open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juhans Vilhelms Dālmanis

**Juhans Vilhelms Dālmanis** (; dzimis 1787. gada 4. novembrī, miris 1828. gada 11. jūlijā) bija zviedru dabaszinātnieks, entomologs un botāniķis. Viņš deva būtisku ieguldījumu kukaiņu pētniecībā un bija viens no pirmajiem, kurš detalizēti pētīja arī pārakmeņojumus Zviedrijas teritorijā.

## Biogrāfija
Dālmanis studēja tiesību zinātni un dabaszinātnes Lundas Universitātē, bet vēlāk medicīnu Upsalas Universitātē, kur 1817. gadā ieguva medicīnas doktora grādu.

Viņa profesionālā darbība bija cieši saistīta ar Zviedrijas Karalisko Zinātņu akadēmiju, kur viņš strādāja par bibliotekāru un vēlāk par akadēmijas Zooloģiskā muzeja direktoru. Dālmanis bija arī botānikas profesors *[[Karolinska Institutet]]* Stokholmā.

Viņš bija specializējies entomoloģijā, aprakstot daudzas jaunas kukaiņu sugas un ģintis, īpaši plēvspārņu un vaboļu kārtās. Tāpat viņš veica nozīmīgus pētījumus paleontoloģijā, klasificējot trilobītus un brahiopodus. Viņa darbi par pārakmeņojumiem tiek uzskatīti par vieniem no pirmajiem mūsdienīgajiem paleontoloģiskajiem pētījumiem Zviedrijā.

Dālmanis mira Stokholmā 1828. gadā, būdams tikai 40 gadus vecs.

## Galvenie darbi
* *Försök till Uppställning af Insect-familjen Pteromalini, i synnerhet med afseende på de i Sverige funne Arter* (1820)
* *Analecta Entomologica* (1823)
* *Om Palaeaderna, eller de så kallade Trilobiterna* (1827)
* *Uppställning och Beskrifning af de i Sverige funne Terebratuliter* (1828)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Zviedrijas biogrāfiskā vārdnīca — Johan Wilhelm Dalman  (zviedriski)
Anglijas–Francijas regbija derbijs

**Anglijas–Francijas regbija derbijs** (, ) ir regbija sāncensība starp Anglijas un Francijas izlasēm. Popularizēts 20. gs. 80. un 90. gados, šis termins aprakstīja abu komandu dominējošos panākumus Piecu Nāciju čempionātā šajā periodā.

Abas komandas katru gadu sacenšas Sešu Nāciju čempionātā. Papildus ikgadējai spēlei komandas ir tikušās arī sešās iesildīšanās spēlēs pirms 2003., 2007. un 2015. gada Pasaules kausa izcīņām regbijā (RWC), Francijai uzvarot četras reizes, bet Anglijai — divas reizes. Tās ir tikušās arī piecas reizes Pasaules kausā regbijā, Anglijai uzvarot trīs reizes, bet Francijai — divas reizes.
## Vēsture
## Rezultāti

### Rekordi
**Piezīme:** Iekavās norādītais datums norāda, kad pēdējo reizi tika uzstādīts rekords.

## Atsauces

## Piezīmes

## Literatūra
* Antoine Aymond, Nemer Habib, Richard Escot, Sophie Surrullo, France - Angleterre : une guerre ovale de cent ans, Glénat, 2014, 192 p.
* Serge Simon, Darren Tullet, France - Angleterre, un siècle de rivalité sportive, L'Équipe Eds, 2008, 156 p.
* Félicien Taris (préf. Philippe Saint-André), France-Angleterre : Le Crunch, Ivry-sur-Seine, Ramsay, 2015 (ISBN 978-2-8122-0043-4).
## Ārējās saites
* Espn.com/rugby
Pteriomorfijas

**Pteriomorfijas** (*Pteriomorphia*) jeb **spalvgliemenes** ir gliemeņu klases infraklase vai pēc citu speciālistu domām apakšklase. Infraklases izveidošana tiek piedēvēta vācu paleontologam Kārlim Boirlenam, kurš 1944. gadā izveidoja *Pteriomorpha* kārtu. Ģeohronoloģiski pteriomorfiju pārstāvji ir zināmi no ordovika līdz mūsdienām.

## Apraksts
Pteriomorfijas ietver pārsvarā bentosa sēdošās formas ar brīvām mantijas malām. Tās stiprinas pie substrāta ar bisusa pavedieniem vai piecementējoties. Pteriomorfijām ir tendence reducēt vai nozaudēt pēdu un priekšējā aduktora nervu, kā tas ir daudzām specializētām ģintīm. Dažas grupas atkārtoti ir kļuvušas brīvas. Mazāk specializētām arkīdām un dažām paleozoja grupām (*[[Ambonychiacea]]*, *[[Pterinopectinidae]]*, *[[Pterineidae]]*) ir raksturīga čaulas vāku dubultā saite, kas nav zināma citām gliemenēm. Dažām virsdzimtām ir konstatētas daudzu īpašību konverģentas un paralēlās tendences, kas neļauj veikt vienkaršu morfoloģisku diagnosticēšanu.

## Sistemātika
Pteriomorfiju dalījums kārtās un tajās neiekļautajās virsdzimtās un dzimtās:
* infraklase: ***Pteriomorphia*** Beurlen, 1944
:::* dzimta: *[[Ischyrodontidae]]* Scarlato & Starobogatov, 1979 †
:::* dzimta: *[[Matheriidae]]* Scarlato & Starobogatov, 1979 †
:::* dzimta: *[[Myodakryotidae]]* Tunnicliff, 1987 †
::* virsdzimta: *[[Yunannioidea]]* R.-J. Zhang & Z.-J. Niu, 2021 †
:* kārta: *[[Arcida]]* Gray, 1854
:* kārta: *[[Colpomyida]]* Carter, 2011 †
:* kārta: *[[Cyrtodontida]]* Scarlato & Starobogatov, 1971 †
:* kārta: *[[Limida]]* Moore, 1952
:* kārta: *[[Myalinida]]* Paul, 1939 †
:* kārta: *[[Mytilida]]* Férussac, 1822
:* kārta: *[[Ostreida]]* Férussac, 1822
:* kārta: *[[Pectinida]]* Gray, 1854

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Roberts Vinovskis

**Roberts Vinovskis** (dzimis ) ir latviešu kinoproducents, režisors un uzņēmējs, darbojas Latvijas kino nozarē kopš 1991. gada.

## Biogrāfija
Studējis lietišķo dizainu, bet vēlāk pievērsies humanitārajām zinātnēm, studējot filozofiju Latvijas Universitātē. Savu karjeru kino nozarē uzsācis 1991. gadā kā Jura Podnieka asistents. 1995. gadā nodibinājis studiju "Lokomotīve".

Savas karjeras laikā Vinovskis producējis gandrīz 50 filmas, īpašu uzmanību veltot starptautiskiem kopražojumiem. Viņa filmogrāfija aptver plašu žanru spektru — no spēlfilmām un dokumentālā kino līdz animācijai. Vairums filmu pirmizrādes piedzīvojušas A klases kinofestivālos.

Kā producents Vinovskis ir strādājis ar režisoriem no visām Baltijas valstīm, tostarp ar Dāvi Sīmani ("Pelnu sanatorija", "Gads pirms kara"), Aiku Karapetjanu ("Cilvēki tur", "Pirmdzimtais"), kā arī Ignu Jonīnu (“Spēlmanis”, “Neredzamais”), Jāku Kilmi (“Ziemassvētki džungļos”), Tomasu Vengri ("Dzimtene", "Pieci ar pusi mīlas stāsti kādā dzīvoklī") un citiem.

Roberts Vinovskis producējis pilnmetrāžas animācijas filmas sadarbībā ar Ņujorkā dzīvojošo latviešu režisori Signi Baumani (filmas "Akmeņi manās kabatās", "Mans laulību projekts") un Rozi Stiebru ("Saule brauca debesīs", “Sirds likums”).

2020. gadā nodibinājis studiju "Vino Films", kas specializējas visu žanru autorkino veidošanā.

## Ieguldījums Latvijas kino industrijas attīstībā un Latvijas kino mantojuma saglabāšanā
Līdztekus filmu producēšanai Vinovskis ir sniedzis ieguldījumu Baltijas kino infrastruktūras izveidē, veicinot tehnisko pakalpojumu jomas attīstību. Viņš ir dibinājis uzņēmumus "BBrental" un "BBposthouse", kas nodrošina filmēšanas tehnikas servisa un pēcapstrādes pakalpojumus Baltijā.

Izveidojis "Locomotive Classics", kas nodarbojas ar vēsturiskā kino mantojuma restaurāciju. Starp nozīmīgākajiem darbiem ir Rolanda Kalniņa filmas "Četri balti krekli" un armēņu kino šedevra "Sveiki, tas esmu es!" atjaunošana, abas tikušas iekļautas Kannu kinofestivāla programmā *Cannes Classics*.

2025. gadā Vinovskis nodibinājis "Rīgas Sinematēku" – institūciju, kuras mērķis ir bagātināt kino kultūru Latvijā, nodrošinot pasaules kino mantojuma un autorkino pieejamību. Tās uzdevums ir sabiedrības izglītošana un diskusiju veicināšana par kino vēsturi. Plānots, ka "Rīgas Sinematēka" durvis publikai vērs tuvākajos gados.

Roberts Vinovskis ir Eiropas Kino akadēmijas (*European Film Academy*) biedrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
* https://www.filmas.lv/person/191/
* https://www.imdb.com/name/nm3274846/
* https://www.lsm.lv/temas/roberts-vinovskis/
* https://ir.lv/nauda/ari-netflix-bijis-klients.210902
Leiomano

**Leiomano** ir haizivs zobiem rotāta vāle, ko izmantoja dažādas Polinēzijas kultūras, galvenokārt Havaju salu pamatiedzīvotāji.

Vārds "leiomano" ir atvasināts no havajiešu valodas un, iespējams, cēlies no *lei o manō*, kas nozīmē "haizivs lei".

Ierocis atgādina biezu galda tenisa raketei līdzīgu vāli ar haizivs zobiem, parasti no tīģerhaizivs. Šie zobi ir ievietoti nūjas rievās un piešūti vietā. Roktura galā var izmantot arī marlīna knābi kā dunci. Ierocis darbojas kā asmeņiem rotāta vāle, līdzīgi kā ar obsidiānu rotātā makauahuitla nūja pirmskolumba laikmeta Vidusamerikas kultūrās.

## Ziemeļamerika
Līdzīgas formas ierocis tika atklāts Kahokijā, Ilinoisas štatā, 1948. gadā, ko veica arheologs Gregorijs Perino. Ierocis, kas bija stipri bojāts arkla trieciena rezultātā, bija veidots no astoņiem kraukšķīga akmens imitācijas haizivs zobiem un kura galā bija pieci īsti haizivs zobi. Abos gadījumos zobi bija radniecīgi lielās baltās haizivs zobiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Autobranhijas

**Autobranhijas** (*Autobranchia*) ir gliemeņu klases apakšklase, kura ietver visas recento gliemeņu grupas, izņemot protobranhijas. Lai gan gliemenes sauc arī par lapžauņiem (*Lamellibranchiata*), tomēr protobranhijām žaunas nav lapveidīgas vai daivveidīgas, bet gan ķemjveidīgas vai spalvveidīgas, līdzīgi kā gliemežiem vai galvkājiem. Tāpēc austriešu zoologs Kārlis Grobbens savā 1894. gada darbā visas gliemenes sadalīja pēc žaunu uzbūves principa *Protobranchiata* un *Autolamellibranchiata* kārtās. Tādējādi pēc būtības autobranhijas var saukt par īstajiem lapžauņiem. 2002. gada pētījumā amerikāņu speciālisti Gonsalo Giribets un Vords Vīlers, veicot DNS sekvenču analīzi, konstatēja, ka protobranhijas ir polifilētiskas, bet autobranhijas monofilētiskas. Savā darbā viņi arī atzina, ka Grobbena dotais *Autolamellibranchiata* latīniskais nosaukums tika saīsināts līdz *Autobranchia*. Ģeohronoloģiski autobranhiju pārstāvji ir zināmi no ordovika līdz mūsdienām.

## Sistemātika
Autobranhiju sistemātika:

* apakšklase: ***Autobranchia*** Grobben, 1894
:* infraklase: *[[Heteroconchia]]* J.E. Gray, 1854
::* kohorta: *[[Heterodonta]]* Neumayr, 1884
:::* apakškohorta: *[[Archiheterodonta]]* Giribet, 2007
:::::* kārta: *[[Actinodontida]]* Dechaseaux, 1952 †
:::::* kārta: *[[Carditida]]* Dall, 1889
:::* apakškohorta: *[[Euheterodonta]]* Giribet & Distel, 2003
:::::::* dzimta: *[[Lipanellidae]]* T.M. Sánchez, 2005 †
:::::::* dzimta: *[[Rhaetidiidae]]* Dominici & Danise, 2024 †
::::* virskārta: *[[Anomalodesmata]]* Dall, 1889
::::* virskārta: *[[Imparidentia]]* Bieler, P.M. Mikkelsen & Giribet, 2014
::* kohorta: *[[Palaeoheterodonta]]* Newell, 1965
:::::::* dzimta: *[[Lyrodesmatidae]]* P. Fischer, 1886 †
:::::::* dzimta: *[[Pseudarcidae]]* Scarlato & Starobogatov, 1979 †
:::::::* dzimta: *[[Thoraliidae]]* N.J. Morris, 1980 †
:::::* kārta: *[[Trigoniida]]* Dall, 1889
:::::* kārta: *[[Unionida]]* Gray, 1854

:* infraklase: *[[Pteriomorphia]]* Beurlen, 1944
:::::::* dzimta: *[[Ischyrodontidae]]* Scarlato & Starobogatov, 1979 †
:::::::* dzimta: *[[Matheriidae]]* Scarlato & Starobogatov, 1979 †
:::::::* dzimta: *[[Myodakryotidae]]* Tunnicliff, 1987 †
::::::* virsdzimta: *[[Yunannioidea]]* R.-J. Zhang & Z.-J. Niu, 2021 †
:::::* kārta: *[[Arcida]]* Gray, 1854
:::::* kārta: *[[Colpomyida]]* Carter, 2011 †
:::::* kārta: *[[Cyrtodontida]]* Scarlato & Starobogatov, 1971 †
:::::* kārta: *[[Limida]]* Moore, 1952
:::::* kārta: *[[Myalinida]]* Paul, 1939 †
:::::* kārta: *[[Mytilida]]* Férussac, 1822
:::::* kārta: *[[Ostreida]]* Férussac, 1822
:::::* kārta: *[[Pectinida]]* Gray, 1854

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Sāra Toskāno

**Sāra Toskāno** (; dzimusi  Vidževāno, Pāvijā, Itālijā) ir itāliešu dziedātāja, populāra popmūzikas izpildītāja. 2024. gadā viņa uzvarēja talantu šova *Amici di Maria De Filippi* 23. sezonā.

## Diskogrāfija

### Albumi
* 2025 — *Met Gala*

### EP
* 2022 — *Riflesso*
* 2024 — *Sarah*

## Tūres
* 2024 — *Sarah Live Summer 2024*
* 2025 — *Sarah Toscano Summer tour 2025*
* 2025 — *Sarah Toscano Live 2025*
* 2026 — *Met Gala tour 2026*

## Dalība dziedāšanas pasākumos
* *Area Sanremo*
** 2022 — netika izvēlēta *Sanremo Giovani*
* Sanremo mūzikas festivāls (*[[Rai 1]]*)
** 2025 — 17. vieta lielo māksinieku sadaļā ar dziesmu *Amarcord*

## Atsauces

## Ārējās saites

* 

* 
* 
* 
*
De primordiis ordinis Theutonici narratio

***De primordiis ordinis Theutonici narratio*** ("Stāsts par Vācu ordeņa sākotni") ir īss 13. gadsimta nezināma autora apraksts latīņu valodā par Vācu jeb Teitoņu ordeņa dibināšanu, tā statūtiem un nolikumu. Teksts ir vissvarīgākais esošais avots par Vācu ordeņa izcelsmi, uz kura balstās vēlākie pētījumi. Saglabājies 13. gadsimta beigu manuskriptā. Uzrakstīts 13. gadsimta vidū, visticamāk, pēc vēsturnieku ieteikuma strīdu dēļ starp Vācu ordeni un hospitāliešiem. Tas ir pirmais zināmais Vācu ordeņa historiogrāfijas piemērs un iezīmē jauna historiogrāfiskās tradīcijas žanra rašanos, kas atšķiras no parastajām hronikām un tiek izmantots kā pierādījums strīdā. Dokuments ir neliels, 2–3 lappuses garš. Tajā teikts, ka 1198. gada 5. martā Akrā 1190. gadā dibinātais Vācu hospitālis tika oficiāli pārveidots par militāri reliģisku ordeni ar templiešu nolikuma kopiju, bet ar hospitāliešu sociālajiem pienākumiem, uzskaitītas daudzas piedalījušās personas (dažu pieminēto klātbūtne šajā laikā un vietā bijusi neiespējama). Minēta ordeņa atzīšana no pāvesta Celestīna III puses (viņa bulla izdota 1196. gadā, divus gadus pirms šiem notikumiem) un vēlreiz 1199. gadā no pāvesta Inocenta III puses.

## Datējums
Pastāv diskusijas par dokumenta oriģināla izcelsmes laiku: M. Perlbahs datē dokumentu ar laika posmu no 1204. līdz 1211. gadam, K. Forštreiters to attiecina uz laika posmu pēc 1232. gada, bet V. Arnolds un M.-L. Favro domā, ka teksts ir vēlāks par 1244. gadu. A. Latrels uzskata, ka dokuments ir rakstīts pēc 1244. gada un, visticamāk, ir neobjektīvs un teksts vēlāk daļēji viltots: sākotnējais avots ir zudis, un teksts ir zināms tikai no diviem eksemplāriem no 14. gadsimta vidus. Arnolds Udo uzskata par dokumenta rašanās laiku laikposmu no 1252. līdz 1264. gadam.
Dokuments ilgstoši nebija vēsturniekiem zināms, līdz tā norakstu Romas bibliotēkā atrada B. Dudiks un 1858. gadā to publicēja savā darbā "*Des hohen deutschen Ritterordens Muenz-Sammlung in Wien*". Noraksts kopā ar šo dokumentu saturēja arī Vācu ordeņa nolikumu, kārtību un citas detaļas, kopā uz 159 lappusēm vācu un latīņu valodās. Norakstā minētas kā mirušas personas, pēdējā no kurām mirusi 1241. gadā, attiecīgi noraksts izgatavots vēlāk.

## Vēsturiskais fons
Krustneši zaudēja Jeruzalemi 1187. gadā un atkāpās uz piekrasti. Tur pie Ako (Akras) tika izveidots hospitālis, kas bija hospitāliešu Jeruzalemes hospitāļa pēctecis, taču viņa vācu pārvaldītāji ātri nonāca konfliktā ar romāņu valodās runājošajiem sabiedrotajiem, ieskaitot hospitāliešus, kuri pie tam ilgstoši nevarēja atgūties no 1187. gada zaudējumiem, un sāka meklēt neatkarību. Kā sekas, dokumentā tiek maskēta pēctecība starp Jeruzalemes un Ako hospitāļiem, un vēlāk hospitālieši vairs neguva ietekmi arī Vācu ordeņa iekarotajās zemēs Prūsijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Manuels Belgrano

**Manuels Hosē Hoakins del Korasons de Hesuss Belgrano** (; dzimis 1770. gada 3. jūnijā, miris 1820. gada 20. jūnijā) bija Argentīnas jurists, politiķis un militārais līderis. Viņš bija viens no galvenajiem Argentīnas Neatkarības kara dalībniekiem un tiek uzskatīts par vienu no valsts nozīmīgākajiem "tēviem-dibinātājiem". Belgrano radīja Argentīnas karogu.

## Biogrāfija
Belgrano dzimis Buenosairesā bagāta itāļu tirgotāja ģimenē. Viņš studēja tiesības Spānijā, kur iepazinās ar Apgaismības idejām. Atgriežoties dzimtenē, viņš aktīvi iesaistījās sabiedriskajā dzīvē, veicinot ekonomiskās un izglītības reformas.

1810. gadā viņš piedalījās Maija revolūcijā, kas noveda pie pirmās vietējās valdības (huntas) izveides. Lai gan Belgrano bija jurists pēc izglītības, viņš uzņēmās militāro vadību un vadīja ekspedīcijas uz Paragvaju un Augšperu (mūsdienu Bolīviju). Viņa vadībā tika izcīnītas nozīmīgas uzvaras Tukumanas un Saltas kaujās.

## Argentīnas karoga izveide
1812. gada 27. februārī Rosario pilsētā Belgrano pirmo reizi pacēla karogu ar zilām un baltām krāsām, ko viņš bija izvēlējies, lai atšķirtu savu karaspēku no spāņu lojālistiem. Šīs krāsas vēlāk kļuva par oficiālo Argentīnas valsts simbolu.

## Pagodinājumi
Manuels Belgrano ir viens no visvairāk godinātajiem vēsturiskajiem darbiniekiem Argentīnā, un viņa piemiņa ir iemūžināta daudzos valsts simbolos un objektos.

* Karoga diena: Belgrano miršanas diena, 20. jūnijs, Argentīnā ir oficiāla valsts svētku diena — Karoga diena (*Día de la Bandera*).
* Valūta: Viņa portrets ir ticis attēlots uz dažādām Argentīnas peso banknotēm, tostarp uz pašlaik apgrozībā esošās 10 peso banknotes.
* Pieminekļi: Viņam par godu ir uzstādīti neskaitāmi pieminekļi, no kuriem pazīstamākais ir Nacionālais karoga monuments (*Monumento Nacional a la Bandera*) Rosario pilsētā, vietā, kur pirmo reizi tika pacelts viņa radītais karogs.
* Ģeogrāfiskie nosaukumi: Viņa vārdā ir nosaukta viena no Buenosairesas apkaimēm (Belgrano), kā arī vairākas pilsētas, departamenti, polārstacijas un kuģi, tostarp kreiseris *General Belgrano*.
* Izglītība: 2011. gadā Argentīnas valdība par godu viņam pasludināja Belgrano gadu, lai veicinātu vēsturisko pētniecību par viņa ieguldījumu valsts neatkarībā.

## Skatīt arī
* Argentīnas karogs
* Argentīnas Neatkarības karš

## Atsauces

## Ārējās saites

* Manuel Belgrano biogrāfija (spāniski)
Frančeska Lollobridžida

**Frančeska Lollobridžida** (; dzimusi ) ir itāļu ātrslidotāja. Savā 35. dzimšanas dienā 2026. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Milānā viņa uzvarēja 3000 metru ātrslidošanas distancē, finišējot ar jaunu olimpisko rekordu un kļūstot par pirmo Itālijas sportisti, kas ieguvusi olimpisko zelta medaļu šajā distancē. Vēlāk izcīnīja otru olimpisko zelta medaļu, uzvarot arī 5000 metru distancē.

F. Lollobridžida piedalījās jau 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos, kur ieguva 23. vietu 3000 metru distancē. 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā viņa izcīnīja sudrabu 3000 m un bronzu masu starta disciplīnā. F. Lollobridžida ir pašreizējā Itālijas rekordu īpašniece 3000 un 5000 metru distancēs.

Ātrslidotāja nāk no ievērojamas ģimenes. Slavenā aktrise Džina Lollobridžida ir viņas vecvecmāte. Viņas brālēns Frančesko Lollobridžida ir advokāts un politiķis, Itālijas lauksaimniecības ministrs.

2023. gada maijā F. Lollobridžidai piedzima dēls Tomazo.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jūlija Taubica

**Jūlija Taubica** (; dzimusi  Annabergā-Buholcā) ir vācu kamaniņu braucēja.

Ziemas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās . gadā Pekinā, kur ieguva 7. vietu.  izcīnīja divas zelta medaļas — gan individuāli vieniniekos, gan komandu stafetē. Pasaules čempionātā startē kopš 2016. gada. Kopā izcīnījusi astoņas zelta un septiņas sudraba medaļas, tostarp divas reizes kļuvusi par pasaules čempioni sieviešu vieninieku pamatsacensībās (2021, 2025). 2025. gadā kļuva arī par Eiropas čempioni.

Viņa ir piecas reizes uzvarējusi Pasaules kausa kopvērtējumā (2020, 2022, 2023, 2024, 2025). Pasaules kausā debitēja . Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmā individuāli izcīnīja 2018. gada decembrī Kalgari.

## Rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

## Atsauces

## Ārējās saites
Merle Frēbele

**Merle Frēbele** (; dzimusi  Zūlā) ir vācu kamaniņu braucēja.

## Karjera
Piedalījusies 2020. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs, kur izcīnīja zelta medaļu sieviešu vieninieku sacensībās un sudrabu komandu stafetē. 2022. gada Pasaules  čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu. Pasaules kausā debitēja  Insbrukā. Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos izcīnīja 2024. gada februārī Oberhofā.

2025. gada Pasaules čempionātā ieguva sudraba medaļu sieviešu vieninieku sacensībās. 2026. gada  janvārī Oberhofā kļuva par Eiropas čempioni.  ieņēma astoto vietu.

## Rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

## Atsauces

## Ārējās saites
Braiens Hotons Hodžsons

**Braiens Hotons Hodžsons** (; dzimis 1800. gada 1. februārī, miris 1894. gada 23. maijā) bija britu diplomāts un dabaszinātnieks, kurš ilgstoši strādāja Britu Indijā. Viņš tiek uzskatīts par vienu no Nepālas un Himalaju faunas un kultūras izpētes pamatlicējiem.

## Biogrāfija
Hodžsons 1818. gadā ieradās Indijā kā Britu Austrumindijas kompānijas ierēdnis. No 1820. līdz 1843. gadam viņš uzturējās Katmandu, sākumā kā rezidenta asistents, bet vēlāk kā britu rezidents Nepālā. Dzīvojot izolētajā kalnu valstī, viņš veltīja sevi zinātnei.

Viņš bija viens no ražīgākajiem sava laika ornitologiem, aprakstot vairāk nekā 150 jaunu putnu sugu un nododot tūkstošiem eksemplāru Britu muzejam. Hodžsons pētīja arī zīdītājus, tostarp pirmais zinātniski aprakstīja Tibetas antilopi (*Pantholops hodgsonii*). Viņa vārdā nosauktas vairākas sugas, piemēram, Hodžsona mednis un Hodžsona lēcītis.

Papildus dabaszinātnēm Hodžsons veica fundamentālus pētījumus etnoloģijā un lingvistikā, pētot Himalaju tautas un to valodas. Viņš savāca milzīgu sanskrita budisma manuskriptu kolekciju, kas kļuva par pamatu mūsdienu budisma studijām Eiropā.

1843. gadā viņš atstāja dienestu un apmetās Dārdžilingā, kur turpināja zinātnisko darbu līdz atgriezās Anglijā 1858. gadā.

## Galvenie darbi
* *Miscellaneous Essays relating to Indian Subjects* (1880)
* *Essays on the Languages, Literature, and Religion of Nepál and Tibet* (1874)

## Atsauces

## Ārējās saites
Rīgas krematorija

**Rīgas krematorija**, oficiāli **Rīgas Kremācijas centrs — krematorija,** ir galvenā kremācijas (mirušo sadedzināšanas) iestāde Latvijas galvaspilsētā Rīgā, kas darbojas kā apbedīšanas un kremācijas centrs. Tā ir vienīgā krematorija Rīgā un gādā par kremāciju, bēru ceremoniju organizēšanu un formalitāšu kārtošanu saistībā ar nāvi un apbedīšanu.

## Vēsture
Rīgas krematorijas ēka atrodas Varoņu ielā 3A Rīgas Ziemeļu rajonā. Vēsturiski ēkas būvniecība pēc jau 1925. gadā dibinātās Ugunsapbedījumu biedrības iniciatīvas tika uzsākta 1937. gadā pie Meža kapu vārtiem. Jau bija uzceltas sienas, kad projektu apturēja Meža kapos apglabāto radinieku spiediena rezultātā. Sienas nojauca, un 1939. gadā (pēc cita avota, 1938. gadā) sākās celtniecība pašreizējā vietā. Arhitekti bija Rīgas galvenais arhitekts Osvalds Tīlmanis un Sergejs Antonovs. Idejas atbalstītājs un biedrības dibinātājs jurists Augusts Lēbers sāka izstrādāt kremācijas likumdošanu Latvijā. Taču Otrā pasaules kara laikā un padomju varas gados projekts netika pabeigts. Ēka tika pārvērsta par noliktavu un daļēji sabojāta un izdemolēta. 1966. gadā plānoja to nojaukt un tās vietā uzcelt jaunu, bet šis projekts palika uz papīra. 1981. gadā plānoja un iekļāva piecgades plānā jaunu krematoriju Jaunciema kapos, tomēr arī to neuzcēla. Ēka tika pabeigta tikai pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1990. gados, lai gan nepietiekami kvalitatīvi, un no 1994. gada novembra tā sāka darboties kā pirmā neatkarīgās Latvijas krematorija, dodot iedzīvotājiem kremācijas iespēju, kas līdz tam nebija plaši pieejama. Lai gan jau 1973. gadā Rīgā bija atklāta neliela cita krematorija, sabiedrības attieksme tolaik pret to bija rezervēta.

Mūsdienās krematoriju apsaimnieko SIA „Rīgas kremācijas centrs — krematorija”, kas kopš 2006. gada nomā ēku no Rīgas pašvaldības un 2007. gadā veica tās renovāciju.

2009. gadā aizdegās krematorija piebūves jumts, ugunsgrēks divās stundās tika nodzēsts.

## Mūsdienas
Krematorija organizē visu pakalpojumu ķēdi, sākot ar mirušā pārnešanas un morga pakalpojumiem līdz atvadu zāļu nomai, ceremoniju organizēšanai un kremācijai. Tā nodrošina dokumentācijas kārtošanu un atbalstu ģimenēm pakalpojumu gaitā. Krematorija apkalpo gan Rīgu, gan citas vietas. Ap 200 cilvēku gadā tiek kremēti arī no Lietuvas.

Krematorija modernizējusi un papildinājusi savas iekārtas, jo tradicionālās apbedīšanas vietu skaits kapos samazinās un pieprasījums pēc kremācijas pieaug.

2015.-2020. gadā notika strīdi par pilsētai krematorijas izīrēšanas tiesībām. Konkurences Padome norādīja, ka pilsēta mākslīgi uztur kremācijas monopolu, izīrējot krematoriju tikai vienai organizācijai un konkursos izvirzot noteikumus, kas izslēdz citu pretendentu darbošanos. Augstākā tiesa 2020. gadā lēma, ka pašvaldība rīkojusies nelikumīgi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis XIX

**Jānis XIX** (; miris 1032. gada oktobrī), laicīgais vārds **Romāno no Tuskulāņu dzimtas**, bija Romas pāvests no 1024. gada aprīļa līdz 1032. gada oktobrim. Viņš amatā stājās pēc sava brāļa Benedikta VIII nāves un piederēja ietekmīgajai Tuskulāņu dzimtai, kas 11. gadsimta sākumā dominēja Romas politiskajā un baznīcas dzīvē. Avoti norāda, ka ievēlēšanas brīdī viņš bija lajs un īsā laikā saņēma nepieciešamos garīdznieka iesvētījumus, kas spilgti atspoguļo tā laika aristokrātijas tiešo ietekmi uz pāvestības institūciju. Jāņa XIX pontifikāts ietilpst tā dēvētajā Tuskulāņu pāvestu laikmetā, kad pāvesta amats faktiski atradās vienas dzimtas kontrolē un pāvestības institucionālā autonomija bija cieši saistīta ar vietējo aristokrātu grupējumu interesēm. Šajā periodā pāvestība uzturēja ciešas attiecības ar Svētās Romas impērijas varu. 1027. gadā Jānis XIX kronēja Konrādu II Salieti par imperatoru, apliecinot pāvesta un imperatora savstarpējās atkarības un politiskās sadarbības nozīmi.

Historiogrāfijā Jāņa XIX valdīšanas laiks bieži tiek vērtēts kā daļa no pāvestības institucionālā vājuma fāzes pirms 11. gadsimta baznīcas reformu kustības, kas vēlāk tiecās nostiprināt pāvesta amata neatkarību un morālo autoritāti. Pēc viņa nāves pāvesta amatā stājās Benedikts IX, turpinot Tuskulāņu dzimtas dominējošo lomu Romas baznīcas politikā.

## Ārējās saites
Dominiks Steņonis

**Dominiks Steņonis** (; dzimis  Kauņā, Lietuvā) ir lietuviešu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. 2026. gadā spēlē Latvijas Basketbola līgas {LBL) un Latvijas—Igaunijas līgas klubā Valmiera Glass VIA.

## Karjera
D. Steņonis trenējies Kauņas "Žalgiris" sistēmā, bet nav sasniedzis kluba pirmo komandu. Viņš ir prasmīgs saspēles vadītājs, kas raksturīgs ar basketbolam ļoti īsu augumu (1,78 m). Pēc "Žalgira" pārstāvējis citus Lietuvas klubus: Ķēdaiņu "Nevėžis" un Panevēžas "Lietkabelis", bet nav ieņēmis drošu vietu klubu rotācijā, Lietuvas Basketbola līgas turnīrā pavadot samērā maz minūšu vidēji spēlē.

2025. gada vasarā D. Steņonis pievienojās Latvijas Basketbola līgas un Latvijas—Igaunijas līgas klubam Valmiera Glass VIA, kura sastāvā ieņēma pirmā piecinieka saspēles vadītāja lomu. 2026. gada februārī D. Steņonis kopā ar Valmieras klubu izcīnīja Latvijas kausu, pats tiekot atzīts par finālspēles vērtīgāko spēlētāju.

D. Steņonis ir pārstāvējis Lietuvas U-19 un U-20 izlases. Kopā ar U-20 izlasi izcīnīja sudraba medaļu 2022. gada Eiropas čempionātā, kas notika Melnkalnē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Meneliks II

**Meneliks II** () bija Etiopijas imperators no 1889. gada līdz savai nāvei 1913. gadā. Viņš tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem Etiopijas valdniekiem, kurš modernizēja valsti un veiksmīgi aizstāvēja tās neatkarību pret Eiropas koloniālajām lielvarām.

## Biogrāfija
Meneliks piedzima kā **Sahle Marjams** (ሣህለ ማርያም) pusautonomās Šavas karalistes valdnieka ģimenē. Pēc tēva nāves viņš tika saņemts gūstā un nogādāts imperatora Tevodrosa II galmā, kur viņš pavadīja desmit gadus. 1865. gadā viņam izdevās aizbēgt un atgūt Šavas troni, kļūstot par tās negusu jeb karali.

Pēc imperatora Johannesa IV nāves 1889. gadā Meneliks tika pasludināts par visas Etiopijas imperatoru (*negusa negust* — karaļu karali). Viņa valdīšanas laikā Etiopijas teritorija ievērojami paplašinājās uz dienvidiem un austrumiem.

## Advas kauja un neatkarība
Viens no lielākajiem Menelika II sasniegumiem bija uzvara Pirmajā Itālijas—Etiopijas karā. Pēc tam, kad radās domstarpības par Učalli līguma interpretāciju, Itālija mēģināja pakļaut Etiopiju militāri. 1896. gadā Advas kaujā Menelika vadītais karaspēks sakāva Itālijas armiju. Tā bija vēsturiska uzvara, jo Etiopija kļuva par vienīgo Āfrikas valsti, kas spēja militāri nosargāt savu neatkarību koloniālisma laikmetā.

## Modernizācija un mantojums
Meneliks II uzsāka plašu valsts modernizāciju. Viņš dibināja jauno galvaspilsētu Adisabebu, izveidoja pirmo moderno banku, pasta sistēmu, telegrāfa līniju un uzsāka dzelzceļa būvniecību no Adisabebas uz Džibuti. Viņš arī ieviesa jaunu nodokļu sistēmu un mēģināja apkarot verdzību.

Pēc imperatora nāves 1913. gadā valstī iestājās politiskā nestabilitāte, līdz tronī nostiprinājās viņa meita Zevditu un vēlāk Haile Selasije I.

## Personīgā dzīve
Menelika II privātā dzīve bija cieši saistīta ar politiskajām aliansēm. Viņa nozīmīgākā laulība bija ar Taitu Betulu, kuru viņš apprecēja 1883. gadā. Taita bija ietekmīga politiskā figūra un imperatora padomniece, kurai bija liela loma valsts aizsardzībā un Adisabebas dibināšanā. Šajā laulībā bērnu nebija.

Imperatoram nebija bērnu oficiālajās laulībās, bet bija vairāki bērni no citām attiecībām, no kurām trīs tika oficiāli atzīti:
* Zevditu: Menelika meita, kura vēlāk kļuva par pirmo Etiopijas valdošo imperatori (no 1916. līdz 1930. gadam).
* Šoarega Menelika: meita, kuras dēls Ijasu V pēc Menelika nāves kļuva par troņmantnieku.
* Asfa Vosens: dēls, kurš mira agrā bērnībā.

Menelika II pēctecības jautājums bija sarežģīts, jo viņam nebija likumīga dēla. Tādēļ viņš par savu pēcteci izvēlējās mazdēlu Ijasu V.

## Pagodinājumi
Etiopijā Meneliks II tiek godināts kā nacionālais varonis. Adisabebas centrā atrodas viņam veltīts jātnieka piemineklis. Viņa vārdā ir nosauktas slimnīcas, skolas un ielas visā valstī. Daudziem afrikāņiem un Āfrikas diasporai Meneliks II un Advas kauja kļuva par simbolu pretošanās kustībai pret koloniālismu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Triju ķermeņu problēma

**Triju ķermeņu problēma** fizikā un klasiskajā mehānikā ir uzdevums par trīs punktveida masu savstarpējo kustību, kas mijiedarbojas saskaņā ar Ņūtona gravitācijas likumu. Atšķirībā no divu ķermeņu problēmas, kurai ir vispārīgs analītisks atrisinājums, triju ķermeņu problēma vispārīgā gadījumā nav atrisināma ar slēgtām matemātiskām formulām.

## Vēsture
Problēma pirmo reizi tika definēta pēc tam, kad Izaks Ņūtons 1687. gadā publicēja savus kustības likumus. Ņūtons spēja pierādīt, ka divi ķermeņi (piemēram, Saule un viena planēta) vienmēr pārvietojas pa koniskā šķēluma orbītām (elipsi, parabolu vai hiperbolu). Tomēr, pievienojot trešo ķermeni (piemēram, Mēnesi), sistēmas kustība kļūst neparedzama.

1887. gadā Anrī Puankarē pierādīja, ka vispārīgs analītisks atrisinājums triju ķermeņu problēmai nav iespējams, jo sistēma ir deterministiski haotiska. Tas nozīmē, ka pat niecīgas izmaiņas sākotnējos apstākļos (pozīcijā vai ātrumā) noved pie krasām atšķirībām sistēmas stāvoklī pēc ilgāka laika perioda.

## Matemātiskais formulējums
Sistēmu apraksta otrās kārtas diferenciālvienādojumi, kas balstīti uz Ņūtona universālo gravitācijas likumu:

m_i \frac{d^2 \mathbf{r}_i}{dt^2} = \sum_{j \neq i} \frac{G m_i m_j}{|\mathbf{r}_j - \mathbf{r}_i|^3} (\mathbf{r}_j - \mathbf{r}_i)

Šajā vienādojumā *m**i* ir *i*-tā ķermeņa masa, **r***i* ir tā rādiusvektors un *G* ir gravitācijas konstante.

## Speciālie gadījumi un atrisinājumi
Lai gan vispārīga atrisinājuma nav, zinātnieki ir atraduši vairākus stabilus speciālos gadījumus:

* Eilera un Lagranža punkti: gadījumi, kad trīs ķermeņi saglabā fiksētu konfigurāciju attiecībā viens pret otru. Lagranža punkti (no *L*1 līdz *L*5) ir vietas, kur trešais ķermenis ar mazu masu var atrasties relatīvā mierā attiecībā pret diviem masīvākiem ķermeņiem.
* Astoņnieka orbīta: 1993. gadā tika matemātiski pierādīts, ka trīs vienādas masas var pārvietoties pa astoņnieka formas trajektoriju vienā un tajā pašā plaknē.
* Ierobežotā triju ķermeņu problēma: pieņem, ka viena ķermeņa masa ir tik maza, ka tā neietekmē pārējo divu masīvo ķermeņu kustību.

## Praktiskā nozīme
Triju ķermeņu problēma ir kritiski svarīga astrodinamikā un kosmosa izpētē.
* Kosmosa kuģu trajektoriju aprēķināšana: lai nosūtītu zondi uz Mēnesi vai Marsu, ir jāņem vērā vismaz trīs ķermeņu (Zemes, Mēness vai Marsa un zondes) mijiedarbība.
* Eksoplanētu sistēmas: palīdz izprast vairāku zvaigžņu sistēmu stabilitāti un planētu orbītas tajās.
* Lagranža punktu izmantošana: piemēram, Džeimsa Veba kosmiskais teleskops atrodas L2 punktā, lai saglabātu stabilu pozīciju attiecībā pret Zemi un Sauli.

Mūsdienās triju ķermeņu problēmu risina, izmantojot skaitliskās simulācijas un jaudīgus datorus, kas soli pa solim aprēķina ķermeņu pozīcijas nākotnē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Whittaker, Edmund Taylor. A Treatise on the Analytical Dynamics of Particles and Rigid Bodies (angliski)
Kompleksais posttraumatiskā stresa sindroms

**Kompleksais posttraumatiskā stresa sindroms** ir stāvoklis, kas attīstās ilgstošas, atkārtotas traumas rezultātā — situācijā, kurā cilvēkam ir maz vai nav nekādu izredžu pārtraukt traumējošo situāciju jeb no tās izrauties. Tas atšķiras no vienkāršā posttraumatiskā stresa sindroma ar traumējošo apstākļu ilgstošo iedarbību.

Tas pieder, tāpat kā vienkāršais PTSS, pie psihiskajām slimībām, bet tam ir cita diagnoze pēc starptautiskās SSK-10 klasifikācijas) - F62.0	"Ilgstoša personības izmaiņa pēc ekstrēmas slodzes". Tā ārstēšanai ir nepieciešama speciāli izglītota, uz šo sindromu specializēta psihoterapeita palīdzība.

Vienkāršais PTSS pāriet kompleksajā PTSS tanī brīdī, kad indivīdam, papildus citiem pēctraumas simptomiem, uzrodas pašvērtības zudums. Tas tā mēdz notikt ilgstošas seksuālas, psiholoģiskas vai fiziskas vardarbības gadījumā, kā piemēram, ar verdzībā nonākušiem cilvēkiem, kuri spiesti strādāt smagos apstākļos, ar kara gūstekņiem, koncentrācijas nometņu ieslodzītajiem, ķīlniekiem, ar internātskolās vardarbīgi izmantotiem upuriem vai ar ieslodzītajiem, kuri ilgstoši turēti vieninieku kamerās. Bērniem kompleksais PTSS mēdz izveidoties arī vecāku nevērības vai pārslodzes, resp. aprūpes trūkuma gadījumā.

Šāda veida traumas mēdz pāriet no paaudzes paaudzē un izraisīt komplekso PTSS arī (tiešā veidā cietušo) bērniem un bērnu bērniem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Protobranhijas

**Protobranhijas** (*Protobranchia*) jeb **pirmgliemenes** ir gliemeņu klases apakšklase (citās klasifikācijās virsklase vai infraklase), kura ietver gliemeņu grupas ar primitīvākām ķemmveida vai spalvveida žaunām. Šī salīdzinoši nelielā gliemeņu grupa ir radniecīga autobranhijām, kurām ir lapveida žaunas un kas sastāda gliemeņu lielāko vairumu. Protobranhiju apakšklasi (*Protobranchiés*) 1889. gadā izveidoja beļģu zoologs Pauls Pelsenērs. Mūsdienu pētījumi rāda, ka protobranhijas ir parafilētiska grupa, kas ietver sevī vismaz trīs gliemeņu pamatatzarus. Ģeohronoloģiski protobranhiju pārstāvji ir zināmi no ordovika līdz mūsdienām.

## Apraksts
Protobranhiju čaulas ir salīdzinoši mazas un parasti ar vienādiem vākiem. Tās ir veidotas no aragonīta ar iekšējo perlamutra slāni, bet ārpusē reizēm ar vienveidīgu mikrostruktūru slāni, kas pēc tam ir klāts ar organisko periostraku. Čaulas slēdzene pamatā ir taksodontiska, lai gan dažas sekundārās formas ir bezzobainas. Pie sekundārām, attiecīgi, apomorfām īpašībām attiecas kāpuru īpašā forma, kuņģa īpatnība (nav stingra kristāliska kātiņa) un snuķīši uz lūpu taustekļiem (mutes taustekļiem). Čaulas vāku saites var būt ārējas vai iekšējas. Protobranhiju lielākā daļa ir izomiāri, t.i. to divi slēdzējmuskuļi ir apmēram vienādi lieli, lai gan dažām sugām slēdzējmuskuļi atšķiras izmēros. Protobranhiju primitīvās žaunas varētu norādīt uz gliemeņu sākotnējo žaunu uzbūvi.

## Sistemātika
Protobranhiju dalījums kārtās:
* apakšklase: ***Protobranchia*** Pelseneer, 1889
:* kārta: *[[Afghanodesmatida]]* Carter, 2011 †
:* kārta: *[[Manzanellida]]* Ponder & Lindberg, 2020
:* kārta: *[[Nuculanida]]* J. G. Carter, D. C. Campbell & M. R. Campbell, 2000
:* kārta: *[[Nuculida]]* Dall, 1889
:* kārta: *[[Solemyida]]* Dall, 1889

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Koze

**Koze** () ir lielciems Igaunijas ziemeļos, Harju apriņķī, Kozes pagasta administratīvais centrs. Apdzīvotā vieta atrodas pie Piritas upes, aptuveni 40 kilometrus uz dienvidaustrumiem no galvaspilsētas Tallinas.

## Vēsture
Koze ir viena no senākajām draudzēm vēsturiskajā Harju novadā. Rakstiskos avotos Koze pirmo reizi minēta 1241. gadā Dāņu sētu grāmatā (*Liber Census Daniae*).

Ciemata centrā atrodas Kozes Svētā Nikolaja baznīca, kas sākotnēji celta 13. gadsimta vidū. Tā ir vairākkārt pārbūvēta, īpaši pēc postījumiem Livonijas kara laikā. 1950.—1959. gadā Koze bija Kozes raajona centrs.

Kozē atrasti Igaunijā lielākie zināmie sudraba dārgumi no agrīnā dzelzs laikmeta — tie tika atklāti 1982. gadā. Kopumā 1716 monētas no 8. līdz 12. gadsimtam ar kopējo svaru 1,9 kg. Sudraba monētas atrada Koses iedzīvotājs Mēliss Pārsiks, kurš savā pagalmā raka kabeļu tranšeju.

## Ievērojamas vietas
* Kozes baznīca: viena no senākajām baznīcām Harju apriņķī.
* Piritas upe: gleznaina upes ieleja, kas vijas cauri apdzīvotajai vietai; uz tās izbūvēts dzirnavezers.
* Kozes skolas muzejs: veltīts vietējās izglītības vēsturei.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kozes pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Jerva-Jāni

**Jerva-Jāni** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas centrālajā daļā, Jervas apriņķī, Jervas pagasta administratīvais un kultūras centrs. Līdz 2017. gada administratīvajai reformai tas bija Jerva-Jāni pagasta centrs.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta vēsturiski veidojusies ap Jerva-Jāni baznīcu, kas rakstiskos avotos pirmo reizi minēta 1223. gadā. Viduslaikos šeit atradās viena no nozīmīgākajām Jervas novada draudzēm. Mūsdienu apdzīvotā vieta veidojās 19. gadsimta beigās pie Pībes ceļa. 1920. gadā atvērta dzelzceļa stacija līnijā Tiri—Paide—Tamsalu (slēgta 1972. gadā). Padomju laikā Jerva-Jāni attīstījās kā lauksaimniecības un tehnikas centrs, kur darbojās profesionālā vidusskola.

## Kultūra un apskates objekti
Jerva-Jāni ir plaši pazīstama ar saviem unikālajiem muzejiem:
* Jerva-Jāni Ugunsdzēsības muzejs: tajā atrodas plaša vēsturisko ugunsdzēsības transportlīdzekļu kolekcija.
* Vecās tehnikas patversme (*Vanatehnika varjupaik*): muzejā zem klajas debess apskatāmi simtiem padomju laika automobiļu, traktoru un citu transporta līdzekļu.
* Jerva-Jāni baznīca: 13. gadsimta akmens baznīca, kas veltīta Svētajam Jānim Kristītājam.

## Atsauces

## Ārējās laites

* Jervas pagasta oficiālā vietne (igauniski)
* Jerva-Jāni vecās tehnikas patversmes mājaslapa (igauniski)
Paleoheterodonti

**Paleoheterodonti** (*Palaeoheterodonta*) jeb **senie dažādzobji** ir gliemeņu klases kohorta (citās klasifikācijās var būt no apakšklases līdz virskārtai). Paleoheterodontu taksonu (apakšklasi) 1965. gadā izveidoja amerikāņu ģeoloģijas profesors Normans Ņūels. Ģeohronoloģiski paleoheterodontu pārstāvji ir zināmi no ordovika līdz mūsdienām.

## Apraksts
Paleoheterodontu čaulas praktiski ir ar vienādiem vākiem. Čaulu sieniņas veidotas no aragonīta un tām ir trīs mineralizēti slāņi: iekšējais un vidējais ir perlamutra slāņi, bet ārējais ir prizmatiskais slānis, kuru klāj organiskā periostraka slānis. Vāku saite (amfidetiska vai opistodetiska) ir ārēja un parivinkulāra. Zobu sistēmu parasti veido daži zobi, kas vairāk vai mazāk radiāli atiet no umbonālā apgabala, kas dažām ģintīm ir švīkāti ornamentēts. Taksodontiska (vienādzobu) sistēma ir reti sastopama (dažām Unionoida ģintīm). Tur, kur ir sānu zobi, tie sākas zem knābjiem un nav atdalīti no kardinālajiem zobiem, kā tas ir citiem heterokonhiem.

## Sistemātika
Paleoheterodontu sistemātika:

* kohorta: ***Palaeoheterodonta*** Newell, 1965
::* dzimta: *[[Lyrodesmatidae]]* P. Fischer, 1886 †
::* dzimta: *[[Pseudarcidae]]* Scarlato & Starobogatov, 1979 †
::* dzimta: *[[Thoraliidae]]* N.J. Morris, 1980 †
:* kārta: *[[Trigoniida]]* Dall, 1889
:* kārta: *[[Unionida]]* Gray, 1854

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Jervakandi

**Jervakandi** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas rietumu daļā, Raplas apriņķī, Kehtnas pagasta administratīvais centrs. Jervakandi vēsturiski un saimnieciski ir pazīstama kā Igaunijas stikla rūpniecības centrs.

## Vēsture
Jervakandi attīstība sākās 1879. gadā, kad šeit tika nodibināta stikla fabrika. Ap rūpnīcu izveidojās strādnieku ciemats, kas 1945. gadā ieguva strādnieku ciemata (vēlāk mazpilsētas) statusu. Līdz 2017. gada administratīvajai reformai Jervakandi veidoja atsevišķu pašvaldību — Jervakandi pagastu (kā mazpilsētas tipa pagasts).

## Saimniecība un kultūra
Pilsētas lielākais uzņēmums joprojām ir saistīts ar stikla ražošanu, specializējoties stikla iepakojuma ražošanā.

Jervakandi ir nozīmīgs kultūras centrs:
* Stikla muzejs: vienīgais muzejs Igaunijā, kas veltīts stikla vēsturei un ražošanai.
* Mūzikas festivāli: pilsētā regulāri notiek dažādi pasākumi, no kuriem pazīstamākais vēsturiski ir bijis roka festivāls *Rabarock*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kehtnas pagasta oficiālā vietne (igauniski)
* Jervakandi stikla muzeja mājaslapa (igauniski)
Kohila

**Kohila** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas ziemeļrietumu daļā, Raplas apriņķī, Kohilas pagasta administratīvais centrs. Atrodas Keilas upes krastos, aptuveni 33 km uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Tallinas.

## Vēsture
Kohila rakstiskos avotos pirmo reizi minēta 1241. gadā kā ciems ar nosaukumu *Koil*. Apdzīvotās vietas attīstība 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā bija cieši saistīta ar papīrfabrikas izveidi, kas kļuva par vienu no modernākajām Krievijas impērijā.

1945. gadā Kohilai tika piešķirts strādnieku ciemata (vēlāk mazpilsētas) statuss. Kopš 1993. gada Kohila ir Kohilas pagasta sastāvdaļa, saglabājot savu mazpilsētas statusu kā pagasta centrs.

## Saimniecība un transports
Vēsturiski Kohila bija pazīstama kā papīra un kartona ražošanas centrs. Mūsdienās šeit darbojas dažādi kokapstrādes un pārtikas rūpniecības uzņēmumi.

Pilsētai ir laba transporta infrastruktūra:
* Dzelzceļš: Kohila atrodas uz Tallinas—Vīlandes dzelzceļa līnijas, nodrošinot regulāru pasažieru vilcienu satiksmi ar galvaspilsētu.
* Autoceļi: pilsētas tuvumā iet nozīmīgais Tallinas—Raplas—Tiri autoceļš.

## Kultūras pieminekļi un apskates objekti
* Kohilas muiža (*Koil*): vēlā klasicisma stila muižas kungu māja, kurā mūsdienās darbojas skola.
* Kohilas papīrfabrikas komplekss: industriālā mantojuma piemineklis.
* Pareizticīgo baznīca: celta 19. gadsimta beigās.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kohilas pagasta oficiālā vietne (igauniski)
Kohtla-Nemme

**Kohtla-Nemme** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas ziemeļaustrumos, Austrumviru apriņķa Toilas pagastā. Vēsturiski ir attīstījusies kā degslānekļa ieguves ciemats.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta sāka veidoties 1930. gadu sākumā saistībā ar degslānekļa raktuvju atvēršanu un eļļas fabrikas būvniecību. 1937. gadā šeit tika dibināta Kohtlas raktuve, kas savulaik bija viena no lielākajām reģionā.

1959. gadā Kohtla-Nemme ieguva pilsētciemata (tagad mazpilsētas) statusu. Līdz 2017. gada administratīvajai reformai tā bija atsevišķa pašvaldība — Kohtla-Nemmes pagasts (mazpilsētas tipa pagasts).

## Tūrisms un kultūra
Mūsdienās Kohtla-Nemme ir kļuvusi par nozīmīgu industriālā mantojuma tūrisma galamērķi:
* Igaunijas kalnrūpniecības muzejs (*Eesti Kaevandusmuuseum*): izveidots 2001. gadā bijušajās raktuvēs. Apmeklētājiem ir iespēja doties pazemes ejās un iepazīt degslānekļa ieguves vēsturi un tehniku.
* Ziemas sporta centrs: izveidots uz bijušā degslānekļa ieguves terikona, piedāvājot slēpošanas un snovborda trases.

## Transports
Mazpilsētas ziemeļu malā atrodas dzelzceļa stacija Kohtla, kas atrodas uz Tallinas—Narvas dzelzceļa līnijas. Tāpat netālu no pilsētas robežas iet Tallinas—Narvas autoceļš (E20).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Igaunijas kalnrūpniecības muzeja mājaslapa (igauniski) (krieviski) (angliski)
Lavasāre

**Lavasāre** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas dienvidrietumos, Pērnavas apriņķī. Tā atrodas Pērnavas pilsētas pašvaldības teritorijā, aptuveni 23 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Pērnavas.

## Vēsture
Lavasāres attīstība sākās 1919. gadā, kad šajā purvainajā apvidū tika uzsākta rūpnieciska kūdras ieguve. Lai nodrošinātu kūdras transportēšanu, tika izbūvēts plašs šaursliežu dzelzceļa tīkls. 1949. gadā Lavasāre ieguva strādnieku ciemata (vēlāk mazpilsētas) statusu.

Līdz 2013. gadam mazpilsēta veidoja atsevišķu pašvaldību — Lavasāres pagastu, bet pēc tam tā tika iekļauta Audru pagastā, kas savukārt 2017. gadā tika pievienots Pērnavas pilsētas pašvaldībai.

## Kultūra un tūrisms
Lavasāre ir starptautiski pazīstama ar savu dzelzceļa mantojumu; šeit atrodas Igaunijas Muzejdzelzceļš (*Eesti Muuseumraudtee*): vienīgais šāda veida muzejs Igaunijā, kas veltīts šaursliežu dzelzceļa vēsturei. Muzeja kolekcijā ir vairāk nekā 80 ritošā sastāva vienību, tostarp tvaika lokomotīves, dīzeļlokomotīves un vēsturiskie vagoni. Vasaras sezonā tūristiem tiek piedāvāti braucieni ar vēsturisko tvaika vilcienu pa saglabājušos dzelzceļa posmu.

## Saimniecība
Kūdras ieguve joprojām ieņem nozīmīgu vietu vietējā saimniecībā, lai gan tās apjomi ir mazāki nekā 20. gadsimta vidū. Daļa no bijušajām ieguves platībām tiek rekultivēta vai izmantota dzērveņu audzēšanai.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Igaunijas Muzejdzelzceļa oficiālā mājaslapa (igauniski) (angliski)
Paikuze

**Paikuze** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas dienvidrietumos, Pērnavas apriņķī, Pērnavas pilsētas pašvaldības teritorijā. Atrodas Pērnavas upes kreisajā krastā, un robežojas ar Pērnavas pilsētas austrumu daļu.

## Vēsture
Vēsturiski Paikuze veidojusies kā rūpnieciska apmetne. 19. gadsimtā šeit darbojās Sindi tekstilfabrikas palīguzņēmumi un mežniecība. Padomju gados apmetne attīstījās kā ciems ar mežsaimniecības un meliorācijas uzņēmumiem.

Mazpilsētas statusu Paikuze ieguva 2011. gadā. Līdz 2017. gadam tā bija Paikuzes pagasta administratīvais centrs, bet pēc teritoriālās reformas pagasts tika pievienots Pērnavas pilsētas pašvaldībai.

## Izglītība un drošība
Paikuze ir pazīstama kā svarīgs izglītības un drošības struktūru centrs:
* Igaunijas Drošības zinātņu akadēmijas Policijas un robežsardzes koledža: viena no nozīmīgākajām mācību iestādēm Igaunijā, kurā tiek sagatavoti topošie policisti.
* Paikuzes pamatskola: moderni aprīkota mācību iestāde, kurā ietilpst arī sporta centrs un bibliotēka.

## Daba
Mazpilsēta atrodas mežainā apkaimē. Pērnavas upes krasts nodrošina atpūtas iespējas, savukārt netālu esošie purvu masīvi ir iecienīti dabas tūrisma galamērķi. Pa Paikuzes rietumu robežu plūst Reiju upe, kas šeit ietek Pērnavas upē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pernu-Jāgupi

**Pernu-Jāgupi** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas dienvidrietumos, Pērnavas apriņķa Pehja-Pernumā pagastā.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta vēsturiski veidojusies ap Svētā Jēkaba baznīcu, no kuras cēlies arī pilsētas nosaukums (Jāgupi — Jēkaba). Draudze šajā vietā pastāv jau kopš 13. gadsimta. Apmetne sāka straujāk augt 19. gadsimta beigās, kad šeit izveidojās svarīgs ceļu krustpunkts.

1945. gadā Pernu-Jāgupi ieguva strādnieku ciemata statusu. No 1950. līdz 1959. gadam tā bija Pernu-Jāgupi rajona centrs. Pēc tam tā saglabāja mazpilsētas tipa pagasta statusu līdz 2017. gadam, kad administratīvās reformas ietvaros to iekļāva Pehja-Pernumā pagastā.

## Apskates vietas
* Pernu-Jāgupi baznīca: veltīta Svētajam Jēkabam, celta 16. gadsimta sākumā uz vecākas baznīcas pamatiem.
* Vietējais novadpētniecības muzejs: iepazīstina ar reģiona vēsturi un tradīcijām.
* Brīvības kara piemineklis: veltīts kritušajiem Igaunijas neatkarības karā.

## Transports
Mazpilsēta atrodas stratēģiski svarīgā vietā pie autoceļa E67 (Tallina—Pērnava—Rīga), kas nodrošina ērtu satiksmi gan ar galvaspilsētu, gan Pērnavu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tiburona (pilsēta)

**Tiburona** (, ) ir neliela piekrastes pašvaldība (*town*) Amerikas Savienoto Valstu rietumos, Kalifornijas štatā, Merinas apgabalā, Sanfrancisko līča reģionā. Tā atrodas uz Tiburonas pussalas, kas iestiepjas Sanfrancisko līcī tieši uz ziemeļiem no Sanfrancisko, un ir cieši saistīta ar metropoles reģionu gan pa autoceļiem, gan ar regulāru prāmju satiksmi pāri līcim.

2024. gadā Tiburonā dzīvoja 8,9 tūkstoši iedzīvotāji. Pilsētiņa ir pazīstama kā ainaviska dzīvojamā un rekreācijas kopiena ar izteiktu piekrastes identitāti. Tās krastmala, ostas teritorija un parki piedāvā plašus skatus uz līci un tuvējām salām, tostarp Eindželas salu, savukārt prāmju maršruti nodrošina būtisku ikdienas mobilitātes un tūrisma infrastruktūras daļu. Tiburona reģionāli kalpo kā viens no Marinas apgabala piejūras dzīvesveida centriem Sanfrancisko līča ziemeļu daļā, apvienojot dzīvojamo funkciju ar pakalpojumu, atpūtas un tūrisma iespējām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kīli

**Kīli** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas ziemeļu daļā, Harju apriņķī, Kīli pagasta administratīvais centrs. Atrodas aptuveni 15 kilometrus uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Tallinas centra.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta vēsturiski bija pazīstama ar nosaukumu Venekila (*Veneküla*). 1971. gadā ciemats tika pārdēvēts par Kīli. 2008. gadā Kīli tika piešķirts mazpilsētas statuss. Strauja izaugsme sākās 21. gadsimta sākumā, kad Tallinas tuvuma dēļ apkaimē tika uzbūvēti daudzi jauni dzīvojamie rajoni, padarot Kīli par pieprasītu piepilsētas dzīvesvietu.

## Izglītība un kultūra
Kīli ir nozīmīgs vietējais izglītības centrs:
* Kīli ģimnāzija: nodrošina pamatizglītību un vidējo izglītību plašākai apkārtnei.
* Kīli mākslu skola: piedāvā mūzikas un mākslas interešu izglītību.
* Kīli sporta halle: viena no modernākajām sporta būvēm reģionā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kīli pagasta oficiālā vietne (igauniski)