Krasta novērotāji (Austrālija)

[thumb|Kapteinis [Martins Klemenss (aizmugurē centrā), krasta novērotājs Gvadalkanalā, kaujas par salu laikā (no 1942. gada augusta līdz 1943. gada februārim) sniedza izlūkošanas informāciju sabiedroto spēkiem. Visi vīri kopā ar viņu bija Zālamana salu policijas spēku locekļi.]]
**Krasta novērotāji** () Otrā pasaules kara laikā bija sabiedroto militārās izlūkošanas vienība, kas darbojās attālās Klusā okeāna salās. Pazīstama arī kā **Krasta novērošanas organizācija** (), **Apvienotais lauka izlūkošanas dienests** () un **Sabiedroto izlūkošanas biroja "C" sekcija** (). Piekrastes novērotāju uzdevums bija izsekot ienaidnieka karaspēka pārvietošanos un glābt nelaimē nonākušus sabiedroto karavīrus. Šiem formējumiem bija nozīmīga loma Klusā okeāna operāciju teātrī, kļūstot par agrīnās brīdināšanas sistēmu Gvadalkanalas kampaņas laikā.

## Vispārīga informācija
Kopumā bija aptuveni 400 krasta novērotāju, no kuriem daudzi bija Austrālijas armijas virsnieki, kā arī Jaunzēlandes militārais personāls, Klusā okeāna salu pamatiedzīvotāji un izbēguši karagūstekņi.

Austrālijas Piekrastes uzraudzības organizāciju vadīja leitnants Ēriks Felts. Tās galvenā mītne atradās Taunsvilā. Organizācijas darbs japāņu darbības uzraudzībā aptvēra aptuveni tūkstoš salu Zālamana salu arhipelāgā.

Ievērojama daļa krasta apsardzes personāla bija atvaļināti Austrālijas Karaliskās flotes virsnieki. Šis statuss, iespējams, viņus pasargāja sagūstīšanas gadījumā, lai gan Japānas militārpersonas to ne vienmēr atzina, un dažus no viņiem sodīja ar nāvi. Novērotāju rindas tika papildinātas arī ar izbēgušiem sabiedroto karagūstekņiem un pat civiliedzīvotājiem. Vienā gadījumā tie bija trīs vācu misionāri pēc bēgšanas no japāņu gūsta, lai gan Vācija bija Japānas sabiedrotā.

## Aktivitātes piemēri
1942. gada novembra sākumā divi novērotāji vārdā Rīds un Meisons, kas atradās Bugenvilas salā, pa radio nosūtīja brīdinājuma signālu ASV Jūras spēkiem par Japānas karakuģu un gaisa spēku kustībām (ņemot vērā ienaidnieka formējumu skaitu, veidu un ātrumu), kas gatavojās uzbrukt sabiedroto spēkiem Zālamana salās.

Viens no ievērojamākajiem krasta novērotājiem bija seržants majors Džeikobs Vouza, kurš 1941. gadā aizgāja pensijā no vietējās policijas un brīvprātīgi pievienojās Sabiedroto militārās izlūkošanas vienībai. Ienaidnieks viņu sagūstīja, pratināja un spīdzināja, tomēr viņam izdevās aizbēgt. Atjaunojis kontaktus ar ASV jūras kājniekiem, brīdināja viņus par gaidāmo japāņu uzbrukumu. Pēc atveseļošanās no brūcēm viņš turpināja izlūkošanas darbības jūras kājnieku labā. Pēc tam viņam piešķīra vairākus ASV apbalvojumus: Sudraba zvaigzni un Nopelnu leģiona medaļu, vēlāk viņš saņēma britu bruņinieka titulu un kļuva par Britu impērijas ordeņa locekli.

1942. gadā Gilberta salu ieņemšanas laikā tika sagūstīti 17 Jaunzēlandes novērotāji. Viņus turēja Taravas atola salās un japāņi viņus sodīja ar nāvi pēc amerikāņu gaisa uzlidojuma 1942. gada oktobrī.

1943. gadā ASV Jūras spēku leitnants (un topošais prezidents) Džons Kenedijs un 10 apkalpes locekļi cieta negadījumā Bleketa šaurumā uz torpēdlaivas PT-109. Austrālijas krasta novērotājs apakšleitnants Artūrs Redžinalds Evanss bija aculiecinieks tam, kā PT-109 eksplodēja pēc tam, kad to taranēja japāņu iznīcinātājs. Lai gan ASV Jūras spēku glābšanas vienības nemeklēja apkalpi, uzskatot, ka tā ir gājusi bojā, Evanss nosūtīja divus salas izlūkus, Biuku Gasu un Eroni Kumanu, kanoe laivā meklēt izdzīvojušos amerikāņus. Viņi tos atrada pēc piecu dienu ilgas meklēšanas. Tā kā nebija papīra, Kenedijs uz kokosriekstu čaumalas ieskrāpēja ziņojumu, norādot savas apkalpes statusu un atrašanās vietu. Kumanu un Gasa, riskējot ar savu dzīvību, airēja 38 jūdzes cauri japāņu kontrolētajiem ūdeņiem, lai nodotu ziņu Evansam, kurš pa radio sazinājās ar Kenedija eskadras komandieri.

Pēc Kenedija ievēlēšanas par ASV prezidentu 1960. gadā pieauga interese par krasta novērotājiem un viņu ieguldījumu karā.

## Atsauces

## Literatūra
* 
* 
* 

## Ārējās saites

* 
*