Salaca

**Salaca** () ir upe Ziemeļvidzemē. Tā ir 95 km gara, sākas no Burtnieku ezera un ietek Baltijas jūrā, Rīgas līcī. Vidējais caurplūdums grīvā: 31,3 m³/s, maks. 184 m³/s, min. 4,4 m³/s. Gada notece vidēji 1,06 km³. Apmēram 60% baseina platības dod Burtnieku ezera pietekas (Seda, Briede, Rūja), Sedas un Rūjas sateci kā upes faktisko sākumu var novērot jau ezerā. Ietekā — Salacgrīvas osta.

## Ģeogrāfija

Salaca sākas Ziemeļvidzemes zemienes drumlinu Burtnieku līdzenumā, kas ap Valmieras un Limbažu novadu robežu pāriet purvainajā Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumā, bet grīvas apkaimē — Piejūras zemienes Vidzemes piekrastē. Ģeoloģiski visā tecējumā un baseinā dominē vidusdevona smilšakmeņi un māli. Klimats no piejūras līdz mēreni kontinentālam, vidējā temperatūra -4,5 — 6 ° C janvārī, +16,5 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums 700—750 mm gadā ar neizteiktu maksimumu vidustecē.

## Raksturojums

Augštecē un vidustecē upe plūst lēni, aiz Rozēnu tilta tās kritums kļūst straujāks un no Mērniekiem parādās akmeņainas krāces.

Salacas krastos vairākās vietās ir devona Burtnieku svītas smilšakmens atsegumi, piemēram Bezdelīgu klintis, Dzelveskalna atsegumi, Neļķu klintis, Skaņaiskalns, Silmaču iezis, Dauģēnu klintis, Strenču klints, Mērnieku klintis, Pietraga Sarkanās klintis, Upeskalna klintis, Zvīguļu klintis, Junču klintis un Rostu klintis. Daļā no tiem avotu ūdeņi sufozijas ceļā izskalojuši alas, tai skaitā lielāko dabīgo alu sistēmu Latvijā. Vasaras beigās ūdens līmenim krītoties, izteiktāki kļūst smilšu sēkļi un dziļums dažās platākajās vietās ir tikai ap 15 cm, lai gan Burtnieku ezers mazina noteces svārstības un augštecei pie iztekas gultne ir mākslīgi padziļināta. Upei ir arī dziļi, lēni posmi, pie iztekas upe neaizsalst, pateicoties siltākajam Burtnieku ezera ūdenim. Vasarā ūdens Salacā dzidrs, silts, zied ūdensrozes. No Mazsalacas sākas Salacas ielejas dabas parks, visā tecējumā upe atrodas Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā. Baseinā daudz aizsargājamu purvu.

Mīt vairākas zivju sugas: augšdaļā — sapali, līdakas, ālanti, asari, lejasdaļā arī plauži, raudas. Pavasaros daudz vimbu, rudeņos lašveidīgo. Salacas krastos pie Staiceles pavasaros tiek rīkotas makšķerēšanas sacensības "Staiceles vimba". Salacā atļauta tikai īpaši licencēta makšķerēšana. Laivošana pa upi visā garumā prasa 3—4 dienas, lielākais šķērslis ir bijušā Mērnieku dzirnavu dambja atliekas. Bīstama ir laivošana pār bijušo Staiceles papīrfabrikas dambi lielās pārgāznes dēļ.

## Pietekas

### Kreisā krasta pietekas
* Vecupīte;
* Ķirele (14 km);
* Dambjupīte (6 km);
* Laņģupīte;
* Nātrene (13 km);
* Īģe (49 km);
* Spaļupe (9 km);
* Karogupīte;
* Jogla (31 km)
* Puršēnupe (9 km)
* Noriņa (11 km);
* Korģe (33 km);
* Jaunupe (4 km).

### Labā krasta pietekas
* Pēkšenupīte;
* Promulta;
* Aurupīte;
* Nikuce (8 km);
* Ramata (30 km);
* Peida;
* Līčupīte;
* Glāžupe (18 km);
* Pužupe (10 km);
* Melnupe (14 km).

## Lielākās apdzīvotās vietas upes krastos
thumb|250px|Salacas grīva Salacgrīvā
* Vecate
* **[[Mazsalaca]]**
* Skaņkalne
* Vīķi
* **[[Staicele]]**
* Rozēni
* Mērnieki
* Vecsalaca
* **[[Salacgrīva]]**

## Kilometrāža

## Vēsture
Salaca bijusi sens ūdensceļš. Zināms, ka jau 1127. gadā flote no Sāmsalas pa Salacu iepeldējusi sirot Rūjas novadā. No Indriķa hronikas zināms, ka 1216. gada pavasarī iebrucēji no Sāmsalas pa Salacas upi () iebruka letu zemēs ap Burtnieku ezeru un izpostīja novadu, bet leti viņus sakāva un piespieda bēgt. Arī vēlākos laikos upe bijusi kuģojama; vēl līdz 1949. gadam pa to pludināti koki. 17. gadsimtā netālu no grīvas tika izrakts Jaunupes kanāls, kas novada Salacā Svētupes ūdeņus. Lejpus Iģes ietekas Salacā agrāk nēģi seklākās vietās ķerti ar tačiem, par ko saglabājusies atmiņa vietvārdos. Vairāki tači upes lejtecē mūsdienās atjaunoti un šķērso upi visā tās platumā.

## Atsauces

## Ārējās saites