Gastons Prange** bija Limbažu advokāts un sabiedriskais darbinieks, pilsētas galva (—1934).

Dzīvoja Baumaņa ielā 4 Limbažos, pēc 1941. gada padomju-vācu līguma parakstīšanas 1941. gada 26. februārī saņēma atļauju repartiēties.

## Atsauces
Hirosi Amano

**Hirosi Amano** (; dzimis ) ir japāņu fiziķis, inženieris un izgudrotājs, specializējies pusvadītāju tehnoloģiju jomā. Hirosi Amano kopā ar Isamu Akasaki un Sudzi Nakamuru 2014. gadā tika piešķirta Nobela prēmija fizikā "par jauna energoefektīva, videi draudzīga gaismas avota — zilo gaismu izstarojošas diodes (LED) — izgudrošanu"

2016. gadā Amano tika ievēlēts par ASV Nacionālās inženierzinātņu akadēmijas locekli — par p-tipa gallija nitrīda (GaN) leģēšanas izstrādi, nodrošinot zilās pusvadītāju gaismas diodes izveidošanu.
[thumb|250px|Hirosi Amano kopā ar [Isamu Akasaki un Sudzi Nakamuru (2014. gada 8. decembrī Stokholmā, viesnīcā *Grand Hôtel*)]]
## Biogrāfija
Amano dzimis Hamamacu, Japānā, 1960. gada 11. septembrī. Pamatskolas laikā viņš nodarbojās ar futbolu un softbolu, aizrāvās ar radioamatierismu. Viņam padevās matemātika, kaut arī mācības nepatika. Iestājoties vidusskolā, viņš sāka nopietni pievērsties mācībām un kļuva par labāko skolēnu. 1979. gadā iestājās Nagojas Universitātē, kur studēja elektrotehnikas specialitātē un ieguva bakalaura, maģistra un doktora grādu (attiecīgi 1983., 1985. un 1989. gadā).

Viņš pievienojās profesora Isamu Akasaki grupai 1982. gadā kā bakalaura students. Kopš tā laika viņš veica pētījumus par III grupas nitrīdu pusvadītāju augšanu, raksturojumu un ierīču pielietojumu, kas mūsdienās ir labi pazīstami kā materiāli, ko izmanto zilās gaismas diodēs. 1985. gadā viņš izstrādāja zemās temperatūrās nogulsnētus buferslāņus III grupas nitrīdu pusvadītāju plēvju audzēšanai uz safīra substrāta. Šo pētījumu rezultātā tika realizētas III grupas nitrīda pusvadītāju gaismas diodes un lāzerdiodes. 1989. gadā viņam pirmo reizi pasaulē izdevās izaudzēt p-tipa gallija nitrīdu (GaN) un izgatavot uz p-n pārejas tipa GaN bāzes UV/zilu gaismu izstarojošu diodi.

No 1988. līdz 1992. gadam viņš bija Nagojas Universitātes zinātniskais līdzstrādnieks. 1992. gadā viņš pārcēlās uz Meijo Universitāti, kur bija docents. No 1998. līdz 2002. gadam viņš bija asociētais profesors. 2002. gadā viņš kļuva par profesoru. 2010. gadā viņš pārcēlās uz Nagojas Universitātes Inženieru augstskolu kā profesors. 2011. gadā Amano kļuva par Nagojas universitātes Akasaki pētniecības centra direktoru.

Kopš 2009. gada Amano ir Japānas Lietišķās fizikas biedrības biedrs, bet kopš 2011. gada — Apvienotās Karalistes Fizikas institūta biedrs. Amano ir vairāku akadēmisko organizāciju biedrs.

Amano sieva ir japāņu valodas pasniedzēja Bratislavas Komenska universitātē, Slovākijā.
[thumb|250px|Hirosi Amano ar [Šindzo Abe|Šindzo Abi (premjerministra oficiālajā rezidencē 2014. gada 22. oktobrī)]]
## Apbalvojumi
* Takeda balva (2002)
* Nobela prēmija fizikā (2014)
* Japānas imperatora Kultūras ordenis (2014)
* Japānas Nopelniem bagātā kultūras cilvēka nosaukums (2014)
* ASV Nacionālās inženierijas akadēmijas ārzemju loceklis (2016)
* Ķīnas Inženierijas akadēmijas ārzemju loceklis (2019)
* Japānas Akadēmijas loceklis (2022)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Isamu Akasaki biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā 
* Spotlight on Nagoya Nature
W nacionālais parks

**W nacionālais parks** () ir 1954. gadā nodibināts nacionālais parks Beninas, Burkinafaso un Nigēras teritorijā, vietā, kur Nigēras upē izveidojušies meandri, kas kartē atgādina W burtu. Teritorijā saglabājusies salīdzinoši neskarta savannas ekosistēma. 1996. gadā nacionālais parks iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites
Olas dzeltenums

[thumb|[Mājas vista|Vistas olas dzeltenums]]
**Olas dzeltenums** (V*itellus*) ir barības vielu saturošā olas daļa, kuras galvenā funkcija ir nodrošināt uzturvielas embrija attīstībai. Ne visas olas satur  dzeltenumu, piemēram, olas, kuru attīstības laikā mātes organismam nepietiek barības, vai tāpēc, ka embrijs attīstās vecāku ķermenī, kas nodrošina barību, parasti caur placentu. Daudzām sugām, piemēram, visiem putniem, lielākajai daļai rāpuļu un kukaiņu, dzeltenums ir nodalāms kā atsevišķs orgāns, kas attīstās, olai esot mātes reproduktīvajā sistēmā. Daudziem citiem dzīvniekiem, īpaši ļoti mazām sugām, piemēram, dažām zivīm un bezmugurkaulniekiem, dzeltenuma materiāls atrodas nevis īpašā orgānā, bet gan olšūnas iekšpusē.

Olas dzeltenumā ir daudz karotinoīdu, kas piešķir tam krāsu. A vitamīna un karotinoīdu olās ir vairāk, ja putni saņem zaļbarību vai vitaminizētu barību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vilhelms Grots

**Vilhelms Grots** (*Wilhelm Groth*) bija vācbaltiešu advokāts un sabiedriskais darbinieks, Aizputes pilsētas galva (1887).

1884. gadā bija galma virspilstiesas advokāts, darbojās Aizputes pilsētas valdē, kad pilsētas galva bija Hermanis Adolfi (1878—1886), pēc tam pārņēma pilsētas galvas pienākumus. 1899. gadā kopā ar Hermani Adolfi piedalījās dzelzceļa līnijas Liepāja—Aizpute atklāšanā. 1909. gadā viņš kļuva par Kurzemes literatūras un mākslas biedrības locekli.

## Atsauces
Iskolastrels

[thumb|300px|[Iskolastrels|Iskolastrela pirmais sastāvs 1917. gada aprīlī. 1. rindā trešais no kreisās − K. Pētersons, ceturtais − P. Bārda, piektais − kapteinis V. Ozols (priekšsēdētājs), astotais − A. Pētersons.]]
**Latviešu strēlnieku pulku apvienotās padomes izpildkomiteja** jeb **Iskolastrels** (saīsinājums no krievu *Исполнительный комитет объединённого совета латышских стрелковых полков*) bija latviešu strēlnieku vēlēta pašpārvaldes iestāde.

## Vēsture
Iskolastrels tika izveidots pēc Februāra revolūcijas  Latviešu strēlnieku pulku delegātu 1. kongresā, kurā sapulcējās 176 latviešu strēlnieki un 14 virsnieki un kurš notika Rīgā, Slokas ielā 17. Kongress tajā ievēlēja 22 strēlnieku un 6 virsnieku pārstāvjus. Komitejas pirmā sastāva locekļu vairākums nepiederēja nevienai politiskajai partijai, 9 bija Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) biedri. Pirmais Iskolastrela priekšsēdis bija bezpartijiskais kapteinis Voldemārs Ozols, par viņa vietnieku kļuva lielinieks Pēteris Bārda, prezidijā ietilpa A. Zaure, J. Timermanis, K. Pētersons un vēl citi. Iskolastrels izdeva laikrakstu "Brīvais Strēlnieks", kura redaktors bija mazinieks Marģers Skujenieks.

Latviešu strēlnieku pulku delegātu 2. kongresā (226 delegāti), kas notika 1917. gada 25.—30. maijā (v.s. 12.—17. maijā) Rīgas Interimteātrī Strēlnieku dārzā, tika ievēlēts jauns Iskolastrels 50 locekļu sastāvā, no kuriem lielākā daļa bija LSD biedri. Par priekšsēdi un tā palīgu atkal izvēlēti kapteinis V. Ozols un P. Bārda. Šis kongress  pieņēma "17. maija rezolūciju", ar kuru tika izteikta neuzticība Krievijas Pagaidu valdībai, paziņots par nepieciešamību izbeigt karu un par varas nodošanu strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomēm. 3. kongress notika 9.—12. jūnijā (v.s. 27.—30. maijā) Kurmanova ielā 3, tajā tika apstiprināta koriģēta "17. maija rezolūcija" un pieņemta "30. maija rezolūcija". Pasliktinājās strēlnieku un virsnieku attiecības, otrie prasīja izbeigt Iskolastrela un "Brīvā Strēlnieka" lieliniecisko aģitāciju. Iskolastrelā tika iekļautas civilpersonas, pārsvarā lielinieki.  V. Ozols atstāja Iskolastrelu, viņa vietā stājās Oskars Stīga.  notika 4. kongress.

Pēc tam, kad septembrī Rīgu ieņēma vācieši, Iskolastrels pārvietojās uz Cēsīm, kur atradās līdz 1918. gada 20. februārim. Naktī uz 1. novembri Cēsīs izveidota 12. armijas rajona Kara revolucionārā komiteja, kurai pakļāvās Iskolastrels.

Pēc vācu iebrukuma Iskolastrels turpināja savu darbību Padomju Krievijā, tostarp iecēla 1918. gada 13. aprīlī izveidotās Latviešu strēlnieku padomju divīzijas priekšnieku, tās brigāžu un pulku komandierus.

Latvijas Neatkarības kara laikā 1919. gada martā Iskolastrelu pakļāva LKP organizācijai un LSPR Revolucionārajai kara padomei. Pēc neveiksmēm frontē 1919. gada jūlijā Iskolastrelu likvidēja un tās funkcijas pārņēma Latdivīzijas partijas nodaļas politdaļa.

## Priekšsēdētāji

* Voldemārs Ozols (03.1917.—07.1917.)
* Oskars Stīga (07.1917.—12.1917.)
* V. Šteinhards (12.1917.—05.1918.)
* J. Zariņš (05.1918.—08.1918.)
* J. Dūmiņš (08.1918.—03.1919.)

## Saistīti raksti

* Iskosols
* Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komiteja

## Atsauces
Vilhelms Dobīns

thumb|200px|Vilhelms Dobīns (1903)
thumb|Dobīna viesnīca (baltā ēka pa labi) Kungu (tagad Jūras ielā 4) Limbažos
**Vilhelms Dobīns** (*Wilhelm Dobihn*) bija Limbažu namnieks un sabiedriskais darbinieks, pilsētas galva (1898). Limbažu *Hotel Dobihn* īpašnieks.

1879. gadā viņu ievēlēja par Limbažu pilsētas domes locekli, bet 1898. gadā par pilsētas galvu. Viņa vadības laikā pilsētā uzbūvēja ugunsdzēsēju depo, pārbūvēja pilsētas lopkautuvi, uzcēla vasaras paviljonu pilsētas parkā. Dobīns bija arī pilsētas nabagmājas administrācijas priekšsēdētājs.

## Atsauces
Marikina

**Marikina** (, ) ir neatkarīga pilsēta Filipīnās. Atrodas Lusonas salas rietumdaļā Manilas aglomerācijā, administratīvi ietilpst Galvaspilsētas reģionā. Izvietojusies reģiona austrumos Marikinas upes krastos pie robežas ar Risalas provinci; rietumos robežojas ar Kesonsitiju, dienvidos — ar Pasigu. Nozīmīga Manilas dzīvojamā piepilsēta, viena no valsts bagātākajām pašvaldībām. Attīstīta apavu ražošana; šeit tiek saražots ap 70 % valstī izgatavoto apavu un pilsēta tiek dēvēta par «Apavu galvaspilsētu».

## Vēsture
Apdzīvoto vietu auglīgajā upes ielejā 1630. gadā dibinājis jezuītu ordenis kā **Hesusa dela Peņa** (*Jesus dela Peña*). 1787. gadā pārdēvēta par godu tā laika Filipīnu ģenerālgubernatoram Feliksam Berengeram de Markinam (*Felix Berenguer de Marquina*) par Marikinu (*Mariquina*). 1898.—1899. gadā Filipīnu revolūcijas laikā Marikina bija Manilas provinces administratīvais centrs. 1901. gadā iekļauta jaundibinātajā Risalas provincē un noraukumu sāka rakstīt tagadējā formā. 1939. gadā daļa pilsētas teritorijas atdalīta jaunbūvējamai galvaspilsētai Kesonsitijai. 1975. gadā Marikinas municipalitāte tika iekļauta Galvaspilsētas reģionā, bet 1996. gadā tai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Slepenais aģents: Cīņa pret Eskobaru

**"Slepenais aģents: Cīņa pret Eskobaru"** () ir 2016. gada ASV biogrāfiskā krimināldrāmas filma, kuras režisors ir Breds Furmans. Filmā galvenās lomas atveido Braians Krenstons, Diāna Krīgere, Džons Legisamo, Bendžamins Brets, Juls Vaskess un Eimija Raiena.

Filma balstīta uz tāda paša nosaukuma autobiogrāfiju, ko sarakstījis ASV muitas īpašais aģents Roberts Mazurs, kurš 1980. gados palīdzēja sagraut Pablo Eskobara naudas atmazgāšanas organizāciju, maskējoties par korumpētu uzņēmēju.

Filmas "Slepenais aģents: Cīņa pret Eskobaru" pirmizrāde notika . Filma saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes, bet bija finansiāli neveiksmīga, nopelnot tikai 22,2 miljonus ASV dolāru pie budžeta starp 28 un 47 miljoniem dolāru. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 71% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zelta standarts

thumb|1907. gada ASV desmit dolāru zelta monēta
**Zelta standarts** ir monetārā sistēma, kurā maksājumu pamatvienība ir standartizēts zelta daudzums.

Ekonomikā, kas balstīta uz zelta standartu, ir garantēts, ka katru emitēto naudas vienību pēc pieprasījuma var apmainīt pret atbilstošu zelta daudzumu. Norēķinos starp valstīm, kas izmanto zelta standartu, tiek noteikts fiksēts maiņas kurss, pamatojoties uz šo valūtu attiecību pret zelta masas vienību. Zelta standarta piekritēji norāda, ka tā izmantošana padara ekonomiku stabilāku un mazāk pakļautu inflācijai, jo zelta standarta ietvaros valdība nevar pēc vēlēšanās drukāt naudu, kas nav nodrošināta ar zeltu. Tomēr naudas trūkums izraisa ražošanas samazināšanos likviditātes krīzes dēļ.

Lielākajā daļā valstu zelta standartu atcēla pēc Pirmā pasaules kara sākuma. Pēc tam to daļēji atjaunoja. Lielās depresijas rezultātā ASV 1933. gadā banknošu apmaiņa pret zelta monētām tika pārtraukta, un pēdējās zelta standarta formas — Bretonvudsas sistēmas galīgais sabrukums notika 1971.–1973. gadā, kad ASV valdība vienpusēji atteicās mainīt dolārus pret zeltu.

## Ārējās saites
Bretonvudsas sistēma

**Bretonvudsas sistēma** (angļu: *Bretton Woods system*) bija starptautiska monetāro attiecību un tirdzniecības norēķinu organizācijas sistēma, kas tika izveidota Bretonvudsas konferences, kura notika 1944. gada 1.–22. jūlijā, rezultātā. Tā aizstāja finanšu sistēmu, kuras pamatā bija "zelta standarts". Nosaukta pēc Bretonvudsas kūrorta Ņūhempšīrā, ASV. 

Pēc konferences tika izveidotas tādas organizācijas kā Starptautiskā Rekonstrukcijas un attīstības banka un Starptautiskais Valūtas fonds. 

Bretonvudsas sistēma sākās izjukt 1960. gadu beigās un 1970. gadu sākumā. Galvenie iemesli bija šādi:

* ASV dolāra pārvērtēšana: ASV ekonomiskās problēmas, īpaši inflācija un budžeta deficīti, noveda pie tā, ka dolārs kļuva pārvērtēts. Tas izraisīja spiedienu uz ASV zelta rezervēm, jo ārvalstu centrālās bankas sāka pieprasīt zelta apmaiņu pret dolāriem.
* Starptautisko rezervju pieaugums: Pieaugošais starptautisko tirdzniecības un kapitāla plūsmu apjoms radīja vajadzību pēc lielākām starptautiskajām rezervēm, kuras ASV zelta rezerves nespēja nodrošināt.
* 1971. gada "*Nixon Shock*": 1971. gadā ASV prezidents Ričards Niksons paziņoja, ka ASV pārtrauks dolāra apmaiņu pret zeltu. Tas *[[de facto]]* izbeidza Bretonvudsas sistēmu un radīja pamatu mūsdienu peldošo valūtas kursu sistēmai (valūtas maiņas kursa sistēma, kurā valūtas vērtība tiek noteikta brīvajā tirgū, balstoties uz piedāvājuma un pieprasījuma spēkiem).
1971.–1978. gadā Bretonvudsas sistēmu nomainīja Jamaikas monetārā sistēma.

## Ārējās saites
Jamaikas monetārā sistēma

**Jamaikas monetārā sistēma** ir moderna starptautiska monetārā sistēma, kas tika pieņemta 1976. gada 8. janvārī Jamaikā un kurā valūtas maiņas kursus nosaka tirgus, nevis valdība. Tai raksturīgas pastāvīgas valūtas kursu svārstības, tāpēc tos dēvē par peldošiem, nevis fiksētiem.

Jamaikas sistēma tika izveidota 1976.–1978. gadā Bretonvudsas monetārās sistēmas reorganizācijas rezultātā. Jamaikas monetārā sistēma joprojām ir spēkā, lai gan, ņemot vērā 2008.–2009. gada globālo krīzi, ir sāktas konsultācijas par jaunas pasaules monetārās sistēmas principiem.

## Ārējās saites
ASV dienvidi

**ASV dienvidi** (, *The South*), neoficiālie nosaukumi: ***Dixie***, ***Dixieland***, ir liels ASV ekonomiski ģeogrāfiskais un kultūrvēsturiskais reģions, kas atrodas valsts dienvidaustrumos un ietver Teksasu, Džordžiju, Virdžīniju, Rietumvirdžīniju, Ziemeļkarolīnu, Dienvidkarolīnu, Tenesī, Kentuki, Ārkanzasu, Luiziānu, Misisipi, Alabamu, Mērilendu, Delavēru, Floridu un Oklahomu.

Pasaules historiogrāfijā reģions kļuva pazīstams ar to, ka tajā izplatījās ekstrēmas melnādaino vergu ekspluatācijas formas, ko īstenoja balto eiropiešu izcelsmes plantatori. Plantatori organizēja konfederātu separātistu kustību, kas noveda pie Pilsoņu kara 1861.—1865. gadā un pēc Rekonstrukcijas perioda — pie ekstrēmām diskriminācijas un iedzīvotāju segregācijas formām. Savdabīgā kultūra ASV dienvidos izveidojās britu kolonizācijas laikā un nedaudz attīstījās pēc neatkarības iegūšanas.

Dienvidu dzīvesveids 20. gadsimta otrajā pusē piedzīvoja būtiskas pārmaiņas, ko izraisīja melnādaino iedzīvotāju cīņa par savām tiesībām. Mainījās arī demogrāfiskā situācija, jo masveida balto migrācija uz Dienvidiem padarīja afroamerikāņus par minoritāti. Neraugoties uz to, viņu īpatsvars vairumā dienvidu štatu ir augstāks nekā vidēji valstī, un augstāko līmeni tas sasniedza Misisipi (38 % 2007. gadā). Šajā lielajā reģionā pašlaik ir vairāki apakšreģioni, kas demogrāfijas, kultūras un ekonomiskās un sociālās attīstības ziņā ir diezgan atšķirīgi.

## Klimats
ASV dienvidi no ziemeļiem atšķiras galvenokārt ar klimatu — gandrīz visur vidējā janvāra temperatūra ir virs nulles grādiem pēc Celsija, nav pastāvīga sniega sega. Klimats ir subtropisks, tikai Floridas dienvidos un Teksasas galējos dienvidos ir tropisks klimats ar vidējo janvāra temperatūru virs +15 grādiem. Dienvidu līdzenumu teritorijas atrodas tais pašos platuma grādos kā Ēģipte. Vasarā un agrā rudenī no Meksikas līča ieplūst karsts un mitrs gaiss, atnesot tropiskas vētras, kas nodara milzīgus postījumus. Mitruma līmenis sasniedz 100 %, un karstākajā mēnesī, augustā, temperatūra sasniedz +36—38 °C (100 °F). Ziemas dienvidos ir vējainas, lietainas un diezgan vēsas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Angļu izcelsmes amerikāņi

**Angļu izcelsmes amerikāņi** () ir Amerikas Savienoto Valstu pilsoņi vai pastāvīgie iedzīvotāji, kuri ir dzimuši Anglijā vai ir angļi pēc tautības vai kuriem ir pilnīga vai daļēja angļu izcelsme.

Saskaņā ar 2010. gada Amerikas iedzīvotāju aptaujas datiem angļu izcelsmes amerikāņi veido aptuveni 9,0 % no kopējā ASV iedzīvotāju skaita (27 miljoni cilvēku) un ir trešā lielākā eiropiešu izcelsmes grupa pēc vācu izcelsmes amerikāņiem un īru izcelsmes amerikāņiem. Tomēr demogrāfi uzskata, ka šis skaitlis ir pārāk zems, jo daudzi, ja ne lielākā daļa angļu izcelsmes cilvēku sevi identificē vienkārši kā "amerikāņus" vai "jauktas eiropiešu izcelsmes".

Saskaņā ar 1790. gada tautas skaitīšanas datiem (pirmā tautas skaitīšana, ko veica jau neatkarīgajās ASV) 47,5 % iedzīvotāju bija angļu izcelsmes. Tomēr, ņemot vērā, ka kopējais iedzīvotāju skaits bija 4 miljoni, tajā laikā bija aptuveni 750 000 afrikāņu izcelsmes iedzīvotāju, no kuriem aptuveni 700 000 bija vergi.

## Personības
Lielākā daļa ASV dibinātāju bija angļu izcelsmes, tostarp Bendžamins Franklins, Džordžs Vašingtons, Džons Adamss un Džeimss Medisons.

## Atsauces

## Ārējās saites
Demokrātiskā partija (Japāna)

**Demokrātiskā partija** (japāņu: 民進党) bija Japānas politiskā partija. Tā tika dibināta 2016. gada 27. martā, apvienojoties Japānas Demokrātiskajai partijai un Japānas Inovācijas partijai.

2017. gada septembra beigās frakcijā notika šķelšanās. Labējā spārna biedri pievienojās Cerību partijai (pēc apvienošanās tika izveidota Tautas demokrātiskā partija), savukārt kreisā spārna biedri izveidoja Konstitucionāli demokrātisko partiju. 2018. gadā Demokrātiskā partija beidza pastāvēt.

## Ārējās saites
Baltie anglosakšu protestanti

thumb|Baznīca Manhetenā tiek uzskatīta par ASV baltās anglosakšu protestantu kultūras simbolu
**Baltie anglosakšu protestanti** (angļu: *White Anglo-Saxon Protestants*, tiek lietots arī apzīmējums ***WASP***) bija 20. gadsimta vidū populāra ideoloģiska klišeja, kas apzīmēja ASV iedzīvotāju priviliģētu izcelsmi. *WASP* bija kaukāzoīdu rases pārstāvji un anglosakšu izcelsmes protestanti.

Pirms demogrāfiskās situācijas maiņas imigrācijas dēļ akronīms *WASP* bija līdzīgs jēdzienam "100% amerikānis", t. i., ASV sabiedrības turīgāko slāņu pārstāvji, kuriem agrāk bija dominējoša loma Amerikas politiskās un ekonomiskās dzīves elites veidošanā. Pie baltajiem anglosakšu protestantiem galvenokārt pieskaitāmi 17.–18. gadsimta pirmā imigrantu viļņa pēcteči britu kolonizācijas laikā (angļu izcelsmes amerikāņi), kuri veidoja lielu iedzīvotāju kopumu un kuriem joprojām ir izšķiroša ietekme uz dažām Amerikas dzīves jomām.

## Ārējās saites
Inese Astaševska

**Inese Astaševska** (dzimusi ) ir Latvijas pedagoģe, izglītības darbiniece un pašvaldību politiķe. Pašlaik ir Kuldīgas novada domes priekšsēdētāja. Šo amatu ieņem kopš , pēc iepriekšējās Kuldīgas novada domes priekšsēdētājas Ingas Bērziņas ievēlēšanas 14. Saeimā. Amatā atkārtoti ievēlēta arī pēc 2025. gada pašvaldības vēlēšanām.

Dzimusi 1984. gada 7. novembrī. 2008. gadā ieguvusi izglītības zinātņu bakalaura akadēmisko grādu sportā. 2014. gadā iegūta deju un ritmikas skolotāja kvalifikācija, savukārt 2016. gadā maģistra grādu sporta skolotāja kvalifikācijā.

Pirmo reizi Kuldīgas novada domē ievēlēta 2017. gada pašvaldību vēlēšanās. Atkārtoti domē ievēlēta arī 2021. un 2025. gadā.

Pirms tam bijusi Kuldīgas novada domes deputāte un Viļa Plūdoņa Kuldīgas vidusskolas direktore.

## Atsauces
Teodors Engelmanis

**Teodors Engelmanis** (vācu: *Theodor Engelmann*, 1837—1916) bija vācbaltiešu jurists un sabiedriskais darbinieks, Jelgavas pilsētas galva (1890—1904).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1837. gada 4. oktobrī Jelgavā pilsētas ģimnāzijas skolotāja Kristofa Vilhelma Engelmana un viņa sievas Elizabetes, dzimušas Neimanes, ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā (1849—1857), studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1857—1861). Darbojās Kurzemes galma virstiesā (*Oberhofgericht*) Jelgavā kā auskultants (1861—1862), kā pilsētas maģistrāta 2. sekretārs (1862—1869), 1. sekretārs (1869—1888), līdztekus bija Jelgavas pilsētas domnieks (1878—1888). 1863. gadā kā ierēdnis iecelts dižciltīgo kārtā.

1888. gadā Engelmanis kļuva par Jelgavas birģermeistaru un pilsētas galvas pienākumu izpildītāju, tad par pilsētas galvu (1890—1904). Viņu atkārtoti pārvēlēja 1894., 1898. un 1902. gadā, līdztekus bija goda miertiesnesis (1889—1906). T. Engelmaņa darbības laikā uzbūvēja dzelzs tiltu pāri Driksai un pontonu tiltu pāri Lielupei, pilsētas kanalizācijas sistēmu, pārbūvēja pilsētas lopkautuvi un ieviesa gaļas produktu veterināro kontroli.

Pēc 1910. gada dzīvoja Majoros, pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā pārcēlās uz Rīgu.

Miris 1916. gada 14. decembrī Rīgā, apglabāts Jelgavā.


Jelgavas maģistrāta locekļi pēdējā sēdē 1889. gada 30. novembrī.jpg|Jelgavas maģistrāta locekļi pēdējā sēdē (1889. gada 30. novembrī). Vidū sēž vadošais birģermeistars Teodors Engelmanis


## Atsauces
Jaroslavļas Demidova Valsts universitāte

**Jaroslavļas Demidova Valsts universitāte** () ir Krievijas augstākās izglītības iestāde, kas atrodas Jaroslavļā. Tā tika dibināta 1970. gadā un uzskata sevi par Jaroslavļas Valsts universitātes (1918–1924) un 1803. gadā dibinātā Demidova Juridiskā liceja pēcteci.

2017. gada aprīlī tā kļuva par vienu no reģionālajām pamatuniversitātēm.

Universitātes sastāvā ir 10 fakultātes un koledža, studē vairāk nekā 7000 studenti.

## Ārējās saites
Gustavs Šmits

thumb|250px|Gustavs Šmits
**Gustavs Šmits** (*Karl Ewald Gustav Schmidt*, 1857—1936) bija vācbaltiešu jurists un sabiedriskais darbinieks, Jēkabpils (1886—1889) un Jelgavas pilsētas galva (1904—1920).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1857. gada 14. maijā Ilūkstē pilskunga tiesas darbinieka Johana Šmita un viņa sievas Paulīnes, dzimušas Kobro, ģimenē. Mācījās Kuldīgas ģimnāzijā (1871—1877), studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1877—1882).

Darbojās Sēlpils virspilskundzības tiesā (*Oberhauptmannschaft-Gericht*) Jēkabpilī kā protokolists (1882—1883), kā notārs (1882—1889), advokāts (1884—1889) un pilsētas galva (birģermeistars) (1886—1889).

1889. gadā pārcēlās uz dzīvi Jelgavā, bija advokāts (1889—1904), Kurzemes hipotēku bankas (*Hypothekenverein*) direktora pienājumu izpildītājs (1893—1895). 1904. gadā viņu ievēlēja par Jelgavas pilsētas galvu, 1905. gadā par goda miertiesnesi. Pirmā pasaules kara vācu okupācijas laikā nepiekrita būt par Jelgavas militāro birģermeistaru un tika uz laiku atstādināts no amata, darbojās kā advokāts un notārs (1917—1918). 1918. gadā bija Kurzemes Zemes padomes valdes loceklis un 14. novembrī atjaunots pilsētas galvas amatā.

Pēc Latvijas Neatkarības kara beigām 1920. gadā strādāja par advokātu, septembrī pārcēlās uz dzīvi Vācijā, kur 1921.—1923. gadā papildinājās Berlīnes un Leipcigas universitātēs un ieguva *Dr. jur.* grādu. Vadīja juridisko biroju Berlīnē (1923—1934).
 
Miris 1936. gada 5. maijā Berlīnē.

## Atsauces
Baraks Obama vecākais

**Baraks Obama** (angļu: *Barack Obama, Sr.*; 1936—1982) bija Kenijas ekonomists, ASV 44. prezidenta Baraka Obamas tēvs.

## Dzīvesgājums
Baraks Obama vecākais dzimis 1934. gadā Račuonjo rajonā Viktorijas ezera krastā netālu no Kendu līča, Britu Kenijā, kas tolaik bija Britu impērijas kolonija un protektorāts. Viņa ģimene pieder pie luo etniskās grupas.

Viņa tēvs bija Onijango (vēlāk Huseins) Obama (ap 1895–1979), bet māte — Habiba Akumu Nanjango (ap 1918–2006) no Karabondi, Kenijā, Onijango otrā sieva. Viņiem kopā bija divas meitas un dēls. Pēc tam, kad Akumu šķīrās no Onjango un 1945. gadā pameta ģimeni, viņas trīs bērnus audzināja Onjango trešā sieva Sāra Ogvela. Jaunībā Onijango Obama daudz ceļoja, iestājoties britu koloniālajos spēkos un apmeklējot Eiropu, Indiju un Zanzibāru. Tur viņš pārgāja no Romas katoļticības uz islāmu un pieņēma vārdu Huseins. Nairobi viņš kļuva par misionāru pavāru un vietējo zāļu tirgotāju. 

Kad Barakam Obamam bija apmēram seši gadi un viņš mācījās kristīgajā misionāru skolā un pārgāja no islāma uz anglikānismu. Vēlāk Obama kļuva par ateistu, uzskatot, ka reliģija ir tikai māņticība. 1954. gadā Obama 20 gadu vecumā apprecējās ar Keziju Aoko. Laulības pirmajos gados viņiem piedzima divi bērni — Maliks un Auma.

23 gadu vecumā Obama iestājās Havaju Universitātē Manovā, atstājot grūtnieci Keziju Aoko un viņu mazo dēlu. Viņš atteicās no personīgās ticības Dievam un kļuva par agnostiķi. 1961. gada 2. februārī Obama pēc paziņojuma, ka ir šķīries no savas pirmās sievas — izrādījās, ka tas nav patiesība, jo viņš ir ievērojis islāma likumus un cilšu paražas, Havaju salās apprecējās ar savas krievu valodas klases kursabiedri Stenliju Annu Danhemu (*Ann Dunham*, 1942–1995). 1961. gada 4. augustā piedzima viņu dēls Baraks Huseins Obama. Stenlija Anna Dunema pārtrauca studijas, lai rūpētos par bērnu, bet Obama pabeidza studijas. Drīz vien viņš devās uz Kembridžu Masačūsetsas štatā, lai sāktu studijas Hārvarda universitātē.

1964. gada janvārī Stenlija Anna Danhema Honolulu iesniedza laulības šķiršanas pieteikumu, vīrs neiebilda, un 1964. gada 20. martā laulība tika šķirta. Obama seniors tikai vienu reizi apmeklēja Obamu junioru — 1971. gadā, kad topošajam ASV prezidentam bija 10 gadi. Studējot Hārvardā, Obama vecākais tur iepazinās ar savu nākamo, trešo sievu. 

Pēc atgriešanās mājās Obama seniors strādāja naftas kompānijā, kļuva par ekonomistu Transporta ministrijā un vēlāk par vecāko ekonomistu Kenijas Finanšu ministrijā. 1965. gadā viņš uzrakstīja rakstu "*Problems Facing Our Socialisms*", kas tika publicēts žurnālā "*East Africa Journal*". Viņš kritizēja nacionālo plānu par Āfrikas sociālisma veidošanu Kenijā. Kā vēlāk rakstīja viņa dēls un ASV prezidents, šī publikācija noveda tēvu konfliktā ar toreizējo Kenijas prezidentu Džomo Keniatu un sabojāja viņa karjeru. 

Viņš kļuva par alkoholiķi, nonāca nabadzībā. Tad viņš iekļuva autoavārijā, zaudēja abas kājas un darbavietu. 1982. gadā 24. novembrī viņš piedzīvoja vēl vienu autoavāriju, kurā beigu beigās gāja bojā. Apbedīts savā dzimtajā ciematā.

## Ārējās saites
Britu Kenija

**Britu Kenija**, oficiāli **Kenijas kolonija un protektorāts** (angļu: *Colony and Protectorate of Kenya*) bija Britu impērijas koloniālais īpašums, kas pastāvēja Austrumāfrikā no 1920. līdz 1963. gadam.

## Vēsture
Berlīnes konferencē, kas noslēdzās 1885. gadā, tika panākta vienošanās, ka Lielbritānijas ietekmes sfēra Austrumāfrikā stiepsies no Džubas upes līdz Vācijas Austrumāfrikai. Formāli šī teritorija piederēja Zanzibāras sultanātam, un 1888. gadā Lielbritānija no sultāna saņēma piekrastes joslas nomu, un tās attīstīšanai tika nodibināta Britu impērijas Austrumāfrikas kompānija. Tomēr 1894. gadā kompānija bankrotēja, un Lielbritānijas valdība pasludināja teritoriju par Austrumāfrikas protektorātu. Šeit sāka ierasties kolonisti gan no Eiropas, gan Indijas, un pēc Pirmā pasaules kara sākās kustība par kolonijas izveidi, kurā kolonisti varētu ietekmēt pārvaldi. 1920. gadā Kenija kļuva par kroņa koloniju. Formāli tikai teritorijas iekšzemes daļa bija kolonija, bet piekrastes josla — protektorāts, taču faktiski visu teritoriju pārvaldīja vienota administrācija, kuras galvenais birojs atradās Nairobi.

Starpkaru periodā sākās afrikāņu pašapziņas izaugsme. Jurists Harijs Tuku 1921. gadā izveidoja Austrumāfrikas asociāciju, kas sāka aizstāvēt afrikāņu tiesības. Tuku 1922. gadā tika arestēts un izsūtīts uz Somāliju, bet 1931. gadā tika atbrīvots un kļuva par Centrālās kikuju tautas asociācijas vadītāju.

Otrā pasaules kara laikā Kenija kļuva par vienu no britu bāzēm Austrumāfrikas kampaņā. Karš kolonijai atnesa naudu, un armijā iestājās 98 000 cilvēku. Tā rezultātā turpināja pieaugt afrikāņu pašapziņa. 1942. gadā tika izveidota Kenijas Āfrikas apmācības savienība, kas 1947. gadā pārtapa par Kenijas Āfrikas savienības partiju, kas cīnījās par Kenijas neatkarību. Partija tika aizliegta 1952. gadā, bet valstī sākās sacelšanās. Ar 1958. gada konstitūciju tika palielināta afrikāņu pārstāvniecība Likumdošanas asamblejā, taču afrikāņu politiskie līderi pieprasīja, lai tiktu ievērots princips "viens cilvēks — viena balss". Jauna konstitūcija tika pieņemta 1962. gadā, un 1963. gada 12. decembrī kolonija tika pārveidota par Sadraudzības karalisti.

## Ārējās saites

* The British Empire — Kenya
Studio Ghibli

***Studio Ghibli*** () ir japāņu animācijas studija, kas atrodas Koganei, Tokijā. To 1985. gada 15. jūnijā dibināja režisori Hajao Mijadzaki un Isao Takahata un producents Tošio Sudzuki. *Studio Ghibli* ir ļoti ietekmīgs animācijas filmu nozarē, un studijas darbība iekļauj dažādus mediju formātus, tostarp, īsfilmas, televīzijas reklāmas un televīzijas filmas. *Studio Ghibli* darbs ir atzinīgi novērtēts — gan skatītāju vidū, gan industrijas līmenī. Studijas talismans un atpazīstamākais simbols, varonis Totoro, ir milzu gars, kura dizainu ir iedvesmojuši jenotsuņi (*tanuki*) un kaķi, tas parādās 1988. gada filmā "Mans kaimiņš Totoro". Starp studijas ienesīgākajām filmām ir "Gariem līdzi" (2001), "Ceļojošā pils" (2004) un "Ponjo" (2008). Studija ir sadarbojusies arī ar videospēļu studijām vairāku spēļu vizuālajā izstrādē.

Piecas no studijas filmām ir starp desmit ienesīgākajām Japānā uzņemtajām anime kinofilmām. "Gariem līdzi" ir otrā ienesīgākā no Japānas filmām, tā iekasējusi 31,68 miljardus jenu Japānā un vairāk nekā 380 miljonus ASV dolāru visā pasaulē. "Princese Mononoke" ir ceturtā ienesīgākā filma, tā nopelnījusi 20,18 miljardus jenu. Trīs no studijas filmām ir saņēmušas *[[Animage Grand Prix]]* balvu, četras ieguvušas Japānas Kinoakadēmijas balvu par gada animāciju un piecas saņēmušas Amerikas Kinoakadēmijas balvas nominācijas. Filma "Gariem līdzi" 2002. gadā ieguva Berlīnes Starptautiskā kinofestivāla Zelta lāci un 2003. gada Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā animācijas filma". "Zēns un gārnis" 2024. gadā ieguva Zelta globusa balvu kategorijā "Labākā animācijas filma", BAFTA kino balvu kategorijā "Labākā animācijas filma", kā arī 96. Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā animācijas filma".

## Stils un tematika
*Studio Ghibli* filmās galvenokārt tiek izmantotas tradicionālās animācijas veidošanas metodes, kur katrs kadrs tiek zīmēts un izkrāsots ar roku, izmantojot ūdenskrāsas un akrila krāsas. Datoranimācijas tehnoloģijas tiek izmantotas relatīvi maz. Visās *Studio Ghibli* filmās ir izmantotas spilgtas krāsas, un tām ir "brīnumaina un priekpilna estētika". *Studio Ghibli* filmās izmantotais mākslas stils ir mājīgs un eiropeisks, pievēršot lielu uzmanību detalizētiem foniem un dabas ainavām.

Filmas bieži fokusējas uz jauniešu, īpaši skolas vecuma bērnu, dzīvi. Bieži tiek attēloti riski, ko progress rada tradīcijām, vides aizsardzība un dabiskā pasaule, neatkarīgas sievietes vadošās lomās, kara sekas un jaunība.

## Atsauces

## Ārējās saites
Abū Hanīfa

**Abū Hanīfa an Numāns ibn Tābits ibn Zūtā al Kūfi** (; dzimis , miris ), plašāk zināms kā **imāms Abū Hanīfa**, bija nozīmīgs fikha imāms un teologs. Viņu uzskata par vienu no četriem galvenajiem sunnītu islāma fikha imāmiem. Abū Hanīfa bija pirmais, kas sistematizēja un izstrādāja musulmaņu likumu interpretāciju saskaņā ar šariatu (islāma likumiem), izmantojot kijāsu (*qiyās*, analogo spriedumu) un idžtihādu (*ijtihād*, personisko tiesisku domāšanu). Viņa metode un pieeja likuma izpratnē ir radījusi Hanafī madhabu, kas ir viena no četrām lielajām sunnītu musulmaņu fikha skolām. Hanafī madhabs atšķiras no citām sunnītu skolām gan savos juridiskajos principos, gan to interpretācijā.

Hanafī madhabs tiek plaši praktizēts daudzās musulmaņu valstīs, īpaši Turcijā, Afganistānā, Pakistānā, Bangladešā un Centrālāzijas valstīs. Abū Hanīfa ir atzīts ne tikai kā tiesiskuma un jurisprudences autoritāte, bet arī kā izcilības piemērs musulmaņu sabiedrībā. Viņa mācības ir ieguvušas plašu atzinību un sniegušas būtisku ieguldījumu islāma likuma attīstībā.

## Ārējās saites