Stingumkrampji

[thumbnail|250px|[Charles Bell|Čārlza Bella glezna, kurā attēlots ar stingumkrampjiem sirgstošs cilvēks]]
**Stingumkrampji**, **tetāns** jeb **tetānuss** ( no  (*tetanos*) — 'stingums, krampis') ir smaga akūta infekcijas slimība no saprozoonožu grupas. Raksturojas galvenokārt ar kustību neironu toksiskiem bojājumiem un ar vispārējiem skeleta muskuļu kloniskiem un toniskiem krampjiem, kas var izraisīt nosmakšanu.

Slimības ierosinātājs ir nūjiņveida baktērijas *[[Clostridium tetani]]*, ar kuru sporām cilvēks inficējas no apkārtējās vides kontakta ceļā ar kontaminētiem objektiem, augsni caur ādas brūci vai gļotādu. *Clostridium tetani* inficētajā vietā sāk izdalīt neirotoksisko eksotoksīnu, tā saucamo tetānospazmīnu.

Stingumkrampju inkubācijas periods ir no 1 līdz 30 dienām. Stingumkrampji tiek ārstēti ar specifisku antitoksisko serumu, antibiotikām un pretkrampju līdzekļiem.

## Vēsture
Pirmie dati par stingumkrampjiem atrasti papirusos, kas ir datēti ar 26. gadsimtu p.m.ē. Pilnīgāk slimību aprakstīja Hipokrats (4.—3. gadsimts p.m.ē.), kurš piedāvāja tās nosaukumu. Klīnisko ainu pilnīgāk aprakstīja Avicenna un Ambruāza Parē, kuri uzskatīja slimību par brūču infekciju. 1883. gadā krievu ķirurgs Nestors Monastirskis (*Нестор Монастырский*) konstatēja baktēriju izdalījumos no amputēta pirksta mirušam cilvēkam.

## Etioloģija
Stingumkrampju izraisītājs *Clostridium tetani* ir baktērija no *[[Clostridiaceae]]* dzimtas. Tā ir gara, tieva nūjiņveida baktērija ar apaļīgiem galiem. Kustīga, grampozitīva, labi krāsojas ar visām anilīna krāsām. Veido lielu, uz baktērijas galotnes novietotu sporu, kuras lielums pārsniedz baktērijas šķērsgriezumu.

*Clostridium tetani* izdala grupas specifisku O antigēnu un tipospecifisku viciņu H antigēnu, pēc kura izšķir 10 baktēriju serotipus. Stingumkrampju izraisītāja eksotoksīns ir viena no stiprākajām bakteriālajām indēm. Izšķir trīs toksīna frakcijas:
* tetānospazmīns (neirotoksīns), ar kura darbību raksturojas patoloģiskais process;
* tetānohemolizīns, kas izraisa eritrocītu hemolīzi un vietējo nekrozi ar fagocītu sabrukšanu;
* zemmolekulārā frakcija, kura stimulē pārmērīgu mediatora izdalīšanu nervu-muskuļu savienojumos.

Baktērija ir izturīga ārējā vidē. Fēcēs, augsnē un uz dažādiem priekšmetiem baktērijas saglabājas gadiem. *Clostridium tetani* ir obligāts anaerobs. Lai sporas pārvērstos aktīvā formā, tām ir nepieciešami šādi apstākļi: temperatūra 37 °C, pietiekams mitrums un barības vielu pietiekamība, kā arī citu aerobu baktēriju esamība vidē (stafilokoki, *[[Bacillus subtilis]]* u.c.).

## Epidemioloģija
Stingumkrampji ir saprozoonožu tipa slimība ar perkutānu inficēšanās ceļu (inficēšanās notiek caur ādu).

## Patoģenēze
Nokļūstot organismā caur tā ārējiem apvalkiem, baktēriju sporas paliek infekcijas ieejas vārtu rajonā. Anaerobos apstākļos (nekrotiskie audi, asins recekļi, išēmija, svešķermeņi, mikroflora, kas patērē skābekli) un pie pietiekamas imūnās aizsardzības trūkuma sporas pārvēršas veģetatīvās formās. Pēc tam sākas toksīna intensīva producēšana. Toksīns organismā izplatās hematogēnā (asins), linfogēnā (limfas) un perineirālā ceļos un cieši saistās ar nervu audiem. Toksīns atlases ceļā bloķē sekundāro neironu kavējošo darbību uz kustību neironiem galvenokārt priekšējo ragu kustību šūnās. Impulsi, kas spontāni veidojas kustību neironos, bez šķēršļiem nokļūst līdz šķērssvītrotajiem muskuļiem, stimulējot tonisko sasprindzinājumu.

## Klīniskā aina
Inkubācijas periods ilgst 1—31 diennakti, vidēji 1—2 nedēļas. Slimības klīniskā aina pie mazām traumām (skabargas, noberzējumi utt.) parādās jau pēc to pilnas sadzīšanas. Pētījumi norāda, ka, ja inkubācijas periods ir īsāks, tad slimības gaita ir smagāka.

Pēc smaguma slimības gaita var būt viegla, vidēji smaga, smaga un ļoti smaga. Pēc procesa izplatības izšķir vispārēju un vietēju slimības formu.

## Atsauces

## Ārējās saites