open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Teātris An der Wien

**Teātris ''An der Wien*** jeb *'Teātris pie Vīnes upes*' () ir 1801. gadā uzcelts operteātris [[Austrija]]s galvaspilsētas [[Vīne]]s [[Mariahilfa]]s rajonā. Kopš pirmsākumiem teātrī ir notikuši daudzi [[Teātris|teātru]], [[Opera|operu]] un [[Simfonija|simfoniskie]] priekšnesumi, taču kopš 2006. gada teātrī ir sava pastāvīga operas trupa un pārsvarā notiek operizrādes. Teātra nosaukums liecina par [[Vīne (upe)|Vīnes]] upes klātbūtni (*an der Wien* - Vīnes upes krastos) un sākotnēji tas arī bija patiesi, taču mūsdienās upe ir novadīta pazemē un uz upes pārklātās gultnes izveidots augļu tirgus "Naschmarkt".

Galvenajā zālē ir 1129 sēdvietas un 48 stāvvietas. No 2022. gada līdz 2024. gadam teātris tika renovēts.

Teātris pieder kompānijai *Vereinigte Bühnen Wien'' ("Apvienotās Vīnes skatuves"), kas ir izrāžu producēšanas kompānija, kam pieder arī drāmas teātri Vīnes pilsētā - Reimonda teātris un Ronahtera teātris.

Teātri dibinājis Mocarta operas "Burvju flauta" libretists Emanuels Šikanēders. Teātrī pasaules pirmizrādes piedzīvojuši daudzi pazīstami muzikālie darbi, tostarp daudzi Bēthovena darbi, kurš kādu laiku dzīvoja teātra ēkā. Sevišķu uzplaukumu teātris piedzīvoja 19. gadsimta beigās  — 20. gadsimta sākumā, kad Vīnē attīstījās operete. Pēc Otrā pasaules kara ēkā kādu laiku darbojās Vīnes Valsts opera, jo tās ēka bija sabombardēta.

Pazīstamākie darbi, kas piedzīvojuši pasaules pirmizrādi teātrī:

* 1803. gads — Ludvigs van Bēthovens, 2. simfonija
* 1803. gads — Ludvigs van Bēthovens, 3. klavierkoncerts
* 1805. gads — Ludvigs van Bēthovens, 3. simfonija
* 1805. gads — Ludvigs van Bēthovens, operas Fidelio pirmā versija
* 1806. gads — Ludvigs van Bēthovens, vijoļkoncerts
* 1808. gads — Ludvigs van Bēthovens, 5. simfonija
* 1808. gads — Ludvigs van Bēthovens, 6. simfonija
* 1808. gads — Ludvigs van Bēthovens, 4. klavierkoncerts
* 1874. gads — Johans Štrauss, operete Sikspārnis
* 1885. gads — Johans Štrauss, operete Čigānu barons
* 1905. gads — Francs Lehārs, operete Jautrā atraitne
* 1909. gads — Francs Lehārs, operete Grāfs fon Luksemburgs
* 1924. gads — Imre Kālmāns, operete Grāfiene Marica

## Ārējās saites

*
Karls Jensens

**Karls Marinuss Jensens** (; dzimis , miris ) bija dāņu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1908. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs.

## Biogrāfija
Kā Dānijas pārstāvis Jensens piedalījās 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un izcīnīja bronzas medaļu pussmagā svara kategorijā (līdz 93 kg). Lai gan Jensens svēra tikai 85 kg, viņš startēja arī supersmagā svara kategorijā (virs 93 kg), taču jau pirmajā cīņā zaudēja šīs kategorijas uzvarētājam ungāru cīkstonim Rihardam Veisam.

1907. gadā Jensens uzvarēja neoficiālajā Eiropas čempionātā. 1907. un 1908. gadā Karls bija Dānijas čempions smagajā svarā.

Blakus saviem cīkstoņa sportiskajiem sasniegumiem, Karls bija ugunsdzēsēju priekšnieks Kopenhāgenā.  Karls nomira 59 gadu vecumā 1942. gada 4. aprīlī Frederiksbergā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lielgabalu iela (Rīga)

**Lielgabalu iela** ir iela Rīgā, Centra rajona Centra apkaimē. Lielgabalu iela sākas pie Tērbatas ielas krustojuma un beidzas pie Krišjāņa Barona ielas. Ielas garums ir 131 metrs, tā klāta ar asfalta segumu.

Iela ierīkota teritorijā, kur 19. gadsimtā atradušies Artilērijas brigādes šķūņi un laboratorijas.

Rīgas kartēs Lielgabalu iela atrodama jau 1867. gadā ar nosaukumu Šķūņu iela. Savu tagadējo nosaukumu ieguvusi 1885. gadā (*Пушечная улица*), kas laika gaitā vairāk nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Lielgabalu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Tērbatas iela
* Krišjāņa Barona iela

## Objekti
Blakus Lielgabalu ielai atrodas bijušās Rīgas Sporta pils teritorija, kurā no 2025. gada marta tiek būvēts jauns dzīvojamais kvartāls "Tērbatas Dārzs". Lielgabalu ielā 4 atrodas daudzstāvu autostāvvieta. Ielā atrodas arī ievērojamā pirmskara uzņēmēja Augusta Kurava daudzdzīvokļu nams un Drāšu fabrika, kurā tagad iekārtoti dažādi biroji.

## Atsauces
FSK Radviliškis

***FSK Radviliškis*** (***Radviliškio SC; ŠPRC Radviliškis***) ir Lietuvas futbola klubs no Radvilišķu pilsētas. Tas dibināts 2014. gadā (FSK Radviliškis) un šobrīd spēlē Lietuvas čempionāta otrajā spēcīgākajā — 2. līgā.

Mājas spēles tas aizvada Centrālā stadionā (ietilpība 1000 skatītāju).

## Sasniegumi
**Lietuvas futbola čempionāta**
* Antra lyga (Vakarų zona)
::1. vieta (1x): 2019.
* Trečia lyga (Šauļi)
::1. vieta (1x): 2018.
::2. vieta (1x): 2017.

## Sezonas

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kluba lapa vietnē lietuvosfutbolas.lt
Sanedo SK

***Sanedo sporto klubas*** (***VšĮ Saned; Sporto klubas Saned; Saned***) ir Lietuvas futbola komanda no Jonišķu pilsētas. Šobrīd spēlē Lietuvas čempionāta otrajā spēcīgākajā — 2. līgā.

Mājas spēles tas aizvada Jonišķu stadionā (ietilpība 1000 skatītāju).

## Sezonas

## Apģērbu izmaiņas

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kluba lapa vietnē lietuvosfutbolas.lt
Ozernaja

**Ozernaja** () ir bijusī PSRS vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Novaja Zemļas arhipelāga Dienvidu salas dienvidos Piritovijas pussalas dienvidu galā Ozernija zemesragā. 

## Vēsture
Polārstacija izveidota 1935. gada vasarā līdzās Ozernijas traperu apmetnei. Stacija pārtrauca darbu drīz pēc tam, kad 1936. gada novembrī, tuvojoties stacijai, uz akmeņiem uzsēdās tvaikonis *Sibirjakov*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Фотобанк "ГеоФото" - Национальный фотоархив.
Īrijas karognesēji olimpiskajās spēlēs

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Īrija]]s pārstāvji un sportisti, kas [[Olimpiskās spēles|olimpisko spēļu]] oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.**

Īrija vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1924. gada un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1992. gada.

## Vasaras olimpiskās spēles

## Ziemas olimpiskās spēles

## Skatīt arī
* Īrija olimpiskajās spēlēs
* Īrijas olimpisko medaļnieku uzskaitījums

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
FK Akmenės Cementas

***FK Akmenės Cementas*** (***VšĮ futbolo klubas Akmenės Cementas***) ir Lietuvas futbola komanda no Naujoji Akmenes. Oriģinālā komanda, kas pārstāvēja Cementa fabriku, dibināta 1958. gadā. 2018. gadā dibināta jauna komanda (*FK Akmenės Cementas*). Šobrīd spēlē Lietuvas čempionāta trešajā spēcīgākajā — 2. līgā.

Mājas spēles klubs aizvada Akmenes stadionā (ietilpība 1000 skatītāju).

## Sasniegumi
* **Lietuvas kauss**
** Kausa ieguvēji (1): 1961

## Sezonas

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kluba lapa vietnē lietuvosfutbolas.lt
Mismenšikova

**Mismenšikova** () ir bijusī PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Novaja Zemļas arhipelāga Dienvidu salas dienvidaustrumos Menšikova zemesragā Karas jūras krastā pie Karas Vārtu jūrasšauruma.

## Vēsture
Stacija izveidota 1953. gadā vietā, kur 2. Pasaules kara laikā bija krasta apsardzes sakaru un novērošanas postenis. Vēlāk līdzās polārstacijai izveidots robežsardzes postenis.

## Atsauces
Denpasara

**Denpasara** (, *denpasar*, ) ir pilsēta Indonēzijas dienvidos, Bali salā. Tā ir Bali provinces administratīvais centrs. 2017. gadā Denpasarā dzīvoja 897 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Bali salas dienvidos, Indijas okeāna krastā. Nozīmīgs autotransporta mezgls, ir regulāra jūras satiksme ar rietumos esošo Javas salu. 13 km uz dienvidiem no Denpasaras atrodas Ngurahrajas starptautiskā lidosta.

Līdz 1936. gadam Denpasaras nosaukums bija Badunga. 19. gadsimtā tā bija Badungas sultanāta galvaspilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bēla Varga

**Bēla Varga** (; dzimis , miris ) bija ungāru grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1912. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs, trīskārtējs Ungārijas čempions.

## Biogrāfija
Bēla Varga dzimis 1889. gadā Kiškunfēleģhāzā. 1912. gadā viņš uzvarēja neoficiālajā Eiropas čempionātā Budapeštā, kā arī izcīnīja bronzas medaļu Stokholmas olimpiādē. 1913. gadā viņš uzvarēja neoficiālajā Eiropas čempionātā Budapeštā.

1921., 1923. un 1924. gadā Bēla Varga kļuva par Ungārijas čempionu. 1922. gadā Bēla Varga piedalījās pasaules čempionātā Stokholmā, bet ieņēma tikai 6. vietu. 1924. gadā viņš piedalījās olimpiskajās spēlēs Parīzē, kur ieguva 5. vietu. 1925. gadā viņš piedalījās Eiropas čempionātā Milānā, bet tur viņš palika 7. vietā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dendera

**Dendera** () jeb **Dandra** () ir 65 kilometrus gara Šeldas labā krasta pieteka Beļģijā.

Izveidojas pie Atas, satekot 22 kilometrus garajai Rietumu jeb Mazajai Denderai un 39 kilometrus garajai Austrumu Denderai. Tek ziemeļu-ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Šeldā pie Dendermondes. Upes krastos atrodas Ata, Gerārtsbergena, Ninove, Ālsta un Dendermonde.

## Ārējās saites
Mazais Jūgezers

**Mazais Jūgezers** (arī **Mazais Jūgu ezers** un **Mazais Jūgs**) ir ezers Ropažu novada Garkalnes pagasta rietumos, starpkāpu ieplakā Lielā Jūgezera (Jaunciema) mežā Jūgu purvā. Ezers ir senās jūras palieka kopējā ezerdobē ar uz austrumiem esošo 35 ha lielo Lielo Jūgezeru, no kura atdalījies pēc apkaimes nosusināšanas 1950. gados, un ar kuru to saista nepastāvīga notece. Ezers turpina aizaugt. Ezera dibens dūņains, ezera krasti zemi, staigni, lielākoties grūti pieejami vai pieejami tikai ilgstoši sausā laikā. Tuvākā apkaime mežaina vai purvaina un neapdzīvota. Ūdens krāsa brūna, dzidrums pēc Seki diska 0,85 m. Diseitrofs ezers. Ezera ziemeļos un austrumos sastopama īpaši aizsargājamā suga — mazā lēpe, pēc 2007. gada apsekojuma datiem ap 30% tā laukuma aizņem dzeltenā lēpe, sastopama arī peldošā glīvene. Ziemeļu slīkšņas pamatā ir purva niedru audzes, kuras piekrastes purvā pāriet citu augu (purva vārnkāju, bebrukārkliņu, parastās purvpapardes un trejlapu puplakša) sakņu pinumos. Iegremdēto augu joslā atzīmēta Kanādas elodeja. Rietumkrastā gar slīkšņu aug tuskaroras. Dzīvo līnis, karūsa, līdaka, asaris, rauda, ķīsis. Ligzdo pīles, kopā ar Lielo Jūgezeru ezers ir atpūtas vieta pārceļotājiem putniem — ziemeļu gulbjiem, gaigalām, lielajām un mazajām gaurām, cekulpīlēm un baltvēderiem.

## Vēsture
Vēl 20. gadsimta sākumā Jūgezera kopējā platība bijusi 66,5 ha un dziļums līdz 6,4 m. Latvijas PSR laikā PSRS armija izmantoja Jūgezeru kā mācību mērķi bumbvedējiem, kas padarīja tā dibenu nelīdzenāku.

## Attēlu galerija

Attēls:Mazais Jūgezers, skats no pārpurvotā DR krasta sausā vasarā 2019-06-24 (1).jpg|Skats no pārpurvotā DR krasta.
Attēls:Mazais Jūgezers, skats no pārpurvotā DR krasta uz DA krastu sausā vasarā 2019-06-24.jpg|Skats no DR krasta uz DA krastu.
Attēls:Mazais Jūgezers, skats no pārpurvotā DR krasta sausā vasarā 2019-06-24 (4).jpg|Skats no DR krasta.
Attēls:Purva cūkausis - Calla palustris pie Mazā Jūgezera, pārpurvotajā DR krastā sausā vasarā, 24-06-2019.jpg|Purva cūkausis - *Calla palustris* pie Mazā Jūgezera, pārpurvotajā DR krastā.
Attēls:Mazais Jūgezers, armijas helikopters ņem ūdeni meža ugunsgrēka dzēšanai sausā vasarā 2019-06-24 (1).jpg|Armijas helikopters ņem ūdeni meža ugunsgrēka dzēšanai sausā vasarā, 2019-06-24.
Attēls:Mazais Jūgezers, skats no pārpurvotā DR krasta sausā vasarā 2019-06-24 (3).jpg


## Atsauces
Morics Andersons

**Morics Olofs Andersons** (; dzimis , miris ) bija zviedru grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1908. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs.

## Biogrāfija
1908. gada spēlēs Londonā Andersons sacentās svara kategorijā līdz 73,0 kg. Pēc uzvarām četrās cīņās viņš zaudēja finālā savam tautietim Fritjofam Mortensonam un ieņēma otro vietu, izcīnot sudraba medaļu.

Pēc četriem gadiem Andersons piedalījās 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā svara kategorijā 75,0 kg, bet izstājās pēc ceturtās kārtas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Imants Geidāns

**Imants Geidāns** (dzimis  Rīgā) ir latviešu inženieris un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts (1990—1993).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Rīgā. Strādāja par apvienības «Lauku celtnieks» centrālās laboratorijas vadītāju Jelgavā.

Atmodas kustības laikā I. Geidāns bija gan LNNK, gan atjaunotā Latvijas Kultūras fonda aktīvists, kā arī Latvijas Tautas frontes Jelgavas novada domes vadītājs. Nesekmīgi kandidēja 1989. gada 14. maija PSRS tautas deputātu vēlēšanās.

1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 82. Jelgavas vēlēšanu apgabala. 1990. gada 4. maijā I. Geidāns nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.

1992. gadā I. Geidānu iecēla par Muitas departamenta direktoru, bet no amata atbrīvoja 1993. gadā kā neatbilstīgu un nekompetentu muitas darbā.

1994. gadā I. Geidāns kļuva par zemkopības ministra Ārija Ūdra padomnieku, bet 1996. gadā — par Ministru prezidenta biedra Ziedoņa Čevera padomnieku

Pirms 1997. gada pašvaldību vēlēšanām I. Geidāns kopā ar Armandu Stendzenieku nodibināja Nacionālā progresa partiju (arī Tautas Varas partiju), bija tās priekšsēža vietnieks, nesekmīgi kandidēja 1997. gada Rīgas domes vēlēšanās un 7. Saeimas vēlēšanās, vēlāk bija partijas priekšsēdis. Tāpat nesekmīgi kandidēja uz vietu Jūrmalas domē 2001. gada pašvaldību vēlēšanās.

2001. gadā viņš bija starp partijas "Mūsu Latvijai" dibinātājiem, no kuras saraksta nesekmīgi kandidēja uz vietu Jūrmalas domē 2005. gada pašvaldību vēlēšanās

Pēc politiķa karjeras beigām bija SIA "Kosmetoloģijas koledža" direktors.

## Apbalvojumi
2000. gadā I. Geidānu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2019. gadā Ģederta Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejs viņam piešķīra piemiņas medaļu par neatkarības idejas uzturēšanu un savu pilsonisko stāju.

## Atsauces
Meždušarska

**Meždušarska** () ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Novaja Zemļas arhipelāgā Ziemeļu Ledus okeānā, arhipelāga trešā lielākā sala. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Novaja Zemļa».

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies arhipelāga dienvidrietumos, Barenca jūrā. Kostinšara šaurums to atdala no Dienvidu salas. Salas virsma ir paugurains līdzenums, ko klāj tundras augājs un purvi. Augstākais punkts ir Visokajas kalns () salas austrumos. Daudz ezeru un upju. Krasti stipri līčaini ar strēlēm, sēkļiem un piekrastes lagūnām. Stāvajos krasta posmos putnu kolonijas.

## Vēsture
Sala atzīmēta jau E. Palmkvista 1673. gada kartē kā Prešara *(Preschar)*. Salas ziemeļaustrumu piekrastē atrodas 19. gadsimta traperu apmetne Vaļkova.

## Atsauces
Venjamins Aleksandrovs

**Venjamins Aleksandrovs** (; dzimis , miris ) bija krievu hokejists, uzbrucējs, vēlāk treneris. Karjeras laikā kļuvis par divkārtēju olimpisko čempionu, kā arī četrkārtēju Pasaules čempionu. Karjeras laikā aizvadījis 14 sezonas PSRS čempionāta komandā Maskavas CSKA, 10 reizes kļūstot par PSRS čempionu.

## Spēlētāja karjera
Hokejista karjeru Aleksandrovs sāka 1955.—56. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Maskavas CSKA. Kopumā PSRS čempionātā karjeras laikā guva 351 vārtus. 1963. gadā bija visa čempionāta rezultatīvākais spēlētājs. 1967.—68. gada sezonā Aleksandrovs bija CSKA kapteinis. Spēlētāja karjeru noslēdza 1969. gadā.

## Trenera karjera
Pēc karjeras noslēguma vairākus gadus strādāja Bulgārijā kā Sofijas CSKA galvenais treneris. 1973. gadā bija arī Bulgārijas hokeja izlases galvenais treneris. 1973.—74. gada sezonu uzsāka kā Ļeņingradas SKA galvenais treneris, taču sezonas vidū no amata tika atbrīvots. No 1974. līdz 1976. gadam bija Maskavas CSKA galvenā trenera Konstantīna Lokteva palīgs.
Oldržihs Mahačs

**Oldržihs Mahačs** (; dzimis , miris ) bija Čehoslovākijas hokejists, aizsargs. Karjeras laikā kļuvis izcīnījis trīs olimpisko spēļu medaļas, kļuvis par trīskārtēju Pasaules čempionu.

## Spēlētāja karjera
Lielāko daļu karjeras Mahačs aizvadīja Čehoslovākijas hokeja līgas komandā Brno "Kometa", no 1973. līdz 1978. gadam pildot arī tās kapteiņa pienākumus. Karjeras nogalē četras sezonas aizvadīja Rietumvācijas hokeja līgā.
Maku ezers

**Maku ezers** (arī **Mazais Maku ezers**, **Makezers** un **Mazais Maks**) ir beznoteces brūnūdens ezers Ropažu novada Garkalnes pagasta rietumos, starpkāpu ieplakā Lielā Jūgezera (Jaunciema) mežā starp Jūgu purvu un Bukultiem. Ezers pieder tuvu izvietotai līdzīgu ezeru grupai, kurā ietilpst arī uz ziemeļaustrumiem esošie Vidusezers (Lielais Maku) un Līņezers. Ezera dibens dūņains, krasti zemi, lielākoties pārpurvoti un grūti pieejami, izņemot dienvidrietumu krastu, kur atrodas apdzīvotas mājas. 

Ap ezeru ir prognozēti, taču pašlaik neizpētīti kūdras krājumi.

## Attēlu galerija

Attēls:Pieeja Maku ezeram no DA krasta, 31-12-2019.jpg|Pieeja Maku ezeram no A krasta
Attēls:Maku ezers no DA krasta, skats uz Z, 31-12-2019.jpg|Maku ezers no DA krasta, skats uz ziemeļiem
Attēls:Maku ezers no DA krasta, skats uz Z ar makšķernieku platformu, 31-12-2019.jpg|DA krastā atrodas makšķernieku platforma
Attēls:Maku ezers no DA krasta, skats uz ZR, 31-12-2019.jpg|Skats no DA krasta pāri ezeram
Attēls:Maku ezers un novadgrāvis skatā no Vidusezera puses, 31-12-2019.jpg|Ezers un novadgrāvis no Vidusezera
Attēls:Maku ezers no DA krasta, skats uz DR, 31-12-2019.jpg|Skats no DA krasta uz DR pusi


## Atsauces
Aleksejs Grigorjevs

**Aleksejs Grigorjevs** (dzimis  Ventspilī) ir Latvijas literatūrzinātnieks, žurnālists un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Ventspilī etniski jauktā krievu skolotāja Valentīna Grigorjeva un viņa sievas latvietes Mirdzas, dzimušas Viļumsones, ģimenē. Mācījās Ventspils 2. vidusskolā (1961—1971), studēja Latvijas Valsts Universitātes Svešvalodu fakultātē (1971—1976). 1980. gadā turpināja studijas aspirantūrā Maskavas Valsts universitātes Literatūras teorijas katedrā (1980—1984), kur aizstāvēja filoloģijas zinātņu kandidāta disertāciju “Nacionālo literatūru tipoloģiskās un kontaktās attiecības. Bairons un Ļermontovs”. Strādāja Latvijas Universitātē par angļu valodas pasniedzēju. 1990. gadā viņa filoloģijas zinātņu kandidāta grādu nostrificēja par filoloģijas doktora grādu.

Atmodas kustības laikā iesaistījies Latvijas Tautas frontē un no 1989. gada janvāra strādāja par tās laikraksta "Atmodas" krievu izdevuma redaktoru. Kā alternatīvos žurnālistus viņš tolaik avīzē pieņēma darbā Vladimiru Lindermanu un Nikolaju Kabanovu. Viņš balotējās 1990. gada Rīgas pilsētas padomes vēlēšanām un tika ievēlēts 26. vēlēšanu apgabala. Vēlāk viņš bija Latvijas Tautas frontes iknedēļas izdevuma "Baltijas laiks" (*Балтийское время*) redaktors (1990—1992).

1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 148. Ludzas vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā A. Grigorjevs balsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.

Pēc deputāta pilnvaru beigām A. Grigorjevs lasīja lekcijas Ņujorkas Universitātes maģistra studiju programmā (1994—1996), pēc tam bija ASV Nacionālā demokrātijas institūta (*National Democratic Institute for International Affairs*) zinātniskais līdzstrādnieks (1996—2013) Krievijā, Gruzijā, Ukrainā, Moldovā, Turcijā, Azerbaidžānā, Kirgizstānā, Uzbekistānā un Baltkrievijā. 2013. gadā viņš atgriezās Latvijā, no 2015. gada ir Baltijas—Melnās jūras alianses valdes priekšsēdētāja vietnieks.

2018. gada 20. decembrī, publiskojot Latvijas PSR VDK aģentu kartotēku, noskaidrojies, ka A. Grigorjevs ir iekļauts tajā kā ziņotājs. VDK aģentu kartotēkā A. Grigorjevs atrodams ar segvārdu "Jevgēnijs", savervēts 1977. gadā, kad sāka strādāt Ventspils ostas rūpnīcā par tulku.

## Apbalvojumi
2000. gadā A. Grigorjevu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un goda zīmi par piedalīšanos 1991. gada janvāra barikāžu laika notikumos.

## Literatūra
* Tālavs Jundzis. 4. maijs: Rakstu, atmin̦u un dokumentu krājums par Neatkarības deklarāciju. Fonds "Latvijas Vēsture", 2000.

## Atsauces
FK Kajsar

***FK Kajsar*** ir Kazahstānas futbola klubs no Kizilordas pilsētas, kas spēlē Kazahstānas Premjerlīgā.

## Sasniegumi
* **Kazahstānas kauss**
** Kausa ieguvēji (2):  1998, 2019

## Sezonas

## Atsauces
Dahava

**Dahava** (, ) ir pilsēta Vācijas dienvidos, Bavārijā. Atrodas aptuveni 20 km uz ziemeļrietumiem no Minhenes, Ampēras upes krastos. 2018. gadā Dahavā dzīvoja 47,4 tūkstoši iedzīvotāju. Rakstiskajos avotos Dahava pirmo reizi pieminēta 805. gadā. Pilsēta ir zināma ar to, ka tur atradās Dahavas koncentrācijas nometne, kas bija pirmā nacistu koncentrācijas nometne un tika izveidota 1933. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Flisingas rags

**Flisingas rags** (, ) vai **Vlisingenes rags** ir zemesrags Novaja Zemļas arhipelāgā ietilpstošās Ziemeļu salas ziemeļaustrumos Arktikā. Tiek uzskatīts par Eiropas galējo austrumu punktu.

Zemesragu 1596. gadā atklāja un atzīmēja kartē *(t' Vißinger Hooft)* Vilema Barenca ekspedīcija. Nosaukts par godu Vlisingenes pilsētai Nīderlande. Zemesrags ir ap 1,5 km garš līdz 28 m augsts klinšu masīvs Karas jūras piekrastē. Atdala Avārijas līci ziemeļos no Andromedas līča dienvidos.

## Atsauces
Gaiļu ezers (Garkalnes pagasts)

**Gaiļu ezers** (arī **Gaiļezers**) ir brūnūdens ezers Ropažu novada Garkalnes pagasta rietumos, Lielā Jūgezera (Jaunciema) mežā Jūgu purva DR daļā jeb Gaiļu purvā. Caur novadgrāvjiem ezeram ir neregulāra notece uz ziemeļos no tā esošo Lielo Jūgezeru. Ezera krasti zemi, parasti pārpurvoti, ar dažām pieejas vietām. Krastos pārmitri priežu meži un krūmāji. Ūdens krāsa brūna, dzidrums pēc Seki diska 0,75 m. Diseitrofs ezers. Gaiļu ezera tuvumā nav apdzīvotu vietu, apmēram kilometru uz rietumiem no tā sākas Jaunciema kapi. Aug vilkvālītes, sfagni, grīšļi, puplakši, lēpes. Pie ezera mīt bebri. Ūdenī sastopamas karūsas un citas zivis.

Vietējais mežsargs stāstījis, ka ezera un purva daļas nosaukums cēlies no tur agrāk mitušajiem un trokšņojošiem rubeņu gaiļiem.

## Attēlu galerija

Attēls:Gaiļu ezers Garkalnes novadā (panorāmas skats no dienvidrietumiem).jpg|Panorāmas skats.
Attēls:Gaiļu ezers Garkalnes novadā, rietumu krasts.jpg|Rietumu krasts skatā no dienvidu puses.
Attēls:Gaiļu ezers Garkalnes novadā, makšķernieku pieeja.jpg|Makšķernieku pieeja.
Attēls:Gaiļu ezers Garkalnes novadā, skats no DR (1).jpg|


## Atsauces
Guntis Grūbe

**Guntis Grūbe** (dzimis  Valkas rajonā) ir latviešu inženieris, ekonomists un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts, balsojis par Latvijas neatkarības deklarāciju. Vēlāk bijis Valsts zemes dienesta ģenerāldirektors. Ieņēma vadošu lomu 20. gadsimta 90. gadu zemes reformas un denacionalizācijas īstenošanā.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Valkas rajonā, dzīvojis Launkalnē. Pēc Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas absolvēšanas strādāja par Jumpravas padomju saimniecības "Ogre" galveno inženieri. Bija PSKP biedrs.

1989. gadā un vēlāk darbojās Alberta Kaula tolaik nule dibinātajā Latvijas Lauksaimnieku savienībā kā organizācijas rajona darba grupas un komisijas loceklis.

Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gadā G. Grūbi kā Latvijas Tautas frontes atbalstīto kandidātu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 159. Madlienas vēlēšanu apgabala. 1990. gada 4. maijā viņš nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.

Augstākās Padomes (AP) atbildības jomās 20. gadsimta 90. gadu zemes reformas un denacionalizācijas laikā ietilpa arī Centrālās zemes komisijas darbība, kuras kompetencē bija zemes piešķiršana lietošanā. Guntis Grūbe kā nozares pārstāvis tika iecelts darbā šajā komisijā.

Deputāta amata laikā 1993. gada janvārī G. Grūbi iecēla par Valsts zemes dienesta (VZD) ģenerāldirektoru. Pēc pāris mēnešiem, aprīlī, tika izvirzīts darbam jaundibinātās Latvijas Hipotēku un zemes bankas padomē. Vēlāk, tā paša gada jūnijā, kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Zemnieku savienības saraksta, tomēr Saeimā netika ievēlēts.

Pēc laika iestājās Demokrātiskajā partijā "Saimnieks", un 1998. gadā no tās saraksta kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās, taču partija Saeimā neiekļuva.

Izvērtējot VZD līdzšinējo darbību, 2005. gada janvārī tieslietu ministre Solvita Āboltiņa ierosināja G. Grūbes pārcelšanu Lauku atbalsta dienesta Atbalsta departamenta direktora vietnieka amatā, kam viņš nepiekrita. Valdība MK 11. janvāra sēdē atbalstīja tieslietu ministres ierosinājumu. Grūbe pirmajā dienā tomēr paziņoja, ka paliek vecajā vietā un pārsūdzēs šo, viņaprāt, partejiskas nepatikas diktēto lēmumu tiesā, ko arī izdarīja, argumentējot prasību ar pārcelšanas lēmuma balstīšanos viedokļos, nevis likumdošanas normās.

2005. gadā darbojās LLU Padomnieku konventā. Šajā laikā strādāja arī bijušā VZD kolēģa Viļa Žuromska nekustamā īpašuma vērtēšanas uzņēmumā SIA "Eiroeksperts".

2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās G. Grūbe kandidēja no politisko partiju apvienības *[[Libertas.lv]]* kandidātu saraksta uz vietu Rīgas domē, taču nesekmīgi.

## Apbalvojumi
Godinot Gunta Grūbes 1990.gada 4.maija balsojumu par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu, 1998. gadā viņu, līdzās citiem AP deputātiem, apbalvoja ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (iecēla par Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieku), bet 2000. gadā apbalvoja ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (iecēla par Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri). Guntis Grūbe ir arī apbalvots ar 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 4maijs.lv G. Grūbes biogrāfija 4. maija Deklarācijas kluba mājaslapā
Aizkari

thumb|Istabas logs ar aizskariem
**Aizkari** ir auduma gabali, kas tiek lietoti, lai bloķētu vai aizklātu gaismu un caurvēju no logiem. Dušas aizkari tiek lietoti, lai pasargātu no ūdens nokļūšanas pārējā telpā. Aizkari ir arī auduma gabali, savienoti ar kustīgu elementu, kas tiek izmantots teātros un kinozālēs, lai atdalītu skatuvi no auditorijas vai arī tie kalpo kā fons.
Jānis Gulbis

**Jānis Gulbis** (dzimis  Kuldīgas apriņķī) ir latviešu ārsts, pedagogs un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts. Divas reizes ievēlēts Rīgas domē, LSDSP biedrs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Kuldīgas apriņķī. Pēc studijām Rīgas Medicīnas institūtā strādāja par Rīgas 2. medicīnas skolas pasniedzēju, bija PSKP biedrs. Viņa vārds atrodams VDK aģentu kartotēkā ar norādi “vervēšanas kandidāts” (), ieraksts kartītē veikts 1990. gada 6. decembrī.

Atmodas kustības laikā 1989. gadā J. Gulbis iesaistījās Latvijas Tautas frontes veidošanā un tika ievēlēts Rīgas tautas deputātu padomē. 1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 16. Rīgas vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā J. Gulbis nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.

1994. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Rīgas domē no Latvijas Demokrātiskās darba partijas. 1995. gadā nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) saraksta. 1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās J. Gulbi atkal ievēlēja par Rīgas domes deputātu no LSDSP saraksta. 1998. gadā nesekmīgi kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās.

1999. gadā viņš bija atjaunotās LU Medicīnas fakultātes stundu pasniedzējs un līdz 2009. gadam Rīgas Bērnu tiesību aizsardzības centra direktors.

2001. gada pašvaldību vēlēšanās J. Gulbi atkal ievēlēja Rīgas domē. Sekojošajās vēlēšanās gan viņa kandidēšana nebija sekmīga: 8. Saeimas vēlēšanās 2002. gadā, 2005. gada Rīgas domes vēlēšanās, 9. Saeimas vēlēšanās 2006. gadā un 2009. gada Rīgas domes vēlēšanās.

## Apbalvojumi
2000. gadā J. Gulbi apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un goda zīmi par piedalīšanos 1991. gada janvāra barikāžu laika notikumos.

## Literatūra
* Tālavs Jundzis. 4. maijs: Rakstu, atmin̦u un dokumentu krājums par Neatkarības deklarāciju. Fonds "Latvijas Vēsture", 2000.

## Atsauces
Františeks Pospīšils

**Františeks Pospīšils** (; dzimis ) ir bijušais Čehoslovākijas hokejists, aizsargs. Karjeras laikā kļuvis izcīnījis trīs olimpisko spēļu medaļas, kļuvis par trīskārtēju Pasaules čempionu. Divas reizes atzīts par Pasaules čempionāta labāko aizsargu.

## Spēlētāja karjera
Praktiski visu savu karjeru Pospīšils aizvadīja Čehoslovākijas hokeja līgas komandā *[[TJ Kladno]]*. 1971. un 1972. gadā viņš tika atzīts par Čehoslovākijas gada hokejistu. Karjeras nogalē kopā ar komandu trīs reizes izcīnīja Čehoslovākijas čempiona titulu. 1978.—79. gada sezonu, kas bija pēdējā Pospīšila profesionāļa karjerā, viņš aizvadīja Rietumvācijas hokeja līgas komandā *[[EV Landshut]]*.

## Ārējās saites
Kipras olimpisko medaļnieku uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Kipra]]s sportisti, kas [[olimpiskās spēles|olimpiskajās spēlēs]] ir izcīnījuši medaļas**. 

Līdz šim Kipra olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi tikai 1 medaļu, šo medaļu izcīnīja burātājs Pavloss Kontidis 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

## Sportistu uzskaitījums
*Iekļauti tie sportisti, kas [[Olimpiskās spēles|Olimpiskajās spēlēs]] piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot Kipru. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.*

## Skatīt arī
* Kipra olimpiskajās spēlēs
* Kipras karognesēji olimpiskajās spēlēs

## Ārējās saites
* 
* 
*
Pouls Hansens

**Pouls Hansens** (; dzimis , miris ) bija dāņu grieķu-romiešu stila un brīvā stila cīkstonis, 1920. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs grieķu-romiešu cīņā, daudzkārtējs Dānijas čempions.

## Biogrāfija
Ar cīņas sportu Pouls Hansens sāka nodarboties 1907. gadā. Pēc 1. pasaules kara viņš bija viens no labākajiem Dānijas pussmagā un smagā svara cīkstoņiem. 1919. gadā Pouls Hansens uzvarēja Ziemeļvalstu čempionātā.

1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Antverpenē viņš cīnījās smagsvaru turnīrā (virs 82,5 kg). Tajā par medaļām cīnījās 19 cīkstoņi. Ceturtdaļfinālā Pols Hansens zaudēja topošam čempionam Ādolfam Lindforsam un iekļuva otrās vietas izcīņas turnīrā, kurā uzvarēja un izcīnīja olimpisko sudraba medaļu.

1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš sacentās gan grieķu-romiešu, gan brīvajā cīņā. 

Grieķu-romiešu cīņā Pols Hansens cīnījās smagsvaru turnīrā (virs 82 kg). Tajā piedalījās 17 cīkstoņi.  Viņš trijās cīņās cieta divus zaudējumus (pirmajā viņu pieveica topošais čempions Henrī Deglāns) un tika izslēgts no turnīra.

Brīvajā cīņā viņš cīnījās svara kategorijā līdz 87 kilogramiem (pussmagais svars). Sacensībās piedalījās 15 cīkstoņi. Pouls Hansens otrajā cīņā zaudēja Šarlam Kurānam un medaļnieku vidū neiekļuva.

Pouls Hansens nomira 1948. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tepo Numminens

**Tepo Numminens** (; dzimis ) ir bijušais somu hokejists, aizsargs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 1372 spēles Nacionālajā hokeja līgā, ierindojoties starp 50 visu laiku visvairāk spēļu aizvadījušajiem līgas hokejistiem. Trīs reizes piedalījies NHL Zvaigžņu spēlē. Izlases sastāvā izcīnījis trīs olimpisko spēļu medaļas.

## Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Numminens sāka 1985.—86. gada sezonā, kuras lielāko daļu aizvadīja SM līgas komandā Tamperes "Tappara". Kopā ar komandu trīs reizes pēc kārtas izcīnīja Somijas čempiona titulu. 1988. gadā aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pievienojās NHL klubam Vinipegas "Jets". 1996. gadā "Jets" franšīze pārcēlās uz Glendeilu, un komanda tika pārdēvēta par Fīniksas "Coyotes". No 1999. līdz 2001. gadam Numminens trīs reizes piedalījās NHL Zvaigžņu spēlē. No 2001. līdz 2003. gadam bija "Coyotes" kapteinis.

2003. gada jūlijā aizsargs tika aizmainīts uz Dalasas "Stars", tās sastāvā aizvadot nākamo sezonu. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Numminens nespēlēja, taču pēc tā kā brīvais aģents pievienojās Bufalo "Sabres" rindām. 2006. gadā aizvadot savu 1252. spēli NHL, Numminens apsteidza Jari Kurri kā tobrīd spēlēm bagātākais Eiropā uzaugušais NHL hokejists. Vēlāk šo rekordu pārspēja Niklass Lidstrems. 2007.—08. gada sezonas laikā Numminenam tika veikta sirds operācija, kuras dēļ viņš aizvadīja tikai vienu spēli. Pēc 2008.—09. gada sezonas Numminens paziņoja par karjeras beigšanu.

Somijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis trīs olimpisko spēļu medaļas. Tāpat, spēlējis četros Pasaules čempionātos un divās Pasaules kausa izcīņās.

## Trenera karjera
No 2011. līdz 2014. gadam Numminens bija Bufalo "Sabres" galvenā trenera palīgs.

## Ārējās saites
Roberts Ross

Ģenerālmajors **Roberts Ross** (; dzimis 1766. gadā, miris )) bija īru izcelsmes virsnieks Britu Impērijas armijā. Viņš bija viens no galvenajiem Britu-amerikāņu kara komandieriem 1812. gadā. Tajā viņš vadīja Bladensburgas kauju, Baltimoras kauju, Ziemeļu punkta kauju un militāro sadursmi, kas mūsdienās zināma kā Vašingtonas dedzināšana, kuras laikā Roberta Rosa vadībā tika sagrauta liela daļa Vašingtonas pilsētas, tā skaitā arī Baltais nams.
## Piemiņa
Pēc Rosa nāves viņa dzimtu atļāva saukt par Blandenburgas Rosiem  (), un viņa ģimenes ģerbonim tika pievienota roka, kas satvērusi nolauzto Zvaigžņu un svītru karoga kātu. 13 gadus vēlāk, svinīgās vakariņās Baltimorā, ASV prezidents Džons Kvinsijs Adamss teica tostu "melnkokam un topāzam — ģenerāļa Rosa un republikāņu kaujinieku pēcnāves ģerbonim, kas viņam piešķīra šo ģerboni". Ģenerāļa Rosa piemiņai viņa dzimtajā Rostrevorā (agrāk Ross-Trevora) Daunas grāfistē Ziemeļīrijā tika uzcelts obelisks. Pieminekļi Rosam ir uzstādīti arī Londonas Sv. Pāvila un Kilbronejas draudzes baznīcās Rostrevorā.

## Ārējās saites
*Ross's Monument in St. Paul's Cathedral, London 
*Ross's Monument in Rostrevor, County Down, Northern Ireland and discussion of his career 
*Guide to the Robert Ross Papers, 1813-1873, Special Collections Research Center, Estelle and Melvin Gelman Library, The George Washington University

## Atsauces
Lolita Torresa

**Lolita Torresa** (; īstajā vārdā **Beatrisa Mariana Torresa Irjarte** (); dzimusi  Avellanedā, mirusi  Buenosairesā) bija argentīniešu aktrise un dziedātāja.

Viņa bija piecu bērnu māte, no kuriem jaunākais bija dziedātājs Djego Torress.

## Galerija

Attēls:Ritmosalypimienta.jpg|Lolita Torresa un Rikardo Pasano
Attēls:La edad del amor.jpg|Lolita Torresa un Alverto Dalbess


## Ārējās saites
Roberts Dženkinsons, Otrais Liverpūles grāfs

**Roberts Benkss Dženkinsons, Otrais Liverpūles grāfs** () bija britu politiķis un Lielbritānijas premjerministrs no 1812. līdz 1827. gadam kā arī Impērijas kara un koloniju ministrs. Viņš vadīja Lielbritānijas Impēriju Britu amerikāņu kara un Sestās koalīcijas kara laikā, kļūstot par vienu no šo karu galvenajiem komandieriem.

## Atsauces
Trojanas klosteris

**Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas Trojanas klosteris** () ir ne vēlāk kā 16. gadsimta beigās dibināts Bulgāru Pareizticīgās baznīcas stavropigiskais vīriešu klosteris, kas atrodas Stara Planinas kalnos, Bulgārijas centrālajā daļā, Lovečas apgabalā.

Tiek uzskatīts par trešo svarīgāko klosteri Bulgārijā aiz Rilas un Bačkovo klosteriem. Klosteris stipri pārbūvēts 19. gadsimta vidū, klosteri noformējuši Zaharijs un Dimitrs Zografi. Klosterī īpaši tiek pielūgta Trīsrocīgās Dievmātes svētbilde, kas ir kopija no svētbildes Atona kalna Hilandaras klosterī.


Bulgaria - Troyan Monastery - Троянска Света Обител „Успение Богородично“ - panoramio - Красимир Косев (1).jpg
Three_Handed_Virgin_of_Troyan_Monastery.JPG
Троянски_манастир_1.JPG
Троянски_манастир_2.JPG
Eglise ste vierge trajan monastere 2.jpg


## Ārējās saites

*
Egils Einārs Jurševics

**Egils Einārs Jurševics** (dzimis  Baldonē) ir latviešu ārsts, uzņēmējs un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Baldonē. Pēc studijām Rīgas Medicīnas institūtā strādāja par Liepājas rajona centrālās slimnīcas Priekulē bērnu nodaļas vadītāju.

Atmodas kustības laikā 1988. gadā E. Jurševics iestājās Latvijas Sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā (LSDSP). 1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 142. Durbes vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā E. Jurševics nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.

Pēc deputāta pilvaru laika beigām nesekmīgi kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no LSDSP, yaču netika ievēlēts. Vēlāk bija Labklājības ministrijas Veselības stratēģijas centra direktors, Veselības departamenta direktora vietnieks, Ārstniecības departamenta direktors. 1994. gadā nesekmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās.

Vēlāk kļuva par AS „Grindeks” valdes priekšsēdētāja padomnieku nozares politikas jautājumos un par Latvijas patentbrīvo medikamentu asociācijas valdes priekšsēdētāju.

1998. gadā iestājies Jaunajā partijā. 2002. gadā E. Jurševics nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no Sociāldemokrātu savienības saraksta.

## Apbalvojumi
2000. gadā E. Jurševicu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un goda zīmi par piedalīšanos 1991. gada janvāra barikāžu laika notikumos.

## Literatūra
* Tālavs Jundzis. 4. maijs: Rakstu, atmin̦u un dokumentu krājums par Neatkarības deklarāciju. Fonds "Latvijas Vēsture", 2000.

## Atsauces
Furka

[thumb|350px|[Vairogvēži|Vairogvēzis (*[[Lepidurus apus]]*), kuram aizmugurē ir furka divu vicveida izaugumu veidā.]]
**Furka** jeb **furkālais izaugums** (lat. *Furca* — divzaru dakša) ir zemāko vēžveidīgo (*[[Triops]]*, *[[Lepidurus]]*) divdaļīgs telsons (vēdera pēdējais segments) vai arī rudimentāru piedēkļu pāris augstāko vēžu telsona galā vai sānos. Furkas forma un uzbūve var kalpot kā atsevišķu taksonomisko vienību diagnosticējošas īpašības. Tā atspoguļo arī vēžveidīgo filoģenētiskās attīstības virzienus no zemākajiem vēžveidīgajiem uz augstākajiem. Furka ir konstatējama arī desmitkājvēžu kāpuru agrīnajās stadijās, bet augšanas metamorfozes beigās tā pārtop telsonā.

Kukaiņu anatomiskais analogs ir kolembolu lecamā dakša, kuru reizēm sauc par furkulu.

## Atsauces
Ukraine International Airlines reiss 752

**''Ukraine International Airlines'' reiss 752** (**PS752**) bija Ukrainas lidsabiedrības *[[Ukraine International Airlines]]* starptautisks pasažieru lidmašīnas reiss no Teherānas Irānā uz Kijivu Ukrainā . *[[Boeing 737|Boeing 737-8KV]]* lidmašīna tika notriekta neilgi pēc pacelšanās apmēram 15 km no lidostas. Lidmašīnā atradās 167 pasažieri un 9 apkalpes locekļi, kas visi (kopā 176 personas) gāja bojā. Saskaņā ar ASV, Kanādas un Lielbritānijas izlūkdienestiem lidmašīnu notrieca irānieši ar zeme—gaiss tipa raķeti. Vēlāk notriekšanu atzina arī Irānas oficiālie pārstāvji, nosaucot to par cilvēcisku kļūdu saasinātā militārā situācijā.

Šī ir lielākā aviokatastrofa Irānas teritorijā pēdējos vairāk nekā 10 gados. Tā notika ASV un Irānas politiskās krīzes laikā dažas stundas pēc tam, kad Irānas bruņotie spēki ar raķetēm apšaudīja divas ASV bruņoto spēku bāzes Irākā, kas bija atbilde ASV veiktajai Kāsema Soleimānī nogalināšanai dažas dienas iepriekš.

## Atsauces
Vaigača

**Vaigača** (, ņencu: *Хэбидя Я* — ‘Svētā zeme’) ir Krievijai piederoša sala Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Arhangeļskas apgabala Ņencu autonomajā apvidū. Salas lielākā apdzīvotā vieta ir Varnekas ciems salas dienvidrietumos, kā arī Bolvanskijnosas polārstacija ziemeļaustrumos.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies starp Karas jūru austrumos un Barenca jūru un tās daļu — Pečoras jūru rietumos. Karas Vārtu šaurums ziemeļos to atdala no Novaja Zemļas arhipelāga, bet Jugorskijšara šaurums dienvidos — no kontinenta. Krasta līnija stipri izrobota ar daudziem līčiem un lagūnām. Reljefs paugurains, vietām — kalnains, ar vairākām pauguru grēdām un izteiktiem upju kanjoniem.

Vaigača atrodas arktiskās tundras joslā ar tai raksturīgo dzīvnieku un augu valsti. Sala ir viena no nozīmīgākajām ūdensputnu ligzdošanas vietām Rietumarktikā. No retajām un aizsargājamām dzīvnieku sugām salā mīt arī savvaļas ziemeļbriedis, piekrastē — baltvalis, vairākas roņu sugas. Lielākā daļa salas teritorijas ietilpst Vaigačas dabas liegumā.

## Vēsture

Senākie zināmie salas iedzīvotāji ņenci tajā apmetušies 10.—11. gadsimtā, bet nav tur pastāvīgi dzīvojuši, jo uzskatījuši to par svētu vietu. Salas nosaukums, domājams, cēlies no ņencu valodas *Vaj Habcj*, kas nozīmē ‘šausmīgās bojāejas sala’ vai ‘nāves zeme’. Arheoloģiskie pētījumi norāda, ka vairākas salas svētvietas ir no pirmsņencu perioda. Vēlākos laikos salas krastus regulāri apmeklējuši arī pomoru mednieki.

Pirmie no rietumeiropiešiem, kas apmeklēja salu, bija angļi un holandieši 16. gadsimtā un viena no salas nosaukuma rašanās versijām ir holandiešu *waaigat* — ‘vēju vārti’, kas sākotnēji dots jūrasšaurumam.

1914. gadā Kostjanoja ragā salas ziemeļos atklāja Vaigačas radiotelegrāfa un meteoroloģisko staciju. 1921. gadā salas dienvidrietumos tika atklātas polimetālu rūdas. No 1930. gada salā tika uzsākti OGPU ekspedīcijas ģeoloģiskie pētījumi Teodora Eihmaņa vadībā, kuras sastāvā bija ieslodzītie no Solovku nometnes. No 1932. gada tika sākta svina un cinka rūdu rūpnieciska ieguve, kam organizēja Vaigačas speciālo nometni *(Особлаг Вайгач)* ar centru speciāli uzbūvētajā Varnekas ciematā. Nometnes priekšnieks bija Aleksandrs Dīckalns. 1936. gadā šahtas sāka applūst un tās slēdza. Ieslodzīto un personāla lielāko daļu pārcēla uz Amdermas fluorīta raktuvēm.

1950. gadā tika izveidota Bolvanskijnosas polārstacija. 1957. gadā uz salu pārcēlās no Novaja Zemļas izsūtītie ņenci, kas apmetās OGPU pamestajā Varnekā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Agris Jaunkļaviņš

**Agris Jaunkļaviņš** (dzimis  Jēkabpilī) ir latviešu lauksaimnieks, sabiedriskais darbinieks un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts (1990—1993).

## Dzīvesgājums
Agris Jaunkļaviņš piedzima  Jēkabpilī. Viņš mācījās Skrīveru vidusskolā, studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Agronomijas fakultātē.
Pēc augstskolas absolvēšanas Jaunkļaviņš bija padomju saimniecības „Lestene” agronoms, vēlāk padomju saimniecības „Vienība” galvenais agronoms (1967—1973), Tukuma rajona galvenais agronoms (1973—1984), kolhoza "Dzimtene" galvenais agronoms (1984—1990).

## Politiskā darbība

A. Jaunkļaviņš bijis PSKP biedrs no 1971. līdz 1987. gadam.

Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1988. gadā iesaistījies Latvijas Tautas frontē (LTF), 1990. gadā ievēlēts Tukuma rajona tautas deputātu padomē, kā arī tika ievēlēts par tās priekšsēdētāju.

1990. gadā A. Jaunkļaviņš kā Latvijas Tautas frontes atbalstīts kandidāts tika ievēlēts par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 190. Kandavas vēlēšanu apgabala. 1990. gada 4. maijā viņš nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. 1991. gadā A. Jaunkļaviņš piedalījās Latvijas Zemnieku savienības (LZS) atjaunošanā.

1994. gadā ievēlēts Tukuma rajona padomē no LNNK, LTF un LZS apvienotā saraksta un ievēlēts arī par rajona padomes priekšsēdētāju. 1997. gadā pēc priekšsēdētāja pilnvaru beigām kļuva par Tukuma rajona padomes izpilddirektoru, saglabājot šo amatu līdz pat rajona padomes likvidācijai 2009. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā. 1997. gadā tika ievēlēts Tukuma pilsētas domē no saraksta "Godīgums, lietpratība, labdarība".

1998. gadā A. Jaunkļaviņš nesekmīgi kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās no LZS saraksta. 2001. gadā atkārtoti ievēlēts Tukuma pilsētas domē

Kad 2009. gadā tika likvidēta Tukuma rajona padome, A. Jaunkļaviņš atlaistajiem darbiniekiem izmaksāja pabalstu piecu mēnešalgu apmērā, kurus Latvijas Republikas Augstākā tiesa viņam uzdeva atmaksāt.

2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidēja uz vietu Tukuma novada domē no Zaļo un Zemnieku savienības un "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" kopējā saraksta, taču 2010. gadā ieņēma vietu pašvaldībā Daigas Rečas vietā. Vēlreiz nesekmīgi kandidēja uz vietu Tukuma novada domē 2013. gada pašvaldību vēlēšanās, pārstāvot Zaļo un Zemnieku savienību.

## Apbalvojumi
2000. gadā A. Jaunkļaviņu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

## Atsauces
Paklenicas nacionālais parks

**Paklenicas nacionālais parks** () ir 1949. gadā izveidots nacionālais parks Horvātijas rietumos, Dalmācijā, 20 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Zadaras. Ietver Velebita kalnu masīva dienvidu daļu. Parkā ietilpst divi karsta kanjoni - Lielā Paklenica un Mazā Paklenica. Parka teritorijā atrodas karsta alu sistēma, kas mākslīgi padziļināta, jo bija paredzēta kā slēpnis Dienvidslāvijas vadībai kara gadījumā. Parkā izveidotas takas vairāk nekā 150 kilometru garumā. To iecienījuši klinšu kāpēji.

## Galerija

Paklenica_Buljma.jpg
Anića_kuk_-_Paklenica.JPG
Paklenica4.jpg
Paklenica_National_Park_(19580430303).jpg
Manita_peć.jpg


## Ārējās saites

*
Mazārešarīfas starptautiskā lidosta

**Mazārešarīfas starptautiskā lidosta** (, ) ir civila un militāra starptautiska lidosta Afganistānas ziemeļos, 9 kilometrus uz austrumiem no Mazārešarīfas centra.

Lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2019. gadā nodrošināja aviosabiedrības *[[Ariana Afghan Airlines]]*, *[[Kam Air]]* un *[[Turkish Airlines]]*. Bez vietējiem reisiem regulāri pasažieru pārvadājumi notiek uz 4 valstīm (tās ir Indija, Irāna, Krievija un Turcija). Lidostu izmanto NATO un Afganistānas gaisa spēki. Pie tās atrodas *[[Camp Marmal]]* - lielākā bundesvēra militārā bāze ārpus Vācijas.

Lidosta ar PSRS palīdzību uzcelta 20. gadsimta piecdesmitajos gados. Pēc PSRS iebrukuma Afganistānā lidosta kalpoja par vienu no galvenajiem loģistikas mezgliem. 2013. gadā tika atklāts lidostas jaunais pasažieru terminālis.

Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2020. gadā nodrošināja aviosabiedrības *[[Ariana Afghan Airlines]]*, *[[Kam Air]]*,  *[[Turkish Airlines]]*. Bez vietējiem reisiem visu sezonu lidojumi notiek uz 5 valstīm (tās ir Indija, Irāna, Krievija, Pakistāna, Turcija).

## Ārējās saites
Kerdlas lidosta

**Kerdlas lidosta** () ir lidosta Igaunijas Hījumā salā, pie pagasta centra Kerdlas.

Lidosta ierīkota 1963. gadā, un savulaik no tās notika regulāri pasažieru pārvadājumi uz vairākām pilsētām, tostarp Rīgu. Mūsdienās no Kerdlas lidostas regulārus lidojumus uz Tallinu veic Lietuvas lidsabiedrība *[[Transaviabaltika]]*.

## Ārējās saites

*
Leoša Janāčeka Ostravas lidosta

**Leoša Janāčeka Ostravas lidosta** () ir starptautiska lidosta Čehijas austrumos, 20 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Ostravas centra. Lidosta nosaukta čehu komponista Leoša Janāčeka vārdā.

Lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2020. gadā nodrošināja aviosabiedrības *[[Onur Air]]*, *[[Polijas aviolīnijas LOT]]*, *[[Ryanair]]* un *[[Smartwings]]*. Visu sezonu lidojumi notiek uz 3 valstīm (Ēģipte, Lielbritānija, Polija), bet sezonāli - vēl uz 4 valstīm (Bulgārija, Grieķija, Spānija, Turcija). 2006. gadā tika atklāts jauns pasažieru terminālis.

## Ārējās saites

*
Arla Foods

***Arla Foods*** ir Dānijā bāzēts Dānijas/Zviedrijas lauksaimniecības kooperatīvs, kas pieder apmēram 12 500 lauksaimniekiem Skandināvijā un Rietumeiropā. Tas pārdod produkciju globālajā tirgū. *Arla Foods* ir lielākais piena pārstrādes uzņēmums Skandināvijā, bet pēc pārdotā piena daudzuma ceturtais lielākais pasaulē.

Tas nodibinājās 2000. gadā, apvienojoties Zviedrijas uzņēmumam *Arla* un Dānijas *MD Foods*, bet uzņēmuma vēsture izsekojama no 1881. gada, kad Zviedrijas Vestmandlandē nodibinājās piena kooperatīvs *Arla Mejeriförening*.

## Ārējās saites

*
Māra Muižniece

**Māra Muižniece** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu māksliniece, keramiķe.

## Biogrāfija
Vadīja Rīgas mākslas skolu, ko pati izveidoja 1986. gadā un kas vēlāk nosaukta viņas vārdā kā Māras Muižnieces Rīgas Mākslas skola. Vadīja Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas koledžu. Strādājusi Latvijas bērnu kultūras atbalsta fondā, Rīgas mākslas skolas attīstības un projektu atbalsta fondā "Vilhelms", Bērnu parka atbalsta fondā "Neparastie rīdzinieki".

Piedalījusies izstādēs ar dekoratīvās keramikas darbiem.

Mirusi no smagas slimības 2006. gadā, 55 gadu vecumā.

## Ģimene
Vīrs — zinātnieks, biologs Indriķis Muižnieks.

Meita — filozofe Līva Rotkale.

## Piemiņa
2010. gada 8. oktobrī pie viņas vārdā nosauktās Rīgas mākslas skolas Ģertrūdes ielā 36, Rīgā tika atklāta piemiņas zīme Mārai Muižniecei.

## Atsauces
Stikla zvērnīca

**"Stikla zvērnīca"** () ir amerikāņu dramaturga Tenesija Viljamsa luga, kas sarakstīta 1944. gadā un atnesa tobrīd maz zināmajam Viljamsam atpazīstamību.

Lugas sižets stāsta par Vingfildu ģimenes mātes Amandas konfliktiem ar viņas jau pieaugušajiem bērniem — Tomu un Lauru. Darbs satur autobiogrāfijas elementus, par Vingfildu ģimenes tēlu prototipiem kļuva paša autora ģimene. 

Lugas pirmizrāde notika Čikāgā 1944. gadā, kur guva pozitīvās kritiķu atsauksmes. Pirmoreiz Latvijā to iestudēja 1969. gadā uz Liepājas teātra skatuves, tas bija Māras Ķimeles diplomdarbs. "Stikla zvērnīca" tika iestudēta arī Dailes teātrī, Jaunajā Rīgas teātrī un Valmieras Drāmas teātrī.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oskars Frimans

**Oskars Frimans** (; dzimis , miris ) bija somu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1920. un 1924. gada vasaras olimpisko spēļu un 1921. gada pasaules čempions, vienpadsmit reizes uzvarējis Somijas čempionātos.

## Biogrāfija
Ar cīņu Frimans sāka nodarboties 1908. gadā un līdz 1915. gadam kopā ar kluba biedru Emīlu Veri kļuva par vienu no labākajiem Somijas vieglā svara cīkstoņiem. Pirmā pasaules kara dēļ viņa starptautiskā debija notika tikai 1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur, lai izvairītos no tikšanās ar Veri, Frimans, samazinot svaru, startēja spalvas svarā. Drīz pēc tam, kad Vere beidza aktīvās sporta gaitas, Frimans atgriezās vieglajā svarā. Šajos gados viņš strādāja par miesnieku un skārdnieku. Vēlāk, kad Frimans kļuva slavens un pārtrauca dalību sacensībās, viņš kļuva par Somijas un Zviedrijas nacionālo cīņas komandu galveno treneri.

## Atsauces

## Ārējās saites