54. Masačūsetsas brīvprātīgo kājnieku pulks

**54. Masačūsetsas kājnieku pulks** ir kājnieku pulks, kas Amerikas pilsoņu kara laikā tika izveidots Savienības armijā. Šī vienība bija otrais afroamerikāņu pulks pēc 1. Kanzasas krāsaino brīvprātīgo kājnieku pulka, kas tika organizēts ziemeļu štatos Pilsoņu kara laikā. Ar Emancipācijas proklamāciju pilnvarotais pulks sastāvēja no afroamerikāņu karavīriem, kurus komandēja baltie virsnieki. 54. Masačūsetsas pulks bija nozīmīgs spēks afroamerikāņu pilsoņu kara pulku veidošanā, un pēc 54. Masačūsetsas pulka izveidošanas kopumā tika izveidoti 150 pulki, kas sastāvēja tikai no melnādainajiem karavīriem.

Vienība sāka vervēšanu 1863. gada februārī un izgāja apmācības Kempmeigsā Bostonas nomalē, Masačūsetsas štatā. Vervēšanas pasākumos aktīvi piedalījās ievērojami abolicionisti, tostarp Frederiks Duglass, kura divi dēli bija starp pirmajiem, kas iestājās armijā. Masačūsetsas gubernators Džons Albions Endrjū, kurš ilgi bija spiedis ASV Kara departamentu sākt vervēt afroamerikāņus, 54. Masačūsetsas pulka izveidošanu piešķīra augstu prioritāti. Endrjū par pulka vadītāju pulkveža amatā iecēla Robertu Gouldu Šovu, Bostonas abolicionista dēlu. Brīvo melnādaino kopiena Bostonā arī bija nozīmīga vervēšanas pasākumos, izmantojot tīklus, kas sniedzās ārpus Masačūsetsas un pat dienvidu štatos, lai piesaistītu karavīrus un papildinātu vienības rindas. Pēc aizbraukšanas no Masačūsetsas 1863. gada 28. maijā 54. Masačūsetsas pulks tika nosūtīts uz Bofortu, Dienvidkarolīnā, un kļuva par daļu no X korpusa, ko komandēja ģenerālmajors Deivids Hanters.

Dienesta laikā X korpusā 54. Masačūsetsas pulks piedalījās operācijās pie Čārlstonas, Dienvidkarolīnā, tostarp Grimbolas-Lendinga kaujā 1863. gada 16. jūlijā un slavenākajā Otrajā Vāgnera forta kaujā 1863. gada 18. jūlijā. Pēdējās sadursmes laikā 54. Masačūsetsas pulks kopā ar citiem Savienības pulkiem veica frontālu uzbrukumu Vāgnera fortam un tajā zaudēja 20 kritušos, 125 ievainotos un 102 pazudušos (galvenokārt tiek uzskatīti par mirušiem) — aptuveni 40 procentus no vienības karavīru skaita tajā laikā. Pulkvedis Roberts G. Šovs tika nogalināts uz Vāgnera forta parapeta. 1864. gadā Savienības armijas Floridas departamenta ietvaros 54. Masačūsetsas pulks piedalījās arī Olustī kaujā.

54. Masačūsetsas pulka dienests, īpaši viņu uzbrukums Vāgnera fortam, drīz vien kļuva par vienu no slavenākajām pilsoņu kara epizodēm, kas tika vēlāk interpretēta mākslas darbos, dzejā un dziesmās. Pavisam nesen 54. Masačūsetsas pulks ieguva ievērību populārajā kultūrā, pateicoties 1989. gadā Oskara balvu ieguvušajai filmai "Slava".
## Vēsture
### Izveidošana
Atļauju veidot pulku 1863. gada martā deva Masačūsetsas gubernators Džons Endrjū pēc Emancipācijas proklamācijas pieņemšanas. ASV kara sekretārs Edvins Stentons pavēlēja, lai visas "krāsainās" vienības komandētu baltādainie virsnieki. Par pulka komandieri tika iecelts pulkvedis Roberts Goulds Šovs, bet par viņa vietnieku — pulkvežleitnants Norvuds Penrouzs Helovels. Šim nolūkam Šovs un Helovels, kas iepriekš bija kapteiņi, tāpat kā daudzi afroamerikāņu vienību virsnieki, nekavējoties tika paaugstināti atbilstošās dienesta pakāpēs, apejot vidējās dienesta pakāpes. Atlikušos virsniekus vervēja paši komandieri. Virsnieku vidū bija Luiss Emilio un Gārts Vilkinsons Džeimss, rakstnieka Henrija Džeimsa brālis. Daudzi virsnieki nāca no abolicionistu ģimenēm, un daži ieradās pēc paša gubernatora Endrjū ieteikuma. Starp virsniekiem bija arī pulkvežleitnanta Helovela jaunākais brālis Edvards, kurš pēc Šova nāves tika paaugstināts par pulkvedi un komandēja 54. pulku līdz pilsoņu kara beigām. Divdesmit četri no pulka 29 virsniekiem jau bija piedalījušies kaujas darbībā, bet tikai seši iepriekš bija ieņēmuši virsnieku amatus.[6]

Vervēšanu veica baltie abolicionisti (tostarp pulkveža Šova vecāki). Leitnants Dž. Epltons, pirmais pulkā ieceltais virsnieks, ievietoja sludinājumu laikrakstā Boston Journal. Vendels Filipss un Edvards Pīrss uzrunāja melnādainos baznīcā Džojas ielā, aicinot viņus pieteikties dienestā. Kopumā aktīvi vervēšanas procesā piedalījās aptuveni simts cilvēku, tostarp Džojas ielas baznīcas draudzes locekļi un gubernatora Endrjū izveidotās īpašās komitejas locekļi.

54. pulks veica militārās mācības Meigsas nometnē, kas atradās Rīdvilā, netālu no Bostonas. Mācību laikā personāls saņēma ievērojamu atbalstu no Masačūsetsas abolicionistiem, tostarp Ralfa Valdo Emersona. Materiālā palīdzība ietvēra siltas drēbes, kaujas karogus un 500 ASV dolāru ziedojumu pulka orķestra apmācībai un mūzikas instrumentu iegādei. Kad kļuva skaidrs, ka rekrūšu skaits ievērojami pārsniedz vajadzības, pārpalikušie vīri tika pārbaudīti, veicot medicīnisko pārbaudi, ko Masačūsetsas štata veselības komisārs raksturoja kā "stingru un rūpīgu". Rezultātā tie, kas ieradās armijā, bija "visizturīgākā, spēcīgākā un veselīgākā vīriešu grupa", kas jebkad ir iesaukta dienēt Amerikas Savienotajās Valstīs. Tomēr, kā tas bieži notika Pilsoņu kara laikā, vairāki rekrūši nomira no slimībām, pirms 54. pulks atstāja apmācību nometni.

Saskaņā ar lielāko daļu avotu, 54. pulks pameta Bostonu ar augstu morāli. To nemazināja pat fakts, ka saskaņā ar Džefersona Deivisa 1862. gada 23. decembra manifestu gan afroamerikāņu rekrūšiem, gan baltajiem virsniekiem sagūstīšanas gadījumā draudēja nāvessods. 1863. gada janvārī manifestu apstiprināja Konfederācijas kongress. Tas noteica, ka gan kareivji, gan viņu baltie virsnieki jānodod to štatu varas iestādēm, kuros karavīri bija vergi. Tā kā pēc Neita Tērnera sacelšanās lielākajā daļā dienvidu štatu "vergu sacelšanās" tika apspiestas ar drakoniskiem pasākumiem, sods, visticamāk, būtu bijis nāve.
## Kaujas gaitas

1863. gada 28. maijā 54. pulks triumfējoši pameta Bostonu un Bofortā, Dienvidkarolīnā, tika sagaidīts ar fanfarām. Melnos karavīrus sagaidīja vietējie afroamerikāņi un abolicionisti (daži no viņiem bija ieradušies no Bostonas iepriekšējā gadā, lai kalpotu kā misionāri Portrojālas eksperimentā). Bofortā 54. pulks pievienojās Dienvidkarolīnas brīvprātīgo 2. pulkam, vienībai, kas tika savervēta no atbrīvotajiem vergiem pulkveža Džeimsa Montgomerija vadībā. Pēc 2. pulka veiksmīgā uzbrukuma Kombahī prāmim Montgomerijs vadīja abus pulkus uzbrukumā Darienas pilsētai, Džordžijas štatā. Tās iedzīvotāji bēga, un Montgomerijs pavēlēja saviem karavīriem izlaupīt un nodedzināt pamesto pilsētu. Šovs iebilda pret šādām darbībām un iesniedza sūdzību saviem priekšniekiem, jo ​​dedzināšana un laupīšana nebija piemērotas darbības viņa paraugpulkam.

54. pulka pirmā īstā kaujas darbība bija sadursme ar konfederātiem 16. jūlijā Džeimsa salā, Dienvidkarolīnā. Šeit pulks apturēja ienaidnieka uzbrukumu, zaudējot no 42 līdz 45 vīriem.

Pulks ieguva slavu 1863. gada 18. jūlijā, kad tas vadīja uzbrukumu Vāgnera fortam netālu no Čārlstonas, Dienvidkarolīnā. No 600 uzbrucējiem 272 tika "nogalināti, ievainoti vai sagūstīti". Pulkvedis Šovs un 29 viņa vīri kaujā tika nogalināti; vēl 24 vēlāk nomira no gūtajām brūcēm, 15 tika sagūstīti, 52 bija pazuduši bez vēsts un 149 tika ievainoti. 54. pulks cieta visnopietnākos zaudējumus vienā kaujā kara laikā. Lai gan Savienības spēki nespēja ieņemt un noturēt fortu (neskatoties uz to, ka sākotnējā uzbrukumā tika ieņemta daļa tā sienas), 54. pulks kļuva plaši pazīstams ar savu drosmi, un šis notikums veicināja jaunu afroamerikāņu pulku veidošanos, kuriem prezidents Abrahams Linkolns piešķīra būtisku lomu Savienības uzvarā. Pēc gadu desmitiem seržants Viljams Hārvijs Kērnijs tika apbalvots ar Goda medaļu par Amerikas karoga atņemšanu nogalinātajam karognesējam un tā nešanu uz ienaidnieka līnijām un atpakaļ. Lai gan līdz tam laikam šis gods bija piešķirts arī citiem afroamerikāņiem, Kērnija rīcība bija pirmā reize, kad kādam melnādainajam vīrietim tika piešķirta Goda medaļa.

Kamēr 54. pulks bija iesaistīts Čārlstonas uzbrukumā, Ņujorkā uzliesmoja gruzdoši rasu aizspriedumi, kas izraisīja nemierus. Gar krastmalu un Lejasīstsaidu afroamerikāņus sita, spīdzināja un linčoja balto pūļi, kas bija saniknoti par mēģinājumu viņus iesaukt karā; nemiernieki nāvīgi ievainoja seržanta Roberta Simonsa brāļadēlu, kurš bija nāvīgi ievainots un sagūstīts uzbrukumā Vāgnera fortam. Pūlis vērsa savas dusmas pret melnādainajiem cilvēkiem, uzskatot, ka viņi ir kara cēlonis. Tomēr 54. pulka varonība palīdzēja apspiest šīs dusmas.

Pulkveža Edvarda Helovela vadībā 54. pulks sedza Savienības atkāpšanos Olustī kaujā. 1864. gada novembrī pulkveža Alfreda Hārtvela komandētās Melnās brigādes sastāvā 54. pulks neveiksmīgi uzbruka labi nocietinājušamies Konfederācijas spēkiem Hanī kalna kaujā. 1865. gada aprīļa vidū pulks piedalījās Boikina dzirnavu kaujā — nelielā sadursmē Dienvidkarolīnā, kas izrādījās viena no pēdējām Pilsoņu kara sadursmēm.
## 2008. gada pulka reaktivācija
Vienība tika reaktivēta 2008. gada 21. novembrī, lai kalpotu kā Masačūsetsas armijas Nacionālās gvardes ceremoniālā vienība militāro apbalvojumu pasniegšanai, bērēs un valsts pasākumos. Jaunā vienība ir pazīstama kā 54. Masačūsetsas brīvprātīgo pulks.
### Dzīvā vēsture un militārā rekonstrukcija

54. Masačūsetsas brīvprātīgo kājnieku rota A ir dzīvā vēstures un rekonstrukcijas grupa, kas atrodas Haidparkā, Masačūsetsā, kur tika izveidots sākotnējais pulks. Rota soļo svarīgu svētku, pasākumu un ceremoniju laikā. Pēc uzaicinājuma tā arī izvieto informācijas stendus, uzstājas ar runām, lai izglītotu sabiedrību par 54. pulku, un piedalās vēsturisko notikumu rekonstrukcijās gar austrumu krastu.. Grupa ir saistīta ar oficiālo Masačūsetsas Nacionālās gvardes 54. pulku un bieži rīko kopīgus pasākumus.

A rotas birojs atrodas Hārvardas avēnijā 55–59, Haidparkā, un mācības notiek vēsturiskajā Meigsas nometnes treniņu laukumā.
## Attēlojums mākslā un kino
* "Slava" ir 1989. gada režisora Edvarda Cvika spēlfilma, kas stāsta par pulku un uzbrukumu Vāgnera fortam.
## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* 
* Written in Glory, Letters from the Soldiers and Officers of the 54th Massachusetts
* 54th Massachusetts at the Battle of Olustee
* Photograph of Sgt. Major Lewis Douglass