open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Francijas valdnieku uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Francija]]s monarhi (karaļi un imperatori)**, kuri pārvaldīja Franciju no 987. gada, kad no Rietumfranku valsts izveidojās Francijas Karaliste līdz 1870. gadam, kad beidza pastāvēt Francijas Otrā impērija.

## Uzskaitījums
### [[Attēls:Pavillon royal de la France.svg|30px]] [[Attēls:Royal Standard of the King of France.svg|30px]] Francijas Karaliste (987 — 1792) [[Attēls:Grand Royal Coat of Arms of France & Navarre.svg|30px]]

### [[Attēls:Flag of France (1794-1815).svg|30px]] Francijas Pirmā impērija (1804 — 1814) [[Attēls:Imperial Coat of Arms of France (1804-1815).svg|30px]]

### [[Attēls:Pavillon royal de la France.svg|30px]] [[Attēls:Royal Standard of the King of France.svg|30px]] Francijas Karaliste (1814 — 1815) [[Attēls:Grand Royal Coat of Arms of France & Navarre.svg|30px]]

### [[Attēls:Flag of France (1794-1815).svg|30px]] Francijas Pirmā impērija (1815) [[Attēls:Imperial Coat of Arms of France (1804-1815).svg|30px]]

### [[Attēls:Pavillon royal de la France.svg|30px]] [[Attēls:Royal Standard of the King of France.svg|30px]] Francijas Karaliste (1815 — 1830) [[Attēls:Grand Royal Coat of Arms of France & Navarre.svg|30px]]

### [[Attēls:Flag of France.svg|30px]] Jūlija monarhija (1830 — 1848) [[Attēls:Coat of Arms of the July Monarchy (1831-48).svg|30px]]

### [[Attēls:Flag of France (1794-1815).svg|30px]] Francijas Otrā impērija (1852 — 1870) [[Attēls:Imperial Coat of Arms of France (1804-1815).svg|30px]]

## Skatīt arī
* Franku karaļu uzskaitījums
* Francijas Pirmā republika
* Francijas Otrā republika
* Francijas Trešā republika
Gistavs Moro

thumb|250px|"Pašportrets" (1850)

**Gistavs Moro** (*Gustave Moreau*, dzimis 1826. g. 6. aprīlī Parīzē, miris 1898. g. 18. aprīlī turpat) bija franču mākslinieks, simbolisma pārstāvis.

Moro tēvs bijis arhitekts, kurš spējis novērtēt dēla talantu un nosūtījis viņu mācīties pie Fransuā Eduarda Piko - ne pārāk ievērojama mākslinieka, bet visnotaļ spējīga skolotāja. Visai lielu ietekmi uz Moro atstājis franču romantisma mākslinieks Teodors Šaserio, ar kuru viņam kādu laiku bijušas ļoti tuvas attiecības. Pirmā Moro glezna bija "Pieta" (1852). Moro divreiz devies ceļojumā uz Itāliju (1841. g. un no 1857. līdz 1859. g.), kur iepazinies ar Mantenjas, Karlo Krivelli, Sandro Botičelli, Ticiāna, Mikelandželo un Leonardo darbiem.

Pirmo simbolisma garā ieturēto darbu ("Oidips un Sfinksa") Moro sācis gleznot 1862. g., tas izstādīts 1864.&nbsp;g. Līdz ar to aizsākās viņa mākslinieciskās darbības auglīgākais un izcilākais periods, kurā viņš pievērsās vēstures, mitoloģijas, reliģijas tēmām un motīviem (Moro ļoti labi pārzinājis antīko un seno austrumu mākslu).

1875.g. Moro tika piešķirts Goda Leģiona ordenis (sākotnēji — bruņinieka pakāpe, 1883. g. — virsnieka pakāpe). 1892. g. viņš kļuva par profesoru slavenajā *[[École des Beaux Arts]]*. Moro ietekmējis sirreālistus un fovistus, pie viņa mācījušies Anrī Matiss, Odilons Redons u.c. nozīmīgi mākslinieki.

## Nozīmīgākie darbi

* "Oidips un Sfinksa" (*Œdipe et le Sphinx*, 1864)
* "Orfejs" (*Orphée*, 1865)
* "Jāsons un Mēdeja" (*Jason et Médée*, 1865)
* "Parādība" (*L'Apparition*, 1876)
* "Hēsiods un mūza" (*Hésiode et la muse*, 1891)

Gustave Moreau - Orpheus - Google Art Project.jpg|Orfejs (1865)
Moreau - Jason et Médée.jpg|Jāsons un Mēdeja (1865)
Oedipus and the Sphinx MET DP-14201-023.jpg|Oidips un Sfinksa (1864)
Gustave Moreau - The Apparition - Google Art Project.jpg|Parādība (1876)
Vitore Karpačo

thumb|250px|"Divas venēcietes" (1495)
**Vitore Karpačo** (, * apm. 1465. gadā Venēcijā, † 1525.-1526. gadā Kapodistrijā, mūsdienu Koperā) bija itāliešu gleznotājs, viens no nozīmīgākajiem Venēcijas skolas pārstāvjiem. Par Karpačo nozīmīgāko darbu uzskata divus gleznu ciklus par Svētās Ursulas dzīvi (īpaši jāizceļ glezna "Sv. Ursulas sapnis"). Uzskata, ka Karpačo inovatīvi izmantojis gaismu un perspektīvu.

Par Karpačo dzīvi ziņu ir maz. Viņš varētu būt bijis ādu tirgotāja Pjēro Skarapacas dēls. Karapačo ietekmējies no Džentiles Bellīni (iespējams, bijis arī viņa skolnieks) un Antonello da Mesīnas. Uzskata, ka *Salvator Mundi* un Piti pils *Pietà* varētu būt Karpačo agrīnākie darbi; tajos redzama Antonello da Mesīnas un Džovanni Bellīni ietekme, īpaši gaismas un krāsu izjūtā. Laika periodā starp 1490. un 1495. gadu viņš uzgleznoja darbus "Divas venēcietes" (*Due Dame Veneziane*) un "Medības lagūnā" (*Caccia in laguna*), kas aplūkojami kopā, lai arī patlaban atrodas dažādos muzejos. Starp 1490. un 1496. gadu Karpačo pēc Varadžinas Jakopo "Zelta leģendas" motīviem uzgleznoja deviņus darbus par Sv. Ursulas dzīvi un vēlāk uzgleznojis vēl trīs ciklus — par Sv. Hieronīmu (apm. 1502. gadā), Jaunavu Mariju (apm. 1504. gadā) un Sv. Stefanu (1511-1520). Aptuveni 1510. gadā Karpačo uzgleznoja "Kristus apraudāšanu" (*Compianto sul Cristo morto*) un "Pārdomas par Kristus ciešanām" (*Meditazione sulla Passione*).

## Galerija

Vittore_Carpaccio_079.jpg|Divas dāmas venēcietes. Koreras muzejs. Venēcija
(Venice) Carpaccio, crocifissione e apoteosi dei diecimila martiri del monte ararat - gallerie Accademia.jpg|Desmit tūkstošu mocības. 1516. Akadēmijas galerija. Venēcija
Vittore_Carpaccio_044.jpg|Leģenda par sv. Ursulu: Tikšanās ar papu Kirjaku. 1490-1496. Akadēmijas galerija. Venēcija


## Ārējās saites
Jans Torops

thumb|300px|"Trīs līgavas" (1893)
thumb|300px|"Laika dziesma" (1893)
**Jans Torops**, īstajā vārdā Johaness Teodors Torops, (*Jan Toorop*, *Johannes Theodor Toorop*; dzimis 1858. g. 20. decembrī, miris 1928. g. 3. martā) bija holandiešu mākslinieks, simbolisma un jūgendstila pārstāvis.

Torops dzimis Indonēzijā (Javā), viņa tēvs bijis ierēdnis holandiešu kolonijā, māte - angliete. 1863. g. ģimene pārcēlās uz Bangku - nelielu saliņu uz dienvidaustrumiem no Sumatras, kur desmit gadu vecumā Jans Torops tika kristīts (kā protestants). 1869. g. viņš devās uz Nīderlandi, lai varētu mācīties labākā skolā. Tajā pašā gadā viņš uzsāka mācības ģimnāzijā Leidenē, un 1874. g. pārcēlās uz Vintersviku.

1875. g. Torops pārcēlās uz Hāgu un kļuva par mākslinieka Hermaņa Johanesa van der Vēles skolnieku. Pēc tam Torops divus gadus mācījies Delftas politehniskajā skolā.

1885. g. Torops devās garā studiju ceļojumā pa Lielbritāniju, kur arī iepazinies ar savu sievu.

Līdz ar 1890. g. Torops aizvien vairāk pievērsies simbolismam - ietekmējies no rakstniekiem Morisa Meterlinka un Emila Verharna. Toropa darbi kļuva aizvien reliģiozāki; 1905. g. viņš pārgāja katoļticībā.
Džakomo Čeruti

**Džakomo Čeruti** (*Giacomo Ceruti*, dzimis 1698. gada 13. oktobrī Milānā, miris 1767. gada 28. augustā turpat) bija baroka laika itāliešu gleznotājs, kurš īpaši pazīstams kā žanra ainiņu un kluso dabu gleznotājs. Viņš nereti gleznoja klaidoņus un ubagus (*pitocchi*), tāpēc iemantoja pavārdu ***il Pitocchetto*** ("ubadzēns"). Čeruti darbojās Brešā, Venēcijā un Padujā.

1717. gadā Čeruti Milānā apprecējās un 1721. gadā apmetās Brešā. 1723. gadā viņš uzgleznoja trīs altārgleznas un četras freskas *Rino di Sonico* draudzes baznīcai; tās tomēr netiek uzskatītas par mākslinieciski augstvērtīgām. 1724. gadā viņš uzgleznoja Džovanni Marijas Fenaroli portretu, kas īpašs ar savu dabiskumu. Čeruti daudz gleznoja darbaļaudis (viņa darbu tematika raksturīga brāļiem Lenēniem, savukārt tehnikā viņš ietekmējies no Gislandi).

## Gleznu izlase

Giacomo Ceruti - Still-Life with Hen, Onion and Pot - WGA4678.jpg|Klusā daba ar vistu, sīpolu un terakotas trauku (1750. gadi)
Giacomo Ceruti - The Laundress - WGA04667.jpg|Veļas mazgātāja. (ap 1736)
Giacomo Ceruti - Three Beggars - WGA04662.jpg|Trīs ubagi. (ap 1736)
Giacomo Ceruti-Boy with a basket.jpg|Zēns ar grozu. (ap 1745)


## Ārējās saites
Igors Sļesarčuks

**Igors Sļesarčuks** (dzimis  Belije Berega, Brjanskas apgabalā, Krievijā) ir bijušais krievu tautības Latvijas un Krievijas futbolists, šobrīd - treneris.

Viņa tēvs ir baltkrievs, no kuras ieradās Latvijā padomju gados un satika Sļesarčuka māti - krievieti. Skolas gaitas aizvadīja Latvijā. Sļesarčuks ir aizvadījis 5 spēles Latvijas izlasē un guvis 1 vārtus. 38 gadu vecumā beidza spēlētāja karjeru un pievērsās trenera arodam.

2008. gadā ieguvis Krievijas pilsonību, bet 2012. gadā – uzturēšanās atļauju Baltkrievijā. Precējies ar sievieti no Maziras. Viens no diviem bērniem ir futbolists .

## Atsauces


## Ārējās saites
Andrejs Butriks

**Andrejs Butriks** (dzimis ) ir Latvijas futbola uzbrucējs, lielāko karjeras daļu aizvadījis FK Ventspils komandā Latvijas Virslīgā.

Latvijas izlasē aizvadījis četras spēles, vārtus nav guvis. Izlasē debitējis spēlē pret Dāniju nomainot Vītu Rimku.

Šobrīd darbojas kā FK Ventspils sporta direktors.

Precējies. Ir bērni. 

## Ārējās saites
Zenīts (nozīmju atdalīšana)

**Zenīts** ir:
* Zenīts — vertikālas līnijas un debess sfēras augšējais krustpunkts.

## Skatīt arī
* Zenit
Alkajs

thumb|Alkajs

**Alkajs** (*Ἀλκαῖος*, dzimis ap 620.-630.g. p.m.ē., miris ap 580.g. p.m.ē.) bija viens no ievērojamākajiem sengrieķu dzejniekiem, Alkaja strofas izveidotājs. Alkaja darbi spēcīgi ietekmējuši vienu no izcilākajiem romiešu dzejniekiem - Horāciju. No Alkaja darbiem saglabājušies tikai fragmenti. Viņš rakstījis mīlas liriku, dzīru dziesmas, himnas olimpiskajiem dieviem.

## Dzīve

Alkajs dzimis Mitilēnē Lesbas salā politiski aktīvā aristokrātu ģimenē. Kad Lesbā izcēlās sacelšanās pret tirāniem Melankru un pēc tam arī Mirsilu, tajā Pitaka vadībā piedalījies arī Alkajs. Pēc uzvaras Pitaks kļuva par Mitilēnes valdnieku, un viņam nācās izraidīt trimdā vairākus aristokrātus, kas izraisīja lielu Alkaja neapmierinātību (Alkajs arī savā dzejā vērsies pret Pitaku).

Šo politisko cīņu rezultātā Alkajam vairākas reizes nāciess doties trimdā, tā skaitā - arī uz Ēģipti. Pēc kāda laika gan viņš varējis atgriezties dzimtenē. Iespējams, ka Alkajam bijušas intīmas attiecības ar izcilāko sengrieķu dzejnieci Sapfo, kas arī dzīvoja Lesbas salā.

## Literatūra
* *Afrodīte mirdzošā tornī... Sengrieķu dzeja.* — Rīga: Zinātne, 1994. 
* *Sengrieķu literatūras antoloģija.* — Rīga: Zvaigzne, 1990. 

## Ārējās saites
Anakreonts

thumb|Anakreonts

**Anakreonts** (*Ἀνακρέων*, dzimis ap 570.-580.g. p.m.ē., miris ap 485.-495.g. p.m.ē.) bija viens no nozīmīgākajiem sengrieķu dzejniekiem, īpaši pazīstams ar savu mīlas un dzīru liriku; no viņa vārda radies apzīmējums "anakreontiskā lirika". Anakreonts rakstījis arī satīriska rakstura dzejoļus un epigrammas. No Anakreonta darbiem saglabājušies tikai fragmenti.

## Dzīve
Anakreonts dzimis Teosā, joniešu pilsētā, kas atradās Mazāzijā. Par viņa vecākiem drošu ziņu nav, un arī par viņa paša dzīvi zināms visai maz.

Domājams, ka Anakreonts kopā ar daudziem jo daudziem teosiešiem 545.g. p.m.ē. devies trimdā uz Trāķiju, kad Teosai draudēja persiešu karaspēka iebrukums (Persijā tolaik valdīja Kīrs). Trāķijā viņi nodibināja koloniju - Abdēras. Persieši tolaik aktīvi centās iekarot grieķu kolonijas Mazāzijā, un ir iespējams, ka arī Anakreonts piedalījies to aizstāvēšanā.

No Trāķijas Anakreonts pārcēlies uz Samas Polikrāta galmu, bet pēc Polikrāta nāves 522.g. p.m.ē. devies uz Atēnām. Atēnās viņš darbojies Hiparha aizgādniecībā. Pēc Hiparha nāves Anakreonts, iespējams, atgriezies Teosā, kur arī miris (saskaņā ar citiem avotiem viņš miris Tesālijā).

## Literatūra
* *Afrodīte mirdzošā tornī... Sengrieķu dzeja.* — Rīga: Zinātne, 1994. 
* *Sengrieķu literatūras antoloģija.* — Rīga: Zvaigzne, 1990. 

## Ārējās saites
Arhilohs

**Arhilohs** (*Ἀρχίλοχος*, dzimis ap 680. g. p.m.ē., miris ap 645. g. p.m.ē.) bija nozīmīgs sengrieķu dzejnieks un senākais zināmais Eiropas liriskais dzejnieks. Arhiloha dzeja zīmīga ar formu daudzveidību, lakonisku un koncentrētu valodu, izteiktu individuālismu un bieži vien arī skepsi un ironiju pret vispārpieņemtām vērtībām un tradīcijām. Arhilohs ieviesis jamba trimetru un trohaja tetrametru. Ar saviem bieži vien ironiskajiem un satīriskajiem darbiem viņš atstājis lielu ietekmi uz romiešu dzejniekiem Katullu un Horāciju. No viņa darbiem saglabājušies tikai fragmenti. 2005. gadā tika atrastas trīsdesmit rindiņas no iepriekš nezināmas Arhiloha poēmas.

## Dzīve

Ziņas par Arhiloha dzīvi ir ļoti trūcīgas. Viņš dzimis Paras salā, viņa tēvs Telesikls bijis trūcīgs dižciltīgais, māte Enipo — verdzene. Neapmierināts ar dzīvi Parā, viņš pametis Paru un devies uz Tasas salu. Iespējams, viņš kļuvis par algotni. Uzturējies dažādās pilsētās, līdz gājis bojā kaujā pret naksiešiem dzimtajā Paras salā. Gan dzīves laikā, gan arī jo īpaši pēc nāves Arhilohs bijis viens no pazīstamākajiem un iecienītākajiem dzejniekiem Senajā Grieķijā. Parā pat bijis viņam un mūzām veltīts templis — Arhilohejs.

## Atsauces

## Ārējās saites

## Literatūra
* *Afrodīte mirdzošā tornī... Sengrieķu dzeja.* — Rīga: Zinātne, 1994. 
* *Sengrieķu literatūras antoloģija.* — Rīga: Zvaigzne, 1990.
Puente Alto

thumb|250px|left

**Puente Alto** (*Puente Alto*) - otrā lielākā Čīles pilsēta, faktiski Santjago dienvidaustrumu priekšpilsēta. Kordiljeru provinces centrs. Celulozes rūpniecības centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gvadalahara (Meksika)

**Gvadalahara** () ir pilsēta un municipalitāte Meksikas vidienē, Haliskas štata galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Pēc 2010. gada datiem, pilsētā dzīvo 1 495 189 iedzīvotāji un tā ir trešā lielākā Meksikas pilsēta.

Gvadalahara tiek uzskatīta par mariači mūzikas, starptautiski pazīstamā meksikāņu tautastērpa un tekilas dzimteni. Pilsētas iedzīvotāju iesauka ir *tapatíos*.

Gvadalahara savu vārdu ieguvisi no Spānijas pilsētas Gvadalaharas, kuras vārda izcelsme savukārt ir no arābu — *Wad-al-hidjara* (Upe starp klintīm). Pilsētas iesaukas ir "Rietumu pērle" (*La Perla Tapatia*) un "Rožu pilsēta" (*Ciudad de las Rosas*).

Pilsēta tiek uzskatīta par Meksikas Silīcija ieleju, šeit atrodas vairākas starptautisko augsto tehnoloģiju uzņēmumu rūpnīcas.

Gvadalaharu 1542. gadā dibinājis spāņu konkistadors Nunjo Beltrāns de Gusmans (Nuño Beltrán de Guzmán), kurš dzimis Spānijas Gvadalaharā. Koloniālajā laikā Gvadalahara bija Jaunspānijas vicekaralistes daļas — Jaungalīsijas (*Nueva Galicia*) galvaspilsēta, tāpēc pilsētā labi saglabājusīes koloniālā laika arhitektūra.

1992. gadā Gvadalaharā notika tehnogēna katastrofa. Četru stundu garumā pamazām eksplodēja pilsētas Analko (*Analco*) rajona kanalizācijas sistēma, kurā bija ieplūdis benzīns. Tika sagrauts vesels rajons, pēc oficiāliem datiem gāja bojā 206 cilvēki, 500 tika ievainoti, bet 15 000 palika bez pajumtes.

## Sports
Pilsētā bāzējas futbola klubi ''Atlas'' un ''Guadalajara''.

## Cilvēki
Gvadalaharā dzimuši:
* Luiss Barragans (*Luis Barragán*, 1902—1988) — arhitekts;
* Gaels Garsija Bernals (*Gael García Bernal*, 1978) — aktieris;
* Pavels Pardo (*Pavel Pardo*, 1976) — futbolists;
* Osvaldo Sančess (*Oswaldo Sánchez*, 1973) — futbolists;
* Huans Soriano (*Juan Soriano*, 1920—2006) — mākslinieks;
* Giljermo del Toro (*Guillermo del Toro*, 1964) — kinorežisors.
* Serhio Peress (spāņu: Sergio Michel Pérez Mendoza; 1990) – meksikāņu autosportists

## Atsauces

## Ārējās saites
São Paulo Futebol Clube

**São Paulo Futebol Clube**, parasti sauc **São Paulo FC** vai vienkārši **São Paulo**, ir ar tradīcijām bagāts Brazīlijas futbola klubs no Sanpaulu. Klubs dibināts 1930.gada 25.janvārī un atkārtoti dibināts vēlreiz 1935.gadā. Fani šo klubu ir iesaukuši par *Tricolor* (latviski: trīs krāsas).

Klubs ir viens no vislabākajiem klubiem Brazīlijā. Ieguvis dažus titulus gan pašmāju čempionātā, gan arī starptautiskajā arēnā. Šajos titulos ir ieskaitīti trīs Pasaules Čempionāti (divi no tiem Starpkontinentālajā kausā izcīnīti un atlikušais FIFA Klubu pasaules čempionātā), trīs Libertadores kausa tituli un viens Copa Conmebol (tagad Copa Sudamericana) tituls.

Mājas stadions ir Estadio Cicero Pompeu de Toledo (*Morumbi*), kura ietilpība 80 000 vietas. Spēlē pelēkos kreklos ar divām horizontālām svītrām: viena ir sarkana, otra — melna; balti šorti un zeķes.

## Tituli
* Pasaules Čempionāts (3)
** Starpkontinentālais kauss (2) — 1992, 1993
** FIFA Klubu pasaules čempionāts (1) — 2005
* Kontinentālie Čempionāti (7)
** Libertadoress Kauss (3) — 1992, 1993, 2005
** Copa Conmebol (1) — 1994
** Recopa (2) — 1993, 1994
** Supercopa (Libertadoresa Kausa uzvarētāju Superkauss) (1) — 1993
* Brazīlijas sacensības (29)
** Brazīlijas čempionāts (6) — 1977, 1986, 1991, 2006, 2007, 2008
** Sanpaulu štata čempionāts (21) — 1931, 1943, 1945, 1946, 1948, 1953, 1957, 1970, 1980, 1981, 1985, 1987, 1989, 1991, 1992, 1998, 2000, 2005
** Sanpaulu štata superčempionāts (1) — 2002
** Rio-Sanpaulu turnīrs (1) — 2001
** Sanpaulu Jauniešu Kauss (2) — 1993, 2000

## Rezultāti pa sezonām

## Slaveni spēlētāji
Latvijas Mūzikas ierakstu gada radio hits

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada radio hits** ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz populārākajai un spēlētākajai dziesmai aizvadītajā gadā Latvijas radiostacijās. Uzvarētājs tiek noteikts pēc "Latvijas Izpildītāju un producentu apvienības" datiem. Deviņas reizes  balvu ieguva grupa Prāta Vētra, tostarp 5 gadus pēc kārtas. Dons balvu ieguva astoņas reizes.

Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996. gadā.

## Balvas ieguvēji

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva

## Atsauces
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā** jeb **"Veco zaldātu" balva** ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā. Balva tiek pasniegta ne tikai mūziķiem, bet gan arī ar mūziku saistītiem cilvēkiem.

Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996. gadā.

## Balvas ieguvēji

* Skatīt arī

* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva

## Atsauces
Asklepiāds (dzejnieks)

**Asklepiāds** (dzimšanas un miršanas laiks nav zināms, dzīvojis 3. gadsimtā p.m.ē. Samas salā) bija sengrieķu dzejnieks. Asklepiāds rakstījis dzīru liriku, kā arī erotiskas epigrammas. Bijis Teokrita draugs. Asklepiāda vārdā nosaukts Asklepiāda strofa.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru vai kantrī mūzikas albums

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru vai kantrī mūzikas albums** ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko šlāgermūzikas vai kantrī mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā.

Līdz 2002. gadam nominācijas nosaukums bija *Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru mūzikas albums*, bet 2003. gadā tā ieguva savu pašreizējo nosaukumu. Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996. gadā 

## Balvas ieguvēji

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeris vai kantrī dziesma
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeris vai kantrī dziesma

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeris vai kantrī dziesma** bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedza par labāko šlāgermūzikas vai kantrīmūzikas dziesmu aizvadītajā gadā Latvijā. Astoņas reizes balvu ieguva Raimonda Paula komponētās dziesmas.

Līdz 2002. gadam nominācijas nosaukums bija **Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeris**, bet pēdējoreiz balvu pasniedza 2007. gada ceremonijā, tad to nomainīja jauna kategorija — Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā dziesma.

## Balvas ieguvēji

kā populārākā dziesma Mikrofona šlāgerptaujā

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru vai kantrī mūzikas albums
Kallīns

**Kallīns** (*Κάλλινος*, dzīvojis ap 7. gadsimta p.m.ē. vidu) bija sengrieķu dzejnieks. Kallīns dzīvojis grieķu kolonijā Efesā - pilsētā, kas atradās Mazāzijā. Efesu Kallīna dzīves laikā apdraudēja kimmeriešu ciltis, līdz ar to Kallīna dzejā vērojami izteikti patriotiski motīvi. Kallīns ir senākais zināmais sengrieķu elēģiskās dzejas autors. Par viņa dzīvi zināms ļoti maz un no viņa darbiem saglabājušies tikai fragmenti.

## Literatūra
* *Afrodīte mirdzošā tornī... Sengrieķu dzeja.* – Rīga: Zinātne, 1994. 
* *Sengrieķu literatūras antoloģija.* – Rīga: Zvaigzne, 1990. 

## Ārējās saites
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais akadēmiskās mūzikas albums

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais akadēmiskās mūzikas albums** bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedza par labāko akadēmiskās mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā. 2024. un 2025. gadā kategoriju pārdēvēja "Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais klasiskās vai vokālās mūzikas albums".

Pirmoreiz balvu pasniedza 1997. gadā kategorijā "Labākais klasiskās un instrumentālās mūzikas albums", 1999. gadā tā ieguva nosaukumu "Labākais klasiskās mūzikas albums", bet 2001. gadā —  "Labākais akadēmiskās mūzikas albums". 2014. gadā balvu pasniedza kategorijā "Labākais vokālās un kora mūzikas albums", 2020. - 2023. gadā kategorijā "Labākais klasiskās vai kora mūzikas albums", 2021. gadā kategorijā "Labākais klasiskās mūzikas albums".

## Balvas ieguvēji

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais starpžanru vai instrumentālās mūzikas albums

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais starpžanru vai instrumentālās mūzikas albums** ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko instrumentālās, filmu vai teātra mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā.

Balvu šajā kategorijā pirmoreiz pasniedza 2017. gadā nominācijā "Labākais instrumentālās vai starpžanru mūzikas albums".

Pirms tam kopš 2001. gada pastāvēja nominācija ar nosaukumu "Labākais instrumentālās mūzikas albums", 2003. gadā "Labākais instrumentālās, filmu vai teātra mūzikas albums", 2011. gadā to pārveidoja par kategoriju "Labākais instrumentālās, džeza, filmu vai teātra mūzikas albums". 2014. gadā "Labākais koncertuzveduma, teātra un kino mūzikas albums".

## Balvas ieguvēji

### Labākais instrumentālās, filmu vai teātra mūzikas albums

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais tautas vai pasaules mūzikas albums

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais tautas vai pasaules mūzikas albums** ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko mūsdienu tautas vai pasaules mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā. Sešas reizes šo balvu ieguvuši Iļģi, bet četras — Auļi.

Balva kopš 1998. gada tiek pasniegta katru gadu. Līdz 1999. gadam nominācijas nosaukums bija **Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais folkloras albums**, no 2000. līdz 2013. gadam — **Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais mūsdienu tautas mūzikas albums**, savukārt 2014. gadā tā ieguva savu pašreizējo nosaukumu.

## Balvas ieguvēji

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais modernā roka albums

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais modernā roka albums** bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedza par labāko modernās rokmūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā. Balva tika pasniegta tikai divus gadus - 2002. un 2003. gadā, taču pēc tam iekļauta nominācijā Labākais roka albums.

## Balvas ieguvēji

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā modernā roka dziesma
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais roka albums
Meleagrs

**Meleagrs** () var būt:

* sengrieķu mitoloģijas tēls;
* Aleksandra Lielā armijas virsnieks;
* Ptolemaju dinastijas valdnieks;
* sengrieķu dzejnieks.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā pop & roka dziesma

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā pop & roka dziesma** bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedza par labāko rokmūzikas vai popmūzikas dziesmu aizvadītajā gadā Latvijā. Prāta Vētra un Ainars Mielavs balvu ir ieguvuši divas reizes.

Balva tika pasniegta laika periodā no 1997. līdz 2000. gadam, bet pēc tam atsevišķi tika izveidotas nominācijas Labākā pop dziesma un Labākā roka dziesma.

## Balvas ieguvēji

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais pop & roka albums
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā roka dziesma
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā pop dziesma
Meleagrs (dzejnieks)

**Meleagrs** (*Μελέαγρος*, dzīvojis 1.gs. p.m.ē. Gadarā) bija sengrieķu dzejnieks, rakstījis satīrisku dzeju un epigrammas. Meleagrs arī izveidoja sengrieķu dzejas antoloģiju, uz kuras pamata vēlāk izveidojās rietumos ļoti nozīmīgā t.s. "Grieķu antoloģija" (*Anthologia Graeca*).
Pārvietojums

**Pārvietojums** \vec{s} (no itāļu *spostamento* — 'pārvietojums') ir vektors, kas vērsts no kustības sākumpunkta uz kustības galapunktu. Pārvietojuma moduļa s ''SI'' pamatmērvienība ir metrs. 

Pārvietojuma moduļa un ceļa skaitliskās vērtības sakrīt tad un tikai tad, ja kustības laikā nemainās ātruma virziens — tā ir taisnvirziena kustība, kuras trajektorija ir taisne.

Pārvietojumu var izteikt kā materiāla punkta rādiusvektora izmaiņu \Delta \vec{r}.

Izmantojot pārvietojumu, tiek aprēķināts momentānais ātrums

\vec{v}=\lim\limits_{\Delta t\to 0}\frac{\Delta\vec{r}}{\Delta t}=\frac{d\vec{r}}{dt} vai v=\frac{ds}{dt} (momentānais ātrums ir pārvietojuma atvasinājums pēc laika)

un vidējais ātrums noteiktā laika intervālā:

\langle v\rangle=\frac{s}{\Delta t}.

## Ārējās saites
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais mūzikas albums bērniem

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais mūzikas albums bērniem** ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā, kas domāts tieši bērniem.

Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996., 1997., 1999. un 2000. gadā.

## Balvas ieguvēji

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
Mimnerms

**Mimnerms** (*Μίμνερμος*, dzīvojis ap 600.g. p.m.ē.) bija sengrieķu dzejnieks no Kolofonas, elēģiskās dzejas autors. No viņa darbiem mūsdienās saglabājušies tikai fragmenti.

Mimnerms dzīvojis laikā, kad joniešu pilsētas Mazāzijā cīnījās par pastāvēšanu pret Līdiju. Šīs cīņas atspoguļojušās arī viņa darbos, lai gan pārsvarā viņš rakstījis elēģijas, kas bijušas veltītas kādai flautistei Nanno. Šie viņa dzejoļi bijuši apkopoti divās grāmatās, kas nosauktas Nanno vārdā. Mimnerms bijis pirmais, kas elēģisko distihu izmantojis mīlas lirikā. Viņš rakstījis arī episka rakstura dzeju.

## Literatūra
* *Afrodīte mirdzošā tornī... Sengrieķu dzeja.* — Rīga: Zinātne, 1994. 
* *Sengrieķu literatūras antoloģija.* — Rīga: Zvaigzne, 1990. 

## Ārējās saites
Pindars

thumb|Pindars

**Pindars** (*Πίνδαρος*, dzimis ap 522.g. p.m.ē., miris ap 443.g. p.m.ē.) bija viens no izcilākajiem sengrieķu dzejniekiem. Pindars tiek uzskatīts par izcilāko koru lirikas pārstāvi; vislabāk viņš pazīstams ar savām epinīkijām — dziesmām, kas veltītas sporta spēļu (olimpisko, Pītijas u.c.) uzvarētājiem. Pilnībā saglabājušās 45 Pindara epinīkijas. Pindara dzejai raksturīga sarežģīta kompozīcija, pantmērs, brīžiem visai oriģināla tēlainība.

## Dzīve

Pindars dzimis Kinoskefalās (ciems netālu no Tēbām), pēc citiem avotiem — Beotijā; viņa vecāki bijuši turīgi aristokrāti, tāpēc viņam bijis iespējams apgūt dzeju un mūziku demokrātiskajās (un Tēbām naidīgajās) Atēnās. Agrākais Pindara dzejolis, kas ir saglabājies, datējams ar 498.g. p.m.ē. 497./96.g. p.m.ē. viņš pirmoreiz uzvarējis ditirambu sacensībās. Pindars kļuvis plaši pazīstams, vēl būdams visnotaļ jauns.

490.-480.g. persiešu iebrukuma laikā aristokrātiskās Tēbas, cerot uz Atēnu ietekmes samazināšanu, cīnījās Persijas pusē. Pindars, nespēdams izšķirties par atbalstu nevienai no karojošajām pusēm, kopā ar saviem draugiem pārcēlās uz Aigīnas salu. Pēc persiešu sakāves Pindars atgriezās Tēbās. Vēlāk gan viņš ļoti cienījis Atēnas par to lomu Grieķijas atbrīvošanā, savukārt Atēnās augstu vērtēta viņa dzeja.

Par savu dzejnieka darbības labāko laiku Pindars uzskatījis periodu, kad viņš dzīvojis Sicīlijā Sirakūzās (476.-474.g. p.m.ē.), kur tolaik valdījuši mākslu augsti vērtējušie tirāni Hierons I un Terons. Šajā galmā tolaik darbojies ne tikai Pindars, bet arī Simonīds un Bakhilīds.

Pēc tam Pindars dzīvojis Kirēnā un Rodā.

## Literatūra
* *Afrodīte mirdzošā tornī... Sengrieķu dzeja.* — Rīga: Zinātne, 1994. 
* *Sengrieķu literatūras antoloģija.* — Rīga: Zvaigzne, 1990. 

## Ārējās saites
Gvadalahara

**Gvadalahara** var būt:

* Gvadalahara (*Guadalajara*) - pilsēta Meksikā
* Gvadalahara (*Guadalajara*) - pilsēta Spānijā
Žans Simeons Šardēns

**Žans Simeons Šardēns** (*Jean Siméon Chardin*; dzimis  Parīzē, miris  turpat), saukts arī (iespējams, kļūdaini) **Žans Batists Simeons Šardēns** (*Jean-Baptiste-Siméon Chardin*) bija baroka laika franču gleznotājs, kurš pamatā gleznoja sadzīves ainiņas, klusās dabas un portretus. Šardēns gleznoja maznozīmīgus notikumus un priekšmetus, īpaši pievērsdamies franču sīkburžuāzijai. Starp nozīmīgākajiem Šardēna darbiem jāmin "Klusā daba ar kaķi un zivi" (1727-1728), "Klusā daba ar pīpēm un krūkām" (apm. 1762. g.), "Ziepju burbulis" (apm. 1739. g.), "Ūdens glāze un krūka" (apm. 1760. g.), "Klusā daba ar fazānu un medību somu" (1760).

Šardēns dzimis Parīzē. Par viņa jaunību zināms maz: 1724. gada 6. februārī viņš uzņemts Svētā Lūkas akadēmijā ar meistara titulu, no kura 1729. gadā atteicies; 1728. gadā, pateicoties gleznotājam Nikolā de Laržijēram, uzņemts Karaliskajā glezniecības un tēlniecības akadēmijā, kur ieņēmis nozīmīgus amatus līdz pat 1774. gadam. 1731. gadā Šardēns apprecēja Margaritu Sentāru, kura 1735. gadā nomira. 1740. gadā Šardēnu stādīja priekšā Luijam XV. 1744. gadā viņš apprecēja Fransuāzu Margaritu Pužē. Drīz pēc tam Vanjēras marķīzs (marķīzes de Pompadūras brālis) piešķīra Šardēnam pensiju. 1755. gadā Šardēns kļuva par Akadēmijas mantzini un vēl pēc diviem gadiem karalis viņam piešķīra dzīvesvietu Luvrā. Šardēna vecumdienas nebija laimīgas: viņa vienīgais dēls (no pirmās sievas), kurš bija saņēmis stipendiju studijām Romā, 1767. gadā Venēcijā izdarīja pašnāvību, savukārt Karaliskās akadēmijas direktors Žans Batists Marī Pjērs samazināja mākslinieka pensiju. Pasliktinoties arī Šardēna redzei, viņš aizsāka gleznot ar pasteļkrāsām. Viņa vēlīnie darbi, lai arī mūsdienās augsti novērtēti, Šardēna laikā tika uzskatīti par nevērtīgiem, un arī pats mākslinieks lielā mērā tika aizmirsts, līdz XIX gs. vidū viņu jaunatklāja franču kritiķi (tostarp Edmons un Žils de Gonkūri).

Šardēns bija viens no Denī Didro iecienītākajiem māksliniekiem un pazina viņu arī personiski.

## Galerija

Attēls:Jean-Baptiste Siméon Chardin 022.jpg|"Ziepju burbulis"
Attēls:The kitchen maid by Jean-Baptiste Simeon.jpg|"Virtuvene"
Attēls:Jean-Baptiste Siméon Chardin 029.jpg|"Klusā daba ar stikla pudeli un augļiem"
Attēls:Jean Siméon Chardin - The Laundress - WGA04761.jpg|*Veļas mazgātāja*


## Ārējās saites
Šardēns

**Šardēns** (; sieviešu dzimtē Šardēna) ir franču cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
* Žans Simeons Šardēns (*Jean Siméon Chardin*; 1699—1779) — franču gleznotājs;
* Pjērs Teijārs de Šardēns (*Pierre Teilhard de Chardin*) — franču teologs un filozofs, domātājs un rakstnieks, jezuītu priesteris, pētnieks, paleontologs un ģeologs.
Amdāvāda

**Amdāvāda** (), arī **Ahmadābāda** (, ), ir Gudžarātas štata lielākā pilsēta un tā galvenais kultūras un saimniecības centrs. Tā ir arī viena no lielākajām Indijas pilsētām, tajā dzīvo 5,26 miljoni iedzīvotāji. Vairums iedzīvotāju ir gudžarāti. Tā atrodas pie Sabarmati upes.

No 1960. līdz 1970. gadam bija štata galvaspilsēta, kad to pārcēla uz Gāndhīnagaru. Kopš 2000. gada pilsēta strauji attīstās, tomēr attīstība radījusi spriedzi pilsētas kopienu starpā, vairojot politisko nestabilitāti un vardarbīgas sadursmes.

Ekonomikā vēsturiski pazīstama kā tekstilrūpniecības, bet mūsdienās — farmaceitiskās rūpniecības centrs.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 1411. gadā kā Muzafarīdu (*Muzaffarid*) dinastijas Gudžaratas sultanāta galvaspilsēta. 1547. gadā to ieņēma Mogolu valdnieks Akbars.

1818. gadā Ahmadābādu ieņēma Britu Austrumindijas kompānija. Britu valdīšanas laikos Ahmadābāda tika saukta par "Austrumu Mančestru", jo pilsētā strauji attīstījās tekstilrūpniecība.

1915. gadā Mohandāss Karamčands Gandijs Ahmadābādā nodibināja āšramu, kurā propagandēja savas idejas. Indijas neatkarības kustības laikā Ahmadābāda bija viens no galvenajiem neatkarības kustības centriem. 1930. gadā no Ahmadābādas sākās Gandija vadītais Sāls maršs. Pēc Indijas sadalīšanas Indijas un Pakistānas valstīs, 1947. gadā pilsētas ielās notika sadursmes starp hinduistiem un musulmaņiem.

2001. gadā pilsēta smagi cieta 6,9 ballu stiprā zemestrīcē, bet 2002. gadā pilsētas dzīvi uz mēnesi paralizēja hinduistu un musulmaņu sadursmes.
## Sports
Krikets ir viens no populārākajiem sporta veidiem pilsētā. Narendra Modi stadions, kas pazīstams arī kā *Motera stadions*, kas tika uzcelts 1982. gadā, un kurā notiek dažāda līmeņa kriketa spēles, ir lielākais stadions pasaulē pēc ietilpības, un tajā ir 132 000 skatītāju vietu. Tajā notika 1987., 1996., 2011. un 2023. gada Pasaules kausa kriketā spēles.

## Atsauces

## Ārējās saites
Santos

***Santos*** var būt:

* Santusa (*Santos*) — pilsēta Brazīlijā, Sanpaulu štata pilsēta;
* *[[Santos Futebol Clube]]* — Brazīlijas futbola klubs;
* uzvārdi:
** Santoss — spāņu cilmes uzvārds;
** Santuss — Brazīlijas portugāļu cilmes uzvārds;
** Santušs — portugāļu cilmes uzvārds.
Portualegri "Grêmio"

**Portualegri "Grêmio"** ir Brazīlijas futbola klubs, kas bāzējas Portualegri pilsētā. Tajā savu karjeru uzsāka Ronaldiņu.

## Ārējās saites
*
Kuritibas "Parana"

**Paraná Clube** ir Brazīlijas futbola klubs no Kuritibas Paranas štatā. Tas dibināts 1989. gada 19. decembrī. Komanda spēlē zili-sarkanā kreklā ar baltiem šortiem un getrām.

Tā ir viena no Brazīlijas komandām, ko fani sauc par *Tricolor* tā trīs krāsu dēļ.

## Ārējās saites
* Oficiālā vietne

### Fanu lapas
* Torcida Fúria Independente
* Torcida Virtual Paran@utas
* Torcida da Argentina
Riodežaneiro "Vasco da Gama"

**Riodežaneiro "Vasco da Gama"** (), pazīstams arī kā **Vasco da Gama** vai **Vasco**, ir profesionāls Brazīlijas futbola klubs, kas ir bāzēts Riodežaneiro. Tas tika dibināts . "Vasco da Gama" ir viens no populārākajiem futbola klubiem Brazīlijā. Klubs mājas spēles aizvada *São Januário* stadionā, taču dažas spēles (it īpaši pilsētas derbiji) tiek aizvadīti daudz lielākajā *Maracanã* stadionā.

## Ārējās saites
Toulouse FC

***Toulouse Football Club*** (), plašāk zināms kā ***Toulouse*** vai **TFC**, ir Francijas futbola klubs no Tulūzas Augšgaronnas departamentā. Klubs dibināts 1970. gadā un pašlaik spēlē Francijas futbola augstākajā līmenī — *[[Francijas futbola 1. līga|Ligue 1]]*. *Toulouse* vietējiem zināma arī kā ***le Téfécé*** () un ***le Tef*** (). No 1937. līdz 1967. gadam Tulūzā pastāvēja klubs ar tādu pašu nosaukumu, taču tagadējais klubs netiek uzskatīts par tā mantinieku un tiesību pārņēmēju. 

Mājas spēles aizvada Tulūzas pilsētas stadionā. Augstākais sasniegums Francijas čempionātā ir divreiz izcīnīta 3. vieta (1986.–1987. un 2006.–2007. gada sezonās). 2007. gada panākums ļāva kvalificēties UEFA Čempionu līgas 3. kvalifikācijas kārtai, taču tajā Tulūzas klubs divu spēļu summā (0–1 savā laukumā un 0–4 viesos) piekāpās *[[Liverpool FC|Liverpool]]* un Čempionu līgas grupu turnīrā neiekļuva. 2023. gadā izcīnīja Francijas kausu.

## Sastāvs
*Sastāvs atjaunināts .*

## Sasniegumi
* **[[Francijas futbola 1. līga|Francijas čempionāts (''Ligue 1'')]]**
** 3. vieta: 1986–87, 2006–07
* **[[Francijas kauss futbolā|Francijas kauss]]**
** Kausa ieguvēji (1): 2022–23
* **Francijas līgas kauss**
** Pusfinālisti (1): 2009–10
* **[[Francijas futbola 2. līga|Francijas 2. līga]]**
** Čempioni (3): 1981–82, 2002–03, 2021–22
** Vicečempioni (2): 1980–81, 1996–97 

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā kluba vietne
Luanda

**Luanda** () ir pilsēta Angolas ziemeļrietumos, osta Atlantijas okeāna krastā. Valsts galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Iedzīvotāju vairums - afrikāņi ar ļoti nelielu balto minoritāti.

Pilsētā vieglās rūpniecības un pārtikas uzņēmumi. Osta eksportē kafiju, kokvilnu, cukuru, dimantus, dzelzi un sāli.

Pilsētu 1575. gadā dibinājis portugāļu jūrasbraucējs Paulu Diašs Novaišs (*Paulo Dias Novais*). Kopš 1627. gada tā ir Angolas administratīvais centrs. No 16. gadsimta vidus līdz 19. gadsimta vidum Luanda bija liels vergu tirdzniecības centrs, kuri tika nogādāti Brazīlijā. 1975. gadā, kad Angola ieguva neatkarību no Portugāles, pilsētas iedzīvotāju vairākums bija portugāļu izcelsmes. Pēc neatkarības iegūšanas vairums iedzīvotāju pameta pilsētu un devās uz Portugāli vai DĀR. Pilsētas infrastruktūras krīzi izdevās novērst ar pieaicināto kubiešu militāro un civilo speciālistu palīdzību.

## Cilvēki
Luandā dzimuši:
* Žuzē Eduardu duš Santušs (*José Eduardo dos Santos*, 1942—2022) — politiķis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Santos Futebol Clube

**Santos Futebol Clube** zināms arī kā **Santos**, ir Brazīlijas futbola klubs no Santusas pilsētas Sanpaulu. Tā iesauka jau gadu desmitiem ir *Peixe* (burtiski "zivs"), bet talismans ir valis. Iesauka norāda uz to, ka Santuša ir ostas pilsēta, kamēr citi Sanpaulu štata lielie klubi ir no ikšzemes pilsētām. Santos FC fans tiek saukts par *Santista*.

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa , , , , ,
Vasco da Gama

**Vasco da Gama** var būt:

* Vasko da Gama — portugāļu jūrasbraucējs;
* Riodežaneiro "Vasco da Gama" — Brazīlijas futbola klubs.
Viktors Dergunovs

[thumb|Dergunovs [2006. gads|2006. gadā]]
**Viktors Dergunovs** (; dzimis ) ir Latvijas krievu izcelsmes ārsts un politiķis, Rīgas domes deputāts no PCTVL (2005—2009).

## Dzīvesgājums

1968. gadā absolvēja Rīgas 53. vidusskolu. Līdz 1974. gadam studēja Rīgas Medicīnas institūtā, tad strādāja par anesteziologu reanimatologu Krāslavas rajona slimnīcā (1975—1980) un Rīgas 2. klīniskajā slimnīcā (1980—1993),  ilgāku laiku bija komandējumā Alžīrijas Tautas Demokrātiskajā Republikā (1984—1986) un pēc zemestrīces Armēnijā (1988).
Bija Tautas deputātu padomes deputāts Rīgā (1988—1991).

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas strādāja par anesteziologu reanimatologu Rīgas Dzemdību nama detoksikācijas-imūnokorekcijas nodaļā (1993—1998), tad SIA «Medserviss» (no 1998).

## Politiskā darbība
Dergunovs bija Krievu skolu aizstāvības štāba aktīvists (2003—2005), piedalījās 2004. gada augusta-septembra badastreikā, tika administratīvi sodīts.
2004. gadā iestājās PCTVL, 2006. gadā kļuva par PCTVL valdes locekli un par Latvijas Krievu Kopienu apvienotā kongresa LKKAK valdes locekli (2004—2005), tad par Rīgas domes deputātu (2005—2009).

## Ārējās saites
* CV PCTVL mājaslapā
* Uzstāšanās konferencē "Mācību process mazākumtautību vidusskolu desmitajās klasēs — radošā pieredze un problēmas" (15.06.2005.), 
* Video — opozicionāri, tai skaitā Dergunovs, aizsprostoja ceļu 2005. gada 16. marta gājienam
Beluorizonti "Cruzeiro"

**Cruzeiro Esporte Clube** ir Brazīlijas futbola komanda no Beluorizonti pilsētas Minasžeraisas štatā. Klubs dibināts .

Komanda savas mājas spēles aizvada *[[Mineirão]]* stadionā, kurš tiek dalīts ar vietējiem sāncenšiem *[[Beluorizonti "Atletico Mineiro"|Atlético Mineiro]]*.

## Ārējās saites
Riodežaneiro "Botafogo"

**Botafogo de Futebol e Regatas** ir Brazīlijas sporta klubs no Riodežaneiro. Tā tika atzīta par 12. spēcīgāko 20. gadsimta futbola komandu FIFA vērtējumā. Mājas spēles komanda aizvada Žuana Avelanži Olimpiskajā stadionā.

Kluba simbols ir zvaigzne, kas attēlota kluba emblēmā. Botafogo nozīmē *uguns iededzējs* un apzīmē apkaimi, kurā klubs radās (Botafogo pludmale). Ta iesaukas ir "*Fogo*", "*Bota*" (kluba nosaukuma daļas), "*Fogão*" ("Fogo" atvasinājums, bieži lietots), "*Alvinegro*" (balti melnie), "*O clube da Estrela Solitária*" (Vienas zvaigznes klubs) un "*O Glorioso*" (Slavenie, nosaukums cēlies no 1910. gada čempionāta, kurā Botafogo uzvarēja).
## Sasniegumi
* Copa Libertadores
** Čempioni (1): 2024
## Ārējās saites

*
Figueirense Futebol Clube

**Figueirense Futebol Clube**, zināms arī kā **Figueirense**, ir Brazīlijas futbola klubs no Floriānopolisas, Santakatarinas štatā.

Par kluba augstāko sasniegumu var uzskatīt iekļūšanu 1997. gada Brazīlijas kausa finālā. Klubs 15 reizes uzvarējis Santakatarinas štata čempionātā.

## Ārējās saites
* Figueirense oficiālā vietne
* Gavioes Alvinegros - fanu lapa
Atletico

**Atletico** var būt:

* Clube Atlético Paranaense - Brazīlijas futbola klubs
* Clube Atlético Mineiro - Brazīlijas futbola klubs
* Club Atlético Vélez Sársfield - Argentīnas futbola klubs
Riodežaneiro "Flamengo"

**Clube de Regatas do Flamengo**, biežāk zināms kā *Flamengo* () ir Brazīlijas sporta klubs no Riodežaneiro.

Citi komandas fanu lietotie komandas apzīmējumi ir *"Fla"*, *"Mengo"* un *"Mengão"* (kas nozīmē *Lielais Mengo*), kā arī kluba krāsas aprakstošais nosaukums *rubro-negro* ("spilgti sarkans-melns").

Flamengo futbola komanda ir populārākais klubs valstī ar aptuveni 35 miljoniem atbalstītāju. Tas ierindojās 9. vietā FIFA rīkotajā aptaujā par 20. gadsimta labākajiem klubiem.

Flamengo simbols savulaik bija jūrnieks Papaijs, bet 1960. un 1970. gados to pakāpeniski aizvietoja grifs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kašiasas du Sulas "Juventude"

**Esporte Clube Juventude**, zināms arī kā **Juventude**, ir Brazīlijas futbola klubs no Kašiasas du Sulas Riugrandi du Sulas štatā.

Juventude lielākie sāncenši ir *[[Sociedade Esportiva e Recreativa Caxias do Sul|Caxias]]* klubs.

Klubs dibināts 1913. gada 29. jūnijā, kad 35 itāļu imigrantu jaunieši no Kašiasas du Sulas izveidoja vienu no pirmajiem futbola klubiem apkaimē. Par pirmo kluba prezidentu kļuva Antoniu Čiaradia Netu.

1999. gada 27. jūnijā Juventude izcīnīja savu pirmo lielo titulu, uzvarot Brazīlijas kausa turnīrā un iegūstot tiesības nākamajā sezonā piedalīties Copa Libertadores turnīrā.

## Ārējās saites
* Juventude oficiālā vietne 
* Neoficiāla fanu vietne
Kampinasas "Ponte Preta"

**Ponte Preta** ir Brazīlijas futbola klubs no Kampinasas, Sanpaulu. Ponte Preta ir zināmi arī kā *Macaca*. Ponte Pretas lielākie sāncenši ir no tās pašas pilsētas - Guarani.

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Kuritibas "Atletico Paranaense"

***Atletico Paranaense*** ir Brazīlijas futbola komanda no Kuritibas Paranaensē, dibināts . Tas uzvarēja Campeonato Brasileiro Série B 2025. gadā.
Ujuni solončaks

**Ujuni solončaks** () ir lielākais solončaks pasaulē. Atrodas Bolīvijas dienvidrietumos, Potosi departamentā.

200px|left|thumb|Ujuni solončaks
Ujuni solončaks atrodas augstu kalnos, 3650 metrus virs jūras līmeņa. Tas līdzinās milzīgam, koši baltam līdzenumam, kas var atgādināt sasalušu ezeru, taču to klāj sāls. Lietus laikā sāli var klāt vairākus decimetrus biezs ūdens slānis. No jūnija līdz decembra sākumam Ujuni solončaks ir sauss, izņemot purvaino piekrasti un atsevišķus "ūdens caurumus". Galvenie minerāli, kas veido koši balto sāls garozu, ir halīts un ģipsis. Tīras sāls slāņa biezums var sasniegt pat 30 metrus. Uzskata, ka Ujuni solončaks satur 10 miljardus tonnu vārāmās sāls. Ik gadus šeit iegūst  tonnu.

Pirms aptuveni  gadiem Ujuni solončaks bija daļa no milzīgā Minčina ezera. Mūsdienās no šī ezera atlikuši Poopo ezers, Koipasas ezers, Uru Uru ezers un Ujuni solončaks.

Katru gadu novembrī Ujuni solončakā uzturas trīs sugu flamingi. Populārs tūrisma objekts - šeit ir arī sāls viesnīca un tā saucamās salas. Pievilcīgākā ir Inkavasi sala, uz kuras aug līdz 12 metrus augsti kaktusi.

Solončaka krastā atrodas Tunupi vulkāns, kura tuvumā ir grota ar aptuveni 3000 gadus senām mūmijām.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Ceļojuma dienasgrāmata, Ujuni solončaks
* Salt minery
Fortaleza Esporte Clube

***Fortaleza Esporte Clube***, biežāk pazīstams kā vienkārši ***Fortaleza*** vai ***Fortaleza EC***, ir Brazīlijas sporta klubs, kura galvenā nodaļa ir futbols. Tam ir arī telpu futbola, rokasbumbas un basketbola nodaļas. *Fortaleza EC* ir no Fortalezas pilsētas, kura ir Searas štata administratīvais centrs. Klubs dibināts 1918. gada 18. oktobrī, izveidojoties no cita kluba *Stella* ar nosaukumu **Fortaleza Sporting Club**.

*Fortaleza EC* kopā ar *[[Esporte Clube Bahia|EC Bahia]]*, *[[Esporte Clube Vitória|Vitória]]*, *[[Santa Cruz Futebol Clube|Santa Cruz]]*, *[[Sport Club do Recife|Sport]]*, *[[Clube Náutico Capibaribe|Náutico]]* un *[[Ceará Sporting Club|Ceará SC]]* ir viens no tradīcijām bagātākajiem klubiem valsts Ziemeļaustrumu reģionā.

Kluba lielākie sāncenši ir no tās pašas pilsētas *[[Ceará Sporting Club|Ceará SC]]* un *[[Ferroviário Atlético Clube|Ferroviário]]*.

Kluba krāsas ir sarkans, zils un balts.

Klubs 39 reizes uzvarējis Searas štata čempionātā, pēdējoreiz 2010. gadā.

## Atsauces
Ilopango ezers

**Ilopango ezers** () ir krāterezers Salvadoras centrālajā daļā, Ilopango vulkāna kalderā. Lielākais ezers Salvadorā.

thumb|200px|left|Kvemadu salu veidošanās 1879. gadā
Ilopango kaldera radās mūsu ēras 260. gadā. Milzīgā vulkāniskā sprādziena pelni pārklāja lielu daļu mūsdienu Salvadoras teritorijas. 1879.—1880. gados krāterezerā izveidojās Kvemadu salas (*Islas Quemadas*).

Vulkāna izvirduma laikā Salvadoras teritorijā bija attīstījusies maiju kultūra. Izvirduma laikā tika izpostīta teritorijā ap  rādiusā ap vulkānu, gāja bojā tūkstošiem cilvēku. Izvirduma rezultātā pelni apglabāja maijus un viņu sadzīves priekšmetus, kas mūsdienās ir vērtīgi arheoloģiskie atradumi. Izvirduma rezultātā daudz bēgļu devās uz tagadējo Gvatemalu un Belizu, izmainījās tirdzniecības ceļu virzieni, Tikalas valdnieki ieguva kontroli pār tirdzniecību reģionā.

## Ārējās saites
Čapalas ezers

**Čapalas ezers** () ir lielākais saldūdens ezers Meksikas teritorijā,  dienvidaustrumos no Gvadalaharas, uz Halisko un Mičoakanas štatu robežas.

Ap  garš virzienā no rietumiem uz austrumiem un ap  plats. Ezerā divas nelielas saliņas. No ezera iztek Riogrande de Santjago, kas tek uz Kluso okeānu. 39 vietējās un 4 introducētās zivju sugas.

Gvadalaharas pilsēta no ezera ņem dzeramo ūdeni. Pārmērīgs ūdens patēriņš apdraud ezeru, tā līmenis krītas, kaut gan pēdējos gados pēc nelegālo dambju nojaukšanas un spēcīgām lietusgāzēm ir novērota ezera līmeņa celšanās.

Ezera un tā apkaimes vides problēmas ir radījušas vides aizsardzības kustību ezera apkaimē. Pēdējā laikā ezera krastā uz dzīvi mīl apmesties ASV un Kanādas pensionāri.

## Ārējās saites

* 2004. gada apdraudētākais ezers: Čapalas ezers  
* Sociedad Amigos del Lago — ezera draugu sabiedrība
Heizena ezers

**Heizena ezers** () ir ezers Kanādas ziemeļos Elsmīra salā. Nereti to dēvē par pasaulē vistālāk ziemeļos esošo ezeru, tomēr uz Elsmīra salas vēl  tālāk ziemeļos ir ezeri.

thumb|200px|left|Heizena ezers, NASA satelītattēls
Ezers ir  garš un līdz  plats. Krasta līnija ir  gara. Ezerā vairākas salas, lielākā ir Sentdžona sala —  gara un mazāk nekā  plata. Ledus klāj ezeru ap 10 mēnešus gadā. Ezerā ieplūst ledāji no ziemeļos esošās kalnu grēdas, kas sasniedz  augstumu. No ezera uz Čandlera fjordu plūst ap 22 km garā Raglesas upe. Upes izteka pat  salā neaizsalst. Ezers iekļauts Kutinirpākas nacionālajā parkā.

Ezera apkaime uzskatāma par termisko oāzi polārā tuksneša vidū. Vasarā gaisa temperatūra te var sasniegt pat . Ezerā dzīvo viena zivju suga — Arktikas palija (*Salvelinus alpinus*), kas šeit sasniedz neparasti lielus izmērus.

Pirmais eiropietis, kas sasniedza ezeru, bija amerikānis Ādolfuss Grīlijs (*Adolphus Washington Greely*) 1882. gadā un nosauca ezeru sava priekšnieka, ASV armijas sakaru virsnieka Viljama Heizena *(William Babcock Hazen)* vārdā. Kopš 1957. gada ezera ziemeļu krastā darbojas Kempheizenas pētniecības stacija.

## Atsauces
Teokrits

thumb|Teokrits
**Teokrits** ( (*Theokritos*), dzīvojis 3. gadsimtā p.m.ē.) bija sengrieķu hellēnisma laikmeta dzejnieks, bukoliskās dzejas iedibinātājs sengrieķu literatūrā, kā arī nozīmīgākais sengrieķu bukoliskās dzejas autors. No Teokrita darbiem spēcīgi ietekmējies romiešu dzejnieks Vergilijs.

Teokrits dzimis vai nu Sirakūzās, vai Kosā, dzīvojis Sirakūzās, Kosā un Aleksandrijā. Viņš rakstījis ne tikai bukolisko dzeju, bet arī episko un lirisko dzeju, kā arī epigrammas. Teokrita darbi, salīdzinot ar daudzu citu sengrieķu dzejnieku darbiem, saglabājušies visai daudz.

## Literatūra

* *Sengrieķu literatūras antoloģija.* — Rīga: Zvaigzne, 1990. 

## Ārējās saites

* Teokrita darbi