open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Piai rags

**Piai rags** () ir zemesrags Malakas pussalas dienvidu galā Malaizijā, Eirāzijas kontinentālās daļas galējais dienvidu punkts. Rietumos no zemesraga atrodas Malakas šaurums, dienvidos — Singapūras šaurums. Zemesrags atrodas Piai raga nacionālajā parkā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Roberts Skuja

**Roberts Skuja** (, Alūksnes pagasts, Avotiņi - , Alūksnes rajons) bija Latvijas šaha meistars.

## Biogrāfija
Piedzimis zemnieka ģimenē un visu mūžu strādājis lauku darbus. Šahu iemācījies spēlēt 14 gadu vecumā. 1927. gadā kļuvis par Alūksnes čempionu šahā. No 1930. gada līdz 1971. gadam piedalījies Latvijas šaha čempionātos. Labākais sasniegums - dalīta 2.-3. vieta 1950. gadā. Pēc Otrā pasaules kara bijis Latvijas lauku sporta biedrības «Vārpa» spēcīgākais šahists. PSRS lauku šahistu individuālajos čempionātos divas reizes bijis vicečempions: 1951. un 1952. gadā. 1954. un 1955. gadā PSRS lauku šahistu komandu meistarsacīkstēs ieņēmis 1. vietu pie 1. galdiņa.

Bijis pazīstams arī kā šaha problēmists. Kopā ar Latvijas izlasi uzvarējis PSRS 1. komandu čempionātā šaha kompozīcijā. Uzvarējis arī 1957. gada Latvijas čempionātā šaha kompozīcijā etīžu grupā. Roberta Skujas etīdēm un uzdevumiem bija raksturīga formas vienkāršība.

## Vietas Latvijas šaha čempionātos
* 1930. gads - 9.-12. vieta 1. virsturnīrā.
* 1932. gads - 6.-7. vieta 2. virsturnīrā.
* 1935. gads - 13.-14. vieta.
* 1937. gads - 8.-9. vieta 2. virsturnīrā.
* 1938. gads - 13. vieta 1. grupā.
* 1949. gads - 8.-9. vieta.
* 1950. gads - 2.-3. vieta.
* 1951. gads - 16.-17. vieta.
* 1952. gads - 16.-17. vieta.
* 1953. gads - 17. vieta.
* 1954. gads - 5.-6. vieta.
* 1955. gads - 9. vieta.
* 1956. gads - 13. vieta.
* 1957. gads - 6.-7. vieta.
* 1958. gads - 8. vieta.
* 1964. gads - 11.-12. vieta.
* 1965. gads - 12.-13. vieta.
* 1971. gads - 13. vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server"
* Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots., 75. - 77. lpp.
Meklējot mūziķa likteni

**"Meklējot mūziķa likteni"** () ir 2012. gada Zviedrijas un Lielbritānijas kopražojuma dokumentālā filma. Filmas režisors, scenārija autors, producents un montāžas režisors ir Maliks Benžilols.

Filmā stāstīts par diviem mūzikas faniem no Keiptaunas, Stīvenu 'Sugar' Segermani un Kreigu Bartolomeju Straidomu, kas 1990. gadu beigās mēģināja izpētīt, vai  baumas par amerikāņu mūziķa Siksto Rodrigeza nāvi ir patiesas.

2013. gada 10. februārī filma ieguva BAFTA kino balvu nominācijā "Labākā dokumentālā filma", pēc divām nedēļām filma ieguva 85. Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā dokumentālā filma".

## Atsauces

## Ārējās saites

*  Zviedrijas kino institūta datubāze: ''Searching for Sugar Man (2012)''
* Filmas mājaslapa ASV vietnē ''Sony Classics''
Latgales Kultūrvēstures muzejs

**Latgales Kultūrvēstures muzejs** (*LKM*) atrodas Rēzeknes pilsētas centrā, Atbrīvošanas alejā 102. 2018. gadā bija trešais apmeklētākais muzejs Latgalē (17 216 reizes).

## Vēsture
Ēkā, kas atrodas Atbrīvošanas alejā 102, muzejs atradies jau kopš 20. gadsimta 30. gadiem, taču kultūrvēstures muzejs dibināts tikai 1959. gadā kā Ludzas novadpētniecības muzeja filiāle. 1960. gadā tas uzsāka patstāvīgu darbību kā Rēzeknes Novadpētniecības muzejs. Šajā laikā muzejā parādījās pirmā ekspozīcija. 1989. gadā tā apmeklētājiem tika atvērta lasītava, bet 1990. gadā, mainoties krājuma kolekciju saturam un raksturam, tas tika pārdēvēts par Latgales Kultūrvēstures muzeju. 1996. gadā blakus vecajai muzeja ēkai ekspluatācijā tika nodota jauna, trīsstāvīga ēka, kur tika izvietots *LKM* Izstāžu nams. Pēc 2010. gada muzeja rekonstrukcijas, kas tika veikta ar ERAF un Rēzeknes pilsētas domes finansiālo atbalstu, muzeja vecais korpuss un izstāžu nams tika apvienots vienā korpusā, starp tiem uzbūvējot piebūvi (tajā atrodas administrācija, lifts, tualetes un izstāžu zāles), kā arī notika vispārēji rekonstrukcijas darbi abās līdzšinējās ēkās.

## Ārējās saites
* LKM virtuālā pastaiga

## Atsauces
Baltijas Gaisa patrulēšanas misija

**Baltijas Gaisa patrulēšanas misija** () ir NATO misija Baltijas valstu Latvijas, Lietuvas un Igaunijas gaisa telpas aizsardzībai, kurā NATO valstu gaisa spēku iznīcinātāji patrulē Baltijas valstu gaisa telpā.

## Izvietotās lidmašīnas

Sākot ar 2014. gada 6. martu, dēļ Krimas krīzes, ASV papildināja misiju ar papildus sešiem F-15C. Līdz gada beigām turpmāk ir plānots izvietot kopīgus dažādu valstu spēkus.

## Negadījumi
* 2011. gada 30. augustā franču Mirage gaisā saskrējās ar Lietuvas Gaisa spēku reaktīvo mācību lidmašīnu L-39, kas nogāzās purvā. Abi piloti katapultējās.
* 2013. gada 29. aprīlī dāņu F-16 veica avārijas nosēšanos Tallinas lidostā pēc saskriešanās ar putnu baru, kas radīja nelielus dzinēja bojājumus.
* 2014. gada 25. aprīlī avārijas nosēšanos Šauļos veica amerikāņu F-15C aizdomu par šasijas bojājumu dēļ.

## Galerija

Attēls:NATO-F-15C-Eagle-Baltic-Air-Policing-2008.jpg|ASV Gaisa spēku F-15C Eagle netālu no Viļņas (2008. gada 10. novembris).
Attēls:Baltic Air Policing.jpg|Beļģijas Gaisa komponenta iznīcinātāju F-16 Fighting Falcon eskadriļa.
Attēls:Royal-Danish-Air-Force-F16-landing-at-Vilnius-airport-Mar27-2009.jpg|Karalisko Dānijas Gaisa spēku F-16 Fighting Falcon netālu no Viļņas (2009. gada 27. marts).
Attēls:French Mirage 2000s during a Baltic Air Policing deployment in 2010-2.jpg|Franču Mirage 2000 2010. gadā.
Image:German F-4F Phantom II landing at Zokniai Lithuania 2011-01-04.jpeg|Vācu Luftwaffe's McDonnell Douglas F-4F Phantom II nosēžoties Zokņu lidlaukā Lietuvā (2011. gada 4. janvāris).


## Atsauces

## Ārējās saites

* NATO Air - policing mission - Lietuvas aizsardzības ministrija
Norvēģijas hokeja līga

**Norvēģijas hokeja līga** (pazīstama arī kā ***EliteHockey Ligaen***) ir Norvēģijas spēcīgākā hokeja līga, kas dibināta 1935. gadā. Līgas uzvarētāja izcīna Norvēģijas čempiones titulu.

## Pašreizējās komandas (2023.—24.)
* IK Comet
* Frisk Asker Ishockey
* Lørenskog IK
* Ringerike Panthers
* Sarpsborgas "Sparta Warriors"
* Stavangeres "Oilers"
* Stjernen Hockey
* HK Lillehammere
* Storhamar Hockey
* Vålerenga Ishockey

## Līgas čempiones (nepilns uzskaitījums)

*2023.—24. — Storhamar Hockey
*2022.—23. — Stavangeres "Oilers"
*2021.—22. — Stavangeres "Oilers"
*2020.—21. —Izslēgšanas spēles tika atceltas Covid-19 pandēmijas dēļ
*2019.—20. —Izslēgšanas spēles tika atceltas Covid-19 pandēmijas dēļ
*2018.—19. — Frisk Asker Ishockey
*2017.—18. — Storhamar Hockey
*2016.—17. — Stavangeres "Oilers"
*2015.—16. — Stavangeres "Oilers"
*2014.—15. — Stavangeres "Oilers"
*2013.—14. — Stavangeres "Oilers"
*2012.—13. — Stavangeres "Oilers"
*2011.—12. — Stavangeres "Oilers"
*2010.—11. — Sarpsborgas "Sparta Warriors"
*2009.—10. — Stavangeres "Oilers"
*2008.—09. — Vålerenga Ishockey
*2007.—08. — Storhamar Hockey
*2006.—07. — Vålerenga Ishockey
*2005.—06. — Vålerenga Ishockey
*2004.—05. — Vålerenga Ishockey
*2003.—04. — Storhamar Hockey
*2002.—03. — Vålerenga Ishockey
*2001.—02. — Frisk Asker Ishockey
*2000.—01. — Vålerenga Ishockey
*1999.—00. — Storhamar Hockey
*1998.—99. — Vålerenga Ishockey
*1997.—98. — Vålerenga Ishockey
*1996.—97. — Storhamar Hockey
*1995.—96. — Storhamar Hockey
*1994.—95. — Storhamar Hockey
*1993.—94. — HK Lillehammere
*1992.—93. — Vålerenga Ishockey
*1991.—92. — Vålerenga Ishockey
*1990.—91. — Vålerenga Ishockey
*1989.—90. — Furuset Ishockey
*1988.—89. — Sarpsborgas "Sparta Warriors"
*1987.—88. — Vålerenga Ishockey
*1986.—87. — Vålerenga Ishockey
*1985.—86. — Stjernen Hockey
*1984.—85. — Vålerenga Ishockey
*1983.—84. — Sarpsborgas "Sparta Warriors"
*1982.—83. — Furuset Ishockey
*1981.—82. — Vålerenga Ishockey
*1980.—81. — Stjernen Hockey
*1979.—80. — Furuset Ishockey
*1978.—79. — Frisk Asker Ishockey
*1977.—78. — Manglerud Star Ishockey

## Ārējās saites
*Līgas oficiālā mājaslapa
ASV hokeja līga

**ASV hokeja līga** () ir spēcīgākā ASV junioru hokeja līga. Līgā pašlaik spēlē 16 komandas.

Līgā savulaik spēlējusi arī virkne Latvijas hokejistu - Zemgus Girgensons, Ralfs Freibergs, Mihails Salijenko, Aleksandrs Jerofejevs, Māris Ziediņš un Georgijs Pujacs.

## Ārējās saites

*
Daugavpils dome

**Daugavpils pilsētas dome** ir Daugavpils pilsētas augstākā pašpārvaldes iestāde, kas tika izveidota 1994. gadā pēc 1994. gada pašvaldību vēlēšanām, nomainot LR Augstākās Padomes iecelto Daugavpils pilsētas pagaidu valdi. 
Pilsētas dome sastāv no 15 deputātiem, ko ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās.

## Vēsture
Pašvaldība Daugavpilī tika pirmoreiz nodibināta 1582. gadā ar Polijas karaļa un Lietuvas lielkņaza Stefana Batorija privilēģiju, kas piešķīra Daugavpilij Magdeburgas tiesības, uz ko pamata pilsētā tika izveidots maģistrāts.
Kopš 1905. gada izvietojas pilsētas centrā Krišjāņa Valdemāra ielā 1.

Attēls:Daugavpils city hall.jpg|Daugavpils pilsētas domes ēkas vēsturiskā daļa (celta 1889)

## Skatīt arī
* 2025. gada Daugavpils domes vēlēšanas
* 2021. gada Daugavpils domes vēlēšanas
* 2013. gada Daugavpils domes vēlēšanas
* 2009. gada Daugavpils domes vēlēšanas
* Daugavpils pašvaldības vadītāju uzskaitījums

## Atsaucas

## Ārējās saites
* Informācija par Daugavpils pilsētas domi tās mājaslapā
* Dinaburgas – Dvinskas – Daugavpils pašvaldība
Romāns Veidenfellers

**Romāns Veidenfellers** (; dzimis  Dīcā) ir bijušais vācu futbola vārtsargs. Karjeru Veidenfellers sāka 1. FC Kaiserslautern, bet 2002. gadā pārcēlās uz Dortmundes "Borussia", kura sastāvā kļuva par divkārtēju Vācijas čempionu, kā arī vienu reizi ieguva Vācijas kausu.

## Tituli
### Klubs
;Dortmundes "Borussia"
* Bundeslīga (2): 2010–11, 2011–12
* Vācijas kauss (1): 2011–12

## Karjeras statistika

## Atsauces

## Ārējās saites
*Romāna Veidenfellera oficiālā mājaslapa
Nana Joseliani

**Nana Joseliani** (; dzimusi , Tbilisi, Gruzijas PSR) ir Gruzijas starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1980) un FIDE starptautiskā meistare (IM, 1993). Divkārtēja pretendente uz Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukumu (1988, 1993).

## Biogrāfija
Mihaila Botviņņika šaha skolas audzēkne. 1978. un 1979. gadā kļuvusi par Eiropas junioru čempioni šahā. 1981. (kopā ar Nonu Gaprindašvili), 1982., 1986. un 1987. gadā uzvarējusi PSRS sieviešu čempionātos.

Vairākārt piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņā. 1979. gadā uzvarējusi starpzonu turnīrā Riodežaneiro. 1980. gadā pretendentu pusfināla mačā pēc papildrādītājiem uzvarējusi Nonu Gaprindašvili, bet nākamajā gadā zaudējusi pretendentu finālmačā Nanai Aleksandrijai 2½:6½ (+1, =3, -5). 1988. gada sākumā uzvarējusi pretendentu turnīrā Gruzijas pilsētā Ckaltubo, taču vēlāk citā Gruzijas pilsētā Telavi zaudējusi maču par Pasaules čempiones nosaukumu Maijai Čiburdanidzei 8½:9½ (+2, =11, -3). 1993. gadā Monako otru reizi cīnījusies mačā par Pasaules čempiones nosaukumu, bet piedzīvojusi sagrāvi pret Sje Dzjuņu ar 2½:8½ (+1, =3, -7).

Astoņas reizes piedalījusies Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs un piecas reizes uzvarējusi komandu ieskaitē: PSRS izlases sastāvā (1980, 1982) un Gruzijas izlases sastāvā (1992, 1994, 1996). Tāpat Gruzijas izlases sastāvā uzvarējusi Eiropas sieviešu komandu šaha čempionātā 1997. gadā. Tajā pašā gadā spēlējusi Pasaules vīriešu komandu šaha čempionātā pie 2. galdiņa.

Kopš 2003. gada pārtraukusi piedalīties šaha turnīros. Pašlaik dzīvo Čehijā un nodarbojas ar uzņēmējdarbību Prāgā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē fide.com
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē chesstempo.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules komandu šaha čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
Jānis Zālītis (ārsts)

**Jānis Zālītis** (dzimis  Valkas rajonā, miris  Rīgā) bija latviešu ārsts, onkologs, psihoterapeits un seksologs. Vairāku grāmatu — "Mīlestības vārdā" (1981, grāmatas otrais izdevums ar zīmējumiem tika padomju cenzūras aizliegts), "Mīlestības mācība: dzimumaudzināšana" (2001, Medicīnas preses apgāds), autobiogrāfiska vai daļēji autobiogrāfiska darba "Sestā simfonija. Dzīvesstāsts" (2006, izdevniecība "Zvaigzne ABC"), kā arī citu grāmatu autors.

Ārsta pēdējā dzīvojamajā mājā Rīgā, Cēsu ielā 8, ierīkota viņam veltīta ekspozīcija.

Vairāki Latvijas avoti ziņojuši, ka Amerikas Biogrāfiskais institūts 2002. gadā nosaucis Jāni Zālīti par vienu no izcilākajiem 21. gadsimta cilvēkiem, tomēr šīs organizācijas balvu autoritāte ir zema.

## Biogrāfija
Dzimis Brantu pagasta Lejas Aleņos kā vecākais dēls vecākiem Lidijai un Pēterim Zālīšiem. Tēvs gāja bojā kara laikā, 1949. gadā ģimene tika izsūtīta uz Sibīrijas Vasjuganas purviem. 1957. gadā māte ar Jāņa jaunāko brāli atgriezās Latvijā.

1961. gadā, neraugoties uz tuberkulozes pārslimošanu, ieguvis ārsta izglītību Tomskas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultātē, pēc tam atgriezies Latvijā. 1963. gadā nodibinājis pirmo onkoloģiskās rehabilitācijas klubu Latvijā. Līdz 1995. gadam strādājis Valsts onkoloģiskajā centrā Rīgā, par onkologu un psihoterapeitu. No 1990. gada līdz 1993. gadam pasniedzis Latvijas Universitātē. 1995. gadā kļuvis par psihoterapeitu Valsts ģimenes centrā, "Zālīša Psihoterapijas klīnikā" Raunā. 2002. gadā strādājis Latvijas Transoloģiskās psihoterapijas asociācijas klīnikā par ārstu, bijis lektors Rīgas Stradiņa universitātē. Latvijas Seksologu un seksopatologu un Latvijas Transoloģiskās psihoterapijas asociāciju dibinātājs.

Izcēlies arī ar nestandarta uzvedību un hipnotiskām spējām.

Miris no vēža, apbedīts Raunas kapos.

## Atsauces
Grizelda Kristiņa

**Grizelda Marija Kristiņa** (; dzimusi **Bertolde** , mirusi ) bija Kanādā dzīvojoša lībiete, līdz miršanas brīdim  viņa bija pēdējā lībiešu valodas pratēja, kam tā bijusi dzimtā valoda.

## Dzīvesgājums
Dzimusi  Dundagas pagasta Vaides ciema „Žonaku” sētā Pētera un Lizes Bertoldu ģimenē.

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kopš 1951. gada dzīvoja Kanādā. Rakstījusi dzeju lībiešu valodā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Informācija
1110. gads

**1110. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.

## Notikumi
* 4. decembris — Pirmais Krusta karš: krustneši iekaroja Saidas pilsētu.

### Nezināms datums
* Heinrihs V Salietis sāka iekarot mūsdienu Itālijas teritoriju.
* Inge Jaunākais kļuva par Zviedrijas karali un valdīja kopā ar brāli Filipu Hālstēnu.
* Pirmais Krusta karš: krustneši iekaroja Beirūtu.

## Dzimuši

## Miruši
Autoceļš A1 (Lietuva)

|}
|}
right|thumb|A1 šoseja netālu no Kauņas
Autoceļš **A1** Viļņa—Kauņa—Klaipēda ir Lietuvas maģistrālais autoceļš. Tas savieno galvaspilsētu Viļņu caur valsts otru lielāko pilsētu Kauņu ar ostas pilsētu Klaipēdu.

Autoceļam ir četras joslas (divas katrā virzienā), kuras atdala zālājs un drošības barjeras. Posmā starp Kauņu un Klaipēdu šosejai ir automaģistrāles statuss ar 130 km/h ātruma ierobežojumu vasarā, bet 110 km/h ātruma ierobežojums ziemā. Posms starp Kauņu un Viļņu ir zemākas klases maģistrāle, kurā vasara laikā atļautais ātrums ir 110km/h, bet ziemas laikā 100km/h.

Autoceļš ietilpst Eiropas maršrutos E85 un īsā posmā pie Kauņas E67.

Viļņas—Kauņas šoseja tika pabeigta 1970. gadā, bet posms Kauņa—Klaipēda — 1987. gadā.

## Atsauces
Autoceļš A4 (Lietuva)

[right|thumb|Autoceļš A4 netālu no [Merķines]]

Autoceļš **A4** Viļņa-Baltkrievija ir Lietuvas maģistrālais autoceļš. Tas ved no Viļņas uz Baltkrievijas robežu, netālu no Druskininkiem. No robežas autoceļš turpinās kā Baltkrievijas autoceļš P42. A4 garums ir 134,46 kilometri.

Autoceļš lielākoties ir ar neatdalītām brauktuvēm un ar vienu joslu katrā virzienā, tā ātruma ierobežojums ir 90 km/h. Tas ir galvenais ceļš, kas savieno Viļņu ar Dzūkijas novadu.
Autoceļš A2 (Lietuva)

right|thumb|A2 autoceļš Lietuvā

Autoceļš **A2** Viļņa-Ukmerģe-Panevēža ir Lietuvas maģistrālais autoceļš. Tas savieno galvaspilsētu Viļņu caur Ukmerģi ar Panevēžu. 

Autoceļš ir vairāk kā 130 kilometrus gars, un ir trešais garākais autoceļš Lietuvā aiz A1 un A12. Viļņa-Ukmerģe tika uzbūvēts kā pirmais autoceļa posms. Vēlāk autoceļš tika pagarināts līdz Panevēžai. 

Autoceļam ir četras joslas, divas katrā virzienā, kuras ir atdalītas ar zālāju un drošības barjerām. Tas ietilpst Eiropas autoceļu maršrutā E272.
Autoceļš A3 (Lietuva)

thumb|300px|A3 pie Baltkrievijas robežas.
Autoceļš **A3** Viļņa-Baltkrievijas robeža ir Lietuvas maģistrālais autoceļš, kas ved no Viļņas līdz Lietuvas—Baltkrievijas robežas šķērsošanas punktam, kur turpinās kā Baltkrievijas autoceļš M7 līdz Minskai. Autoceļa garums ir 33,88 kilometri.

Daļa no autoceļa ietilpst Eiropas maršrutā E28, kas savieno Berlīni ar Minsku. 

Sākot ar 21. kilometru līdz pat Baltkrievijas robežai autoceļš ir ar betona segumu. Pēc šķērsojuma ar KK106 tas ir 4 līdz 6 joslas plats.
Autoceļš A5 (Lietuva)

>>Klaipēda, Viļņa

 >>Kauņa

 >>Vilkija, Jurbarkas

 >>Kauņas centrs

 >>Šakiai, Kauņa
 >>Garliava, Veiveriai
 >>Kauņa, Alīta
 >>Juragiai, Padainupys
 >>Mauručiai, Šilėnai

 >>Veiveriai, Sasnava
 >>Juodbūdis, Klebiškis
 >>Juodbūdis
 >>Skriaudžiai, Prienai
 >>Gudeliai, Obelinė
 >>Kvietiškis, Subačiškės
 >>Sasnava, Barštinė
 >>Sasnava, Igliškėliai
 >>Sasnava, Mauručiai
 >>Obelinė, Plutiškės

 >>Puskelniai
 >>Pietariai
 >>Marijampoles centrs, Kalvarija

 >>Mokolai, Marijampoles centrs
 >>Marijampoles centrs, Vilkaviškis, Kaļiņingrada
 >>Marijampole, Keturvalakiai
 >>Liudvinavas, Karkliniai
 >>Valavičiai, Gulbiniškiai

|}
|}
thumb|Autoceļš A5 Lietuvā
Autoceļš **A5** () Kauņa-Polija ir Lietuvas maģistrālais autoceļš, kas ir daļa no *[[Eiropas autoceļš E67|Via Baltica]]* un Eiropas autoceļu maršruta E67. Tas ved Kauņas uz Polijas robežu Suvalku virzienā. Autoceļa garums ir 97,86 kilometri. 
Daļa no autoceļa A5 ir Kauņas rietumu apvedceļš, ieskaitot Lampedžu tiltu pār Nemunas upi.

## Vēsture
2016. gadā sāka autoceļa A5 pārbūvi pēc automaģistrāles standartiem ar atdalītu joslu ceļu bez vienlīmeņa krustojumiem un asiem pagriezieniem.automaģistrāli.
To pabeidza 2025. gada oktobrī, pie starpvalstu robežas savienojot ar ātrgaitas ceļu S61 ().

## Apdzīvotās vietas
* Kauņa
* Marijampole
* Ķībarti

## Atsauces
Līna Čanka

**Līna Čanka** (1893—1981; pazīstama arī kā **Jānis Čanka**) bija jaunākā apakšvirsniece 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulkā un pirmā sieviete, kas apbalvota ar Lāčplēša Kara ordeni. Apbalvota arī ar Triju Zvaigžņu ordeni.

## Biogrāfija
Līna Čanka dzimusi 1893. gada 5. novembrī Rendas pagasta "Mežzīlēs" zemnieka ģimenē. Sākoties Pirmajam pasaules karam, ģimene devās bēgļu gaitās uz Ukrainu, bet Līna palika Rīgā, kur ar sava mirušā brāļa dokumentiem un segvārdu *Jānis* brīvprātīgi iestājās latviešu strēlnieku vienībās. Ieskaitīta 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljonā un piedalījusies visās bataljona (vēlāk pulka) kaujās Rīgas frontē. Arī pēc tam, kad atklājās Čankas patiesais dzimums. 1915. gadā pie Pavasaru muižas Slokā viņa tika ievainota, bet palika ierindā un turpināja kauju zem nepārtrauktas ienaidnieka uguns līdz tika ievainota otrreiz. 1916. gada vasarā piedalījās visās Nāves salas aizstāvēšanas kaujās. Ziemassvētku kauju laikā Tīreļpurvā kā vecākā sanitāre pašaizliedzīgi izpildīja savu pienākumu nepārtrauktā ienaidnieka ugunī. Par apbrīnojamo varonību strēlnieku rindās apbalvota ar III un IV šķiras Sv. Jura krustiem un Jura medaļas IV šķiru kā arī paaugstināta kaprāļa dienesta pakāpē.

Pēc latviešu strēlnieku pulku došanās uz Krieviju un frontes sabrukuma palikusi Latvijā. 1919. gada septembrī brīvprātīgi iestājusies Latvijas armijā un dienējusi 5. Cēsu kājnieku pulkā.

Atvaļināta 1920. gada maijā un saņēmusi jaunsaimniecību Lielrendas "Virsaišos", kur saimniekojusi visu Latvijas Republikas laiku. Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 1921. gadā. 1927. gadā apbalvota ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Apprecējusies ar Robertu Freidenfeldu.

Pēc Otrā pasaules kara represēta, zaudējusi savu īpašumu. Mūža nogali pavadījusi Reģu pansionātā Kuldīgas rajonā, kur arī mirusi 1981. gada 9. jūnijā. 1989. gadā pārapbedīta dzimtas kapos Rendas pagastā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Latvjustrelnieki.lv
1364. gads

**1364. gads** () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās pirmdienā.

## Notikumi
### Februāris
* 15. februāris - par Zviedrijas karali kļuva Albrehts Mēklenburgs, viņš tika kronēts 18. februārī.
* 28. jūlijs - Kaskinas kauja.

### Nezināms datums

## Dzimuši

## Miruši
* 8. aprīlis — Žans II (*Jean II le Bon*), Francijas karalis (dzimis 1319. gadā)
Ennio Morrikone

**Ennio Morrikone** (, ; dzimis , miris ) bija itāļu komponists, orķestrators, diriģents, trompetists un pianists, kurš sarakstījis mūziku vairāk kā 500 kinofilmām un televīzijas seriāliem, kā arī mūsdienu un modernās klasikas darbiem. Viņa darbi ir iekļauti vairāk kā četrdesmit apbalvotās filmās.

Morrikone pasaulē kļuva plaši pazīstams ar mūziku, ko viņš komponēja Serdžo Leones spageti vesternu žanra filmām, ieskaitot "Par sauju dolāru" (1964), "Par dažiem liekiem dolāriem" (*For a Few Dollars More*, 1965), "Labais, ļaunais un neglītais" (1966), "Reiz rietumos" (*Once Upon a Time in the West*, 1968), *[[A Fistful of Dynamite]]* (1971), *[[My Name is Nobody]]* (1973) un "Reiz Amerikā" (*Once Upon a Time in America*, 1984).

Sešas reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā oriģinālmūzika" par mūziku filmām "Debesu dienas" (*Days of Heaven*, 1978), "Misija" (*The Mission*, 1986), "Neaizskaramie" (*The Untouchables*, 1987), "Bagsijs, Lasvegasas karalis" (*Bugsy*, 1991), "Malèna" (*Malena*, 2000) un "Pretīgais 8nieks" (2015). Sestajā reizē balvu ieguva — par mūziku filmai "Pretīgais 8nieks". 2007. gadā apbalvots ar Kinoakadēmijas goda balvu. Par mūziku filmām ieguvis arī trīs Zelta globusa balvas (no deviņām nominācijām) un piecas BAFTA kino balvas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 

* Ennio Morricone Myspace
* The Ennio Morricone Online Community 
* Streaming audio of Morricone's "The Man with the Harmonica," from his soundtrack to ''Once upon a Time in the West''
* TÊTE-À-TÊTE: Ennio Morricone by Nic Harcourt — Los Angeles Times Magazine
* Morricone Fans
Autoceļš A7 (Lietuva)

Autoceļš **A7** Marijampole-Vilkavišķi-Krievija ir Lietuvas maģistrālais autoceļš. Tas ved no Marijampoles caur Vilkavišķu apvedceļu uz Krievijas robežu, netālu no Ķībartiem. No robežas ceļš turpinās līdz Karaļaučiem. Autoceļa garums ir 42,21 kilometrs. 

Ātruma ierobežojums pārsvarā ir 90 km/h. Tas ir viens no svarīgākajiem ceļiem, kas savieno Kaļiņingradas apgabalu ar Krieviju un Baltkrieviju.

Autoceļš ietilpst Eiropas maršrutā E28.
Imants Bekešs

**Imants Jānis Bekešs** (dzimis  Rožkalnu pagastā) ir latviešu politiķis, bijušais Latvijas Valsts policijas darbinieks. 1999. gadā īslaicīgi bijis Drošības policijas priekšnieks. Bijis 10. Saeimas deputāts, ievēlēts no apvienības "Par Labu Latviju!", vēlāk kandidējis vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības un partijas "Latvija pirmajā vietā" saraksta.

## Dzīvesɡājums
Dzimis 1955. ɡadā Rožkalnu pagastā. 1973. gadā absolvēja mācības Vārkavas vidusskolā, bet 1985. gadā studijas Latvijas Valsts universitātes Juridisko fakultāti kā tiesību zinātnes speciālists. 2002. gadā Latvijas Universitātē iegūts sociālo zinātņu maģistra grāds tiesību zinātnē.

### Darbs policijā
1976. gadā Bekešs uzsāka darbu iekšlietu sistēmā kā autoinspektors. No 1977. līdz 1980. gadam viņš bija vecākais inspektors speckomandantūrā Preiļos. No 1981. līdz 1984. gadam Bekešs bija Līvānu milicijas nodaļas priekšnieks, pēc tam kļuva par Preiļu rajona milicijas nodaļas priekšnieku. 1993. gadā apbalvots ar personisko ieroci par dienesta pienākumu priekšzīmīgu pildīšanu.

1998. gadā Bekešs kļuva par Daugavpils rajona policijas nodaļas priekšnieku.  Imants Bekešs kļuva par Drošības policijas priekšnieku pēc līdzšinējā priekšnieka Jāņa Apeļa aiziešanas no amata, bet  viņš pēc paša vēlēšanās tika no amata atbrīvots. Bijis Valsts policijas Latgales reģiona pārvaldes priekšnieks.

### Politiskā darbība
1994. gadā Imants Bekešs bija iekšlietu ministra amata kandidāts Andreja Krastiņa piedāvātajā valdībā, kuru neapstiprināja Saeima. 2002. gadā viņš kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no partijas "Latgales Gaisma" saraksta, taču netika ievēlēts. 2009. gadā kandidēja Daugavpils domes vēlēšanās Tautas partijas sarakstā, taču tā nepārvarēja 5% barjeru.

2010. gadā kandidēja Saeimas vēlēšanās no apvienības "Par Labu Latviju!" saraksta Latgalē, ticis ievēlēts 10. Saeimā. 2011. gadā notikušajās Saeimas ārkārtas vēlēšanās kandidēja no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, netika ievēlēts.

2012. gadā Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs aizturēja Bekešu aizdomās par starpniecību kukuļošanā.

2022. gadā I. Bekešs kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās no partijas "Latvija pirmajā vietā", taču netika ievēlēts.

## Apbalvojumi
* Viestura ordenis, III šķira

## Atsauces
Autoceļš A6 (Lietuva)

right|thumb|Autoceļš A6 Lietuvā
Autoceļš **A6** Kauņa-Latvija ir Lietuvas maģistrālais autoceļš. Tas ved no Kauņas līdz Latvijas robežai, netālu no Zarasiem. No robežas autoceļš turpinās līdz Daugavpilij un Krievijas robežai, kā Latvijas autoceļš A13. Autoceļa garums ir 185,40 kilometri.

Ātruma ierobežojums uz A6 ārpus apdzīvotam vietām pārsvarā ir 90 km/h. Posms no Kauņas līdz Jonavai ir pārbūvēts par atdalītu joslu ceļu ar vienlīmeņa krustojumiem un luksoforiem. Atlikušais autoceļa posms ir ar neatdalītām kustības joslām, ar vienu joslu katrā virzienā.

Autoceļš ietilpst Eiropas maršrutā E262.
Andris Plotnieks

**Andris Plotnieks** (dzimis ) ir latviešu jurists un politiķis, profesors vairākās Latvijas augstskolās, kā arī VDK virsnieks, štata darbinieks. Viens no Latvijas Republikas Augstākās Padomes deputātiem, kuri 1990. gada 4. maijā nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas deklarāciju. LZA korespondētājloceklis (1990).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1938. gadā Rīgā strādnieku ģimenē. No 1958. līdz 1963. gadam strādāja tiesībsargājošā iestādē. 1962. gadā beidza Latvijas Valsts universitātes Juridisko fakultāti, no 1964. gada bija LVU pasniedzējs, 1968. gadā ieguva juridisko zinātņu kandidāta grādu, bet 1979. gadā Maskavā aizstāvēja doktora disertāciju. Vairākus gadus bija LVU Juridiskās fakultātes dekāns. PSKP biedrs, ievēlēts par Rīgas Kirova rajona Tautas deputātu padomes deputātu.

Pēc LKP šķelšanās Plotnieks darbojās Latvijas Neatkarīgajā komunistiskajā partijā un Latvijas Tautas frontē.
Iesaistījās Atmodas kustībā, 1989. gadā bijis iekļauts izolējamo inteliģences pārstāvju sarakstā.

1989. gada pavasarī ievēlēts par PSRS Augstākās Padomes deputātu no Jelgavas 304. vēlēšanu apgabala (saskaņā ar virtuālās enciklopēdijas "Latvijas ļaudis" datiem, ievēlēts kā LTF kandidāts). 
Pēc Latvijas PSR Augstākās Padomes 1990. gada 15. februāra "Deklarācijas jautājumā par Latvijas valstisko neatkarību" Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētājs Anatolijs Gorbunovs Lucānu iekļāva komisijā pasākumu sagatavošanai Latvijas ekonomiskās un politiskās neatkarības atjaunošanai.

1990. gada 18. marta vēlēšanās viņu ievēlēja par Latvijas PSR Augstākās Padomes deputātu 133. Kalnciema vēlēšanu apgabalā. AP darbojās kā neatkarīgais deputāts, bija Likumdošanas jautājumu komisijas priekšsēdētāja vietnieks.

Nesekmīgi piedalījās 5. Saeimas vēlēšanās no saraksta "Republikas platforma", vēlāk vadīja "Republikāņu partiju", kas 1996. gadā pievienojās DPS.

2000. gadā Totalitārisma seku dokumentēšanas centra vadītājs Indulis Zālīte paziņoja, ka Andris Plotnieks ir bijis PSRS VDK štata darbinieks.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (2000)

## Atsauces
Roberta sala

**Roberta sala** (, ) ir sala Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies arhipelāga vidusdaļā. Ap  platais Nelsona šaurums to atdala no Nelsona salas ziemeļaustrumos, bet  platais Angļu šaurums — no Griničas salas dienvidrietumos. Lielāko daļu salas teritorijas klāj ledājs, kas salas vidienē pārsniedz  augstumu. Krasti roboti, daudz līču un pussalu, piekrastē daudz nelielu saliņu un klinšu.

Salu 1819. gada oktobrī pirmais ieraudzīja Viljams Smits. Aptuveni nokartēja Edvarda Brensfīlda ekspedīcija no 1820. gada janvāra līdz martam (kartē apvienojot to ar blakus esošajām salām) un Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā 1821. gada janvārī, kas to nosauca par **Polockas salu** (). Tagadējo nosaukumu salai devis britu roņu mednieks Roberts Faildss, domājams, par godu savam kuģim *Robert*. Džeimss Vedels savas ekspedīcijas materiālos to nodēvējis par **Mičela salu** *(Mitchells Island)* par godu savam biznesa partnerim Džeimsam Mičelam.

Kopš 1949. gada salas rietumu galā Kopermainas pussalā darbojas Čīles vasaras polārstacija Luisrisopatrona. Kopermainas pussalai kopš 1970. gada ir speciāli aizsargātas teritorijas Nr. 112 statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Celle

**Celle** () ir pilsēta un Celles rajona administratīvais centrs Lejassaksijā, Vācijā. Pilsēta atrodas Vēzeres pietekas Alleres krastos, tajā dzīvo vairāk kā 70 000 iedzīvotāju.

Cellē ir labi saglabājušās vairāk kā 400 koka celtnes, padarot to par vienu no nozīmīgākajiem koka celtņu kompleksiem Vācijā. Nozīmīgākie pilsētas simboli ir 1530. gadā celtā hercoga pils un 1308. gadā celtā baznīca ar balto torni, no kura paveras skats uz pilsētu.

Otrā pasaules kara laikā netālu no pilsētas atradās Bergenes-Belzenes koncentrācijas nometne, kurā nomira ebreju meitene Anna Franka, kuras dienasgrāmata ir izdota grāmatā un stāsta par ebreju dzīvi Otrā pasaules kara laikā.

## Ģeogrāfija
Celle atrodas Aller upes krastos un 40 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Hanoveras, 60 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Braunšveigas un 120 kilometrus uz dienvidiem no Hamburgas.

Ar vairāk nekā 68 000 iedzīvotājiem tā ir trešā lielākā pilsēta Lejassaksijā pēc Hanoveras un Hamburgas. Celles apkārtnē atrodas 17 ciemi un pilsētas, kurās iedzīvotāju skaits nepārsniedz 10 000.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alla Kušnira

**Alla Kušnira** (arī Alla Kušnira-Šteina; ; ; dzimusi , mirusi ) bija Krievijā dzimusi Izraēlas starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1976) un arheoloģe. Trīskārtēja pretendente uz Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukumu (1965, 1969, 1972).

## Šahistes karjera PSRS
Alla Kušnira bija viena no pasaules spēcīgākajām šahistēm 1960.-70. gados. Viņa trīs reizes zaudēja Pasaules šaha čempiones titulu mačus toreizējai čempionei Nonai Gaprindašvili:
* Rīgā, 1965. gadā, 4,5:8,5 (+3 –7 =3);
* Tbilisi - Maskavā 1969. gadā, 4,5:9,5 (+2 –7 =5);
* Rīgā, 1972. gadā, 7,5:8,5 (+4 –5 =7).
Uzvarējusi PSRS sieviešu čempionātā 1970. gadā. FIDE starptautiskā sieviešu meistare (WIM, 1962) un lielmeistare (WGM, 1976). PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1972). 1972. gadā PSRS komandu čempionātā Maskavas izlases sastāvā pie 1. sieviešu galdiņa uzrādīja simtprocentīgu rezultātu (8 no 8), dodot lielu ieguldījumu savas komandas kopējā uzvarā. Divas reizes (1969, 1972) PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules šaha olimpiādēs, abas reizes parādot labāko rezultātu pie 2. galdiņa.

## Šahistes karjera Izraēlā
1974. gadā Alla Kušnira repatriējās uz Izraēlu. Tā rezultātā viņa bija spiesta izlaist kārtējo Pasaules čempiones nosaukuma ciklu (1973-1975). 1976. gadā Kušnira Izraēlas izlases sastāvā izcīnīja uzvaru Pasaules šaha olimpiādē Haifā, turklāt uzrādot labāko rezultātu pie 1. galdiņa. 1976. gadā Kušnira pārliecinoši startēja jaunā Pasaules čempiones nosaukuma ciklā (1976-1978) un dalīja 1.-2. vietu starpzonu turnīrā ar Jeļenu Ahmilovsku. 1977. gadā viņa veiksmīgi spēlē pretendentu mačos. Ceturtdaļfinālā tika pieveikta Irina Levitina ar 6:3, bet pusfinālā - Jeļena Fataļibekova ar 6,5:3,5. Daudzi jau paredzēja Kušniras ceturto maču ar Gaprindašvili, tomēr 1978. gada janvārī viņa negaidīti zaudēja 17 gadus vecajai Maijai Čiburdanidzei ar 6,5:7,5. Šī neveiksme atstāja lielu ietekmi uz Kušniru, jo pēc tās viņa pārstāja piedalīties nopietnos šaha turnīros, bet 1981. gadā aizgāja no šaha.

## Arheoloģes karjera Izraēlā
Pēc aiziešanas no šaha nodarbojās ar arheoloģiju. Alla Kušnira bija Telavivas universitātes profesore, Izraēlas numismātikas sabiedrības zinātniskā konsultante, žurnāla «Israel Numismatic Research» (Izraēlas numismātiskie pētījumi) redakcijas kolēģijas locekle. Viņa bija publicējusi virkni zinātnisku darbu.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē chesstempo.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)
Frančesko Mozers

**Frančesko Mozers** (; dzimis  Palu di Džovo, Trentīno)) ir bijušais profesionālais Itālijas šosejas riteņbraucējs. Viņš bija viens no dominējošiem braucējiem laika posmā no 1970. gadu vidus līdz 1980. gadu sākumam, uzvarēja 1984. gada ''Giro d'Italia'', 1977. gada Pasaules čempionāta grupas braucienā un guva sešas uzvaras trijos no pieciem klasikas pieminekļiem. Profesionālo karjeru Frančesko Mozers sāka 1973. gadā. Viņam piemita lieliska pedalēšanas tehnika, bet viņa atlētiskais augums neļāva viņam būt spēcīgam kalnu braucējam. Ar 273 izcīnītām uzvarām šosejas riteņbraukšanas karjerā viņš ir trešais panākumiem bagātākais braucējs aiz Edija Merksa (426) un Rika Van Loja (379), bet apsteidz Riku Van Stēnbergenu (270) un Rodžeru De Vlāminku (255).

## Citi sasniegumi
Mozers uzvarēja 1977. gada Pasaules čempionātā Sankristobalā, Venecuēlā, apsteidzot Vācijas pārstāvi Dītrihu Tūravu un savu tautieti Franko Bitosi. Mozers divreiz ieguvis arī sudraba medaļu — 1976. gadā aiz Beļģijas pārstāja Fredija Mārtensa un 1978. gadā aiz Nīderlandes sportista Gerija Knetemana.

1984. gada 19. janvārī Mehiko Mozers pēc ilgas fiziskas gatavošanās un treniņiem pārspēja plaši zināmo 1972. gadā Edija Merksa uzstādīto stundas rekordu. Mozers nobrauca 50,808 kilometrus, izmantojot radikāli mainītu un aerodinamiski pielāgotu velosipēdu (ar guļstūri un pilniem disku ratiem), kurš bija krietni sarežģītāks par parasto treka velosipēdu, kuru Merkss izmantoja 1972. gadā. Tā rezultātā 1997. gadā UCI aizliedza stundas rekordu uzstādīšanu, izmantojot velosipēdus ar tehnoloģiskiem jauninājumiem, salīdzinot ar 1972. gadā izmantoto. Saskaņā ar jaunajiem noteikumiem, Merksa 1972. gada rekords netika pārspēts līdz 2000. gadam. Mozers savu velosipēdu pārdeva izsolē, ienākumus ziedojot UNICEF. 1999. gadā viņš atzinās asins dopinga izmantošanā rekorda pārspēšanai. Tajā viņam palīdzēja sporta ārsts Frančesko Konkoni, bet tobrīd šis dopinga veids nebija aizliegts. 1984. gada rekords noturējās vairāk kā deviņus gadus un Mozera mēģinājums atvēra durvis aerodinamiskajām tehnoloģijām riteņbraukšanā. Mozers profesionālo karjeru beidza 1987. gadā.

## Sasniegumi lielajās tūrēs

Piezīme: IZST — izstājās

## Ārējās saites
Pisarro

**Pisarro** var būt:
* Fransisko Pisarro (*Francisco Pizarro*; dzimis 1471. vai 1476. gadā, miris 1541. gadā) — spāņu konkistadors;
* Klaudio Pisarro (*Claudio Pizarro*; 1978) — peruāņu futbolists
Nelija Jezdakova

**Nelija Jezdakova** (dzimusi 1954. gadā) ir Latvijas ekonomiste un ierēdne. No 2010. gada līdz 2013. gadam — Valsts ieņēmumu dienesta ģenerāldirektore.

Viņa uzsāka darba gaitas 1978. gadā kā Finanšu ministrijas Valsts ieņēmumu pārvaldes Peļņas maksājumu daļas galvenā ekonomiste. 1993. gadā sāka strādāt Valsts ieņēmumu dienestā (VID).

Pēc VID ģenerāldirektora Andreja Sončika atstādināšanas 2002. gada novembrī Jezdakova tika iecelta par ģenerāldirektores pienākumu izpildītāju, amatā paliekot līdz jaunā ģenerāldirektora iecelšanai. 2004. gada aprīlī viņa otrreiz kļuva par ģenerāldirektores pienākumu izpildītāju pēc Kārļa Ketnera atstādināšanas.

 trešoreiz Nelija Jezdakova kļuva par VID ģenerāldirektores pienākumu izpildītāju pēc līdzšinējā vadītāja Dzintara Jakāna atstādināšanas.  Ministru kabinets apstiprināja Jezdakovu VID ģenerāldirektores amatā. 2013. gada jūnijā iesniedza atlūgumu, ģenerāldirektores amatā bija līdz .

## Atsauces
Jeļena Ahmilovska

**Jeļena Ahmilovska** (arī Jeļena Ahmilovska-Donaldsone; ; , Ļeņingrada, Krievijas PFSR — , Kirklanda, Vašingtona, ASV) bija Krievijā dzimusi ASV starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1977). Pretendente uz Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukumu (1986).

## Dzīve PSRS
Jeļena Ahmilovska piedzima ģimenē, kurā visi spēlēja šahu. 1969. gadā ģimene pārcēlās no Ļeņingradas uz Krasnojarsku, bet Jeļena sāka nodarboties ar šahu vietējā Pionieru pilī. Pēc skolas beigšanas viņa beidza Krasnojarskas universitātes juridisko fakultāti. 1970. gadu otrajā pusē izvirzījās par vienu no spēcīgākajām PSRS šahistēm. 1975. gada PSRS zonas turnīrā dalīja 1.—2. vietu, iekļūstot 1976. gada starpzonu turnīrā, kur arī dalīja 1.—2. vietu ar Allu Kušniru. 1977. gada pretendentu cikla pusfināla mačā Tallinā viņa minimāli zaudēja Maijai Čiburdanidzei ar 5,5:6,5 (+3 −4 =5). PSRS izlases sastāvā Ahmilovska uzvarēja Pasaules šaha olimpiādēs 1978. un 1986. gadā, turklāt 1978. gadā Buenosairesā viņa pie sava galdiņa uzrādīja absolūti labāko rezultātu — 10 punkti no 10 iespējamajiem. 1980. gadā viņa uzvarēja Krievijas sieviešu šaha čempionātā. 1981. gadā tika apbalvota ar ordeni "Goda Zīme". 1986. gadā Malmē Ahmilovska uzvarēja pretendentu turnīrā un ieguva tiesības sacensties par Pasaules šaha čempiones nosaukumu. Tomēr sasniegt augstāko titulu neizdevās, jo atkal bija jāpiedzīvo zaudējums pret Maiju Čiburdanidzi ar 5,5:8,5 (+1 −4 =9). 1987. gadā tika apbalvota ar PSRS Nopelniem bagātā sporta meistares nosaukumu.

## Pārcelšanās uz ASV
1988. gadā Jeļena Ahmilovska PSRS izlases sastāvā spēlēja Pasaules šaha olimpiādē Salonikos. Viņa bija viena no komandas līderēm (7,5 no 8), bet PSRS izlase bija stabila turnīra līdere. Tomēr četras kārtas pirms turnīra beigām Ahmilovska paziņoja par savām laulībām ar ASV šaha komandas kapteini Džonu Donaldsonu un pameta PSRS izlasi. Tā rezultātā par olimpiādes uzvarētājām kļuva Ungārijas šahistes — māsas Polgaras. Laulībās ar Donaldsonu Ahmilovskai piedzima meita, tomēr vēlāk viņi izšķīrās, un Ahmilovska apprecējās ar starptautisko meistaru Georgiju Orlovu. Pāris dzīvoja netālu no Sietlas, un viņiem bija dēls, kas piedzima 1990. gadā. ASV Jeļena Ahmilovska kļuva par trīskārtējo valsts čempioni šahā (1990, 1993, 1994). 2012. gada sākumā viņai tika atklāts smadzeņu audzējs, kas kļuva par iemeslu pāragrai nāvei. Ahmilovskas spēlei bija raksturīga pozicionālas spēles izjūta, laba aizsardzība un galotņu tehnika, kā arī māka pacietīgi aizsargāties grūtās pozīcijās.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē chesstempo.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)
Dita Liepkalne

**Dita Liepkalne** (dzimusi ) ir latviešu basketboliste, spēlē vieglās uzbrucējas pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. Pašlaik (2015) pārstāv Spānijas klubu *CB Bembibre*.

Vidusskolu pabeigusi ASV: 11. klasē mācījusies *Regis Jesuit High* vidusskolā Kolorādo, 12. klasē — *Fort Worth Christian Academy* Teksasā. Laikā no 2006. līdz 2010. gadam pārstāvējusi *University of Hawai'i at Manoa* universitātes basketbola komandu NCAA. Viņa ir pirmā latviete, kas pārstāvējusi Havaju salu universitātes komandu. 2010.—2011. gada sezonu aizvadīja *UMF Njarðvík* komandā Islandē, pēc tam no 2011.—2012. gada sezonas sākumam līdz 2012.—2013. gada sezonas vidum spēlēja Spānijā — *Cortegada* komandas sastāvā valsts 2. līgā. 2012. gada nogalē pārgāja uz SK Cēsis klubu. Tā sastāvā 2012.—2013. gada sezonā kļuva par Latvijas—Igaunijas apvienotās līgas un LSBL čempioni. Kopš 2013. gada spēlē Spānijas klubā *CB Bembibre*.

## Sasniegumi
* 2013: dalīta 13.—16. vieta Eiropas čempionātā Francijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Otrais Balkānu karš

**Otrais Balkānu karš** bija militārs konflikts, kurš sākās 1913. gada 16. jūnijā ar Bulgārijas Karalistes uzbrukumu savām Pirmā Balkānu kara sabiedrotajām — Serbijas Karalistei un Grieķijas Karalistei. Pēc bulgāru uzbrukumu atsišanas Serbija un Grieķija sāka pretuzbrukumu, ielaužoties Bulgārijas teritorijā. Serbijai un Grieķijai pievienojās Rumānijas Karaliste, kas vēlējās iegūt strīdīgo Dobrudžu. Arī Osmaņu impērija izmantoja izdevību atgūt dažas no Pirmajā Balkānu karā zaudētajām teritorijām.

Kad Rumānijas kareivji tuvojās Bulgārijas galvaspilsētai Sofijai, bulgāri piedāvāja noslēgt pamieru, kura rezultātā noslēdza Bukarestes miera līgumu. Saskaņā ar miera līgumu Bulgārija atteicās no vairākām teritorijām par labu kaimiņvalstīm, un zaudēja kāroto izeju uz Egejas jūru.

First Balkan war - liberated territories 1913.png|Situācija pēc Pirmā Balkānu kara
Bulgaria, after balkan wars 1913.svg|Bulgārijas zaudētās teritorijas


## Ārējās saites
* Hall, Richard C.: Balkan Wars 1912–1913 , in: 1914–1918-online. International Encyclopedia of the First World War.
## Atsauces
Liepkalne

**Liepkalne** var būt:

* Liepkalne — apdzīvota vieta Ērgļu novada Sausnējas pagastā;
* Dita Liepkalne (1987) — latviešu basketboliste.
Vilnis Ķirsis

**Vilnis Ķirsis** (dzimis ) ir latviešu ekonomists, uzņēmējs un politiķis, pašlaik ir Rīgas domes deputāts, bijis arī Saeimas deputāts divos tās sasaukumos. Pārstāv partiju "Vienotība", iepriekš bijis Reformu partijas biedrs. Pēc Rīgas domes priekšsēdētāja Mārtiņa Staķa demisijas, kā viens no priekšsēdētāja vietniekiem, apstiprināts par Rīgas domes priekšsēdētāja pienākumu izpildītāju. 2023. gada 17. augustā ievēlēts par Rīgas domes priekšsēdētāju.

## Biogrāfija
Izglītību ieguvis Rīgas Hanzas vidusskolā, kā arī Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē, kur 2004. gada ieguvis maģistra grādu ekonomikā. Ir latviešu studentu korporācijas "Beveronija" biedrs.

Bijis uzņēmuma *Fors Fortis* valdes priekšsēdētājs, kā arī valdes loceklis uzņēmumā *Cannmeat*.

## Politiskā darbība
No Zatlera Reformu partijas kandidēja 2011. gada rudenī notikušajās Saeimas ārkārtas vēlēšanās, netika ievēlēts parlamentā, taču kļuva par Ekonomikas ministrijas parlamentāro sekretāru. 2013. gadā kandidēja Rīgas domes vēlēšanās ar otro numuru Reformu partijas sarakstā, taču saraksts neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu. No  V. Ķirsis saņēma 11. Saeimas deputāta mandātu uz laiku, kamēr partijas biedrs Vjačeslavs Dombrovskis pildīja ministra pienākumus.

2014. gada maijā V. Ķirsis izstājās no Reformu partijas un pārgāja uz partiju "Vienotība". No tās saraksta ar spēcīgas individuālās kampaņas palīdzību Vidzemes vēlēšanu apgabalā ievēlēts 12. Saeimā.

2017. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidējis kā "Vienotības" saraksta līderis un ticis ievēlēts pašvaldībā, kur "Vienotības" frakcija darbojas opozīcijā. 2019. gadā kļuva par ārlietu ministra Edgara Rinkēviča padomnieku ekonomikas un enerģētikas politikas jautājumos. 2020. gada ārkārtas Rīgas domes vēlēšanās V. Ķirsis kandidēja kā apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta līderis un atkārtoti tika ievēlēts pašvaldībā, ievēlēts par vienu no trijiem Rīgas domes priekšsēdētāja Mārtiņa Staķa vietniekiem.

2023. gada vasarā Rīgas domes vadošā koalīcija sabruka, viens no iemesliem bija iespējamās nelikumības satiksmes jomas būvniecības projektos, par kuru atbildība pašvaldībā bija domes priekšsēdētāja vietniekam V. Ķirsim. Pēc Rīgas domes priekšsēdētāja Mārtiņa Staķa demisijas V. Ķirsis kā viens no priekšsēdētāja vietniekiem tika apstiprināts par Rīgas domes priekšsēdētāja pienākumu izpildītāju.

2025. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidēja kā apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta līderis un domes priekšsēdētāja amata kandidāts. Atkārtoti tika ievēlēts pašvaldībā un jaunajā pašvaldības koalīcijā ieņēma vienu no domes priekšsēdētāja vietnieku amatiem, par domes priekšsēdētāju kļūstot Viesturam Kleinbergam.

## Atsauces

## Ārējās saites

* CVK profils
Eižena Āriņa balva

**Eižena Āriņa balva** ir Latvijas Zinātņu akadēmijas apbalvojums datorzinātnē un tās pielietojumos, to var saņemt tikai vienu reizi mūžā. Balva nosaukta latviešu matemātiķa un datorzinātnieka Eižena Āriņa vārdā.

## Balvas saņēmēji
Balvu saņēmuši:
* 2000. — Rūsiņš Mārtiņš Freivalds
* 2002. — Vilnis Detlovs
* 2004. — Jānis Osis
* 2006. — Jānis Bārzdiņš
* 2008. — Ļevs Kacnelsons
* 2012. — Andris Ambainis un Jānis Grundspeņķis
* 2013. — Jānis Erts un Aldis Baums
* 2014. — Viesturs Ozoliņš un Ivars Biļinskis
* 2015. — Audris Kalniņš un Sergejs Skusovs
* 2016. — Aivars Lorencs un Valdis Lokenbahs
* 2017. — Jurijs Merkurjevs un Guntis Bārzdiņš
* 2018. — Modris Greitāns

## Atsauces
Viljams Remzijs

**Viljams Remzijs** (, ; dzimis , miris ) bija skotu ķīmiķis.

Remzijs ir pazīstams kā cēlgāzu atklājējs. 1904. gadā saņēmis Nobela prēmiju ķīmijā par inerto gāzu elementu atklāšanu gaisā un to vietas periodiskajā sistēmā noteikšanu.

Laikā no 1866. līdz 1869. gadam studējis Glāzgovas Universitātē, 1869. gadā — Andersona institūtā Glāzgovā un 1873. gadā ieguvis filozofijas doktora grādu Tībingenes Universitātē. Strādājis Glāzgovas Universitātē (1874—1880), Universitātes koledžā Bristolē (1880—1887) un Universitātes koledžā Londonā (1887—1913).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Biogrāfija
Remzijs

**Remzijs** var būt:

* Alfs Remzijs (*Alfred Ramsey*; 1920―1992) ― angļu futbolists un futbola treneris;
* Ārons Remzijs (*Aaron Ramsey*; 1990) ― velsiešu futbolists;
* Frenks Remzijs (*Frank Ramsey*; 1903—1930) ― britu matemātiķis, filozofs un ekonomists;
* Kreigs Remzijs (*Craig Ramsay*; 1951) ― kanādiešu hokejists un hokeja treneris;
* Viljams Remzijs (*William Ramsay*; 1852—1916) ― skotu ķīmiķis.
Trīskāršais punkts

thumb|350px|Tipiska vielas stāvokļa diagramma, kurā zaļā līnija attiecas uz lielāko daļu vielu, savukārt raustītā zaļā līnija parāda ūdens anomālo uzvedību
**Trīskāršais punkts** termodinamikā ir vielas temperatūras un spiediena vērtības, pie kurām vienlaicīgi pastāv trīs agregātstāvokļa fāzes (šķidrā fāze, gāzveida fāze un cietā fāze), tādējādi starp tām pastāv termodinamiskais līdzsvars. Par trīskāršo punktu sauc arī līdzsvaru starp trim fāzēm, kas var visas nebūt atsevišķi agregātstāvokļi, piemēram, divas vai visas trīs no tām var būt vielas cietās polimorfās vai alotropās fāzes. Vispārīgi sistēmai ar *p* iespējamām fāzēm ir {p\choose 3} = \tfrac16p(p-1)(p-2) trīskāršie punkti.

Ūdens trīskāršais punkts ticis izmantots kelvina, termodinamiskās temperatūras SI pamatvienības, definēšanai. Ūdenim šis punkts atrodas 273,16&nbsp;K (0,01&nbsp;°C) lielā temperatūrā un 611,73&nbsp;paskālus lielā spiedienā.

## Atsauces
Svārsts

thumb|250px|Matemātiskā svārsta raksturlielumi
**Svārsts** ir ķermenis, kas nostiprināts iekarē un var brīvi šūpoties ap horizontālu asi, kas ir līdzsvara stāvoklis. Kad svārsts tiek atvirzīts no līdzsvara stāvokļa, tas smaguma spēka iedarbībā atgriežas līdzsvara stāvoklī. Smaguma spēks un ķermeņa masas inerce nodrošina svārstības ap līdzsvara stāvokli. Laiku, kurā svārsts veic vienu pilnu svārstību, sauc par periodu.

Svārstu pirmais atklāja Galileo Galilejs 1602. gadā (viņš bija pirmais, kas sāka pētīt svārstu īpašības), kopš tā laika tas ir ticis izmantots laika mērīšanai. Svārsta mehānisms bija pasaulē precīzākais laikrādis līdz pat 1930. gadiem. Svārsti tiek izmantoti, lai noregulētu svārstu pulksteņus, kā arī zinātniskos instrumentos, kā akselerometros un seismogrāfos. Agrāk tas tika izmantots arī gravimetros, lai noteiktu brīvās krišanas paātrinājumu.

Matemātiskais svārsts ir svārsta idealizētais modelis, kur ķermenis tiek aizstāts ar materiālu punktu, kas pakārts neizstiepjamā diegā, kam nav masas. Tāpat netiek ņemta vērā berze un gaisa pretestība.

## Periods
Svārstību periods, ja amplitūda *θ<sub>0</sub>* ir pietiekami maza (tik maza, lai sinusa vērtība no amplitūdas var tikt pietuvināta *θ*, ja *θ* mēra radiānos), svārstam ir aprēķināms pēc Heigensa formulas:

:T \approx 2\pi \sqrt\frac{L}{g}\,,

kur *L* ir svārsta garums un *g* ir brīvās krišanas paātrinājums.

Lielākām amplitūdām periods pakāpeniski palielinās ar amplitūdu, līdz ar to periods jāaprēķina ar citu formulu. Viens no veidiem ir to aprēķināt ar rindu palīdzību:

:\begin{alignat}{2}
T & = 2\pi \sqrt{L\over g} \left( 1+ \frac{1}{16}\theta_0^2 + \frac{11}{3072}\theta_0^4 + \cdots \right)
\end{alignat}

## Skatīt arī
* Atsperes svārsts
* Balistiskais svārsts
* Dubošinska svārsts
* Dubultais svārsts
* Fizikālais svārsts
* Fuko svārsts
* Harmoniskais oscilators
* Kapicas svārsts
* Matemātiskais svārsts
* Mehāniskais pulkstenis
* Metronoms
* Ņūtona šūpulis
* Sekunžu svārsts
* Vērpes svārsts

## Atsauces

## Ārējās saites