open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Konrāds Šulcs (dēls)

thumb|upright=1.2|"Kurzemes stāstu grāmatas" titullapa (1832)
**Lībgots Oto Konrāds Šulcs** (; 1772—1840), agrāk arī **Kundrāts Šulcs**, bija Kurzemes guberņas vācbaltiešu luterāņu mācītājs un rakstnieks. Rūdolfa Šulca tēvs.

## Dzīvesgājums
Dzimis Žeimelē 1772. gada 21. maijā luterāņu mācītāja Konrāda Šulca (1732—1802) ģimenē. Mācījās Jelgavas Pētera akadēmijā (1789—1790). Pēc teoloģijas studijām Jēnas Universitātē (1791—1793) darbojās kopā ar tēvu kā Žeimeles draudzes mācītāja palīgs (1795—1800). 1797. gadā žurnāls "Latviska Gada Grāmata" iespieda Šulca dzejoli “Tēva un mātes prieks” un stāstiņu “Tas vēstu kārīgs muižas kungs”.

Kopš 1801. gada Šulcs bija Lindes-Birzgales draudzes mācītāja palīgs, tad mācītājs. 1824. gadā mācītājmuižas ugunsgrēkā pazaudēja visu iedzīvi. 1826. gadā Kurzemes tautskolu komiteja nolēma uzticēt Šulcam rakstīt Kurzemes vēsturi latviešu valodā.

Publicējās laikrakstos "Latviska Gada Grāmata", "Latviešu Avīzes", "Latviešu ļaužu draugs".

Miris Birzgalē 1860. gada 8. februārī.

## Darbi
Šulca uzrakstītais Latvijas vēstures apcerējums ar pilno nosaukumu "Kurzemes stāstu grāmata jeb tādu lietu izteikšana, kas vērā liekamas un Kurzemē notikušas no veciem laikiem līdz mūsu dienām" bija iespiesta "Latviešu Avīzēs" 1830./1831. gada mijā, bet 1832. gadā to iespieda atsevišķā izdevumā. Tā sastāv no četrām daļām: 1. Veci Kurzemes laiki; 2. Bruņinieku laiki; 3. Kurzeme apakš saviem lielkungiem; 4. Krievu valdīšanas laiks.

1840. gadā viņš latviski publicēja brošūru par grāmatiespiedēju Johanu Gūtenbergu. Kopā ar mācītāju Mīlihu 1835. gadā izdeva solodziesmu ciklu "Mūsu Grietiņa" ar notīm.

## Atsauces
Ariantīnas

**Ariantīnas** (*Ariantinae*) ir gliemežu klases apakšdzimta, kas iekļauj sevī sauszemes gliemežus. Apakšdzimta piedēvēta dāņu zoologam Otto Merham, kurš 1864. gadā izveidoja *Ariantidae* dzimtu. Šo apakšdzimtu pārstāv daudzas sugas, kas ir plaši izplatītas no Dienvideiropas līdz Mazāzijai, bet Centrāleiropā (ieskaitot Latviju) ir zināmas tikai divas vietējās sugas. Fosilā veidā ariantīnas ir zināmas no neogēna (miocēna).

## Apraksts
Čaula pēc formas pārsvarā ir sfēriska, nedaudz saplacināta, bet var būt arī stipri saplacināta. Čaulas sugu ietvaros var būt diezgan mainīgas. Vijumi variē no ieapaļiem līdz ķīļveidīgiem. Atvere ir ieapaļa ar baltu, nedaudz saplacinātu apmali. Tā stiepjas nop no iekšpuses. Dažām sugām ir attīstīts plātņveidīgs terminālais zobs, taču atverei parasti nav armējuma. Čaulas bieži vien ir strīpainas, bet ornamentējums neizteikts (spirāliskas un apikālas joslas). Juvenīlās un pieaugušās stadijas var būt arī matainas. "Mīlas bultas" ir divasmeņu un ar lancetveida galu. Tām nav vainaga. Bultas maiss ir sēdošs vai ar īsu kātiņu. Uz spermatēkas kājas atrodas labi attīstīts divertikuls.

## Izplatība
Apmēram 75 sugas ir sastopamas galvenokārt Dienvideiropas kalnainajos rajonos, no Pirenejiem rietumos līdz Karpatiem austrumos, un tālāk dienvidos gar Balkānu pussalas kalniem un Grieķijas salām līdz Mazāzijai. Viena vietējā suga ir izplatīta Ziemeļāfrikā, bet divas sugas ir sastopamas Centrāleiropā.

## Sistemātika
Ariantīnu apakšdzimtā ir iekļautas šādas ģintis:
* apakšdzimta: ***Ariantinae*** Mörch, 1864
:* ģints: *[[Agalactochilus]]* Kadolsky, H. Binder & Neubauer, 2016 †
:* ģints: *[[Arianta]]* Turton, 1831
:* ģints: *[[Campylaea]]* H. Beck, 1837
:* ģints: *[[Campylaeopsis]]* A. J. Wagner, 1914
:* ģints: *[[Cattania]]* Brusina, 1904
:* ģints: *[[Causa]]* Schileyko, 1971
:* ģints: *[[Chilostoma]]* Fitzinger, 1833
:* ģints: *[[Corneola]]* Held, 1838
:* ģints: *[[Cylindrus]]* Fitzinger, 1833
:* ģints: *[[Delphinatia]]* P. Hesse, 1931
:* ģints: *[[Dinarica]]* Kobelt, 1902
:* ģints: *[[Drobacia]]* Brusina, 1904
:* ģints: *[[Faustina]]* Kobelt, 1904
:* ģints: *[[Helicigona]]* A. Férussac, 1821
:* ģints: *[[Isognomostoma]]* Fitzinger, 1833
:* ģints: *[[Josephinella]]* F. Haas, 1936
:* ģints: *[[Kollarix]]* Groenenberg, Subai & E. Gittenberger, 2016
:* ģints: *[[Kosicia]]* Brusina, 1904
:* ģints: *[[Liburnica]]* Kobelt, 1904
:* ģints: *[[Mesodontopsis]]* Pilsbry, 189 †
:* ģints: *[[Metacampylaea]]* Pilsbry, 189 †
:* ģints: *[[Paradrobacia]]* H. Nordsieck, 2014 †
:* ģints: *[[Pseudoklikia]]* H. Nordsieck, 2018 †
:* ģints: *[[Pseudotrizona]]* Groenenberg, Subai & E. Gittenberger, 2016
:* ģints: *[[Thiessea]]* Kobelt, 1904
:* ģints: *[[Vidovicia]]* Brusina, 1904

(†) — izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Šnicele

**Šnicele** (no  — 'šķēlīte') ir plāna, panēta un apcepta gaļas šķēle, kas ir populārs ēdiens daudzviet Eiropā, īpaši Austrijā un Vācijā. Šnicele tradicionāli tiek gatavota no teļa vai cūkgaļas, taču ir sastopamas arī versijas ar vistas gaļu vai veģetārām alternatīvām.

## Vēsture
Slavenākais šniceļu veids ir **Vīnes šnicele** (*Wiener Schnitzel*), kas ir viens no Austrijas nacionālajiem ēdieniem. Šī ēdiena izcelsmi bieži saista ar 19. gadsimta sākumu, lai gan pastāv uzskati, ka tas radies vēl agrāk un ir iedvesmots no līdzīgiem Vidusjūras reģiona ēdieniem, piemēram, kotletēm vai milanesas.

Gadsimta beigās šnicele izplatījās arī citās Eiropas valstīs, tostarp Vācijā, Šveicē, Ungārijā un Čehijā, kur katrā reģionā tai izveidojās savi šniceles paveidi. Mūsdienās šnicele ir pazīstama visā pasaulē, īpaši pateicoties Austrijas un Vācijas emigrantu kopienām.

Padomju laikā par šniceli dēvēja izstrādājumu no maltas gaļas masas, kas no bifšteka atšķīrās tikai ar ovālu, nevis apaļu formu, kā arī tās biezums bija 0,6 līdz 0,8 cm, nevis līdz 2 cm kā bifštekam. Pirms apcepšanas šniceli apmērcēja olā un apviļāja rīvmaizē. Atšķirībā no kotletes, šniceles masai nepievienoja baltmaizi.

## Sastāvdaļas un pagatavošana
Klasiskās šniceles pamatā ir plāni izklapēta gaļa, kas tiek apviļāta miltos, pēc tam olu masā, un beidzot rīvmaizē. Gaļa tradicionāli tiek cepta lielā daudzumā sviesta vai eļļas, līdz tā iegūst zeltainu un kraukšķīgu garoziņu. Šnicele tiek pasniegta veselā gabalā, atšķirībā no girosa vai kebaba, kur gaļa tiek sagriezta.

Populārākie gaļas veidi šnicelei:

* Teļa gaļa (Vīnes šnicele);
* Cūkgaļa (bieži sastopama Vācijā un Austrumeiropā);
* Vistas gaļa (viegla alternatīva);
* Augu izcelsmes šnicele (no sojas, seitana vai sēnēm).

Parasti šnicele tiek pasniegta ar garnējumu, piemēram:
* Vārītiem vai ceptiem kartupeļiem;
* Kartupeļu salātiem;
* Citrona šķēli (lai pievienotu svaigumu);
* Zaļajiem salātiem vai dzērveņu mērci.

## Paveidi
* Vīnes šnicele — tradicionāli no teļa gaļas; Austrijā nosaukums "*Wiener Schnitzel*" ir aizsargāts un to drīkst lietot tikai šnicelēm, kas gatavotas no teļa gaļas.
* Šnicele *Holstein* stilā — pasniegta ar ceptu olu, anšoviem un kaperiem (Vācija).
* *Cordon Bleu* — ar sieru un šķiņķi pildīta šnicele.
* Veģetārā šnicele — mūsdienās populāra versija, kas veidota no sojas, tofu, sēnēm vai dārzeņu maisījuma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Denjels Tompkinss

**Denjels D. Tompkinss** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu jurists un politiķis, pārstāvēja Demokrātiski-republikāņu partiju, bijis 6. ASV viceprezidents.

No 1807. līdz 1817. gadam Tompkinss bija Ņujorkas štata gubernators. Viņš aktīvi atbalstīja karu pret Lielbritāniju 1812. gadā, personīgi aizņemoties līdzekļus, lai finansētu štata militāros pasākumus. Pēc gubernatora amata viņš kļuva par viceprezidentu prezidenta Džeimsa Monro laikā, pildot šo amatu astoņus gadus — no 1817. līdz 1825. gadam.

Tompkinss saskārās ar finansiālām grūtībām un veselības problēmām viceprezidentūras laikā, kas ietekmēja viņa spējas aktīvi iesaistīties politiskajā darbībā.

Miris neilgi pēc amata atstāšanas 1825. gada jūnijā.

## Ārējās saites

* Biogrāfija
Fabrikas iela (Daugavpils)

**Fabrikas iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas labajā krastā, Gajoka apkaimē. Fabrikas iela sākas strupceļā pirms krustojuma ar Centrālo ielu, ved austrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Ūdensvada ielu. Ielā ir gan rūpnieciska, gan dzīvojama apbūve.

Fabrikas ielas garums ir 500 metri. Gandrīz visā garumā tā ir divu joslu platumā un klāta ar asfalta segumu, bet strupceļa posms ielas sākumā ir šaurāks un nav pilnīgi afsaltēts. Ielas sarkano līniju platums ir 10—15 metri. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Fabrikas ielu nekursē.

Pirms Otrā рasaules kara Fabrikas iela stiepās no Dzirnavu ielas līdz Dzelzceļu ielai un krustojās arī ar Laivu ielu, kuras nosaukums likvidēts 2005. gadā.

Fabrikas iela (līdz 1920. gadam ) ir šīs ielas vēsturiskais nosaukums, laika gaitā tas nav mainījies.

## Ievērojami objekti
* Nr. 22 — tukšs zemesgabals, kur atradās Daugavpils konservu rūpnīca.

## Ielu savienojumi
Fabrikas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Centrālā iela (T veida krustojums)
* Burtnieku iela (T veida krustojums)
* Dzelzceļu iela
* Ūdensvada iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Timotijs Snaiders

**Timotijs Snaiders** (, dzimis  pie Deitonas, Ohaio) ir amerikāņu vēsturnieks, Toronto un Jeila Universitātes profesors. Austrumeiropas vēstures pētnieks.

Snaiders ir plaši pazīstams ar darbiem par 20. gadsimta Eiropas vēsturi, īpaši par nacisma un staļinisma režīmu ietekmi uz Centrāleiropu un Austrumeiropu, tostarp uz Baltijas valstīm, Poliju un Ukrainu.

Viņa pazīstamākais darbs, "Asinszemes: Eiropa starp Hitleru un Staļinu" (*Bloodlands: Europe Between Hitler and Stalin*, 2010), ir tulkots vairāk nekā 40 valodās un ieguvis starptautisku atzinību. Grāmatā analizēta nacistiskās Vācijas un Padomju Savienības masu slepkavību politika reģionā, kurā bojā gāja miljoniem civiliedzīvotāju.

Snaiders ir arī plaši citēts darbos par autoritārisma draudiem mūsdienās. Viņa eseju krājums "Par tirāniju" (*On Tyranny*, 2017) kļuvis par bestselleru.

Viņš ir ieguvis doktora grādu Oksfordas Universitātē un studējis arī Brauna Universitātē. Papildus akadēmiskajai darbībai, Snaiders aktīvi piedalās publiskajā diskusijā par demokrātijas un cilvēktiesību jautājumiem, bieži uzstājoties ar lekcijām Eiropā un ASV.

## Atsauces

## Ārējās saites
Volfa balva matemātikā

**Volfa balva matemātikā** ir viena no sešām Volfa balvām.

Volfa balvu matemātikā gandrīz katru gadu piešķir Volfa fonds Izraēlā. Šo balvu fonds ir izveidojis un piešķir kopš 1978. gada; pārējās balvas ir lauksaimniecībā, ķīmijā, medicīnā, fizikā un mākslā. Volfa balvas ietvaros tiek piešķirta naudas prēmija 100 000 ASV dolāru apmērā.

Saskaņā ar aptauju, kas tika veikta 2013. un 2014. gadā, Volfa balva matemātikā ir trešā prestižākā starptautiskā akadēmiskā balva matemātikā pēc Ābela balvas un Fīldsa medaļas.

## Atsauces
Daunis Auers

**Daunis Auers** ir latviešu politologs, Latvijas Universitātes asociētais profesors, salīdzinošās politikas pētnieks un LU Sociālo un politisko pētījumu institūta vecākais pētnieks. Specializējies vēlēšanu, partiju sistēmu, demokrātijas attīstības un tiešās demokrātijas jautājumos Baltijas valstīs un plašākā reģionā.

Studējis ''University of North Londo''n, kur ieguvis bakalaura grādu vēsturē (1991), pēc tam politikas zinātni Londonas Ekonomikas skolā (M.Sc., 1998) un doktora grādu (Ph.D.) ieguvis Londonas Universitātes koledžā (2006). Fulbraita stipendiāts, 2005.–2006. gadā strādājis Kalifornijas Universitātē Bērklijā.

Strādājis Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē dažādos amatos kopš 2006. gada, kur no 2011. gada ir asociētais profesors.

Bijis redaktors žurnālā *Baltic Journal of Economic*s, pārstāvējis Latviju dažādos Eiropas pētniecības projektos, tostarp *Bertelsmann Transformation Index*, kā arī bijis Latvijas pārstāvis ES 7. ietvara SSH programmā.

## Publikācijas
* Auers, D. (2011). “An Electoral Tactic? Citizens’ Initiatives in Post-Soviet Latvia”. In *Citizens’ Initiatives in Europe*, Palgrave Macmillan.
* Auers, D. (2011). “Political Development”. In *Estonian Human Development Report 2010/2011*.
* Auers, D. (2010). “The 2009 European Parliament Elections in Latvia”. In *The 2009 European Parliament Elections*, Palgrave MacMillan.
* Auers, D. (2009). “Explaining the electoral failure of extreme-right parties in Estonia and Latvia”. *Journal of Contemporary European Studies*.
* Auers, D. (2009). “Green, Black, and Brown: Uncovering Latvia’s Environmental Politics”. *Journal of Baltic Studies*.
* Auers, D. (2008). *Latvia and the USA: From Captive Nation to Strategic Partner*. LU Press (redaktors).
* Auers, D. (2006). “Can money buy happiness? Student satisfaction in Latvian higher education”. *Baltic Economic Trends*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aleksandrs Ņevzorovs

**Aleksandrs Ņevzorovs** (; dzimis  Ļeņingradā) ir bijušais Krievijas žurnālists, publicists un televīzijas vadītājs, pazīstams ar savu kritisko nostāju pret Krievijas režīmu un Krievijas iebrukumu Ukrainā. Ir ieguvis Ukrainas pilsonību.

## Dzīvesgājums
Aleksandrs Ņevzorovs dzimis 1958. gada 3. augustā Ļeņingradā (tagad Sanktpēterburga). Mācījies Ļeņingradas Teātra, mūzikas un kinematogrāfijas institūtā, strādājis televīzijā un kļuva populārs ar raidījumu *600 sekundes*.

Viņš izveidoja reportāžu sēriju ar nosaukumu "Mūsējie" (*Naši*) par padomju un krievu karavīriem "karstajos punktos" (Viļņā, Pārdņestru kontrolējošajā Piedņestras Moldāvu Republikā, Kalnu Karabahu kontrolējošajā Kalnu Karabahas Republikā un citur), kurās aktīvi atbalstīja padomju varas iestāžu oficiālo viedokli. 1991. gada janvārī Centrālās televīzijas Pirmajā programmā tika demonstrēta Ņevzorova filma *Naši* par janvāra notikumiem Viļņā. Filmā tika slavināti Viļņas OMON kaujinieki, kuri palika uzticīgi PSRS laikā, kad Lietuva pasludināja neatkarību. Arī Rīgā Ņevzorovs atbalstīja "melnās beretes" un radikālo pulkvedi Viktoru Alksni. 1991. gada novembrī mītiņā Sanktpēterburgā Aleksandrs Ņevzorovs pasludināja Tautas atbrīvošanas kustības *Naši* izveidi.

90. gados darbojās arī kā politiķis — bija Krievijas Valsts Domes deputāts (1993—2007). Bijis pazīstams ar nacionālistisku retoriku, taču vēlāk mainīja savus uzskatus, kļūstot par asu Putina režīma kritiķi.

Pēc Krievijas uzbrukuma Ukrainai 2022. gadā, Ņevzorovs asi nosodīja agresiju un publiski atbalstīja Ukrainas suverenitāti. Viņš tika apsūdzēts Krievijā par "viltus ziņu" izplatīšanu par Krievijas armiju saskaņā ar 2022. gada represīvajiem likumiem. 2022. gada jūnijā tika ierosināts kriminālprocess, un vēlāk viņš tika pasludināts meklēšanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Stellas iela

**Stellas iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Grīvas apkaimē. Stellas iela sākas krustojumā ar Lauces ielu Laucesas upes krastā, ved rietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Ziedu ielu. Stellas ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 485 metri. Tās sākumposms (no Lauces līdz Komunālajai ielai) klāts ar asfalta segumu, bet tālāk Stellas ielai ir grants segums. Visā garumā satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Stellas ielu nekursē, bet Komunālajā ielā ir 6., 7., 7B., 22. un 25. autobusu maršrutu pietura "Stellas iela".

Stellas iela attēlota 1936. gada kartē, tomēr ielas nosaukums nav parakstīts. 1957. gadā ielai piešķirts tagadējais nosaukums, kas laika gaitā nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Stellas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Lauces iela (T veida krustojums)
* Komunālā iela
* Martas iela
* Oškalna iela
* Niedru iela (T veida krustojums)
* Vītolu iela (T veida krustojums)
* Ziedu iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Ričards Mentors Džonsons

**Ričards Mentors Džonsons** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu jurists, karavīrs un politiķis, pārstāvēja Demokrātisko partiju, bijis 9. ASV viceprezidents prezidenta Martina van Burena laikā.

Džonsons bija arī pārstāvis ASV Pārstāvju palātā un vēlāk Senātā no Kentuki štata. Viņš kļuva ievērojams, piedaloties 1812. gada karā un apgalvojot, ka personīgi nogalinājis Šonī cilts vadoni Tekumse kaujā pie Temzas.

Viņš bija arī viens no nedaudzajiem ASV viceprezidentiem, kuru ievēlēja Senāts saskaņā ar 12. konstitūcijas grozījumu, jo vēlēšanās neviens kandidāts neieguva vairākumu vēlētāju kolēģijā.

Pēc viceprezidentūras beigām viņš neveiksmīgi mēģināja atgriezties politikā. Miris 1850. gada 19. novembrī.

## Ārējās saites

* Biogrāfija
Vjačeslavs Volodins

**Vjačeslavs Volodins** (krievu: *Вячеслав Викторович Володин*;  Saratovas apgabalā, PSRS) ir Krievijas politiķis, pašreizējais Valsts domes priekšsēdētājs (kopš 2016. gada). Viens no Putina tuvākajiem sabiedrotajiem un ideologiem, iepriekš bijis Putina administrācijas vadītāja vietnieks.

## Dzīvesgājums
Volodins dzimis 1964. gada 4. februārī Aleksejevkā, Saratovas apgabalā. 

Politisko karjeru sācis 1990. gados, 1999. gadā ievēlēts Valsts domē. Darbojies partijā "Tēvzeme – Visa Krievija", vēlāk pievienojās Vienotajai Krievijai. 2010.–2016. gadā bija Krievijas prezidenta administrācijas vadītāja vietnieks un viens no ideoloģiskajiem stratēģiem.

2016. gadā kļuva par Valsts domes priekšsēdētāju. Pazīstams ar konservatīvu un nacionālistisku retoriku, kā arī atbalstu represīvai iekšpolitikai. Aktīvi atbalstījis Krievijas iebrukumu Ukrainā un ieņēmis stingru pret Rietumiem vērstu nostāju.

Volodins ir viens no aktīvākajiem Vladimira Putina atbalstītājiem. Tā, piemēram, 2014. gada oktobrī starptautiskā kluba „Valdaj” sanāksmē Volodins, atbildot uz jautājumu par sankcijām pret Krieviju, paziņoja, ka krievi labi saprot, ka „uzbrukumi Putinam ir uzbrukumi Krievijai” un „bez Putina nav Krievijas”.

Volodinam piemērotas personīgās sankcijas no vairākām rietumvalstīm.

## Atsauces
Antimona fosfāts

**Antimona fosfāts** ir antimona un ortofosforskābes sāls — ķīmisks savienojums ar formulu SbPO4. Antimons šajā savienojumā ir Sb(III) formā ar oksidēšanās pakāpi +3. Antimona(III) atomiem ir viens nedalītais (saiti neveidojošais) elektronu pāris.

## Slāņotā forma
Antimona fosfātam ir slāņaina struktūra. Divdimensiju slāņus satur kopā vāji elektrostatiskie spēki. Antimona fosfāts ir viens no visvieglāk saspiežamajiem materiāliem un spiediena ietekmē tā slāņi perpendikulāri saspiežas. Standarta apstākļos SbPO4 kristalizējas monoklīnā formā ar telpas grupu *P*21/*m*. Ir pētīts antimona fosfāta pielietojums litija jonu un nātrija jonu akumulatoros.

Antimona atomi ir saistīti ar četriem skābekļa atomiem. Šie atomi ir sakārtoti kā kvadrātveida piramīda ar antimonu virsotnē. Antimona atomi veido augšējo un apakšējo slāni. Četri skābekļa atomi ir izvietoti tetraedriski ap fosfora atomiem. Antimona un skābekļa saišu garumi ir 1,98, 2,04 2,18 un 2,93 Å un O-Sb-O leņķi attiecīgi ir 87,9°, 164,8°, 84,1° un 85,0°. SbPO4 struktūra atšķiras no divām BiPO<sub>4</sub> formām, kur bismuts saistās ar piecām vai astoņām fosfātu grupām.

Savienojumā 31P atomam ķīmiskā nobīde ir -18 ppm. Saites enerģija fosfora 2p elektroniem ir 133,9 eV.

Spiedienā virs 3 GPa saites veidojas starp slāņiem, bet saglabājas monoklīnā sistēma. Spiedienā no 9 līdz 20 GPa rodas triklīnā forma ar telpas grupu *P*1.

Infrasarkanajā spektrā absorbcijas joslas ir redzamas pie 1145, 1052, un 973, 664, 590, 500, 475, un pie 372 cm−1. Tās rodas P-O un Sb-O saišu vibrācijas dēļ un arī O-P-O saišu lieces dēļ.

## Veidošanās
SbPO4 var veidoties, antimona(III) oksīdu (Sb2O3) izmērcējot tīrā fosforskābē, iegūto vielu filtrējot un pēc tam karsējot 600 °C temperatūrā.

Sb2O3 + 2 H3PO4 → 2 SbPO4 + 3 H2O

Cita līdzīga metode ietver fosforskābes ūdens šķīduma karsēšanu ar antimona(III) oksīdu 120 °C temperatūrā.

Vēl viena procedūra ietver amonija hidrogēnfosfāta (NH4)2(HPO4) karsēšanu kopā ar antimona(III) oksīdu 600 °C temperatūrā.

## Reakcijas
SbPO4 reaģē ar tādām bāzēm kā amonjaks, hidrazīns un etilēndiamīns, veidojot antimona(III) oksīdu un hidrogēnfosfāta sāļus.

Tomēr tiek apgalvots arī par interkalāciju ar amīniem. Amīnu interkalācija paplašina kristālu a asi, bet nemaina c dimensijas, un β leņķis samazinās. Tas ir saistīts ar molekulu divslāni, kas ievietojas starp katru slāni sākotnējā kristālā.

Ir arī dubultsāļi, kur fosfātu grupas ir savienotas ar antimonu.

## Atsauces
Džulians Makmans

**Džulians Deins Viljams Makmans** (; dzimis , miris ) bija Austrālijas un ASV aktieris.

Viņš bija sera Viljama Makmana, bijušā Austrālijas premjerministra, vienīgais dēls. Vislabāk pazīstams ar lomām seriālos "Mājas, kur atgriezties" (*Home and Away*), *[[Profiler]]*, "Amulets", "Mākslīgais skaistums" (*Nip/Tuck*), ** un *[[Runaways]]*, kā arī Doktora Dūma lomu filmās "Fantastiskais četrinieks" (2006) un "Fantastiskais četrinieks un Sudraba sērfotājs" (2007). Par tēlojumu seriālā "Mākslīgais skaistums" Makmans bija nominēts Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais aktieris drāmas seriālā".

Makmans nomira no vēža  56 gadu vecumā Klīrvoterā, Floridā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bauskas iela (Daugavpils)

**Bauskas iela** ir iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Mazo Dārza ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas strupceļā pēc krustojuma ar Valkas ielu. Bauskas ielā ir daudzstāvu un privātmāju dzīvojama apbūve.

Ielas garums ir 1790 metri. Gandrīz visā garumā Bauskas ielai ir asfalta segums un divas braukšanas joslas. Posmam no Ventspils ielas līdz Jelgavas ielai ir grants segums, bet pie stadiona un nobeiguma strupceļa posmā Bauskas ielai ir viena braukšanas josla. Satiksmes kustība visā garumā atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Bauskas ielu nekursē.

Ielas sākotnējais nosaukums bija **[[Polocka]]s iela** (). 1934. gada 7. decembrī to pārdēvēja par Bauskas ielu, un šīs nosaukums laika gaitā vairs nav mainījies.

## Ievērojami objekti
* Nr. 23 un 25 — Daugavpils Tehnoloģiju un tūrisma tehnikuma dienesta viesnīcas.
* Nr. 104B — Daugavpils 27.pirmsskolas izglītības iestāde "Mana Mārīte".
* Blakus ielai atrodas Daugavpils Valstspilsētas vidusskola un stadions "Celtnieks".

## Ielu savienojumi
Bauskas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Mazā Dārza iela (T veida krustojums)
* Andreja Pumpura iela
* Kauņas iela
* Ventspils iela
* Dobeles iela
* Jelgavas iela
* Grodņas iela
* Tukuma iela
* Liepājas iela
* Valkas iela

## Atsauces
Moorea

**Moorea** (,  — ‘dzeltenā ķirzaka’) ir vulkāniska sala Biedrības salās Klusajā okeānā, arhipelāga trešā lielākā sala pēc Taiti un Raiāteas. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kur kopā ar Maiao salu veido Mooreas-Maiao komūnu. Atola pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta taitieši. Komūnas administratīvais centrs ir Āfareaitu austrumu piekrastē, bet lielākā apdzīvotā vieta — Paopao salas ziemeļos.

## Ģeogrāfija
[thumb|left|[Ananāsi|Ananāsu plantācija Mooreā]]
Moorea atrodas Biedrības salu austrumdaļā, Vējpuses salu grupā, tuvākā sala ir  attālā Taiti austrumos. Sala vulkāniskas izcelsmes, radusies pirms 1,5—2,5 miljoniem gadu. Reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Tohieas kalns ( vjl) salas vidusdaļā. Krasta līnija stipri izrobota, vietām klinšaina. Salu ieskauj koraļļu rifs ar 12 savienojumiem ar okeānu; tas iekļauj 67,6 km² lielu lagūnu, bet uz rifa vairākas nelielas motu. 

Valda tropisks mitrs klimats bez izteiktām sezonām; vidējā gada temperatūra ir . Nokrišņiem bagātākais gadalaiks ir no decembra līdz februārim, bet sausākie — ziemas mēneši no jūlija līdz septembrim. Ainavā valda tropiskie lietusmeži. Piekrastes joslā ananāsu un vaniļas plantācijas.

## Vēsture
thumb|left|''Sofitel'' kūrorts salas piekrastē
Arheoloģiskie pētījumi liecina, ka Mooreu apdzīvojuši polinēzieši no Samoa un Tongas ap m.ē. 3. gadsimtu. Salas izolētajās ielejās izveidojās deviņas cilšu savienības, kas savā starpā konkurēja un slēdza savienības, tai skaitā ar kaimiņos esošo Taiti. Bieži bija asiņaini kari.

Pirmie no eiropiešiem salu apmeklēja, iespējams, bija spāņu ekspedīcija Pedro Fernandesa de Keirosa vadībā 1606. gadā. Pēc citas versijas, pirmais bija Semjuels Voliss 1767. gadā, kas to nodēvēja par Jorkas Hercoga salu. Pirmie eiropiešu pētnieki un ieceļotāji salā ieradās 18. gadsimtā. 1817. gadā salā ieradās angļu misionāri, lai pievērstu salas iedzīvotājus ticībai, kā arī uzcēla cukura pārstrādes rūpnīcu un tekstilfabriku, taču pasākums nebija veiksmīgi, jo 1843. gadā Mooreu anektēja Francija. Līdz Otrajam pasaules karam salas ekonomika balstījās kopras ieguvē un vaniļas un kafijas audzēšanā. Kopš 1970. gadiem Moorea ir kļuvusi par galveno ananāsu audzēšanas centru Franču Polinēzijā.

## Saimniecība
Salas galvenās saimniecības nozares ir tūrisms (sevišķi medusmēnešu tūrisms), ananāsu audzēšana un zveja. Moorea ir trešā tūristu apmeklētākā sala Franču Polinēzijā pēc Taiti un Boraboras. Populārākās aktivitātes ir niršana, braucieni ar kanoe laivām un lagūnas savvaļas dzīvnieku izpēte.

Salas ziemeļaustrumos no 1967. gada darbojas Mooreas lidosta ar  garu skrejceļu, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Taiti un citām Tuamotu arhipelāga salām; tā ir otra noslogotākā lidosta Franču Polinēzijā un gadā apkalpo viarāk kā 100 tūkstošus pasažieru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gvadalupe (pilsēta)

**Gvadalupe** () ir pilsēta Meksikā, Sakatekasas štata lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts vidusdaļā Rietumu Sjerramadres pakājē  uz ziemeļrietumiem no galvaspilsētas Mehiko. Mūsdienās pašā pilsētā dzīvo 170 tūkstoši iedzīvotāju, bet kopā ar kaimiņos esošo Sakatekasu veido aglomerāciju ar 300 tūkstošiem iedzīvotāju. 2010. gadā Tjerra Adrento Karaliskā ceļa posms Gvadalupē iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Vēsture
Tagadējās pilsētas teritorija sāka attīstīties pēc sudraba iegulu atklāšanas kaimiņos esošajā Sakatekasā. Par pilsētas dibināšanas gadu tiek uzskatīts 1555. gads, kad vietā, kas tagad ir pilsētas centrs, tika piešķirts pirmais zemes īpašums. Caur pilsētu gāja Karaliskais ceļš no Mehiko uz ziemeļiem līdz Sanhuanai Pueblo mūsdienu Ņūmeksikā. Pie šī ceļa izauga vairāki klosteri un baznīcas, tajā skaitā Gvadalupes Dievmātes baznīca, no kuras pilsēta ieguva savu nosaukumu. Gvadalupe attīstījas kā Sakatekasas piepilsēta, kas kalnračus nodrošināja ar pārtiku un citām precēm. Sākotnēji Gvadalupe bija Sakatekasas pilsētas daļa, bet 1821. gadā tika izdalīta kā patstāvīga pilsēta, bet 1845. gadā tai piešķira titulu *Villa de Guadalupe de Rodríguez*.

## Ārējās saites
Helicīnas

**Helicīnas** (*Helicinae*) ir gliemežu klases apakšdzimta, kas iekļauj sevī sauszemes gliemežus. Apakšdzimta piedēvēta franču izcelsmes amerikāņu zoologam Konstantīnam Rafineskam, kurš 1815. gadā izveidoja dzimtu ar nosaukumu *Helicinia*. Šīs apakšdzimtas pārstāvji ir plaši izplatīti Eiropā (ieskaitot Latviju), Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos. Fosilā veidā helicīnas ir zināmas no paleogēna (oligocēns).

## Apraksts
Atšķirībā no ariantīnām, helicīnām nekad nemēdz būt matainas juvenīlās formas. "Mīlas bultas" šajā grupā vienmēr ir ar četriem asmeņiem, un tām ir izteikts vainags. Helicīnu starpā ir daudzas ēdamas sugas, kurām ir ekonomiska nozīme. 

Šīs grupas strīpaino gliemežu (*[[Cepaea]]*) čaulas demonstrē lielu krāsu un zīmējumu daudzveidību, kas, domājams, ir strazdu izlases rezultāts, kuri ar šiem gliemežiem barojas.

## Sistemātika
Helicīnu apakšdzimtā ir iekļautas šādas tribas un ģintis:
* apakšdzimta: ***Helicinae*** Rafinesque, 1815
::* ģints: *[[Creneatachea]]* Zilch, 1960 †
::* ģints: *[[Frechenia]]* Schlickum & Strauch, 1971 †
::* ģints: *[[Megalotachea]]* Pfeffer, 1930 †
::* ģints: *[[Palaeotachea]]* Jooss, 1912 †
::* ģints: *[[Parachloraea]]* F. Sandberger, 1873 †
::* ģints: *[[Schlickumia]]* Truc, 1971 †
::* ģints: *[[Titthodomus]]* Pfeffer, 1930 †

:* triba: *[[Allognathini]]* Westerlund, 1903
::* ģints: *[[Allognathus]]* Pilsbry, 1888
::* ģints: *[[Cepaea]]* Held, 1838
::* ģints: *[[Hemicycla]]* Swainson, 1840
::* ģints: *[[Iberellus]]* P. Hesse, 1908
::* ģints: *[[Iberus]]* Montfort, 1810
::* ģints: *[[Idiomela]]* T. D. A. Cockerell, 1921
::* ģints: *[[Lampadia]]* Albers, 1854
::* ģints: *[[Tramuntanicola]]* Altaba, 2022

:* triba: *[[Helicini]]* Rafinesque, 1815
::* ģints: *[[Amanica]]* H. Nordsieck, 2017
::* ģints: *[[Aristena]]* Psonis, Vardinoyannis & Poulakakis, 2022
::* ģints: *[[Caucasotachea]]* C. R. Boettger, 1909
::* ģints: *[[Codringtonia]]* Kobelt, 1898
::* ģints: *[[Helix]]* Linnaeus, 1758
::* ģints: *[[Isaurica]]* Kobelt, 1901
::* ģints: *[[Levantina]]* Kobelt, 1871
::* ģints: *[[Lindholmia]]* P. Hesse, 1918
::* ģints: *[[Maltzanella]]* P. Hesse, 1917
::* ģints: *[[Neocrassa]]* Subai, 2005

:* triba: *[[Maculariini]]* Neiber, Korábek, Glaubrecht & Hausdorf, 2021
::* ģints: *[[Macularia]]* Albers, 1850

:* triba: *[[Thebini]]* Wenz, 1923
::* ģints: *[[Cantareus]]* Risso, 1826
::* ģints: *[[Cornu]]* Born, 1778
::* ģints: *[[Eobania]]* P. Hesse, 1913
::* ģints: *[[Eremina]]* L. Pfeiffer, 1855
::* ģints: *[[Gyrostomella]]* P. Hesse, 1911
::* ģints: *[[Loxana]]* Pallary, 1899
::* ģints: *[[Massylaea]]* Möllendorff, 1898
::* ģints: *[[Otala]]* Schumacher, 1817
::* ģints: *[[Rossmaessleria]]* P. Hesse, 1907
::* ģints: *[[Theba]]* Risso, 1826

(†) — izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Ceru iela (Daugavpils)

**Ceru iela** ir vietējas nozīmes iela Daugavpilī, Vecajā Forštatē. Ceru iela sākas krustojumā ar Vidzemes ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Arendoles ielu. Ceru iela ir apbūvēta ar privātmājām.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 440 metri, bet no Cīruļu ielas līdz Līksnas ielai Ceru iela pārtraukta ar privātmāju kvartālu. Ielas sākumposms līdz Cīruļu ielai ir klāts ar asfalta segumu, bet ielas turpinājums pēc Līksnas ielas — ar grants segumu. Visā garumā satiksmes kustība Ceru ielā atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa ielu nekursē.

Nosaukums jaunizveidotajai Ceru ielai piešķirts 1957. gadā un laika gaitā nekad nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Ceru iela ir savienota ar šādām ielām:
* Vidzemes iela (T veida krustojums)
* Cīruļu iela (T veida krustojums)
* Līksnas iela (T veida krustojums)
* Zeltkalna iela
* Arendoles iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Stīvens Kotkins

**Stīvens Marks Kotkins** (, dzimis 1959. gada 17. februārī Englvudā Ņūdžersijā) ir amerikāņu vēsturnieks, Stenforda Universitātes, agrāk Prinstonas Universitātes profesors. Austrumeiropas vēstures pētnieks.

## Darbi

* *Steeltown, USSR: Soviet Society in the Gorbachev Era.* Berkeley: University of California, 1991, ISBN 0962262900.
* *Rediscovering Russia in Asia: Siberia and the Russian Far East.* M. E. Sharpe, 1995, ISBN 1563245469.
* *Magnetic Mountain: Stalinism as a Civilization.* Berkeley: University of California, 1995, ISBN 0520069080.
* *Political Corruption in Transition: A Sceptic’s Handbook.* Central European University Press, 2002, ISBN 9639241466. (Co-Autor)
* *The Cultural Gradient: The Transmission of Ideas in Europe, 1789–1991.* Rowman & Littlefield, 2003, ISBN 0742520625. (Co-Autor)
* *Korea at the Center: Dynamics of Regionalism in Northeast Asia.* M. E. Sharpe, 2005, (Co-Autor)
* *Armageddon Averted. The Soviet Collapse, 1970–2000.* Oxford University Press, 2008, ISBN 978-0-19-536863-5.
* *Uncivil Society: 1989 and the Implosion of Communist Establishment.* New York: Modern Library/Random House, 2009, ISBN 978-0679642763. (Co-Autor)
* *Manchurian Railways and the Opening of China: An International History.* M. E. Sharpe, 2010, ISBN 978-0765625144. (Co-Autor)
* *Historical Legacies of Communism in Russia and Eastern Europe.* Cambridge University Press, 2014, ISBN 1107054176. (Co-Autor)
* *Stalin: Volume I: Paradoxes of Power, 1878–1928.* Penguin Press, 2014, ISBN 1594203792.
* *Stalin: Volume II: Waiting for Hitler, 1929–1941.* Penguin Press, 2017, ISBN 978-1594203800.

## Ārējās saites
Citadele

[thumb|[Johans Rodenburgs|Rodenburga Rīgas pils un citadeles nocietinājumu projekts (1641)]]
**Citadele** ir pilsētas vai ciema nocietinātākā teritorija. Tā var būt pils, cietoksnis vai nocietināts centrs. Nocietinājumā ar bastioniem citadele ir sistēmas spēcīgākā daļa, dažreiz tā atrodas tālu ārsienu un bastionu iekšpusē, bet bieži vien ekonomijas labad tā veido daļu no ārsiena. Parasti tā novietota kā pēdējā aizsardzības līnija, ja ienaidnieks pārvar citas nocietinājumu sistēmas sastāvdaļas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Domino’s Pizza

***Domino’s Pizza*** ir viens no lielākajiem pasaules ātrās ēdināšanas picēriju tīkliem, kas specializējas picu piegādē. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Enārborā, Mičiganā, ASV. *Domino’s* piedāvā dažāda veida picas, vistas ēdienus, uzkodas un desertus.

## Vēsture
*Domino’s Pizza* dibināts 1960. gadā, kad brāļi Toms un Džeimss Monahani iegādājās mazu picēriju *DomiNick's* Mičiganā. 1965. gadā Toms Monahans pārdēvēja to par *Domino’s*. Uzņēmums strauji paplašinājās, ieviešot franšīzes modeli.

*Domino’s* pazīstams ar savu lozungu “30 minūtes vai bez maksas”, ko vēlāk pārtrauca drošības apsvērumu dēļ.

Pēc 2023. gada datiem, *Domino’s Pizza* darbojas vairāk nekā 90 valstīs ar vairāk nekā  restorāniem visā pasaulē.

2022. gadā *Domino’s Pizza* atklāja savu pirmo picēriju Latvijā, Rīgā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*  /
Rasas iela (Daugavpils)

**Rasas iela** ir iela Daugavpilī, Čerepovas apkaimē. Tā atzarojas no Nometņu ielas, ved paralēli tai uz austrumiem, pēc krustojuma ar Pūces ielu maina virzienu uz ziemeļaustrumu un pēc tam uz ziemeļu un beidzas krustojumā ar Jelgavas ielu. Rasas ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 690 metri. Visā garumā tai ir grants segums, satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Rasas ielu nekursē, tuvākā pietura ir "Gāzes uzpildes stacija" Jelgavas ielā.

Iela izveidota 1950. gados ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies. 

## Ielu savienojumi
Rasas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Nometņu iela (T veida krustojums)
* Pūces iela
* Akadēmiķa Graftio iela (T veida krustojums)
* Jelgavas iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Vecjērcēni

**Vecjērcēni** ir ciems Valmieras novada Jērcēnu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā, autoceļu V232 un V238 krustojumā pie Strenčupītes. Vecjērcēni sastāv no Vecjērcēnu muižas (*Neu-Wohlfahrt*) kompleksa ēkām.

## Vēsture
Pēc Livonijas ordeņa valsts likvidācijas ar Sigismunda II Augusta rīkojumu 1562. gadā no Valmieras un Burtnieku pilsnovadiem tika atdalīta "Jaunā muiža", ko piešķīra Valmieras pilskungam Bernhardam fon Hēvelnam (*Houelen sein hauss der Newe hoff*). Bernhards fon Hēvelns nomira 1566. gada 11. jūlijā, būdams Pērnavas pārvaldnieks, un savā testamentā viņš muižu novēlēja sava brāļa Hermaņa dēlam Melhioram, kuram mantojuma tiesības 1588. gadā apstiprināja arī Polijas karalis. Ap 1599. gadu izcēlās robežu strīdi starp Valmieru, Burtniekiem un Hēvelnu īpašumiem, kuriem tajā laikā nebija īpaša nosaukuma un tos dēvēja par Jauno muižu (*der Newe hoff*). 17. gadsimta sākumā tika uzcelta Ēveles (Hēvelnu) baznīcas ēka, bet 1605. gada 31. maijā Polijas karalis Sigismunds III apstiprināja Valentīnam fon Hēvelnam patronāta tiesības pār Ēveles baznīcu. Rezultātā Hēvelnu īpašumu teritorijā izveidojās atsevišķs Ēveles draudzes novads.

Poļu—zviedru kara laikā Indriķis fon Hēvelns bija nostājies poļu pusē, kā rezultātā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Hēvelnu dzimtas īpašumus atdāvāja savam kancleram grāfam Uksenšernam. Vēl 1641. gadā īpašumi piederēja zviedru kancleram, taču vēlāk to atkal atdabūja Hēvelnu dzimta. Šajā laikā arī notika muižas zemju sadalīšana starp vairākiem dzimtas locekļiem. Muižu no *der Newe hoff* (Jaunā muiža) pārdēvēja par *Wohlfahrt* (Labklājība), tomēr vietējie ļaudis palika pie īpašnieka vārda nosaukuma „Ēvele” (*Houelen*). Hēvelnu dzimtas beidzamajai muižas mantiniecei fon Venclovai, dzimušai Hēvelnai muiža piederēja līdz 1660. gadam.

19. gadsimta sākumā kā muižas īpašnieks ir minēts majors Georgs fon Jārmersteds. Dalot viņa īpašumus Jērcēnu teritorijā muižas vienu daļu nosauca par Vecjērcēniem, bet otru par Jaunjērcēniem.

## Atsauces
Estrādes iela

**Estrādes iela** var būt:

* Estrādes iela — iela Cesvainē;
* Estrādes iela — iela Iecavā;
* Estrādes iela — iela Kārsavā;
* Estrādes iela — iela Koknesē;
* Estrādes iela — iela Ķegumā;
* Estrādes iela — iela Madonā;
* Estrādes iela — iela Tukumā;
* Estrādes iela — iela Sarkaņu pagasta Biksērē;
* Estrādes iela — iela Mērsraga pagasta Mērsragā;
* Estrādes iela — iela Taurupes pagasta Taurupē.
Bidzi

**Bidzi** ir ciems Valmieras novada Plāņu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P25 (Smiltene—Strenči).
Vāle (Trikātas pagasts)

**Vāle** ir ciems Valmieras novada Trikātas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V196, Lisas upes krastā.

## Atsauces
Laura Vīķe

**Laura Vīķe** (dzimusi  Rīgā) ir Latvijas orientieriste, Latvijas izlases dalībniece. Pārstāv orientēšnās klubu *OK Kāpa*.

Viņa ir vairākkārtēja Latvijas čempione dažādās distancēs. 2025. gadā pirmo reizi uzvarēja Baltijā lielāko daudzdienu sacensību, "Kāpas" trīsdienu kopvērtējumā.

L. Vīķe ir pārstāvējusi Latvijas izlasi vairākos Pasaules čempionātos. Individuāli augstākais sasniegums 2015. gada Pasaules čempionātā Skotijā, kur tika iegūta 18. vieta vidējā distancē. Savukārt stafetē augstākais panākums ir 5. vieta stafetē 2017. gada čempionātā Igaunijā kopā ar Sandru Grosbergu un Ingu Dambi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Laura Vīķe *World of O Runners*
Tibors Kapu

**Tibors Kapu** (*Kapu Tibor*; dzimis ) ir Ungārijas inženieris, kosmonauts. 2025. gadā viņš veica kosmisko lidojumu ar kosmosa kuģi *[[Crew Dragon]]* misijā *[[Ax-4]]* uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS).

## Dzīves gaitu sākums un izglītība
Tibors Kapu piedzima 1991. gada 5. novembrī Vāšārošnamēņā.

Pēc Krūdi Ģula vidusskolas Ņīreģhāzā absolvēšanas viņš sekoja tēva piemēram un izvēlējās karjeru mašīnbūvē.
Budapeštas Tehnoloģiju un ekonomikas universitātē viņš ieguva bakalaura un maģistra grādu.

## Darba gaitas
Pēc universitātes Kapu strādāja galvenokārt autobūves nozarē, specializējoties akumulatoru izstrādē.
Pēdējos divus gadus viņš strādāja uzņēmumā *Remred Space Technologies* aizsardzības pret kosmisko radiāciju jomā.

## Kosmisko lidojumu pieredze
2021. gada 28. oktobrī Ungārijas valdība oficiāli paziņoja par *HUNOR* (*Hungarian to Orbit* — "Ungārijas ceļš orbītā") programmu, kuras mērķis būtu otro reizi pēc Bertalana Farkaša kosmiskā lidojuma 1980. gadā nosūtīt kosmosā ungāru kosmonautu pētnieku. 
Tibors Kapu pieteicās, un 2023. gada martā viņu izvēlēja četru finālistu grupā kopā ar Ģulu Čerēņi, Andrāšu Sakāju un Ādamu Šlēglu. Kopumā valsts mēroga kosmonautu atlasei pieteicās vairāk nekā 240 cilvēku.

2024. gada 26. maijā Ungārijas ārlietu un tirdzniecības ministrs Pēters Sijārto paziņoja, ka Tibors Kapu ir izvēlēts par nākamo ungāru kosmonautu, un viņa dublieros būs Ģula Čerēņi.
2024. gada 24. jūlijā Ungārijas Ārlietu ministrija publicēja paziņojumu presei, kurā teikts, ka vienošanās starp Ungāriju un ASV uzņēmumu *[[Axiom Space]]* ir pabeigta. Kosmosa pētniecības ministra komisāre Orsolja Ferenca arī atklāja, ka Tibors Kapu piedalīsies divu nedēļu ilgajā *Ax-4* misijā.

Lidojumu kosmosā Tibors Kapu sāka 2025. gada 25. jūnijā misijā *[[Ax-4]]* kā misijas speciālists, dodoties ar *[[Crew Dragon]]* kosmosa kuģi *Grace* uz Starptautisko kosmosa staciju. Apkalpe kosmosā pavadīja 20 dienas. 15. jūlijā kosmosa kuģis atgriezās uz Zemes.

Kosmisko orbitālo lidojumu kopsavilkums:

## Atsauces

## Ārējās saites

* Tibor Kapu Axiom Space 
* Тибор Капу astronaut.ru,
Marae

[thumb|Taputapuāteas marae [Raiāteas salā, UNESCO Pasaules mantojuma objekts]]
**Marae** (maoru un , , , ) ir kopienas sanāksmju vai ceremoniāla vieta, kas Polinēzijas sabiedrībās kalpo reliģiskiem un sociāliem mērķiem. Visās polinēziešu valodās šis termins nozīmē arī no zāles vai kokiem attīrītu un brīvu klajumu. Marae parasti sastāv no taisnstūrveida attīrītas zemes platības, ko ieskauj akmens vai koka stabi *au*, iespējams, ar *paepae* terasēm, ko tradicionāli izmantoja ceremoniju nolūkos; un dažos gadījumos, piemēram, Lieldienu salā, centrā tiek novietots akmens *ahu* jeb *aʻu*. Lieldienu salas rapanujiešu kultūrā termins ahu ir kļuvis par sinonīmu visam marae kompleksam.

Dažās mūsdienu Polinēzijas sabiedrībās, īpaši Jaunzēlandes maoriem, marae joprojām ir būtiska ikdienas dzīves sastāvdaļa. Tropiskajā Polinēzijā lielākā daļa marae tika iznīcinātas vai pamestas līdz ar kristietības ienākšanu 19. gadsimtā, bet dažas ir kļuvušas par tūristu apskates vai arheologu izpētes objektiem. Tomēr vieta, kur šīs marae tika uzceltas, lielākajā daļā šo kultūru joprojām tiek uzskatīta par tabu (svētu).

## Atsauces

## Ārējās saites
Ķiguļi

**Ķiguļi** ir ciems Valmieras novada Kauguru pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 2,8 km no pagasta centra Mūrmuižas, 9 km no novada centra Valmieras un 114 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem,  Miegupītes upes krastā.

## Atsauces
Warwolf

[thumb|Varwolf makets pie [Kerlaverokas pils]]
***Warwolf***, kas zināms arī kā *Loup-de-Guerre* vai *Ludgar*, bija lielākais jebkad izgatavotais trebušets. To izveidoja Skotijā pēc Anglijas karaļa Edvarda I pavēles Stērlingas pils aplenkuma laikā 1304. gadā Skotijas neatkarības karu ietvaros. Tā laika hronikas to dēvēja par *une engine orrible*.

## ''Warfolf'' pie Stērlingas pils
Izjauktā veidā, ierocis pa daļām piepildītu 30 vezumus. Tā uzbūvēšanai pieciem galdniekiem un četrdesmit deviņiem citiem strādniekiem bija nepieciešami vismaz trīs mēneši.
thumb|''Warwolf'' miniatūrs modelis
Hronikā *[[Flores Historiarum]]* apgalvo, ka *Warwolf* aplenkuma mašīna aplenkuma laikā caur divām pils sienām izšāva vienu akmeni, "kā bultu, kas lido cauri audumam". Tomēr citi avoti ziņo, ka ieroci pabeidza tikai pēc tam, kad skoti jau bija padevušies angļiem. Edvards I tomēr nolēma to izmantot, aizliedzot kādam ieiet vai iziet no pils, kamēr tas nebija pārbaudīts.

## Atsauces

## Ārējās saites

* War Wolf at Stirling Castle Historic Environment Scotland
* Secrets of Lost Empires: Medieval Siege (building of and history of trebuchets), from the NOVA website
Ozolkalna iela

**Ozolkalna iela** var būt:

* Ozolkalna iela — iela Bērzgales pagasta Bērzgalē;
* Ozolkalna iela — iela Nītaures pagasta Nītaurē;
* Ozolkalna iela — iela Ķekavas pagasta Rāmavā;
* Ozolkalna iela — iela Salas pagasta Salā;
* Ozolkalna iela — iela Ropažu pagasta Zaķumuižā.

## Skatīt arī
* Ozolkalnu iela
Heliksi

**Heliksi** (*Helix*) ir gliemežu klases ģints, kas iekļauj sevī lielus sauszemes gliemežus. Ģinti 1758. gadā izveidoja zviedru zoologs Kārlis Linnejs. Ģints tipiskā suga ir *Helix pomatia* (parka vīngliemezis). Šīs ģints pārstāvji ir plaši izplatīti Eiropā (ieskaitot Latviju) un Mazāzijā. Fosilā veidā heliksi ir zināmi no neogēna (miocēns) (*[[Helix kadolskyi]]*).

## Apraksts
Čaulas gandrīz vienmēr ir lodveidīgas (2–6 cm diametrā). Parasti tām ir labais vijums (pa kreisi savītas čaulas ir ļoti reti). Kolumela ir brūngani melnīgsnēja vai balta. Čaulas joslu zīmējums variē no pieckrāsu spirālēm līdz saplūdušam (parasti sub- vai supraperifēriskā joslā). Čaulas virsma ir gluda vai ar blīvu granulāciju teleokonha augšējos vijumos. Kājas krāsojums var variēt (pelēks, brūns, melns vai rozā). Dažām sugām kājas aizmugurējā daļa ir tumša.

Divertikuls ir pārveidots resnā, īsā caurulītē, kas nekad garumā nepārsniedz kopulatīvo somu, vai arī ir pilnībā reducēts. Penim ir divas papillas un abas ar centrālo atveri. *MRP* vienmēr stiprinās pie epifalla centrālā stāvoklī. Epifalls ir tik pat garš vai daudz garāks par peni. Gļotu dziedzeri, kas pieguļ "mīlas bultu" somai, parasti ir ļoti sazaroti.

## Izplatība
Heliksi ir rietumpalearktiska ģints. Sugu daudzveidība ir koncentrēta Balkānos un Anatolijā, ar vislielāko filoģenētisko daudzveidību Grieķijā. Areāla dabiskā rietumu robeža iet pa Franciju (*Helix pomatia*), Korsiku (*Helix ceratina*) un Alžīriju (*Helix melanostoma*). Ziemeļos dabiskais areāls sasniedz centrālo Vāciju un Ziemeļeiropas līdzenuma dienvidu malu. Visvairāk dienvidos izplatītās sugas dzīvo Ziemeļāfrikā (*H. melanostoma*, *H. pronuba*) un Levantes dienvidos (*H. engaddensis*). Areāla austrumu robežas sasniedz Irākas Kurdistānu un Irānas rietumus (*H. salomonica*), kā arī Kaukāzu (*H. lucorum*). Savukārt, *H. thessalica* areāls stiepjas cauri Ukrainai vismaz līdz Krievijas rietumu robežai. Latvijā parka vīngliemezis (*Helix pomatia*) tika ievests 15-16. gadsimtā un pašlaik ir izplatījies visā Latvijas teritorijā.

## Sistemātika
Heliksu ģintī ir iekļautas šādas sugas:

* ģints: ***Helix*** Linnaeus, 1758

(†) — izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Jo-jo

thumb| Plastmasas jo-jo
**Jo-jo** (arī rakstīts **jojo**) ir rotaļlieta, kas sastāv no ass, kas savienota ar diviem cilindriem, un auklas, kas apvīta ap asi. Tā ir sena rotaļlieta ar eksistences pierādījumiem kopš 440. gada pirms mūsu ēras.

## Ārējās saites
Pelašķu iela

**Pelašķu iela** var būt:

* Pelašķu iela — iela Liepājā;
* Pelašķu iela — iela Ogrē;
* Pelašķu iela — iela Olaines pagasta Apšukalnos.
Reinosa

**Reinosa** () ir pilsēta Meksikā, Tamaulipasas štata lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts ziemeļaustrumos Riograndes kreisajā krastā  uz ziemeļiem no galvaspilsētas Mehiko. Ietilpst Reinosas-Makalenas pārrobežu aglomerācijā ar 1,5 miljoniem iedzīvotāju. Nozīmīgs rūpniecības centrs — šeit atrodas vairāku ASV uzņēmumu ražotnes.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 1749. gadā kā *Villa de Nuestra Señora de Guadalupe de Reinosa*; nodēvēta par godu Jaunspānijas 41. vicekaraļa Huana Fransisko de Guemesa dzimtajai pilsētiņai Reinosai Spānijā. Jau kopš pirmsākumiem Reinosa regulāri cieta no postošiem plūdiem un 1802. gadā tika pārcelta uz tagadējo lokāciju  uz austrumiem no sākotnējās atrašanās vietas. Tagadējā nosaukuma forma *Reynosa* radusies 20. gadsimta sākumā, kad vēlēšanu biļetenos "i" burts kļūdaini tika aizstāts ar "y". 1926. gadā Reinosai piešķirts pilsētas statuss. 2017. gadā Reinosa kļuva par narkokarteļu kara arēnu, kurā cīnījās *Cártel del Golfo* un *Los Zetas* karteļi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Petronijs Maksims

**Petronijs Maksims** (), (ap 397 — 455.gada 31. maijs) bija Rietumromas impērijas senators, ietekmīgs un turīgs aristokrāts, kurš uz divarpus mēnešiem kļuva par imperatoru.

## Dzīvesgājums
Izcēlies ar ļoti agru un strauju karjeru Romas administrācijā. Ieņēmis dažādus amatus, tostarp arī Itālijas pretoriāņu prefekta amatu, kas bija augstākais administratīvais amats valstī.

454 un 455. gadā organizējis gan Romas augstāka armijas virspavēlnieka *magister militum* Flāvija Aēcija, gan arī imperatora Valentiniāna III nogalināšanu. Ar korupcijas palīdzību ieguvis senatoru atbalstu un nodrošinājis sev imperatora titulu.

Turpmākai varas nostiprināšanai piespiedis Valentiniāna III atraitni aprecēties ar sevi un viņas meitu izprecinājis savam dēlam, atceļot viņas gaidāmas laulības ar vandaļu valdnieka Genserika dēlu. Tas sadusmoja vandaļu valdnieku, kurš ar floti devās uz Romu. Petronijs Maksims nespēja sapulcināt pienācīgus spēkus aizsardzībai, neieradās arī gaidītie vestgotu sabiedrotie un neilgi pirms vandaļu ierašanās viņš bēga no Romas. Bēgšanas juceklī nomaldījies un nošķīries no savas svītas un miesasargiem, iekļuvis niknu iedzīvotāju pūlī, kas viņu nomētājuši ar akmeņiem līdz nāvei. Pēcāk viņa ķermenis ticis iemests Tibrā.

3 dienas vēlāk vandaļu karaspēks iebruka Romā un postīja to 2 nedēļas. No šī notikuma dzimis termins *vandālisms*.
Viljaermosa

**Viljaermosa** () ir pilsēta Meksikā, Tabasko štata galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts dienvidaustrumos Grihalvas satekupju Karrisalas un Lasjerras starpupē  uz austrumiem no galvaspilsētas Mehiko. Nozīmīgs kulturāls un saimniecisks centrs, tiek dēvēta par «Dienvidaustrumu smaragdu» (*La Esmeralda del Sureste*).

## Vēsture
Pilsēta dibināta 1564. gadā kā *Villa Carmona*. 1598. gadā Spānijas karalis Felipe II piešķīra pilsētai nosaukumu *Villa Hermosa de San Juan Bautista*. Vēlāk pilsētas nosaukums vairākkārt mainījies; tagadējā nosaukuma forma nostiprināta 1916. gadā. Kopš 1641. gada ar pārtraukumiem Viljaermosa ir Tabasko provinces (mūsdienās — štata) galvaspilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dabas vēstures muzejs (Vīne)

**Dabas vēstures muzejs** () ir dabas muzejs Vīnē, Austrijā. Muzejam pretī atrodas Vīnes Mākslas vēstures muzejs. Muzeju 1889. gadā atklāja Austroungārijas imperators Francis Jozefs I.

Vīnes Dabas vēstures muzejs ir viena no lielākajām muzeju un ārpus universitāšu pētniecības iestādēm Austrijā, kā arī nozīmīgs izcilības centrs visos dabaszinātņu jautājumos. Muzeja 39 izstāžu zālēs, kas kopumā aizņem 8 460 kvadrātmetru, ir apskatāmi vairāk nekā 100 000 eksponātu. Muzejā glabājas 30 miljoni priekšmetu, kas pieejami vairāk nekā 60 pastāvīgajiem zinātniekiem un daudziem viespētniekiem, kuri veic fundamentālus pētījumus dažādās cilvēku zinātņu, Zemes zinātņu un dzīvības zinātņu jomās.

Starp muzeja nozīmīgākajiem eksponātiem var minēt aptuveni 30 tūkstošus gadus seno Villendorfas Veneras figūru.

## Atsauces

## Ārējās saites

*