open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eusthenopteron saevesoederberghi

***Eusthenopteron saevesoederberghi*** ir devona tristihopterīdu suga, kas dzīvoja Latvijas teritorijā franas laikmetā, un kuras holotips (galvaskausa priekšējā daļa) atrasts pļaviņu svītas nogulumos Pērses krastos pie Kokneses. Bez šīs vietas *Eusthenopteron saevesoederberghi* fosilijas ir atrastas Abavas krastos pie Kandavas un Krievijā, Kerestes upes krastos, Ļeņingradas apgabalā, čudovas slāņos (pļaviņu svīta). Sugu 1937. gadā aprakstīja zviedru paleontologs Ēriks Jarviks. Tā nosaukta zviedru paleontologa un ģeologa Gunāra Sēves-Sēderberga vārdā.

## Apraksts
*Eusthenopteron saevesoederberghi* bija ap 0,5−0,6 m garas zivis (zināma pilna apakšžokļa garums 127 mm). Etmoīds ir salīdzinoši šaurs un augsts. Priekšdeguna apgabals ir salīdzinoši garš un šaurs, sastāda līdz 1/5 no etmosfenoīda garuma. Nazālā sērija ir gara, sasniedz orbītu vidusdaļas līmeni, ar īsu šuvi robežojas ar *supraorbital posterior*. Pineālā atvere atrodas *[[parietale]]* radiācijas centra līmenī, un ir ieskauta ar lielām pineālajām plātnītēm. *Lamina supraorbital* ir ar diviem gariem, vienlīdz attīstītiem izaugumiem. Piekšējā aukslēju bedre ir mēreni dziļa, tās garums divreiz mazāks par platumu. Aukslēju izgriezums ir liels. Lemeša kauli ir ar attīstītiem priekšējiem mediālajiem izaugumiem un aiz starplemešu kanāla savā starpā nesaskaras. Parasfenoīds priekšpusē sasniedz vertikālo lemeša plātni. Priekšējais infradentālais flangs ir mēreni attīstīts, aizmugurējā − nav. Apakšžokļa priekšējie zobi ir būtiski lielāki par aizmugurējiem. Trešais koronoīds ir ar diviem ilkņu pāriem. Ilkņu smailes ir nedaudz saplacinātas. Dermālo kaulu un zvīņu ornamentējums ir sīku, blīvi izvietotu pauguriņu veidā. Zvīņas ir plānas, nelielas (0,5−0,6 cm diametrā), ornamentētas ar plāniem ķīlīšiem. Mediālā ribiņa uz zvīņas iekšējās virsmas var būt izstiepta.

## Atsauces
Novokaīns (2025. gada filma)

**"Novokaīns"** () ir 2025. gada ASV asa sižeta kinokomēdija, kuras režisori ir Dens Bērks un Roberts Olsens. Filmā galvenās lomas atveido Džeks Kveids, Embera Midhendere, Rejs Nikolsons, Betija Gebriela, Mets Volšs un Džeikobs Batalons.

Filma stāsta par bankas darbinieku Neitanu Keinu (Kveids), kurš nejūt fiziskas sāpes. Kad banku laupītāji nolaupa viņa sapņu meiteni, Neitans dodas viņu glābt.

Filmas "Novokaīns" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Paramount Pictures]]*. Latvijā filmas pirmizrāde notika . Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un nopelnījusi vairāk nekā 34 miljonus ASV dolāru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ēgersunna

**Ēgersunna** () ir pilsēta Norvēģijā, Rūgalannes filkē, Ēgersunnas pašvaldībā. Pilsēta atrodas gar Norvēģijas dienvidrietumu krastu, aptuveni 75 kilometrus uz dienvidiem no Stavangeras pilsētas. Pilsēta atrodas pie jūras šauruma, kas atdala kontinentu no Eigerojas salas. No 1838. līdz 1964. gadam pilsēta bija arī neatkarīga pašvaldība.

6,79 kvadrātkilometru lielajā pilsētā 2019. gadā dzīvoja 11 433 iedzīvotāji, iedzīvotāju blīvums ir 1684 cilvēki uz kvadrātkilometru.

Ēgersunna ir viena no labākajām dabiskajām ostām Norvēģijā, un kādreiz tā bija lielākā osta Norvēģijā, mērot katru gadu ievesto zivju daudzumu (2006. gadā to pārspēja Olesunna). Šeit darbojas vairāki starptautiski pazīstami uzņēmumi, piemēram, *Navico* (iepriekš saukts par *Robertson autopilots*) un *Jeppesen Norway* (iepriekš saukts par *C-MAP Norway*, elektronisko jūras karšu ražotājs). Turklāt korporācijai *Aker Solutions* šeit pieder un tā pārvalda lielu rūpnīcu, kas specializējas naftas platformu detaļu būvniecībā.

Attēls:Egersund Kirke.JPG|Baznīca
Attēls:Egersund harbour.jpg|Osta


## Atsauces

## Ārējās saites

*
Eusthenopteron ob­ruchevi

***Eusthenopteron ob­ruchevi*** ir devona tristihopterīdu suga, kas dzīvoja galvenā devona lauka teritorijā franas laikmeta sākumā, un kuras holotips (etmosfenoīda fragments) atrasts Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, Orodežas upes krastā pie Jamtesovas ciema, amatas svītas nogulumos. Bez šīs vietas *Eusthenopteron ob­ruchevi* fosilijas ir atrastas Pleskavas apgabalā, Veļikajas upes krastos, pie Piskoviču ciema, kā arī Latvijā, Daugavas krastos pie Pastamuižas (amatas svīta). Sugu 1977. gadā aprakstīja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Tā nosaukta krievu paleontologa Dmitrija Obručeva vārdā.

## Apraksts
*Eusthenopteron ob­ruchevi* bija līdz vienam metram garas zivis (etmosfenoīda garums ap 4 cm). Etmoīds ir zems un salīdzinoši plats. Priekšdeguna nodalījums ir īss (līdz 0,1 no etmosfenoīda garuma). Nazālā sērija ir gara, sasniedz orbītu vidusdaļas līmeni, un nesaskaras ar *supraorbitale posterior*. Nāsis ir izvietotas pie subnariālā stūra pamatnes, daļēji ir redzamas no augšpuses. Dermintermediālais izaugums ir ar augstu augšupejošu plātni. Pineālā atvere ir izvietota kaudāli, aiz *[[parietale]]* radiācijas centra. *Lamina supraorbitalis* mediālais izaugums ir plats un īss, bet laterālais izaugums ir tievs un garš. Priekšējā aukslēju bedre ir sekla un īsa (garums trīs reizes īsāks par platumu). Lemeša kauliem nav priekšējo vidējo izaugumu un tie savstarpēji sakļaujas aiz starplemeša kanāla. Parasfenoīda priekšējais gals tālu nesasniedz lemeša vertikālo plātni. Aizmugurējais infradentālais flangs ir labi attīstīts, bet priekšējais vāji attīstīts. Trešais koronoīds ir ar vienu ilkņu pāri. Apakšžokļa priekšējo zobu pāris ir ilkņveidīgi. Ilkņi ir ar asām smailēm. Galvas vairoga ornamentējumā dominē īsi, pauguraini ķīļi.

## Atsauces
Armēnijas muskare

**Armēnijas muskare** (*Muscari armeniacum*) ir muskaru suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijā no Eiropas dienvidaustrumiem līdz Kaukāzam.

Augam ir sīpols, kurš sasniedz 2,5—3 cm diametru. Lapas ir 15—20 cm augstas, 3—7 izvietotas rozetē. Ziedkāts ir līdz 20 cm augsts. Ziedi koši zili ar baltiem zobiņiem malās.

## Atsauces
Platicefalihtīni

**Platicefalihtīni** (*Platycephalichthyinae*) ir viena no osteolepjveidīgo kārtas (*Osteolepiformes*) apakšdzimtām. Apakšdzimtu 1977. gadā izveidoja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Šīs apakšdzimtas aizvēsturiskie pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, augšdevonā un ir sastopami arī Latvijas devona nogulumos. Apakšdzimtā ir tikai viena platicefalihtu ģints.

## Apraksts
Platicefalihtīni bija līdz diviem metriem garas zivis un, acīmredzot, praktizēja uzglūnošo plēsēju dzīvesveidu. Tiem bija galvaskauss ar platu un zemu purnu, un īsu otiko-okcipitālo nodalījumu. Parietālais vairogs ir vairāk kā divas reizes garāks par postparietālo. Pineālā atvere ir slēgta vai arī ļoti maza. Nazālā sērija ir īsa un sastāv no nedaudziem (3—4) elementiem. Deguna kapsulas ir īsas un to sieniņas pārkaulojas nepilnīgi. Starpdeguna apgabals ir plats, iekšējā postnazālā atvere liela un savienota ar hoānu, bet ekzohoānas izgriezums ir mazs. Dermintermediālais izaugums reizēm aizsniedzas līdz mediālajai sienai, sadalot kapsulu augšējā un apakšējā nodalījumā. Olfaktorie kanāli ir īsi. Lemeša kauli ir ar neattīstītiem aizmugurējiem, ar priekšējiem sānu un nelieliem mediālajiem izaugumiem, kas sadala aukslēju bedres aizmugurējo daļu. Aukslēju bedre atrodas priekšdeguna apgabalā. Apakšžoklis ir plats, ar attīstītiem priekšējiem un aizmugurējiem infradentālajiem flangiem un lieliem koronoīdajiem ilkņiem. Zobi pamatnē rupji krokoti un tiem ir eistenodontā vai poliplokodontā tipa mikrostruktūra. Zvīņas ir rombiskas, ar garu mediānu ķīli. To ornamentējumu veido kaula pauguriņi.

## Sistemātika
* apakšdzimta: ***Platycephalichthyinae***, Vorobyeva, 1977 †
:* ģints: *[[Platycephalichthys]]*, Vorobyeva, 1959 †
::* suga: *[[Platycephalichthys bischoffi]]*, Vorobyeva, 1959 †
::* suga: *[[Platycephalichthys rohoni]]*, Vorobyeva, 1962 †
::* suga: *[[Platycephalichthys skuenicus]]*, Vorobyeva, 1962 †

(†) — izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Ķekaru muskare

**Ķekaru muskare** (*Muscari racemosum*) ir muskaru ģints suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir no Centrāleiropas un Vidusjūras reģiona līdz Centrālāzijai.

Lakstaugs ar sīpolu. Augam ir 3—6 šauras un vidū ieliektas lapas. Ziedkāts ir 15 cm garš. Ziedi tumši zili, ar baltiem zobiņiem, augšējie sterilie – gaišāki, sakārtoti blīvā vārpā. Zied vidēji agri, ilgi – 3 nedēļas.

## Atsauces
Mazā muskare

**Mazā muskare** (*Muscari botryoides*) ir muskaru ģints suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eiropā, kā arī ir ieviesusies daudzviet citur pasaulē.

Lakstaugs ar 1,5—3,5 cm lielu sīpolu. Lapas ir 10—12 cm garas, pa 2—6 rozetē. Ziedkāts ir 20—25 cm augsts. Ziedi gandrīz apaļi, zili violeti, ar īsiem, baltiem zobiņiem, izvietoti cilindriskā ķekarā. Zied vidēji agri.

## Atsauces
Itaka (sala)

**Itaka** (, *Ithákē*) ir sala Jonijas jūrā, Grieķijas rietumu daļā, un tā veido atsevišķu pašvaldību Kefalonijas reģionālajā vienībā, kas ietilpst Jonijas salu arhipelāgā. Salas administratīvais centrs ir Vathi, kas atrodas ainaviskā līcī austrumu piekrastē. Itakā dzīvo aptuveni 3000 iedzīvotāju, un tā ir viena kultūrvēsturiski nozīmīgākajām Grieķijas salām. Itaka ir īpaši slavena ar tās nozīmi sengrieķu mitoloģijā. Tā tiek uzskatīta par leģendārā varoņa Odiseja dzimteni, kā aprakstīts Homēra eposā “Odiseja”. Šis mitoloģiskais mantojums padara salu par nozīmīgu simbolu literatūrā, kultūrā un identitātē, piesaistot pētniekus un ceļotājus no visas pasaules. Mūsdienās Itaka ir klusas atpūtas un kultūras tūrisma galamērķis, kur apmeklētāji var baudīt gleznainas ainavas, kristāldzidrus līčus, vēsturiskas vietas un vietējās tradīcijas, kas saglabājušās ārpus masveida tūrisma plūsmām. Sala apvieno dabisko skaistumu, mitoloģisko nozīmi un vietējo viesmīlību, veidojot unikālu Jonijas jūras reģiona identitātes sastāvdaļu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Itaka

**Itaka** var būt:
* Itaka (sala) — sala Grieķijā, Jonijas jūrā;
* Itaka (ASV) — pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Ņujorkas štatā.
Kurzemes tūrisma asociācija

**Kurzemes Tūrisma Asociācija (KTA)** ir sabiedriska organizācija, kas dibināta 2001. gada 25. jūlijā. Starp tās dibinātājiem bija Ventspils tūrisma informācijas centra vadītājs Guntars Seilis, Kuldīgas tūrisma informācijas centra vadītājs Artis Gustovskis (organizācijas ilggadējs vadītājs) un citi Kurzemes tūrisma organizarori. Tās mērķis ir apvienot juridiskās personas, kas darbojas Kurzemes tūrisma nozarē, lai veicinātu tūrisma attīstību reģionā. Asociācija pārstāv Kurzemes tūrisma intereses valstiskā un starptautiskā līmenī, kā arī darbojas, piesaistot finanšu līdzekļus no ārvalstu fondiem un projektiem. KTA veicina tūrisma produktu mārketingu, Kurzemes tēla veidošanu un mazo un vidējo tūrisma uzņēmumu attīstību. Tā arī piedalās tūrisma izglītības un pētniecības attīstībā, kā arī tūrisma produktu izveidē un attīstībā. Organizācijas centrs atrodas Kuldīgā.

## KTA biedri

* Novadi (sadarbības partneri) no visas Kurzemes
* Kurzemes tūrisma uzņēmēji
* Individuālie biedri

## Galvenās darbības jomas

# Kurzemes tūrisma produktu mārketinga veicināšana Latvijā un ārvalstīs;
# Kurzemes tēla veidošana un uzturēšana, lai piesaistītu tūristus;
# Kurzemes mazo un vidējo tūrisma uzņēmumu attīstības atbalsts un konsultācijas;
# Biedru interešu pārstāvēšana valsts, pašvaldību un nevalstiskajās organizācijās, kā arī ārvalstu institūcijās;
# Kurzemes tūrisma izglītības un pētniecības attīstība;
# Kurzemes tūrisma produktu identifikācija, izveide un attīstība.

## Lielais Jēkabs
right|frameless|180x180px
"Lielais Jēkabs" ir balva, ko Kurzemes Tūrisma asociācija piešķir par izcilību tūrisma attīstībā Kurzemē. Šī balva tiek pasniegta katru gadu, atzīmējot labākos tūrisma objektus, uzņēmumus un pasākumus reģionā. Nominācijas tiek izvirzītas dažādās kategorijās, piemēram, par nozīmīgu ieguldījumu tūrisma attīstībā, labāko tūrisma mājas lapu, naktsmītnēm, ēdināšanas uzņēmumiem, ģimenes atpūtas piedāvājumiem, muzejiem un pasākumiem.
right|frameless|180x180px
Balvas tiek pasniegtas pasākuma norisināšanās vietā. Balvu pasniedz kopš 2003. gada.

## Akcija "Apceļo Kurzemi!"
Akcija "Apceļo Kurzemi" ir tradīcija, kas norisinās kopš 2017. gada, veicinot Kurzemes apmeklējumu un iepazīšanos ar reģiona tūrisma objektiem. Akcija koncentrējas uz jauniem un mazāk zināmiem objektiem. 2025. gadā akcijā piedalās vairāk nekā 30 objekti, un dalībniekiem ir iespēja saņemt zīmodziņus arī dažādos pasākumos. Lai piedalītos izlozē, nepieciešams apmeklēt vismaz 12 vietas.

## Atsauces
Meghna

**Meghna** (, *Mēghanā*) ir upe Dienvidāzijā, viena no upēm, kas kopā ar Gangu un Brahmaputru veido pasaulē lielāko Gangas deltu. Hidroloģiski upi iedala divās patstāvīgās upēs — **Augšējā Meghna** no iztekas līdz satecei ar Padmu pie Čāndpuras (1040 km garumā, baseins 85 401 km², caurtece 3600 m³/s) un **Lejas Meghna**, kas novada Bengālijas līcī lielāko daļu Gangas, Brahmaputras un Augšējās Meghnas ūdeņu (garums 130 km, kopējais baseins 1 574 224 km², caurtece 40 532 m³/s).

## Ģeogrāfija
### Augšējā Meghna
Meghnas augštece **Barāka** (garums 900 km, baseins 52 000 km²) sākas Pātkai grēdā Mizoramas štata ziemeļos. Augštecē plūst dienvidu virzienā līdz Mizoramas robežai kā kalnu upe ar daudzām krācēm un ūdenskritumiem. Apliecot Vangai grēdu, upe pagriežas uz ziemeļiem un ieplūst Asamas štatā, kur pagriežas uz rietumiem un noplūst zemienē. Ieplūstot Bangladešā, upe sadalās vairākos atzaros, kas plūst rietumu—dienvidrietumu virzienā; galvenie no kuriem ir **Surma** (, *Śurmā*; garums 249 km) un **Kušijāra** (, *Kuśiara*; garums 288 km). Šajā posmā no upes atdalās un vēlāk pievienojas citas attekas, kā arī no ziemeļrietumiem Surmā ieplūst senās Brahmaputras attekas. Ziemeļos no Bhairabbāzāras Surma un Kušijāra saplūst, veidojot augšējo Meghnas upi (140 km gara), kas plūst dienvidrietumu—dienvidu virzienā, izplūstot ar daudzām attekām un vecupēm plašā teritorijā. Pirms Čāndpuras Augšējā Meghna saplūst ar Padmu, veidojot Lejas Meghnu, kas pēc caurteces apjoma ir vairākkārt lielāka par augšteci. Lielākās pilsētas Augšējās Meghnas krastos ir Silčara, Sileta, Bhairabbāzāra un Mādhābdi.

### Lejas Meghna
Meghnas lejtece veidojas, saplūstot no ziemeļiem plustošajai Augšējai Meghnai ar no ziemeļrietumiem plūstošo Padmu, kas novada Gangas un Brahmaputras (Džamunas) ūdeņus. Lejas Maghna ir tika ap 130 km gara, tās kritums ir tikai ap 0,5 m, bet vidējā caurtece pēc dažādiem datiem ir —, lietus periodā palielinoties līdz . Upes platus variējas no 3 km pie Čāndpuras līdz 40 km pie ietekas Bengālijas līcī, bet no Meghnas atzarojas daudzas attekas, veidojot salas upes grīvā. Kuģojama visā garumā. Upi šķērso tikai prāmju satiksme.

## Atsauces

## Ārējās saites
Platicefalihti

**Platicefalihti** (*Platycephalichthys*) ir viena no osteolepjveidīgo kārtas (*Osteolepiformes*) ģintīm. Ģinti 1959. gadā izveidoja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Šīs ģints aizvēsturiskie pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, augšdevonā un ir sastopami arī Latvijas devona nogulumos. Ģints tipiskā suga ir *[[Platycephalichthys bischoffi]]*.

## Apraksts
Platicefalihti bija, iespējams, līdz diviem metriem garas zivis ar salīdzinoši zemu un platu galvaskausu. Postparietālais vairogs ir īsāks par parietālo vairogu. Galvas vairogs ir saplacināts. Purna mala starp nāsīm ir īsa un taisna. Nāsis izvietotas zemu, pie purna priekšejās malas. Deguna kapsulas ir piesaistītas etmoīda anterolaterālajai sienai. Aukslēju bedre ir īsa un dziļa. Orbitālie iezgriezumi izvietoti priekšpusē, tie ir mazi un sastāda mazāk par piektdaļu no parietālā vairoga garuma. Postorbitālā nodalījuma garums ir vairāk par pusi no vairoga garuma. *Supraorbitale posterior*, acīmredzot, saskārās ar *[[intertemporale]]* un *[[lacrimale]]*, atdalot *[[postorbitale]]* un *[[jugale]]* no orbītas. *Postorbitale* ir īss un tālu nesniedzas līdz spirakulārajam izgriezumam. Vaiga plātnes garums ir vairāk kā 2,5 reizes lielāks par augstumu. *[[Maxillare]]* visā garumā ir zems, un tā augstums ir vairāk kā desmit reizes mazāks par garumu. *[[Palatoquadratum]]* kvadrāta atzars ir garš un lēzens. Apakšžokļa priekšējie zobi ir palielināti. Plicidentīns zobos ir sarežģīti krokots, pulpas dobums var būt brīvs (poliplokodontais tips) vai arī pildīts ar osteodentīnu (eistenodontais tips). Dermālo kaulu un zvīņu ornamentējumu veido pauguriņi un ķīļi ar gludām un paugurainām virsotnēm. Zvīņas ir rombiskas.

## Sistemātika
* ģints: ***Platycephalichthys***, Vorobyeva, 1959 †
:* suga: *[[Platycephalichthys bischoffi]]*, Vorobyeva, 1959 †
:* suga: *[[Platycephalichthys rohoni]]*, Vorobyeva, 1962 †
:* suga: *[[Platycephalichthys skuenicus]]*, Vorobyeva, 1962 †

(†) - izmirušu organismu grupa. 

## Atsauces
2013. gada Ādažu novada domes vēlēšanas

**2013. gada [[Ādažu novads (2006—2021)|Ādažu novada]] domes vēlēšanas** notika  2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Ādažu novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 6 kandidātu saraksti, kas veidoti no 61 kandidāta. Ādažu novadā vēlēšanas notika 1 iecirknī — Ādažu novada domē.

Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva "Reģionu alianse" (40,02%), bet novada domē iekļuva arī pārējās 5 partijas, kas kandidēja vēlēšanās. Ādažu novada domes vēlēšanās piedalījās 3 092 vēlētāji jeb 44,90% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 3086, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 3057 vēlētāji.

## Kandidātu saraksti

## Ievēlētie deputāti

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kandidātu saraksti
* Vēlēšanu rezultāti
* Balsotāju aktivitāte
Sampo (filma)

**"Sampo"** ir 1959. gada PSRS un Somijas kopražojuma filma. Filmas režisors bija Aleksandrs Ptuško un tā uzņemta pēc somu eposa “Kalevala” motīviem.

## Sižets
Nemirstīgajam kalējam Ilmarinenam jākaldina Kalevalas iedzīvotājiem burvju dzirnavas Sampo, ar kurām var malt ne tikai graudus un sāli, bet arī iegūt zeltu. Tomēr, lai kaldinātu Sampo, Ilmarinenam ir nepieciešama Debesu uguns, ko nozagusi drūmās un aukstās Pohjolas zemes valdniece Louhi. Viņa saviem burvjiem liek izkalt Sampo dzirnavas, taču vienīgi Ilmarinens var to paveikt. Tāpēc Louhi nolaupa Ilmarinena māsu Anniku, lai pievilinātu Ilmarinenu. Ilmarinens kopā ar Annikas līgavaini mežacirtēju Lemminkeinenu meklē padomu pie gudrā Veinemeinena, kurš viņiem uzdod no koka stumbra izcirst laivu, kas viņus nogādās Pohjolā.

Pohjolā viņus sagaida Louhi, kura piekrīt atbrīvot Anniku, taču viņiem jāizpilda vairāki viltīgās Louhas nosacījumi. Viens no nosacījumiem ir kaldināt brīnumainās Sampo dzirnavas, pārpilnības avotu. Tā kā viņam svarīgāka ir māsas dzīvība, Ilmarinens piekrīt izveidot Sampo dzirnavas. Louhi atbrīvo debesu uguni un dzirnavas ir pilnībā izkaltas. Ilmarinens, Lemminkeinens un Annika drīkst atgriezties Kalevalā. Taču Lemminkeinens viens pats atgriežas Pohjolā, lai nozagtu dzirnavas. Louhi čūskas nogalina Lemminkeinenu un viņa iemet līķi jūrā. Kad Lemminkeinena māte viņu atdzīvina, viņš atkal dodas uz Pohjolu un ar zobenu atgūst Sampo.

Lemminkeinena un Annikas kāzu dienā Louhi nozog sauli un vēji pārklāj Kalevalu ar sniegu. Ilmarinens izveido burvju kanteles, un vīri dodās uz Pohjolu, debesīs uzmestajai Sampo daļai izgaismojot ceļu Ziemeļblāzmas veidā. Pohjolā kanteļu mūzika pārvērš Louhi par akmeni, kuru Lemminkeinens pārcērt un atbrīvo iesprostoto sauli. Vīri atgriežas Kalevalā.

## Lomās
* Andris Ošiņš  -  Leminkeinens
* Eve Kivi  - Annika
* Anna Oročko  - Louhi
* Urho Somersalmi  - Veinemeinens
* Ivans Voronovs  - kalējs Ilmarinens

## Filmēšanas grupa
* Režisors: Aleksandrs Ptuško
* Scenāristi: Vaino Kaukonens, Viktors Vitkovičs, Grigorijs Jagdfelds
* Operatori: Genādijs Cekavijs, Viktors Jakuševs
* Komponists: Igors Morozovs
* Mākslinieks: Ļevs Milčins
* Kostīmu māksliniece: Ritva Karpio 
* Scenogrāfs: Aleksandrs Makarovs

## Interesanti fakti
* Galvenā varoņa Leminkeinena lomai izvēlējās Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas (LLA) studentu Andri Ošiņu, kurš pirms tam darbojās Kārļa Pamšes vadītajā LLA drāmas ansamblī
* Annikas lomu tēloja Tallinas drāmas teātra studente Eve Kivi
* Louhi lomu tēloja Maskavas teātra pedagoģe Anna Oročko  
* Veinemeinena lomu tēloja pieredzējušais somu aktieris Urho Somersalmi, kuram tā bija pēdējā loma dzīvē
* Filmu uzņēma vienlaikus krievu un somu valodās, katru ainu vispirms vienā valodā, pēc tam otrā
* ASV filmu rādīja ar nosaukumu “Diena, kad zeme sasala” (*The Day the Earth Froze*), pie kam aktieriem izmainīja vārdus uz "Jon Powers" (Andris Ošiņš) un "Nina Anderson" (Eve Kivi). 
* 2014. gada martā iznāca pilnībā atjaunotās un restaurētās filmas somu platekrāna versija, kuru izdeva DVD formātā 

## Atsauces

## Ārējās saites

*  kadrs no filmas
* kadrs no filmas
*  kadrs no filmas
Platycephalichthys bischoffi

***Platycephalichthys bischoffi*** ir devona tristihopterīdu suga, kas dzīvoja galvenā devona lauka teritorijā franas laikmetā, un kuras holotips (galvaskausa priekšējā daļa) atrasts Krievijā, Novgorodas apgabalā, Lovates upes krastā pie Lukas ciema (Staraja Rusas rajonā), virssņežas slāņos (Ogres svīta). Bez šīs vietas *Platycephalichthys bischoffi* fosilijas ir atrastas Ļeņingradas apgabalā un Latvijā (atrašanas vietas nav precizētas), katlešu un ogres svītu nogulumos. Sugu 1959. gadā aprakstīja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Tā nosaukta Maskavas paleontoloģijas institūta darbinieka Vodemāra Bišofa vārdā.

## Apraksts
Parietālais vairogs 2,2 reizes garāks par postparietālo. Purna priekšējā mala ir zema un gandrīz vertikāla. Nāsis ir ovālas, izvietotas zemāk par dziļās asaru-žokļa iedobes virsotni, cieši pie *[[premaxillare]]* aukslēju plātnes. No augšas tās nav redzamas. Uz rostrālā vairoga bedrīšu nav. Subnariālais stūris ir ass, bet postorbitālais — taisns. Deguna kapsulas ir ovālas. To garums apmēram 1,5 reizes pārsniedz platumu. *Lamina supraorbitalis* mediālais izaugums ir garāks par laterālo. Preorbitālais nodalījms sastāda 0,6 no postorbitālā un orbitālā nodalījumu kopgaruma. Vairoga platums pie preorbitālajiem stūriem ap 0,7, pie orbitālajiem izgriezumiem ap 0,6 no parietālā vairoga garuma. Vairoga platums pie postorbitālās iedobes ir virs 0,6, pie etmosfenoīda aizmugurjās malas sastāda 1,3—1,4, bet spirakulāro izgriezumu apgabalā ir vienāds ar postparietālā vairoga garumu. Postparietālais vairogs aizmugurējā malā ir salīdzinoši šaurs, kur tā platums mazāk kā 1,3—1,4 reizes pārsniedz vairoga vidējās daļas garumu. *[[Postparietale]]* ir gandrīz taisnstūraini, aizmugurē relatīvi šauri. *[[Supratemporale]]* ir īss, un veido dziļā un īsā spirakulārā izgriezuma priekšējo daļu. Bridža bedres ir garas un platas. *[[Squamosum]]* augstums pie aizmugurējās malas ir 1,7 reizes mazāks par tā garumu. *[[Lacrimale]]* garums 1,2—1,4 reizes pārsniedz augstumu pie aizmugurējās malas. *[[Maxillare]]* garums ir 12—13 reizes lielāks par augstumu. Submandibulārā sērija sasniedz (vai gandrīz sasniedz) simfīzu. Apakšžoklim priekšējā malā ir ilkņu pāris. Atsimfīzajai plātnei atbilst dentikliem klāts izcilnis. Priekšējais infradentālais flangs ir garš un veido dziļu lingvālo nišu. Šo flangu pamatā veido *spleniale*. Aizmugurējais flangs ir mēreni garš, un to veido *angulare*. Prekoronoīdā bedre ir liela. Koronoīdi ir zemi, ar trim augstu un masīvu ilkņu pāriem ar asmeņveidīgu smaili un ar biezo sieniņu sarežģītu ķekarveidīgu krokojumu. Pulpas dobums ilkņiem un žokļu mazajiem zobiem ir pildīts ar osteodentīnu (eistenodontā tipa krokojums). Ārējā ornamentējumā dominē ar pamatnēm saplūstoši sīki pauguriņi. Lokāli ornamentējums var būt šūnveidīgs. Zvīņas ir rombiskas, salīdzinoši plānas, līdz 1 cm diametrā, ar sīkpaugurainu ornamentējumu.

## Atsauces
Platycephalichthys skuenicus

***Platycephalichthys skuenicus*** ir devona tristihopterīdu suga, kas dzīvoja Latvijas teritorijā famenas laikmetā, un kuras holotips (apakšžokļa kreisā puse) atrasts Latvijā, Skujaines krastā pie Klūnām tērvetes svītas nogulumos. Bez šīs vietas nekur citur *Platycephalichthys skuenicus* paliekas nav konstatētas. Sugu 1962. gadā aprakstīja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Tā nosaukta Skujaines upes vārdā.

## Apraksts
Galvaskusa etmosfenoīda nodalījuma uzbūve nav zināma. Postparietālais vairogs ir īss un aizmugurējā malā plats, kur tā platums vairoga vidusdaļā divas reizes pārsniedz garumu. Vairoga platums postorbitālajā iedobē sastāda 0,8, spirakulāro izgriezumu apgabalā 1,3, bet pie aizmugurējās malas 1,9 no postparietālā vairoga garuma. *[[Postparietalia]]* ir trapecveidīgi, aizmugurē plati. *[[Supratemporale]]* ir garš, veido seklā un garā spirakulārā izgriezuma priekšējo daļu. Bridža bedres ir šauras un īsas. Submandibulārā sērija, acīmredzot, tālu nesasniedz simfīzu. Apakšžoklim uz dentāles ir pāris lielu, ilkņveidīgu zobu. Priekšējais infradentālais flangs ir salīdzinoši šaurs un īss, un to veido, galvenokārt, *[[spleniale]]*. Aizmugurējais infradentālais flangs ir īss, un to veido *[[supraangulare]]*. Koronoīdie ilkņi ir tievi un augsti, un ar asmeņveida smailēm. Koronoīdi nav augsti. Laterālie koronoīdie zobi ir salīdzinoši lieli. Adsimfīzais kauliņš ir ar ilkņveidīgu zobu pāri un daļēji klāts ar dentikliem. Prekoronoīdā bedre ir dziļa un plata. Plicidentīna krokojums mazajos žokļu zobos un ilkņos ir sarežģīti ķekarveidīgs. Pulpas dobums ilkņiem un mazajiem žokļu zobiem ir aizpildīts ar osteodentīnu (eistenodontā tipa mikrostruktūra). Dermālo kaulu un zvīņu ornamentējumā dominē sīki pauguriņi. Zvīņas ir rombiskas, masīvas un lielas (līdz 2,5 cm diametrā).

## Atsauces
Padma

**Padma** (, *Padmā*) ir upe Dienvidāzijā, Gangas un Brahmaputras galvenā notece uz okeānu Gangas deltā. Upes garums ir ap , par tās sākumu uzskata bijušo Gangas bifurkācijas vietu uz mūsdienu Indijas un Bangladešas robežas, kur tā sadalījās Padmā un Hugli. Plūst rietumu—dienvidrietumu virzienā, pa ceļam uzņemot Brahmaputras galvenās gultnes Džamunas ūdeņus. Pie Čāndpuras saplūst ar Augšējo Meghnu, veidojot mūsdienu Gangas deltas galveno noteci uz Bengālijas līci Meghnu. Lielākā pilsēta krastos ir Rādžšāhī. Pie Ruppuras upi šķērso autoceļu un dzelzceļa tilts. Upes nosaukums sanskritā nozīmē ‘lotosa zieds’; tas ir arī viens no dievietes Lakšmi vārdiem.

## Vēsture
Līdz pat 18. gadsimta vidum Padma bija tikai viens no Gangas grīvas atzariem, kas patstāvīgi ieplūda okeānā nedaudz uz rietumiem no mūsdienu Meghnas gultnes. Mūsdienu Padmas gultne izveidojās pēc 1782. gada zemestrīces, kad tektoniski paaugstinājās Gangas deltas rietumdaļa, kā arī pēc 1787. gada katastrofālajiem plūdiem, kad ievērojami mainījās Gangas un Brahmaputras lejteces gultnes, kā arī viena no Padmas galvenajām pietekām Tista mainīja tecējumu un sāka noplūst uz Brahmaputru.

1974. gadā  augšpus Indijas—Bangladešas robežas Rietumbengālē tika uzbūvēts 2300 m garais Farakas dambis, kas lielu daļu Gangas ūdens novada Bhāgīrati-Hugli kanālā un tālāk Hugli upe. tas rada ievērojamas ekoloģiskas problēmas Bangladešas daļā, kur novērojama augsnes pārsāļošanās un zivju resursu samazināšanās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Cekulainā muskare

**Cekulainā muskare** (*Muscari comosum*, sinonīms *Leopoldia comosa*) ir muskaru suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Kanāriju salās, Dienvideiropā, Turcijā un Irānā.

Šī muskare ir 20—60 cm augsts lakstaugs. Tās ziedi ir sakārtoti 6—30cm garā, irdenā, vārpveida ziedkopā. Ziedi ir krēmīgi brūni, augšējie sterilie ziedi – spilgti violeti. Zied vasaras vidū.

## Atsauces
Auhēra muskare

**Auhēra muskare** (*Muscari aucheri*) ir muskaru suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Turcijā, kalnu nogāzēs.

Tas ir 5—8 cm garš lakstaugs, kuram pazemē ir aptuveni 2 cm liels sīpols. Auga lapas ir šauri lancetiskas. Ziedi sakārtoti cilindriskās vārpās, tie ir koši zili, ar bāliem zobiņiem. Augšējie sterilie ziedi daudz gaišāki par apakšējiem.

## Atsauces
Kefalonija

**Kefalonija** () ir sala Jonijas jūrā, Grieķijas rietumos, un pēc platības tā ir lielākā no Jonijas salām. Tā veido gan atsevišķu pašvaldību, gan arī Kefalonijas reģionālo vienību, kas ietilpst Jonijas Salu perifērijā. 2021. gadā Kefalonijā dzīvoja 36,1 tūkstoši iedzīvotāju, un salas lielākā pilsēta ir Argostoli. Kefalonijai ir bagātīgs vēsturiskais mantojums no Mikēnu laikmeta līdz mūsdienu Grieķijas valstij. Kefalonija ir bijusi dažādu kultūru ietekmē — no romiešiem un bizantiešiem līdz venēciešiem, britiem un frančiem. Tās vēsturisko identitāti papildina tradīcijas, arhitektūra un vietējā kultūra, kas atšķiras no kultūras, kas izplatīta Grieķijas kontinentālajā daļā. Mūsdienās Kefalonija ir populārs tūrisma galamērķis, kas pazīstama ar iespaidīgām pludmalēm, piemēram, Mirtosa, kalnu ainavām, pazemes ezeriem, kā arī bagātīgu kultūras dzīvi. Tūrisms, līdztekus lauksaimniecībai un vīna ražošanai, veido salas ekonomisko pamatu. Kefalonija saglabā harmonisku līdzsvaru starp dabas skaistumu, kultūrvēsturisko mantojumu un mūsdienu attīstību, piesaistot ceļotājus un pētniekus no visas pasaules.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džamuna

**Džamuna** (, *Yamunā*) ir upe Bangladešā, Brahmaputras lejteces galvenā gultne Gangas deltā. Upes garums ir ap , par tās sākumu uzskata vietu netālu no Bahadurabādas, kur uz dienvidaustrumiem pagriežas vecā Brahmaputras gultne. Plūst dienvidu virzienā pa līdz pat 15 km platu stipri sazarotu gultni ar daudzām attekām un salām. Ieplūst Padmā, kas tālāk pa Meghnu novada Brahmaputras ūdeņus okeānā. Lielākā pilsēta krastos ir Sirādžgandža vidustecē, lejpus tās pār Džamunu atrodas 1998. gadā uzbūvētais 4,8 km garais daudzfunkcionālais (dzelzceļa un autoceļa) Bangabandhu tilts. Džamuna, tāpat, kā Gangas garākā pieteka Jamuna, nosaukta dievietes Jamunas vārdā.

## Vēsture
Līdz pat 18. gadsimta vidum Brahmaputras notece uz okeānu bija pa Meghnas upi ziemeļos no Dakas — pie Bahadurabādas upe pagriezās uz dienvidaustrumiem un vēlāk uz dienvidiem uz Meghnu. Mūsdienu Džamunas gultne izveidojās pēc 1782. gada zemestrīces, kad tektoniski paaugstinājās Gangas deltas rietumdaļa, kā arī pēc 1787. gada katastrofālajiem plūdiem, kad ievērojami mainījās Gangas un Brahmaputras lejteces gultnes, kā arī viena no Padmas galvenajām pietekām Tista mainīja tecējumu un sāka noplūst uz Brahmaputru augšpus Džamunas sākuma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lielaugļu muskare

**Lielaugļu muskare** (*Muscari macrocarpum*) ir muskaru ģints suga. Tā dabiskais izplatības areāls ir Grieķijas un Turcijas kalnu apvidos.

Augs veido gaiši zaļas, līdz 30 cm garas lapas. Ziedkāts sasniedz 15–20 cm augstumu. Ziedi ir salīdzinoši lieli un izvietoti skrajā vārpā. Apakšējie, auglīgie ziedi ir krēmīgi ar nelielām violetām, zobainām apmalēm, savukārt augšējie, sterilie ziedi ir spilgti violetā krāsā. Ziedēšana notiek vasarā. Ziediem raksturīgs izteikts muskusa aromāts.

Lielaugļu muskare dod priekšroku siltam klimatam. Ziemas periodā to ieteicams piesegt ar kūdras substrātu, jo augs ir ar zemu ziemcietību. Slikti panes biežu pārstādīšanu.

## Atsauces
Satu Mare

**Satu Mare** () jeb **Satmārnēmeti** () ir pilsēta Rumānijas ziemeļrietumos, netālu no robežas ar Ungāriju un Ukrainu, un tā ir Satu Mares žudeca administratīvais centrs. Pilsēta atrodas pie Somes upes un ir stratēģiski svarīgs reģionālais centrs Transkarpatos. 2021. gadā Satu Mare dzīvoja 91,5 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta izceļas ar izteiktu etnisko un kultūras daudzveidību, tajā līdzās dzīvo rumāņi, ungāri, čigāni, kā arī nelielas vācu un ebreju kopienas, un līdz ar to Rumānijā tā ir nozīmīgs daudzvalodības un kultūru līdzāspastāvēšanas piemērs. Vēsturiski Satu Mare ir bijusi nozīmīga pilsēta gan Austroungārijas, gan starpkaru Rumānijas sastāvā. Mūsdienās Satu Mare ir attīstīts saimniecības, tirdzniecības un pakalpojumu centrs, īpaši pateicoties tās pārrobežu sadarbībai ar Ungāriju, kā arī transporta mezgla lomai starp Centrāleiropu un Balkāniem. Pilsētā aktīva ir arī kultūras dzīve, ko bagātina daudzveidīgās tradīcijas, teātri, muzeji un izglītības iestādes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sabiedrības apziņa

**Sabiedrības apziņa** ir kopums no idejām, uzskatiem, vērtībām, normām, tradīcijām un zināšanām, kas raksturo noteiktas sabiedrības locekļu domāšanu un pasaules uztveri. Tā atspoguļo, kā cilvēki kolektīvi uztver sevi, citus un apkārtējo pasauli, un veidojas vēsturiski, kultūras, ekonomisko un sociālo apstākļu ietekmē.

Sabiedrības apziņa ietver tādas jomas kā morāle, reliģija, ideoloģija, zinātne, māksla, tiesības u.c., un tā var būt gan progresīva, veicinot attīstību, gan konservatīva, saglabājot esošo kārtību. Tā ietekmē sabiedrības uzvedību, attiecības un lēmumu pieņemšanu.

## Marksisma ietekme
Sabiedrības apziņas jēdziens cieši saistīts ar marksisma filozofiju, un to īpaši attīstīja Karls Markss un Frīdrihs Engelss 19. gadsimtā. Viņi uzskatīja, ka sabiedrības apziņa ir atkarīga no materiālās dzīves apstākļiem, t.i., no ekonomiskajām attiecībām un ražošanas veida sabiedrībā.
Pēc viņu domām, bāze (ekonomiskā struktūra) nosaka virsbūvi (sabiedrības apziņu — ideoloģiju, morāli, tiesības utt.). Citiem vārdiem, cilvēku domāšanu, vērtības un uzskatus lielā mērā nosaka viņu dzīves materiālie apstākļi.

## Ārējās saites
Dollo likums

**Dollo likums** ir evolūcijas bioloģijas princips, kas apgalvo, ka organismi nevar atkārtoti iegūt precīzi tās pašas kompleksās īpašības, kuras evolūcijas gaitā ir zaudētas. 

To 19. gadsimtā formulēja franču paleontologs Luī Dollo, balstoties uz novērojumiem, ka evolūcija ir neatgriezenisks process. Lai gan mūsdienās pastāv zināmi izņēmumi un diskusijas, likums tiek uzskatīts par vispārēju tendenci – reizi zaudētas strukturālas vai funkcionālas iezīmes parasti neatgriežas sākotnējā formā.
## Ārējās saites
Tarhānas kleita

thumb|Tarhānas kleita Petrija Ēģiptes arheoloģijas muzejā Londonā
**Tarhānas kleita** ir apģērbs, kas izgatavots no lina auduma un kas ir vairāk nekā 5000 gadus vecs, un tiek uzskatīts par vecāko austo apģērba gabalu. Tas tika atklāts Tarhānas nekropolē uz dienvidiem no Kairas, Ēģiptē, 1913. gadā.

Kleita ar reģistrācijas numuru UC28614B atrodas Petrija Ēģiptes arheoloģijas muzeja kolekcijā Londonā. 1978. gadā veiktā radiooglekļa datēšana to datēja ar aptuveni 2362. gadu pirms mūsu ēras, un 2015. gada Oksfordas Universitātes analīzē kleitas vecums datēts ar 95% precizitāti no 3482. līdz 3102. gadam pirms mūsu ēras.

## Atklāšana
Kleitu atklāja 1913. gadā britu arheologs Flindersa Petrija izrakumu otrajā sezonā Tarhānas nekropolē. Mastabas 2050 izrakšanas laikā kleitu atrada kopā ar citiem lina auduma gabaliem ārpus mastabas. Tiek pieņemts, ka audums varētu būt izmests vēlāk senatnē un pārklāts ar smiltīm, kas saglabāja seno artefaktu. Auduma gabalus nosūtīja analīzei uz Londonas Universitātes koledžu, kur tie neskarti gulēja 65 gadus.

1977. gadā kleitu no jauna atklāja Viktorijas un Alberta muzeja darbinieki, kuri kārtoja un tīrīja "bēru lupatas".

## Apraksts
Kleitai ir 22-23 aušanas pinumi šķēru uz centimetru un 13-14 audi uz centimetru, veidojot pelēku joslu pamatā, iespējams, dekoratīvam efektam. Kleitas galvenā daļa bija 76 centimetrus plats taisns materiāla gabals. Kleitai trūkst apakšmalas, tāpēc nav zināms sākotnējais tās garums.

## Atsauces

## Literatūra
* 

## Ārējās saites
* 
*
Kokanda

**Kokanda** () ir pilsēta Fergānas ielejā Uzbekistānas austrumos. 2022. gadā pilsētā dzīvoja apmēram 260 tūkstoši iedzīvotāju. Kokanda bija viena no senā Zīda ceļa pilsētām, vēlāk Kokandas hanistes galvaspilsēta. 

Mūsdienās nozīmīgs rūpniecības centrs Uzbekistānā, kurā ražo mēslojumu, ķīmiskās vielas, iekārtas, tekstilizstrādājumus un pārtiku.

## Vēsture
Mongoļu impērijas karaspēks 13. gadsimtā iznīcināja seno pilsētu.
Mūsdienu pilsēta izveidojās no 1732. gadā uzcelta Buhāras emīra cietokšņa. 1740. gadā tā kļuva par Kokandas hanistes galvaspilsētu, kurā 19. gadsimta pirmajā pusē bija vairāk nekā 300 mošeju.

1876. gadā Krievijas impērijas armija iekaroja pilsētu un iekļāva to Krievijas Turkestānas sastāvā. 1917./1918. gadā Kokandas bija pretboļševistiskās Turkestānas autonomijas pagaidu valdības mītne.


Khudayar Khan Palace, Kokand (2004-09-19).jpg|Kokandas hana Hudaijara pils (celta 1865—1870)
Коканд, мечеть Гиштлик.jpg|Gištlika mošeja (1913)
Кокандская городская мечеть (1).jpg|Pilsētas mošeja (1819–1822)
Stamps of Uzbekistan, 2007-16.jpg|Kokandas hana Narbuta beka laikā (1764–1801) celtā medrese
Герб Коканда (Российская империя, 1908).gif|Kokandas pilsētas ģerbonis (1908)


## Ārējās saites
Poļu alfabēts

**Poļu alfabēts** (, *abecadło*) ir latīņu alfabēta paveids, ko izmanto poļu valodas rakstībā. Tas sastāv no 32 burtiem, no kuriem daļa ir pielāgoti poļu valodai raksturīgo skaņu atspoguļošanai.

## Poļu alfabēta burti

A, Ą, B, C, Ć, D, E, Ę, F, G, H, I, J, K, L, Ł, M, N, Ń, O, Ó, P, R, S, Ś, T, U, W, Y, Z, Ź, Ż

## Svarīgi aspekti

* Diakritiskās zīmes (papildu zīmes virs burtiem) tiek plaši izmantotas:
Ą, Ę — degunskanīgas patskaņu skaņas (nosašaurinātas līdzīgās kā franču valodā).
Ć, Ś, Ń, Ź — mīkstinātas līdzskaņu skaņas.
Ł — izrunā kā [w] angļu valodā (piemēram, łódź [wut͡ɕ]).
Ó — izrunā kā [u].
* Nav šādu latīņu burtu: Q, V, X. Tie tiek lietoti tikai svešvārdos un īpašvārdos.
* Burtu izruna poļu valodā bieži neatbilst to izrunai angļu vai latīņu valodā, tādēļ poļu rakstība ir fonēmiska — tā cenšas skaidri atspoguļot izrunu.

## Ārējās saites
Morāvieši

thumb|Morāvieši 1991. gadā
**Morāvieši** () ir rietumslāvu etniskā grupa, kas galvenokārt dzīvo Morāvijā — vēsturiskā reģionā Čehijas austrumu daļā. Viņi tiek uzskatīti par vienu no čehu tautas subetnosu, lai gan daļa morāviešu sevi uzskata par atsevišķu etnosu.

Vēsturiski Morāvija bija atsevišķa zemē Svētās Romas impērijas sastāvā un vēlāk Austroungārijā, līdz 1918. gadā tā kļuva par daļu no Čehoslovākijas. Mūsdienās Morāvija ir daļa no Čehijas, un, lai gan tai nav oficiāla administratīva statusa, morāviešu identitāte joprojām pastāv.

Morāviešiem ir sava kultūra, dialekti un vēstures mantojums, kas atšķiras no pārējās Čehijas, īpaši Bohēmijas reģiona.

## Ārējās saites
Olehs Sencovs

**Olehs Sencovs** (; dzimis 1976. gada 13 jūlijā Simferopolē) ir ukraiņu režisors, rakstnieks, sabiedriskais darbinieks un Ukrainas bruņoto spēku karavīrs. Uzņēmis filmas *Gámer* (2011), *Номери* (2020, kopā ar Ahtemu Seitablajevu), *Nosorih* (2021) un *Real* (2024).

Viņu apcietināja Krievijas okupētajā Krimā un apsūdzēja teroristu grupas vadīšanā, par ko Sencovam 2015. gada 25. augustā piesprieda 20 gadu cietumsodu stingra režīma kolonijā. Sencova lieta tika plaši uzskatīta par politiski motivētu, un viņa atbrīvošanu pieprasīja daudzas starptautiskas organizācijas un valstis. 2018. gadā Eiropas Parlaments Sencovam piešķīra Saharova balvu. 2019. gada 7. septembrī Sencovs tika atbrīvots ieslodzīto apmaiņā starp Ukrainu un Krieviju. Pēc atbrīvošanas turpināja aktīvi darboties sabiedriskajā dzīvē.

Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā 2022. gadā Sencovs pievienojās Ukrainas bruņoto spēku sastāvā esošajai Kijivas teritoriālajai aizsardzībai un aicināja starptautisko kino sabiedrību boikotēt Krievijas kino. Pēc Kijivas aizsardzības Sencovs pievienojās UBS 47. atsevišķajai mehanizētajai brigādei "Magura". 2023. gada 17. jūlijā nokļuva artilērijas apšaudē, kurā viņu ievainoja šķembas sejā, kājā un rokā. 2023. gada novembrī Sencovs publicēja videoierakstu par tranšeju kauju pie Avdijivkas, ko ar *GoPro* kameru nofilmējis viens no viņa vienības biedriem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nunarput utoqqarsuanngoravit

***Nunarput utoqqarsuanngoravit*** ("Mūsu valsts, kas esi kļuvusi sena") ir Grenlandes oficiālā himna. Tā tika pieņemta 1916. gadā, un vēlāk apstiprināta kā autonomās Grenlandes oficiālā himna pēc 1979. gada, kad salai tika piešķirts plašāks pašpārvaldes statuss Dānijas Karalistes sastāvā.

Himnas vārdus sarakstīja Henriks Lunds, bet mūziku komponēja Jonatans Petersens. Dziesma slavina Grenlandes dabu, tās tautas izturību un ilgstošo vēsturi. Lai gan Grenlande ir Dānijas autonomā teritorija, oficiālos pasākumos var tikt izmantotas gan *Nunarput utoqqarsuanngoravit*, gan Dānijas valsts himna "Der er et yndigt land". Himna tiek izpildīta svarīgos nacionālajos un oficiālajos pasākumos, simbolizējot Grenlandes iedzīvotāju identitāti un kultūras mantojumu.

## Dziesmas vārdi grenlandiešu valodā

: Nunarput, utoqqarsuanngoravit niaqqut ulissimavoq qiinik.
: Qitornatit kissumiaannarpatit tunillugit sineriavit piinik.

: Akullequtaasut merlertutut ilinni perortugut tamaani
: kalaallinik imminik taajumavugut niaqquit ataqqinartup saani.

: Atortillugillu tamaasa pisit ingerlaniarusuleqaagut
: nutarterlugillu noqitsigisatit siumut, siumut piumaqaagut.

: Inersimalersut ingerlanerat tungaalitsiterusuleqaarput,
: oqaatsit «aviisit» qanoq kingunerat atussasoq erinigileqaarput.

: Taqilluni naami atunngiveqaaq, kalaallit siumut makigitsi.
: Inuttut inuuneq pigiuminaqaaq, saperasi isumaqaleritsi.

## Ārējās saites
Zarnu trakts

thumb|Vidējā cilvēka kuņģa un zarnu trakta shēma
**Zarnu trakts** ir gremošanas sistēmas daļa, kas sākas no kuņģa un beidzas ar anālo atveri, un tā galvenās funkcijas ir barības sagremošana, barības vielu uzsūkšana un atkritumvielu izvadīšana no organisma. 

Tas sastāv no divām galvenajām daļām: tievās un resnās zarnas. Tievā zarna, kurā ietilpst divpadsmitpirkstu zarna, tukšā zarna un līkumotā zarna, ir galvenā barības vielu uzsūkšanas vieta, nodrošinot organismu ar nepieciešamajām vielām. Savukārt resnā zarna, kas ietver aklo zarnu, kolonu un taisno zarnu, uzsūc ūdeni un elektrolītus, kā arī veido un uzkrāj fēces līdz to izvadīšanai. 

Zarnu traktā atrodas arī daudzveidīga mikrobiota, kas palīdz sagremot pārtiku un uzturēt imūnsistēmas līdzsvaru, padarot to par būtisku veselības uzturēšanas elementu.

## Ārējās saites
Hugli

**Hugli** (, *Huglī*) ir upe Indijas Rietumbengāles štatā, viena no Gangas notecēm uz okeānu Gangas deltā. Upes garums ir ap ; vēsturiski par tās sākumu uzskata bijušo Gangas bifurkācijas vietu uz mūsdienu Indijas un Bangladešas robežas, kur tā sadalījās Padmā un Hugli, bet mūsdienās faktiskais Hugli sākums ir Farakas kanāls. Upe plūst dienvidaustrumu—dienvidu virzienā, augštecē zināma kā **Bhāgīrathi** (, *Bhāgīrathī*). Pie Nabadvīpas Bhagīrathi saplūst ar citu Padmas atteku Džālangi un lejpus satekas tiek dēvēta par Hugli. Ieplūst Bengālijas līcī lejpus Kolkatas. Lielākā pieteka ir Dāmodara (labā). Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Kolkata un tās piepilsēta Hāura. Pie ietekas līcī atrodas nozīmīga osta Haldija.

## Vēsture
Līdz pat 18. gadsimta vidum Hugli un Padma bija divi galvenie Gangas grīvas atzariem, kas patstāvīgi ieplūda okeānā. Gangas lejtece ievērojami izmainījās pēc 1782. gada zemestrīces, kad tektoniski paaugstinājās Gangas deltas rietumdaļa, kā arī pēc 1787. gada katastrofālajiem plūdiem, kad ievērojami mainījās Gangas un Brahmaputras lejteces gultnes, kā arī faktiski aizsērēja Gangas notece uz Hugli.

1974. gadā  augšpus Indijas—Bangladešas robežas tika uzbūvēts 2300 m garais Farakas dambis, kas sausajā sezonā ievērojamu daļu Gangas ūdens novada Bhāgīrathi-Hugli kanālā un tālāk Hugli upē, kas palīdz novērst Kolkatas ostas aizsērēšanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mikroflora

**Mikroflora** ir mikroorganismu kopums, kas apdzīvo noteiktu vidi, piemēram, cilvēka organismu, augsni vai ūdeni. Cilvēka mikroflora galvenokārt sastāv no baktērijām, sēnītēm un vīrusiem, kas dzīvo uz ādas, gļotādām un gremošanas traktā, īpaši zarnās.

Veselīga mikroflora palīdz uzturēt organisma līdzsvaru, piedalās barības vielu sagremošanā, stiprina imūnsistēmu un aizsargā pret slimību izraisītājiem. Tomēr nelīdzsvarotība mikroflorā, piemēram, antibiotiku lietošanas vai neveselīga dzīvesveida dēļ, var veicināt dažādas veselības problēmas, tostarp gremošanas traucējumus un imunitātes pavājināšanos.

## Ārējās saites
Ūdensbriedis

thumb|Tēviņš
**Ūdensbriedis** () ir neliels stirnu apakšdzimtas (*Cervidae*) pārstāvis, kas dabiski sastopams Ķīnā un Korejā. Atšķirībā no vairuma citu briežu sugu tam nav ragu, bet tēviņiem ir gari, uz leju vērsti ilkņi, kas tiek izmantoti cīņās par teritoriju un mātītēm.

Šī suga dod priekšroku mitriem biotopiem, piemēram, upju ielejām, purvainām pļavām un niedrājiem, no kā arī cēlies tās nosaukums. Ūdensbriedis ir salīdzinoši neliels — ķermeņa garums ir ap 75—100 cm, augstums skaustā aptuveni 45—55 cm, bet svars svārstās no 9 līdz 15 kg. Tas ir veikls un ātrs dzīvnieks, kas spēj labi peldēt un bieži slēpjas biezokņos.

Mūsdienās *Hydropotes* *inermis* sastopams ne tikai savvaļā, bet arī ievests Lielbritānijā, kur ir izveidojušās savvaļas populācijas. Tā kā suga nav atkarīga no ragiem cīņās un tās dzīvesveids atšķiras no vairuma citu briežu, to bieži uzskata par unikālu evolūcijas atzaru briežu dzimtā.

## Ārējās saites
Debeszilā muskare

**Debeszilā muskare** (*Muscari azureum*) ir muskaru ģints suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Turcijā, galvenokārt kalnu strautu tuvumā.

Auga lapas ir gaiši zaļas, 6–20 cm garas. Ziedkāti sasniedz apmēram 10 cm garumu. Ziedi ir koši, gaiši debeszili, plati atvērti un veido nelielas cilindriskas vārpas. Ziedēšana notiek ļoti agri pavasarī, bieži vien vienlaikus ar krokusu ziedēšanas periodu.

## Atsauces
Dens Buloks

**Dens Buloks** (; dzimis , miris ) bija ASV jūras kājnieks un jaunākais ASV karavīrs, kas gāja bojā Vjetnamas kara laikā, miris 15 gadu vecumā.

## Jaunība
Dens Buloks dzimis Goldsboro pilsētā, Ziemeļkarolīnā, kur viņš dzīvoja līdz 12 gadu vecumam. Pēc mātes nāves Buloks un viņa jaunākā māsa Glorija pārcēlās uz Bruklinu pie tēva un viņa sievas. Dens tēvam paziņojis, ka vēlas kļūt par pilotu, policistu vai ASV jūras kājnieku.

## Militārā karjera
14 gadu vecumā Buloks laboja savu dzimšanas apliecību, lai tā atbilstu militārā dienesta vecuma prasībām. Viņš pieteicās armijas rekrutēšanas birojā, un 1968. gada 18. septembrī Buloks iestājās ASV jūras kājnieku korpusā. Viņš izgāja apmācības Jūras kājnieku mācību centrā "Perisailenda", un beidza apmācības 1968. gada 10. decembrī.

Pirmās klases ierindnieks Buloks ieradās Dienvidvjetnamā 1969. gada 18. maijā un tika norīkots kā strēlnieks 1. jūras kājnieku divīzijas 2. bataljona "F" rotas 2. nodaļā. Viņa vienība bija izvietota Hoa militārajā bāzē uz rietumiem no Hojanas pilsētas. 1969. gada 7. jūnija naktī Vjetnamas Tautas armijas inženieru vienība ar sprāgstvielām pildītu mugursomu uzbruka bunkuram netālu no bāzes lidlauka skrejceļa; Buloks un vēl 3 bunkurā esošie jūras kājnieki tika nogalināti. Bulokam nāves brīdi bija tikai 15 gadi..

Buloka kapakmenī sākotnēji nebija norādes, ka viņš ir bijis kara veterāns. Kapakmens ar informāciju par dienestu tika uzstādīts 2000. gadā.

## Piemiņa
2003. gada 7. jūnijā viņam par godu tika pārdēvēta daļa Lī avēnijas Bruklinā, kurā Buloks dzīvoja kopš 11 gadu vecuma. 2019. gadā netālu no viņa bērnības mājām Goldsboro pilsētā, netālu uz Vestešas ielas 200, tika uzlikta Ziemeļkarolīnas štata vēsturiskā zīme, kas godina viņa dzīvi. Ieeja Elmvudas kapsētā Goldsboro pilsētas dienvidrietumos tika nosaukta par *PFC Dan Bullock Way*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Dan Bullock on The Wall of Faces, commemorative website supported by the Vietnam Veterans Memorial Foundation
Katerina Sakellaropulu

**Katerina Sakellaropulu** (, *Katerína Sakellaropoúlou*; dzimusi ) ir Grieķijas juriste, tiesnese un politiķe, kas no 2020. līdz 2025. gadam bija Grieķijas prezidente. Viņa Grieķijas vēsturē ir pirmā sieviete, kas ievēlēta šajā augstajā amatā, valsts politiskajā dzīvē kļūstot par simbolu dzimumu līdztiesības progresam un modernizācijai. Pirms kļūšanas par valsts prezidenti Sakellaropulu veidoja izcilu karjeru tiesu sistēmā, specializējoties konstitucionālajās un vides tiesībās. Viņa bija pirmā sieviete, kas 2018. gadā iecelta par Grieķijas Valsts padomes (*Symvoulio tis Epikrateias*) — valsts augstākās administratīvās tiesas — prezidenti. Sakellaropulu ir pazīstama ar neatkarīgo un progresīvi juridisko domāšanu, kā arī aktīvu līdzdalību sabiedrības demokrātisko tiesību un cilvēktiesību veicināšanā. Viņas ievēlēšana par prezidenti ar plašu parlamenta atbalstu (261 balss no 300) tiek uzskatīta par nozīmīgu pavērsiena punktu Grieķijas politiskajā un sabiedriskajā attīstībā. Sakellaropulu kā prezidente ir uzsvērusi tiesiskuma, ilgtspējīgas attīstības, sociālās vienlīdzības un Eiropas vērtību nozīmi Grieķijas nākotnē.

## Ārējās saites