Saliedētības politika Latvijā

**Saliedētības politika Latvijā** ir pasākumu kopums, kas ietver nacionālās identitātes stiprināšanu, pilsoniskās sabiedrības attīstību un sociālo iekļaušanu. Par saliedētības politikas veidošanu valstī ir atbildīga Latvijas Republikas Kultūras ministrija, tomēr politikas plānošanā un īstenošanā iesaistītas virkne citu ministriju, kā arī valsts iestādes un nevalstiskās organizācijas.

Saliedētas sabiedrības politika ir savstarpēji papildinoša citām politikas jomām — sabiedrības veselībai, izglītībai un prasmju attīstībai, valsts valodas politikai, kultūrpolitikai, digitālai transformācijai, bērnu, jaunatnes un ģimenes lietām, reģionālajai attīstībai, sociālajai aizsardzībai un darba tirgus, valsts pārvaldes attīstībai.

## Sabiedrības saliedētības jomas politikas veidošanās Latvijā
Sabiedrības saliedētības joma Kultūras ministrijas pārziņā ir kopš 2011. gada. No 2002. gada līdz 2009. gadam saliedētas sabiedrības un integrācijas politikas jautājumi tika risināti Īpašu uzdevumu ministra sabiedrības integrācijas lietās sekretariāta ietvaros. Savukārt 2009. gada sākumā šie jautājumi nonāca Bērnu, ģimenes un sabiedrības integrācijas lietu ministrijas pārziņā, bet 2009. gada maijā šos jautājumus savā pārziņā pārņēma Tieslietu ministrija. Vēlāk, 2011. gadā, daļa jautājumu tika nodota Kultūras ministrijas pārziņā, bet daļa nonāca citu ministriju — Labklājības ministrijas, Izglītības un zinātnes ministrijas, Tieslietu ministrijas — pārziņā.

Sabiedrības saliedētība pārklājas ar sabiedrības integrāciju, kas iepriekš (piemēram, programmā “Sabiedrības integrācija Latvijā”, ko 2001. gadā apstiprināja Ministru kabinets) izprasta analoģiski sabiedrības saliedētībai. Arī parlamentārā līmenī attiecīgās komisijas (Pilsonības, migrācijas un sabiedrības saliedētības komisijas; no 2012. gada aprīļa līdz 2014. gada oktobrim — Sabiedrības saliedētības komisija) pārskatā par komisijas lomu un funkcijām šie jēdzieni netiek stingri izšķirti:

“Pilsonības, migrācijas un sabiedrības saliedētības komisijas galvenie uzdevumi ir parlamentārās kontroles nodrošināšana pār vienotu un koordinētu valsts politikas īstenošanu sabiedrības integrācijas (sabiedrības saliedētības) un diasporas jomās, uzraudzība pār Pilsonības likuma izpildi un migrācijas jautājumiem. Komisijas darbības kontekstā jēdzieni “sabiedrības saliedētība” un “integrācija” galvenokārt ir reducēti uz etniskajām jeb starpnacionālajām attiecībām.”

Pirms sabiedrības saliedētības jomas politikas pāriešanas Kultūras ministrijas atbildībā (2011. gadā) un attiecīgo plānošanas dokumentu izstrādes (Nacionālās identitātes, pilsoniskās sabiedrības un integrācijas politikas pamatnostādnes 2012.—2018. gadam) “integrācijas mērķis bija izveidot demokrātisku, saliedētu pilsonisku sabiedrību, kas balstās uz kopīgām pamatvērtībām, tai skaitā katram Latvijā pastāvīgi dzīvojošajam piekopjot laikam atbilstošu, Eiropas civilizācijas sasniegumos balstītu dzīvesveidu, kas nodrošina labklājību, izglītību, drošību un labvēlīgas attiecības starp pamatnāciju un mazākumtautībām”.

Līdz ar Nacionālās identitātes, pilsoniskās sabiedrības un integrācijas politikas pamatnostādņu 2012.-2018. gadam izstrādi integrācijas un saliedētības politikā iezīmējās jauns virziens, iekļaujot vairākus papildu jautājumus — valodu, sociālo atmiņu, nacionālo identitāti — un piesakot prioritātes un risināmo problēmu loku, kas caurmērā saglabāti arī pēctecīgajos plānošanas dokumentos (Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības pamatnostādnes 2021.—2027. gadam).

Kā norādīts pamatnostādņu 2012.-2018. gadam kopsavilkumā:

“Pamatnostādņu virsmērķis ir stipra, saliedēta Latvijas tauta — nacionāla un demokrātiska kopiena, kura nodrošina tās vienojošā pamata — latviešu valodas, kultūras un nacionālās identitātes, eiropeisko demokrātisko vērtību, unikālās kultūrtelpas saglabāšanu un bagātināšanos Latvijas — nacionālas demokrātiskas valsts — līdzsvarotai attīstībai.”

Pamatnostādnes 2012.-2018. gadam ir attīstības plānošanas dokuments, kas “definē politiku nacionālās identitātes stiprināšanas, pilsoniskās sabiedrības attīstības un sabiedrības integrācijas jomā”. Jaunais virziens, kas tajā iezīmēts, skaidrots arī šo nostādņu kopsavilkumā:

“Izstrādātajā dokumentā ir ievērota pēctecība ar iepriekšējo integrācijas politiku, taču vienlaikus tajā ir akcentētas jaunas problēmas un izaicinājumi. Dokuments balstās uz šādiem politikas pamatprincipiem: atvērtā latvietība, atbildība un līdzdalība, piederība Eiropai, mazākumtautību savpatnības saglabāšana, cieņa pret izvēles brīvību, cilvēktiesību ievērošana, daudzveidīga identitāte.”

Pamatnostādņu loma pamatota arī ar vajadzību pēc valstī vienotas politikas sabiedrības integrācijas jautājumos. Atsaucoties uz Ministru kabineta 2001. gadā apstiprināto valsts programmu "Sabiedrības integrācija Latvijā", pamatnostādnēs skaidrots, ka, lai arī programma “ir beztermiņa un virkne tajā iekļauto sabiedrības integrācijas virzienu ir kļuvuši par atsevišķām politikām (mūžizglītība, sociālā iekļaušana, kultūra, valsts valoda), tomēr rīcības plāna trūkums radījis situāciju, ka valstī pēdējos piecus gadus nav vienotas sabiedrības integrācijas politikas”.

Pēctecīgajā attīstības plānošanas dokumentā — Pamatnostādnēs 2021.-2027. gadam —, atsaucoties uz diskusijām ar iedzīvotājiem, pētījumiem un priekšlikumiem, kas saņemti no ekspertiem, minēts, ka tie “norādīja uz nepieciešamību pielietot atšķirīgu pieeju nākamā perioda pamatnostādņu plānošanā, vēršot to uz iedzīvotāju iekļaujošu līdzdalību un saliedētas sabiedrības attīstību”.

Pamatnostādnēs arī atzīmēts, ka 2014. gadā pieņemtā Satversmes preambula “sniedz Latvijas valstiskuma redzējumu, definē vērtības un saliedētas sabiedrības attīstības pamatus”. Izpratnes par sabiedrības saliedētību definēšanu, t.i., šī jēdziena parādīšanos Latvijas politikas dienaskārtībā, iespējams saistīt ar 2014. gadā pieņemot Satversmes preambulu, kurā norādīts: “Latvija kā demokrātiska, tiesiska, sociāli atbildīga un nacionāla valsts balstās uz cilvēka cieņu un brīvību, atzīst un aizsargā cilvēka pamattiesības un ciena mazākumtautības. Latvijas tauta aizsargā savu suverenitāti, Latvijas valsts neatkarību, teritoriju, tās vienotību un demokrātisko valsts iekārtu. Latvijas identitāti Eiropas kultūrtelpā kopš senlaikiem veido latviešu un lībiešu tradīcijas, latviskā dzīvesziņa, latviešu valoda, vispārcilvēciskās un kristīgās vērtības. Uzticība Latvijai, latviešu valoda kā vienīgā valsts valoda, brīvība, vienlīdzība, solidaritāte, taisnīgums, godīgums, darba tikums un ģimene ir saliedētas sabiedrības pamats. Ikviens rūpējas par sevi, saviem tuviniekiem un sabiedrības kopējo labumu, izturoties atbildīgi pret citiem, nākamajām paaudzēm, vidi un dabu.”

Pamatnostādnēs 2021.-2027.gadam līdz ar sabiedrības saliedētību pievienots arī iekļaujošas iedzīvotāju līdzdalības jēdziens. Pēc dokumentā minētā, “iekļaujoša līdzdalība ir ceļš uz atvērtu sabiedrību, kurā tiek cienītas un atbalstītas visu sabiedrības locekļu intereses neatkarīgi no etniskās izcelsmes, tiesiskā statusa, veselības stāvokļa vai citām atšķirībām, kas var vai mēdz kļūt par atstumtības cēloņiem (atšķirīga attieksme, stereotipi, diskriminācija)”.

Latvija kopš 2016. gada ir pilntiesīga Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (OECD) dalībvalsts. Pamatnostādnēs 2021.-2027. gadam tas atzīmēts, norādot uz OECD pieeju saliedētības mērīšanā, kur to definē kā tādu sabiedrību, kas darbojas visu sabiedrības locekļu labklājībai, cīnās pret sociālo atstumtību, veido piederības sajūtu, veicina uzticēšanos un nodrošina tās locekļiem augšupejošu sociālo mobilitāti jeb līdzdalības un rīcības iespēju paaugstināšanos neatkarīgi no sociālā statusa. Papildus tam, Eiropas Savienības un citos starptautiskos pētījumos sabiedrības saliedētība saistīta ar kopības izjūtu, sabiedrības spēju atjaunoties un orientāciju uz kopīgu labumu, kā arī ar ekonomisko izaugsmi un valstu labklājību. Eiropas Savienības līmenī saliedēta sabiedrība paredz trīs pamata dimensijas: 1) iedzīvotāju savstarpējās attiecības (savstarpēja uzticēšanās, sociālo tīklu veidošanās, sabiedrības daudzveidības pieņemšana); 2) iesakņošanās jeb piederība (ticība valsts institūcijām, taisnīguma izpratne un cieša saikne ar valsti); 3) izpratne par kopējo labumu (iedzīvotāju atbildības izjūta par līdzcilvēkiem un vēlme palīdzēt jeb solidaritāte, cieņa pret vispārīgiem sabiedrības noteikumiem un politiskā līdzdalība).

Līdz ar starptautisko organizāciju pieeju izvērtēšanu un to saistību ietekmi demokrātijas, cilvēktiesību, pretdiskriminācijas, dzimumu līdztiesības un trešo valstu pilsoņu integrācijas jomā, sabiedrības saliedētības jomas politikas plānošanas kontekstā būtiska ir nacionāla līmeņa attīstības plānošanas dokumentu hierarhija. Pamatnostādnes 2021.-2027.gadam ir pakārtotas Latvijas Nacionālais attīstības plānam 2021.-2027. gadam, Latvijas ilgtspējīgas attīstības stratēģijai 2030. gadam, kā arī ilgtermiņa konceptuālajam dokumentam “Latvijas izaugsmes modelis: Cilvēks pirmajā vietā”. Sabiedrības saliedētības jomas politikas pamatnostādņu stratēģiskās robežlīnijas Latvijā izriet no Satversmē un nacionāla līmeņa hierarhiski augstākajos attīstības plānošanas dokumentos (Latvijas ilgtspējīgas attīstības stratēģija 2030, Nacionālajā attīstības plānā 2021.—2027.gadam) un likumos noteiktā.

Sabiedrības saliedētība noteikta arī kā iekšējās drošības prioritāte Nacionālās drošības koncepcijā, paredzot, ka līdz ar atbildīgo valsts institūciju, pašvaldību, nevalstisko organizāciju iesaisti tiek veidota un stiprināta sabiedrības saliedētība. Koncepcijā skaidrots:

**“**Iekšējās drošības un saliedētas sabiedrības stiprināšanas nolūkā ir jāveicina sabiedrības vairākuma saliedēšana ap kopīgām vērtībām, kuru pamatā ir valsts neatkarība, tās piederība Rietumu pasaulei, latviešu valoda kā vienīgā valsts valoda un tāda vēstures izpratne, kas nosoda totalitāro režīmu veiktos noziegumus pret cilvēci, un analoģisku vēstures notikumu atkārtošanos mūsdienās.”

## Sabiedrības saliedētības jomas politikas galvenie virzieni
Sabiedrības saliedētības jomas politiku Latvijā iespējams saistīt ar Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības pamatnostādnēm 2021.-2027. gadam, tomēr šīs jomas politika nav reducējama līdz vienam vidējā termiņa politikas plānošanas dokumentam. Pamatnostādnes 2021.-2027. gadam aptver tikai Kultūras ministrijas kompetences, un, kā norādīts Valsts kontroles ziņojumā par revīziju, kas veikta par Kultūras ministrijas atbildībā esošo saliedētas sabiedrības politiku, Pamatnostādnes 2021.-2027. gadam neskar citu iestāžu pasākumus un neiekļauj tos kopējā stratēģijā. Piemēram, Kultūras ministrijas pārziņā esošās “saliedētas sabiedrības jomas politikas tvērumā netiek iekļauts sociālekonomiskais aspekts — nav paredzēti mērķi sociālekonomiskās nevienlīdzības mazināšanai”, jo šie jautājumi ir Labklājības ministrijas atbildībā esošo nozaru un jomu politikās. Arī Kultūras ministrija, komentējot Valsts kontroles ziņojumu, atzīmē, ka “ir būtiski apzināties citu valsts pārvaldes institūciju būtisko ieguldījumu saliedētas sabiedrības politikas īstenošanā, neskatoties uz to, ka attiecīgi pasākumi nav ietverti Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības pamatnostādnēs 2021.-2027. gadam un to īstenošanas plānos”. Pamatnostādņu 2021.-2027. gadam noteikto rezultātu sasniegšanai izstrādāti arī divi plāni (Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības plāns 2022.-2023. gadam un Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības plāns 2024.-2027. gadam), kuros noteikti īstenošanas pasākumi.

Vadoties pēc minētajiem pamatnostādnēs un plānos noteiktā, sabiedrības saliedētības jomas politikas galvenie virzieni ir “nacionālā identitāte, latviešu valoda, uzticēšanās, solidaritāte un sadarbība”. Saliedētas sabiedrības politikas nolūks ir panākt, ka tiek “veicināta nacionālās identitātes un piederības sajūtas nostiprināšanās, iekļaujošas līdzdalības un pilsonisko zināšanu līmeņa paaugstināšanās”, kā arī tiek “stiprināta kvalitatīva un droša demokrātiskās līdzdalības un informācijas telpa, veicināta Latvijā dzīvojošo ārvalstu pilsoņu līdzdalība sabiedrībā, kā arī mazinātos negatīvos stereotipos balstīta attieksme pret dažādām sabiedrības grupām”.

Pamatnostādnēs formulētie rezultatīvie rādītāji, kas iekļauj esošo un sasniedzamo apmēru, saliedētības politikas jomā izšķirti trīs rezultatīvo rādītāju grupās: pirmkārt, “demokrātijas kultūra un iekļaujošs pilsoniskums un iekļaujošs pilsoniskums” (kas iekļauj tādus mērījumus, kā, piemēram, iedzīvotāju savstarpējo atbalstu, uzticēšanos nevalstiskajām organizācijām un arodbiedrībām, iesaistīšanos sabiedriskās organizācijās, pilsonisko līdzdalību un uztveri par iespēju ietekmēt rīcībpolitiku), otrkārt, “nacionālā identitāte un piederība” (kas ietver lepnumu par piederību Latvijai, kā arī pieaugušo iedzīvotāju īpatsvaru, kuri prot latviešu valodu un kuru dzimtā valoda nav latviešu valoda), treškārt, “integrācija” (kur kā rezultatīvais rādītājs iekļauta subjektīvā diskriminācijas pieredze).

Kā viens no pasākumiem, ko valsts nodrošina, lai veicinātu sabiedrības saliedētību, ir latviešu valodas apmācības. Kultūras ministrija “latviešu valodu uzskata kā neatņemamu integrācijas un līdzdalības sabiedrībā elementu un uzsver pieejamu un nepārtrauktu latviešu valodas mācību pieaugušajiem sistēmas nepieciešamību”. Tomēr, kā atzīmēts Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības pamatnostādnēs 2021.-2027. gadam (un vēlāk secināts arī Valsts kontroles revīzijā), kopumā “situācija liecina, ka šobrīd Latvijā nav uz sistēmiskiem pamatiem balstītu mehānismu valsts valodas apguves nodrošināšanai tiem iedzīvotājiem, kuru valodas zināšanas nav pietiekamas, lai veiksmīgi iekļautos sabiedrības dzīvē”. Tādēļ, skatot valodas apguvi sabiedrības saliedētības politikas kontekstā, būtiski izšķirt starp valodas apguvi (vispārīgā izpratnē) un tās organizēšanu, kas ir tikpat svarīgs jautājums politikas plānošanas un īstenošanas kontekstā, ņemot vērā, ka šobrīd Kultūras ministrija un Sabiedrības integrācijas fonds strādā pie vienota modeļa valodas apmācību nodrošināšanai un rezultātu mērīšanai ieviešanas un uzturēšanas.

Kultūras ministrija sabiedrības saliedētības jomas politikas kontekstā, pildot starptautiskās saistības, izstrādājusi arī vairākus atsevišķus dokumentus: 1) Plāns rasisma un antisemītisma mazināšanai 2023. gadam un Plāna rasisma un antisemītisma mazināšanai 2024.—2027. gadam projekts; 2) Plāns romu stratēģiskā ietvara pasākumu īstenošanai 2022.—2023. gadam un Plāns romu stratēģiskā ietvara pasākumu īstenošanai 2024.—2027. gadam. Mazākumtautību saliedētības veicināšana iekļauj arī kultūras pasākumu, piemēram, festivālu, kā arī sabiedrību informējošu pasākumu rīkošanu, un arī mediatoru un nevalstisko organizāciju piesaisti. Papildus tam, saliedētības politikā iekļauta izglītības līmeņa celšana, un līdzīgi kā ar citiem pasākumiem, kas ir ārpus Kultūras ministrijas pārziņā esošo jomu politikas, kā līdzatbildīgās institūcijas noteiktas Izglītības un zinātnes ministrija, Veselības ministrija, Labklājības ministrija un pašvaldības.

Atbilstoši Pamatnostādnēs 2021.-2027.gadam un to īstenošanas plānos minētajam, sabiedrības saliedētības pasākumu izpildē ir iesaistītas vēl sešas ministrijas (Aizsardzības ministrija, Iekšlietu ministrija, Izglītības un zinātnes ministrija, Labklājības ministrija, Tieslietu ministrija, Vides un reģionālās attīstības ministrija), kā arī Valsts kanceleja, Valsts prezidenta kanceleja, Nacionālā elektronisko plašsaziņas līdzekļu padome un Latvijas Nacionālo kultūras biedrību asociācija. Izņemot Pamatnostādnes 2021.-2027.gadam, pastāv vairāki citi attīstības plānošanas dokumenti, kas ir saistīti ar sabiedrības saliedētības jomu. To vidū, piemēram, Labklājības ministrijas gadījumā: 1) Sociālās aizsardzības un darba tirgus politikas pamatnostādnes 2021.—2027. gadam; 2) Bērnu, jaunatnes un ģimenes attīstības pamatnostādnes 2021.—2027. gadam; 3) Sieviešu un vīriešu vienlīdzīgu tiesību un iespēju veicināšanas plāns 2024.—2027. gadam; 4) Plāns personu ar invaliditāti vienlīdzīgu iespēju veicināšanai 2024.—2027. gadam. Līdzīgi arī Izglītības un zinātnes ministrijas gadījumā pastāv divi attīstības plānošanas dokumenti: 1) Izglītības attīstības pamatnostādnes 2021.—2027. gadam “Nākotnes prasmes nākotnes sabiedrībai”; 2) Valsts valodas politikas pamatnostādnes 2021.—2027. gadam. Līdz ar minētajām ministrijām arī citām ir attīstības plānošanas dokumenti, kas ietekmē sabiedrības saliedētības jomu.

## Starpinstitucionāla sadarbība sabiedrības saliedētības jomas politikā
Sabiedrības saliedētības jomas politika, lai arī Kultūras ministrijas pārziņā, ir horizontāla joma; tā ietver arī citas ministrijas, to struktūrvienības, koordinējošās vai uzraugošās iestādes, kā arī nevalstisko sektoru un pašvaldības. To savstarpējā sadarbība ietekmē arī sabiedrības saliedētības jomas politiku, kā tas cita starpā atzīmēts arī Pamatnostādnēs 2021.—2027.gadam: “Pilsoniskās sabiedrības attīstībai labvēlīgas vides noturība atkarīga no vairāku institūciju savstarpējās sadarbības, nākamajā plānošanas periodā, pieņemot pilsoniskās sabiedrības attīstību ietekmējošus lēmumus, nepieciešams veidot labāku koordināciju starp visām iesaistītajām pusēm, iesaistot NVO kā līdzvērtīgus partnerus pilsoniskajā dialogā un nozares politikas risinājumu izstrādē un ieviešanā.”

Valsts kontrole atzīmē, ka “saliedētas sabiedrības joma ir ļoti komplicēta, jo saliedētību un savstarpējo uzticēšanos sabiedrībā ietekmē daudz un dažādi faktori. Piemēram, vēsturiskie, iekšpolitiskie un ārpolitiskie faktori, procesi informatīvajā telpā, vienlīdzīgas attieksmes esamība vai trūkums, iespējas ietekmēt lēmumu pieņemšanas procesus, sociālie apstākļi, ekonomisko aktivitāšu iespējas”. Šāds apsvērums pausts arī 2016. gada Sabiedrības saliedētības politikas ekspertu grupas ziņojumā:

“Sabiedrības saliedēšanās ir atkarīga no daudziem vēsturiskiem, iekšpolitiskiem un ārpolitiskiem faktoriem, ne tikai no integrācijas politikas. Sabiedrības saliedētība ir valsts un nevalstiskā sektora (šā jēdziena visplašākajā nozīmē, kas ietver gan uzņēmējus un to apvienības, gan medijus, pilsonisko žurnālistiku, gan nevalstiskās organizācijas un iniciatīvas grupas) kopatbildības sfēra.”

Pēc Kultūras ministrijas Valsts kontrolei sniegtā uzskaitījuma ar valsts pārvaldes institūcijām un to atbildībā esošo nozari vai jomu, kuras, Kultūras ministrijas ieskatā, būtiski ietekmē sabiedrības saliedētības jomu, iezīmētas deviņas (atskaitot Kultūras ministriju) valsts pārvaldes institūcijas un to pārraudzībā esošās jomas:

1) Izglītības un zinātnes ministrija — izglītības nozare, valsts valodas politikas joma, jaunatnes politikas joma;

2) Tieslietu ministrija — jautājumi par vienlīdzīgu iespēju nodrošināšanu un naida runas mazināšanu;

3) Veselības ministrija — veselības aprūpes joma;

4) Iekšlietu ministrija — migrācijas politikas joma, civilās aizsardzības politikas joma, Ukrainas civiliedzīvotāju uzņemšanas jautājumi, kā arī jautājumi par naida runas mazināšanu;

5) Valsts kanceleja — stratēģiskās komunikācijas politikas joma, sabiedrības līdzdalības veicināšanas jautājumi;

6) Ekonomikas ministrija — mājokļu jomas politika, cilvēkkapitāla attīstības jautājumi;

7) Ārlietu ministrija — diasporas politikas joma;

8) Labklājības ministrija — sociālās aizsardzības politikas joma, personu ar invaliditāti vienlīdzīgu iespēju un dzimumu līdztiesības politikas joma, brīvprātīgā darba politikas joma, nodarbinātības jautājumi, kā arī jautājumi par vienlīdzīgu iespēju nodrošināšanu;

9) Vides un reģionālās attīstības ministrija — informācijas sabiedrības un digitālās transformācijas attīstības joma, jautājumi par sabiedrības līdzdalību vietējā līmenī.

Sabiedrības saliedētība ir horizontāla joma, un, kā norāda Kultūras ministrija, to “katra valsts pārvaldes institūcija īsteno savas kompetences ietvaros”, savukārt koordinācijas mehānisma funkcija ir noteikta Saliedētas un pilsoniski aktīvas sabiedrības attīstības pamatnostādņu īstenošanas uzraudzības padomei, kurā ir pārstāvētas dažādu jomu ministrijas, institūcijas un nevalstiskās organizācijas. Padomei noteiktās koordinēšanas funkcijas kontekstā Valsts kontrole norādījusi uz plašāku Valsts kancelejas iesaisti, ko atzīmējuši arī jomas eksperti, pamatojot to ar viedokli, ka “sabiedrības saliedētības jomas politika pēc būtības ir caurviju politika tādām valsts politikām kā kultūras nozarē, valsts valodas jomā, izglītības nozarē, iekšlietu, tajā skaitā valsts drošības nozarē [..].”

Koordinācijas jautājums ir būtisks arī sabiedrības saliedētības jomas politikas īstenošanas gadījumā, kur būtiska loma ir Sabiedrības integrācijas fondam, kas “nodrošina [..] sabiedrības saliedēšanas politikas īstenošanu un sniedz [..] atbalstu nevaldības sektoram, lai stiprinātu valstisko piederību un demokrātiju, atbalstot pilsoniski izglītotu, aktīvu, atbildīgu, iekļaujošu un saliedētu sabiedrību.” Sabiedrības integrācijas fonds veic politikas plānošanas dokumentos noteiktos pasākumus, taču jomas politikas veidošana ir Kultūras ministrijas pārziņā, kas arī uzsvērts Valsts kontroles revīzijas ziņojumā, norādot uz jomas politikā izveidojušos pretēju situāciju. Uz līdzīgu situāciju 2023. gadā norādījusi arī Sabiedrības integrācijas fonda vadītāja Zaiga Pūce:

“Ministrijas ir politikas veidotāji, mēs esam politikas īstenotājs. Šobrīd sanāk, ka ejam otrādāk — "no lejas uz augšu". Mēs esam savākuši datus un dosim tos politikas veidotājiem ar mērķi, lai viņi ierauga, kur ir bijusi problēma, kāpēc lietas iepriekš nav strādājušas.”

Sabiedrības integrācijas fonds, sadarbojoties ar pētniekiem, 2023. gadā izveidoja Sabiedrības saliedētības radaru, saliedētību skatot plašākā tvērumā un salīdzinot Latvijas situāciju ar Baltijas un Eiropas Savienības līmeni. Fonds tādējādi secinājis, ka sabiedrības saliedētība nav skatāma vien no etniska skatupunkta, tā vietā izvirzot šādas prioritātes: identitātes un piederības sajūta, sociālās attiecības un ekonomiskā solidaritāte.

Ekonomisko faktoru būtiskumu sabiedrības saliedētības kontekstā izcēlis arī Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes Filozofijas un socioloģijas institūta pētnieks Vladislavs Volkovs, atzīmējot “Latvijas sabiedrības saliedētības pētījuma īpatnības, kas ilgu laiku bija vērstas galvenokārt uz šīs parādības politisko, pilsonisko, lingvistisko, kultūrvēsturisko faktoru analīzi”, un tā vietā norādot uz saliedētības ekonomisko un organizatorisko faktoru nozīmi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Projekts "VPP Saliedētība"