open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aleksandrs Kerenskis

**Aleksandrs Kerenskis** (; dzimis , miris ) bija krievu politiķis, jurists, brīvmūrnieks. Krievijas Republikas pastāvēšanas laikā 1917. gadā bija Krievijas Pagaidu valdības premjerministrs līdz lielinieku apvērsumam.

## Dzīvesɡājums
Dzimis 1881. ɡadā Simbirskā skolas direktora ģimenē. Kerenska tēvs bija sava priekšnieka skolu inspektora dēla Vladimira Uļjanova skolotājs, abas ģimenes pazina viena otru.
1903. gadā beidza studijas Sanktpēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē un kopš 1904. gada strādāja par zvērinātu advokātu. 1905. gada decembrī viņu arestēja sakarā ar aizdomām par iesaistīšanos eseru kaujas grupā. Kā advokāts piedalījās daudzās skaļās tālaika tiesas prāvās (Ļenas zelta raktuvju strādnieku apšaušanas izmeklēšanā, Beilisa prāvā, procesā pret Valsts domes boļševiku frakciju).

No 1915. gada A. Kerenskis vadīja Krievijas Valsts domes Darba frakciju (t.s. "trudovikus"). Līdz 1917. gadam pildīja neregulārās brīvmūrnieku lielložas Krievijas Tautu Lielais Austrums ģenerālsekretāra pienākumus.
Kerenskis, būdams Petrogradas Strādnieku un kareivju padomes priekšsēdētāja biedrs, piedalījās 1917. gada Februāra revolūcijā. Martā viņš pievienojās sociālistu revolucionāru (eseru) partijai un kļuva par tieslietu ministru, vēlāk (maijā—septembrī) ieņēma kara un jūras ministra posteni.

1917. gada 21. jūlijā Kerenskis nomainīja Georgiju Ļvovu Pagaidu valdības ministru priekšsēdētāja amatā. Iesaistījās Korņilova dumpja likvidēšanā. 6.—7. novembrī (24.—25. oktobrī pēc vecā stila) lielinieku vadītās sacelšanās rezultātā viņa valdība tika gāzta. Pats Aleksandrs Kerenskis palika brīvībā, laikus pameta Petrogradu un neveiksmīgi vērsās pie karaspēka, lai atgūtu varu.

Vēlāk Kerenskis centās organizēt pretestību padomju varai, 1918. gadā izbrauca no Krievijas un dzīvoja Parīzē, bet pēc Otrā pasaules kara sākuma pārcēlās uz ASV. Kad Vācija uzbruka PSRS, Kerenskis vērsās pie Staļina ar sadarbības piedāvājumiem, bet tika ignorēts. Pēc Kerenska nāves 1970. gadā pareizticīgā baznīca Ņujorkā atteicās apglabāt Kerenski savā kapsētā, uzskatīdama viņu par vienu no Krievijas sagrāves galvenajiem vaininiekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Deli

**Deli** (, , , ) ir otra lielākā Indijas metropole, kurā dzīvo 17 miljoni iedzīvotāju. Tā ir arī Indijas galvaspilsēta (Ņūdeli) un politiskais centrs, un atrodas Indostānas pussalas ziemeļos daļā pie Jamunas upes. Pilsēta ar ārkārtīgi bagātu vēsturi. Faktiski sastāv no divām pilsētām — Vecās Deli (*Old Delhi*) un Ņūdeli (Jaunā Deli). Vecā Deli ir senā pilsēta, kuras veidolu lielā mērā noteic tas, ka tā bijusi Mogolu impērijas galvaspilsēta, bet Ņūdeli ir attīstījusies kopš 1911. gada, kad Deli kļuva par Britu Indijas galvaspilsētu. Indijas valsts pārvaldes orgāni atrodas Ņūdeli.

## Vēsture
Deli reizēm dēvē par "septiņu impēriju galvaspilsētu", uzskatot, ka Deli atradusies Mahābhāratā pieminētā Pāndavu galvaspilsēta Indraprasta (*Indraprastha*), tomēr arheologi atraduši pastāvīgas apmetnes pēdas no Maurju impērijas laika (ap 300. gada p.m.ē.). 
No Guptu impērijas laikiem Deli saglabājusies slavenā Dzelzs kolonna.

1192. gadā afgāņu valdnieks Muhameds Gazni sakāva radžputu karaspēku, ieņēma Deli un1206. gadā tā kļuva par Deli sultanāta galvaspilsētu.

Pēc Bābura karaspēka iebrukuma 1526. gadā tā kļuva par Mogolu impērijas galvaspilsētu. Mogolu imperators Akbars pārcēla galvaspilsētu uz Āgru, tomēr imperators Šahs Džahāns (1592—1666) lika Deli uzcelt jaunu galvaspilsētu Šahdžahanbādu (*Shahjahanabad*) ar imperatora pili, kas mūsdienās pazīstama kā Sarkanais forts.

Kad 1911. gadā Britu Indijas galvaspilsētu no Kalkutas pārcēla uz Deli, daļu no vecās pilsētas nojauca, lai izbūvētu eiropeisku Jauno Deli pēc angļu arhitekta Edvīna Lačensa (*Edwin Lutyens*) projekta.

1947. gadā Jaunā Deli kļuva par neatkarīgās Indijas galvaspilsētu. Uz Deli pārcēlās tūkstošiem hindu un sikhu bēgļu no Pakistānas teritorijas. 1984. gadā, pēc premjerministres Indiras Gandijas nogalināšanas, pilsētā notika sikhu grautiņi, kuros bojā gāja apmēram 5000 cilvēku.

## Cilvēki
Deli dzimuši:
* Pedijs Ešdauns (*Paddy Ashdown*, 1941-2018), politiķis
* Mukešs (*Mukesh*, 1923-1976), dziedātājs
* Pervezs Mušarafs (*Pervez Musharraf*, 1943-), Pakistānas politiķis
* Šāhruhs Hāns (*Shahrukh Khan*, 1965-), aktieris

## Atsauces

## Ārējās saites
Retrovīrusi

**Retrovīruss** ir RNS saturošs vīruss, kas vairojas, transkribējot savu RNS par DNS un iekļaujot šo DNS šūnas hromosomās. Retrovīrusi ir nozīmīga vēzi izraisošo vīrusu grupa.
Panzerkampfwagen I Ausf. F

***Panzerkampfwagen I Ausf. F*** bija Vācijas vieglā tanka *[[Panzerkampfwagen I]]* sestā versija, kas tika ražota laika posmā no 1942. gada aprīļa līdz decembrim. Tā galvenie uzdevumi bija izlūkošana un kaujas stāvokļa novērošana. Tankam bija 25 mm līdz 80 mm biezas bruņas. Tam bija divu cilvēku apkalpe un bruņojumā divi MG-34 ložmetēji — abi iebūvēti rotējošā tornī. 
*Panzerkampfwagen I Ausf. F* versija tika saražota tikai 30 eksemplāros (pēc citiem datiem — tikai 12), 8 no tiem darbojās Krievijā, 1. tanku divīzijas sastāvā. Mazais saražotais skaits skaidrojams ar to, ka armijai bija nepieciešami lielāki un izturīgāki tanki, jo vieglais tanks ar diviem ložmetējiem vairs neatbilda tā laika prasībām.

## Atsauces
Valmieras rajons

*
**Valmieras rajons** bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Vidzemes ziemeļos un robežojās ar Valkas rajonu austrumos, ar Cēsu rajonu dienvidos, ar Limbažu rajonu rietumos un ar Igauniju ziemeļos.

## Vēsture
* Līdz pat 9. gadsimtam šo Vidzemes daļu apdzīvoja vienīgi līvi un igauņi, bet latgaļi ieceļoja no dienvidaustrumiem un pakāpeniski asimilēja vietējos iedzīvotājus.
* Valmieras rajona dienviddaļu aizņēma Tālavas zeme, kuras austrumu daļa 12. gadsimtā bija kristīta ortodoksajā ticībā. Rietumu daļa - Imera bija nekristīta līdz 1206. gadam, kad tā pieņēma katoļticību. Ziemeļu daļa aiz Burtnieku ezera piederēja igauņu Sakalas un Sontaganas novadiem.
* 1224. gadā šī teritorija pēc Romas pāvesta norādījuma tika sadalīta - Rīgas arhibīskapija ieguva Imeru, bet Zobenbrāļu ordenis pārējo bijušā Valmieras rajona daļu.

## Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā **[[Valmieras apriņķis]]** tika sadalīts Rūjienas un Valmieras rajonos. 1952. - 1953. gadā Valmieras rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1959. gadā Valmieras rajonam pievienoja Rūjienas rajonu. No 1962. līdz 1967. gadam Valmieras rajonam bija pievienots Limbažu rajons. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Valmieras rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

## Teritoriālais iedalījums (1983)
### Pilsētas
* Mazsalaca ar lauku teritoriju
* Rūjiena
* Valmiera

### Pilsētciemats
* Zilaiskalns ar lauku teritoriju

### Ciemi
Bērzaines - Brenguļu - Burtnieku - Dikļu - Ipiķu - Jeru - Kauguru - Kocēnu - Ķoņu - Lodes - Matīšu - Naukšēnu - Ramatas - Rencēnu - Sēļu - Skaņkalnes - Vaidavas - Valmieras - Vecates - Vilpulkas

## Teritoriālais iedalījums (2008)
### Pilsētas
* Mazsalaca ar lauku teritoriju
* Rūjiena
* Valmiera

### Novadi
* Burtnieku novads
** Matīšu pagasts
** Vecates pagasts

### Pagasti
Bērzaines pagasts - Brenguļu pagasts - Burtnieku pagasts - Dikļu pagasts - Ipiķu pagasts - Jeru pagasts - Kauguru pagasts - Kocēnu pagasts - Ķoņu pagasts - Lodes pagasts - Naukšēnu pagasts - Ramatas pagasts - Rencēnu pagasts  - Sēļu pagasts - Skaņkalnes pagasts - Vaidavas pagasts - Valmieras pagasts - Vilpulkas pagasts - Zilākalna pagasts

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

## Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Valmieras rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti:
* **[[Beverīnas novads]]**
* **[[Burtnieku novads]]**
* **[[Mazsalacas novads]]**
* **[[Naukšēnu novads]]**
* **[[Rūjienas novads]]**
* **[[Kocēnu novads|Valmieras novads]]**

## Skatīt arī
* Valmieras rajona padome

## Atsauces
Panzerkampfwagen I Ausf. A (Sd.Kfz 101)

**Panzerkampfwagen I Ausf.A (Sd.Kfz 101)** bija Vācijas vieglais tanks. To sāka ražot jau 1934. gada jūlijā — dažus mēnešus pēc nacistu nākšanas pie varas Vācijā. Šis tanks tika būvēts uz industriālā traktora pamatnes, jo Versaļas līgums aizliedza uzturēt Vācijai bruņojumā tankus. Tanks bija paredzēts kā kājnieku atbalsta tanks, bet reāli tas kalpoja tankistu apmācībai augošajā armijā.

Tanks bija aprīkots ar diviem ložmetējiem, kas abi bija ievietoti rotējošā tornī. Tankam bija divu cilvēku apkalpe. Tankam bija relatīvi neliela masa — 5,4 t, bruņu biezums 6—13 mm. Pilntvertnes nobraukums 140 km. Saražoti 477 eksemplāri no 1934. līdz 1936. gadam.
285px|Panzerkampfwagen I Ausf.A manervos|thumb
Valensija (Spānija)

**Valensija** (, ; , ) ir pilsēta Spānijas austrumos Vidusjūras krastā pie Turjas upes. Valensijas autonomās komūnas galvaspilsēta. Valensijas administratīvajās robežās pēc 2010. gada datiem dzīvo 809 267 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā dzīvo vairāk kā 1,56 miljoni iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir trešā lielākā Spānijas pilsēta pēc Madrides un Barselonas un tā ir 25. lielākā Eiropas Savienības pilsēta. Valensijas osta ir piektā noslogotākā osta Eiropā un visnoslogotākā osta Vidusjūrā.

Valensija ir slavena ar tradicionālajiem ''Falles'' svētkiem 19. martā, kurā tiek sadedzinātas milzīgas dažāda sižeta papjē-mašē lelles, ar savu tradicionālo paelju un *horchata* (bezalkoholisks dzēriens, ko gatavo no riekstiem, ūdens un cukura) un ultramoderno Santjago Kalatravas projektēto Mākslas un Zinātnes pilsētu. UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļauta gotiskā Valensijas Zīda birža. Pilsēta ir pazīstama arī kā jūgendstila centrs.

Valensija ir mājvieta futbola klubam *[[Valencia CF]]*, kam ir daudz panākumu, piemēram, uzvara UEFA kausa izcīņā 2004. gadā. 2007. gadā par *[[America's Cup]]* mājvietu ir izvēlēta Valensijas pilsēta (osta).

## Vēsture
Pilsētu dibināja romieši 137.g. p.m.ē. esošas ibēriešu apmetnes vietā. Rietumromas impērijai bojāejot, pilsētu ieņēma vestgoti, pēc tam mauri.

1094. gadā pilsētu ieņēma Sids, bet jau 1102. gadā Almoravīdi to atkaroja. 1238. gadā pilsētu ieņēma Aragonas karalis Žome I (*Jaume el Conqueridor*) un nodibināja Valensijas Karalisti.

XV un XVI gs. Valensija bija viena no svarīgākajām Vidusjūras pilsētām un valensiešu (kataloņu) kultūras centrs. 1478. gadā Valensijā iznāca pirmā bībele kataloņu valodā. Valensijā tika nodibināta pirmā tipogrāfija Ibērijas pussalā.

1492. gadā Valensijas baņķieri finansēja Kristofora Kolumba ceļojumu.

1609. gadā no pilsētas tika padzīti moriski.

Spānijas Mantojuma karā Valensija bija Hābsburgu pusē, un pēc to sakāves Almansas kaujā tika stipri ierobežotas Valensijas privilēģijas.

Kad Spānijas pilsoņu karā (1936—1939) nacionālisti apdraudēja Madridi, Valensija bija republikāniskās Spānijas galvaspilsēta (1936. gada 6. novembris — 1937. gada novembra beigas).

1957. gadā pilsēta piedzīvoja nopietnus Turjas upes plūdus. Tika nolemts upes gultni pārvietot uz pilsētas nomali. Vecās gultnes vietā tagad ir 7 km garš parks.

1982. gadā Valensijas reģionā tika izveidota sava atsevišķa federālā pārvalde.

1988. gadā Valensijā tika atklāts metro.

## Cilvēki
Valensijā dzimuši:
* Ibn Džubairs (*Ibn Jubayr*) (1145—1217) — ceļotājs;
* Santjago Kalatrava (*Santiago Calatrava*) (1951) — arhitekts;
* Pedro III (*Pedro III de Aragón, Pere el Gran*) (1239—1285) — Aragonas un Sicīlijas karalis;
* Kristina Fernandesa Pintado (*Cristina Fernández Pintado*) (1980) — spāņu aktrise
* Hosē Enrike (*Jose Enrique Sanchez Diaz*) (1986) — spāņu futbolists.

## Atsauces

## Ārējās saites
Svina cirkonāts-titanāts

**Svina cirkonāta-titanāts** (Pb(Zrx, Ti1-x)O3 x=0,53 arī **PZT**) ir pjezoelektrisks keramisks materiāls. Šo materiālu lieto ultraskaņas pārveidotāju (*transducers*) un keramisko kondensatoru izgatavošanai. PZT ir gaiši dzeltenbrūngana cieta viela, krāsa ir atkarīga no piemaisījumiem un apstrādes apstākļiem.

Pjezoelektriskās īpašības ir novērojamas arī sastāviem ar lielāku un mazāku Zr/Ti attiecību, taču nav tik izteiktas. Ja Ti saturs ir lielāks par 0,47, tad pārsvarā veidojas tetragonālā struktūra, ja mazāks - kubiskā. Pie Ti satura 0,47 veidojas morfotropās fāzu pārejas sastāvs, kur ietilpst gan tetragonālā, gan kubiskā struktūra. Svina titanāts un svina cirkonāts veido cieto šķīdumu. PZT ar morfotropās fāzu pārejas sastāvu piemīt ļoti liela dielektriskā konstante (iespējms izgatavot relatīvi lielas ietilpības keramiskos kondensatorus ar maziem izmēriem).

PZT iegūst apdedzinot attiecīgo metālu oksīdu vai karbonātu pulveru maisījumu pie ~ 1100 līdz 1200&nbsp;°C. Šādā veidā iegūst PZT pulveri, no kura presē monolītas detaļas. PZT var iegūt arī plānu pārklājumu veida, izmantojot sola gēla metodi. Šeit par izejvielām parasti lieto titāna un cirkonija alkoksīdus un svina acetātu.

PZT parasti komerciāli nelieto tīrā veidā, tam pievieno piejaukumus, kas kristālrežģī rada vai nu anjonu vai katjonu pārākumu (attiecīgi akceptoru vai donoru piejaukumi).
* Akceptorpiejaukumi rada cietu PZT, tam ir mazāki dielektriskie zudumi, taču arī mazāka pjezoelektriskā konstante. Akceptorpiejaukumi kristāliskajā režģī aizvieto titāna un cirkonija jonus.
* Donorpiejaukumi rada mīkstu PZT, tam ir lielāka pjezoelektriskā konstante, taču arī lielāki dielektriskie zudumi.
Sfumato

[thumb|Leonardo da Vinči gleznas "[Mona Liza" fragments, kurā redzams *sfumato* lietojums (sevišķi krāsu pārejas acu rajonā).]]
***Sfumato*** (no itāļu *fumo* 'dūmi') ir mākslas termins, kas apzīmē nekontrastainu krāsu pāreju lietojumu, radot "miglainu" efektu. Visslavenākais šīs tehnikas pielietotājs ir Leonardo da Vinči. Sfumato ir viens no četriem gleznošanas paņēmieniem, ko bieži izmantoja renesanses laikmetā. 

## Atsauces
Nabisti

thumb|200px|Pola Serizjē glezna "Talismans" (1888)
**Nabisti** (*Nabis* jeb *Les Nabis* — no ivrita vārda, kas nozīmē "pravietis") bija neliela franču mākslinieku grupa, kas darbojās 1880. gados. Nabisti ietekmējās no Pola Gogēna metodes gleznot ar nejauktām krāsām. Grupas filozofiju formulēja Moriss Denī: "Atcerieties, ka glezna, pirms tā kļūst par zirgu, kailfigūru vai kādu stāstu, būtībā ir plakana virsma, ko klāj krāsas."

Grupas darbus raksturo plaši krāsu klājumi vai raksti. Nabisti radīja arī plakātus, grāmatu ilustrācijas, tekstilizstrādājumus un teātra dizainu.

Viens no nozīmīgākajiem nabistiem (arī grupas nosaukuma autors) bija Pols Serizjē (*Paul Sérusier*).
Metafiziskā glezniecība

[thumb|[Džordžo de Kīriko, *Cavalli*]]

**Metafiziskā glezniecība** () bija itāliešu mākslas kustība, ko 1917. gadā aizsāka Karlo Karra un Džordžo de Kīriko. Metafiziskajai glezniecībai bija raksturīgs nedabisku perspektīvu un gaismas lietojums, neparasti tēli. Mākslinieki bieži cilvēka figūras vietā lietoja šuvēju manekenus vai statujas. Grupas darbība ilga mazāk nekā gadu, un 1919. gadā visi grupas biedri nodevās vecmeistaru darbu kopēšanai.

Bieži vien tēli tika gleznoti kontekstuāli neparastās situācijās. Mākslinieku mērķis bija radīt sapņainu, maģisku atmosfēru. Šajā aspektā virzienam ir daudz kopīga ar sirreālismu, taču no sirreālisma to šķir stingra kompozicionālā struktūra.

Metafiziskās glezniecības pārstāvji uzskatīja, ka lietu būtību nevar uztvert ar saprātu, bet gan ar intuīciju.

Metafiziskajai glezniecībai bija liela nozīme dadaisma un sirreālisma attīstībā.
Hēsiods

thumb|Hēsiods
[thumb|[Mūzas|Mūza iedvesmo Hēsiodu, Gistava Moro glezna]]
**Hēsiods** (; dzīvojis ap 700. gadu p.m.ē. Boiotijā, Senajā Grieķijā) bija sengrieķu dzejnieks. Hēsioda eposi "Teogonija" un "Darbi un dienas" līdzās Homēra darbiem "Iliāda" un "Odiseja" ir nozīmīgākie informācijas avoti par grieķu mitoloģiju. Hēsiods uzskatāms par t.s. didaktiskā eposa žanra aizsācēju.

## Dzīve

Vienīgās vairāk vai mazāk drošās ziņas par Hēsioda dzīvi meklējamas viņa eposos, galvenokārt poēmā "Darbi un dienas". Hēsiods dzimis nelielā pilsētiņā Askrā Senās Grieķijas novadā Boētijā. Viņa tēvs dzimis Kimā (Mazāzijā), bijis tirgotājs, taču bankrotējis un apmeties uz dzīvi Askrā, kur kļuvis par zemkopi un apstrādājis zemi Helikona kalna pakājē. Askrā Hēsioda tēvs apprecējis Pikimēdi, viņiem bijuši divi bērni — Hēsiods un Perss. Eposā "Darbi un dienas" Hēsiods stāsta, ka pēc tēva nāves starp abiem brāļiem radušās domstarpības par mantojumu un tās tikušas risinātas tiesā. Uzvaru — pēc Hēsioda ieskatiem netaisnīgi — guvis Perss.

## Darbi

Ir zināmi divi Hēsioda darbi — eposi "Teogonija" un "Darbi un dienas". Antīkajā laikmetā par Hēsioda darbu uzskatīts arī t.s. "Sieviešu katalogs", no kura saglabājušies tikai fragmenti. Tāpat Hēsiodam piedēvēts eposs "Ahilleja vairogs".

"Teogonija" ir eposs par pasaules un dievu izcelšanos, dievu ģenealoģiju. "Teogonijā" izklāstīts mīts par Pandoras lādi, mīts par pieciem laikmetiem u.c. "Darbi un dienas" ir t.s. didaktiskais eposs, tas uzskatāms par nozīmīgu informācijas avotu par Senās Grieķijas lauksaimniecību.

## Ārējās saites
CoBrA

**Cobra** (**KoBrA**) bija starptautiska mākslinieku organizācija, kas darbojās Eiropā no 1948. līdz 1951. gadam. Organizācijas nosaukums radīts no to pilsētu iniciāļiem, kurās dzīvoja sākotnējie organizācijas biedri (Kopenhāgena, Brisele un Amsterdama).

*Cobra* mērķis bija veicināt brīvas zemapziņas izpausmes. Mākslinieki izmantoja košas krāsas, lai piešķirtu darbiem vitalitāti. Grupa ietekmējās no senskandināvu mitoloģijas.

Organizācijai bija liela nozīme abstraktā ekspresionisma attīstībā.

## Ārējās saites
* ''Cobra'' muzejs Nīderlandē
Gamma stari

[thumb|Mākslinicisks zīmējums, kas parāda gamma kvanta izstarošanu no [atoma kodols|atoma kodola]]
**Gamma stari** ir elektromagnētiskie viļņi ar viļņa garumu, kas ir mazāks kā rentgenstariem. Gamma stariem ir lielāka caurspiešanās spēja. Tos aiztur svina ekrāns un citi biezi šķēršļi. Tie veidojas atomu radioaktīvajā sabrukšanā. Gamma staru viļņa garums ir 0,01 nm un mazāks, frekvence ir lielāka par 2,42 EHz. Gamma starus var uzskatīt par augstas enerģijas fotonu — gamma kvantu — plūsmu. Gamma stari ir jonizējošais starojums. Tie ir caurspiedīgāki par alfa un bēta starojumu, taču ir mazāk jonizējoši. Gamma stari ir bīstami dzīvībai.

## Ārējās saites
Lutēcijs

**Lutēcijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Lu** un atomskaitli 71. Periodiskajā tabulā tas ir iekļauts lantanīdu grupā, tāpēc tas ir pieskaitāms arī pie retzemju metāliem. Lutēcijs ir sudrabaini balts, korozijas izturīgs metāls. To iegūst no citu metālu rūdu piemaisījumiem. Lutēcijs ir viens no blīvākajiem un dārgākajiem retzemju metāliem (aptuveni 6 reizes dārgāks par zeltu). Lutēciju varētu lietot par katalizatoru (ja tas nebūtu tik dārgs). To izmanto scintilāciju skaitītājā un pozitronu emisijas tomogrāfijā. Savienojumos lutēcijam parasti oksidēšanas pakāpe ir +3.

## Atrašanās dabā
Lutēcijs ir retzemju metāls. Tā koncentrācija Zemes garozā ir 0,8 daļas uz miljonu. No lantanīdiem vēl mazāka koncentrācija Zemes garozā ir tikai prometijam un tūlijam, toties tas ir lielākā koncentrācijā, nekā tādi ķīmiskie elementi kā sudrabs, dzīvsudrabs un bismuts. Nav zināmi lutēcija minerāli, tas galvenokārt ir kā piemaisījums citiem retzemju metāliem, it īpaši itrijam un smagākajiem lantanīdiem.

## Izotopi
Dabā ir sastopami divi lutēcija izotopi: 175Lu un 176Lu. Lutēcijs-175 ir stabils un tas veido 97,401% no kopējā lutēcija daudzuma, savukārt lutēcijs-176 ir radioaktīvs, veido atlikušos 2,599%.

## Iegūšana
Tīra lutēcija iegūšana ir sarežģīta un dārga. Sākumā minerāli, kuros ir konstatēta lutēcija klātbūtne, piemēram, monacīts vai ksenotīms, tiek sagrauti ar skābēm. Pēc tam, lai lutēciju atdalītu no citiem lantanīdiem, tiek izmantotas dažādas metodes. Jonu apmaiņa ir viena no visbiežāk izmantotajām metodēm.

## Vēsture
Lutēcijs tika atklāts 1907. gadā. Tas bija priekšpēdējais atklātais lantanīds (vēl vēlāk tika atklāts radioaktīvais un nestabilais prometijs) To neatkarīgi viens no otra atklāja franču ķīmiķis Žoržs Urbēns (*Georges Urbain*), austriešu mineralogs Kārlis Auers fon Velzbahs (*Carl Auer von Welsbach*) un amerikāņu ķīmiķis Čārlzs Džeimss (*Charles James*). Elements tika nosaukts gallu un romiešu pilsētas Lutēcijas vārdā. Šī pilsēta atradās mūsdienu Parīzes vietā. Urbēns piedāvāja elementu saukt arī par neoiterbiju, bet austriešu mineralogs fon Velzbahs piedāvāja saukt to par aldebaraniju (*aldebaranium*, par godu Aldebarana zvaigznei) vai kasiopiju (*cassiopeium*, par godu Kasiopejas zvaigznājam). Amerikāņu ķīmiķis Čārlzs Džeimss atklāja lutēciju 1907. gada nogalē, bet, uzzinot, ka to jau ir citi paveikuši, atteicās no jebkādām pretenzijām uz atklājumu.

1953. gadā pirmo reizi lutēcijs tika iegūts nosacīti tīrā veidā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lasāmatmiņa

**Lasāmatmiņa** ( - **ROM**) ir datoru atmiņa, kuru ir iespējams tikai nolasīt, bet ne ierakstīt (vai arī ir iespējams ierakstīt, taču tas notiek daudz lēnāk, un pieejas metode atšķiras no tās, kuru lieto nolasīšanai). Tajā uzglabā datus, kurus parasti nevajag izmainīt (*firmware*), visbiežāk - BIOS programma. Centrālais procesors lasāmatmiņai spēj piekļūt tādā pašā veidā kā brīvpiekļuves atmiņai, tāpēc no tās ir iespējams tiešā veidā izpildīt programmas instrukcijas. Mūsdienās sastopamās lasāmatmiņas ir lēnākas par brīvpiekļuves atmiņām.

## Lasāmatmiņas veidi
Uz pusvadītājiem bāzētās:
* neprogrammējamās ROM - masveida lasāmatmiņas, kuras ieraksta jau rūpnīcā.
* PROM (*programmable read only memory*) vienreiz ierakstāmas (programmējamas) atmiņas. To veic ar speciālu iekārtu (lietojot palielinātus barošanas spriegumus). 
* EPROM (*erasable programmable read only memory*), atšķirībā no PROM, var arī izdzēst ar UV starojumu un pārprogrammēt vēlreiz. Atkārtota dzēšana (vairāk par 1000 reižu) ierīci ar laiku sagrauj.
* EEPROM (*electrically erasable PROM*), atšķirībā no EPROM, var dzēst un ierakstīt elektriski (nav nepieciešams UV starojums). Izplatītākās šāda veida atmiņas ir zibatmiņas, kuras dzēš un ieraksta pa lieliem segmentiem. Ir iespējamas arī EEPROM, kur var mainīt katru bitu atsevišķi. Dzēšot EEPROM tās nolietojas, parasti EEPROM iztur ~1000 dzēšanas ciklus (flašatmiņas - līdz 100000).
Citu veidu (nosacīti):
* CD-ROM un citi optiskie diski. Tie ir vai nu rūpnieciski ierakstīti (CD-ROM) (analogs rūpnieciski programmētām PROM), vienrez ierakstāmi (CD-R) (analogs ierakstāmām PROM) vai pārrakstāmi (CD-RW) (analogs EPROM un EEPROM).
* Diožu matricu atmiņa, kuru lietoja 1960. gados. To programmēja, izvietojot attiecīgajās vietās pusvadītāju diodes.
* Rezistoru, kondensatoru matricu atmiņa, kuras lietoja līdz 1970. gadiem. Pēc uzbūves līdzīga PROM, tikai būvēta no atsevišķiem komponentiem (nevis vienā mikroshēmā). Šo iemeslu dēļ tai ir ļoti mazs informācijas blīvums taču to var mehāniski izmainīt.
Niue

**Niue** (niueiešu: *Niuē*) ir salu valsts Klusā okeāna dienvidu daļā, 2400 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Jaunzēlandes. Tās kopējā platība ir 260 kvadrātkilometru. Lielākā tiesa iedzīvotāju ir polinēzieši, iedzīvotāju kopējais skaits ir ap 1400. Niues galvaspilsēta ir Alofi. Nereti niue (niueiešu) valodā salu sauc par *Niuē fekai*.

2013. gadā Niue un Kuka Salas kļuva par nepilntiesīgām Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībniecēm, tā nav ne dalībvalsts, ne novērotājvalsts. Tomēr tā ir pilntiesīga UNESCO, FAO, Jūras tiesību konvencijas un UNFCCC dalībniece.

Niue atrodas brīvā asociācijā ar Jaunzēlandi, un lielāko daļu no tās diplomātisko attiecību pārvalda Jaunzēlande. Visi Niues iedzīvotāji ir pilntiesīgi Jaunzēlandes pilsoņi.

2003. gadā Niue kļuva par pirmo valsti pasaulē, kurā pieejams bezmaksas bezvadu internets visā valsts teritorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zevs

**Zevs** (; radniecīgi vārdi ir sanskrita *Dyaus*, senvācu *Ziu* un latīņu *Jupiter* — no *Diovis pater*) sengrieķu mitoloģijā ir dievu valdnieks, kā arī debesu un pērkona dievs. Viņš ir Krona un Rejas dēls.

Romiešu mitoloģijā Zeva analogs ir Jupiters.

## Mīti

### Zeva izcelsme un nākšana pie varas
Rejai no Krona bija seši bērni — Hestija, Dēmetra, Hēra, Aīds, Poseidons un Zevs —, taču Krons visus, izņemot Zevu, tūlīt pēc piedzimšanas aprija, jo no Gajas un Urāna bija uzzinājis, ka, tāpat kā viņš gāzis savu tēvu, viņu gāzīs viens no viņa bērniem. Kad piedzima Zevs, Reja Kronam iedeva aprīt akmeni, bet Zevu klusībā paslēpa Krētas salā. Idas kalna nogāzē esošo alu joprojām tūristiem rāda kā Zeva dzimšanas vietu.

Sasniedzis pilngadību, Zevs piespieda Kronu atrīt pārējos bērnus un atbrīvoja Krona brāļus gigantus, hekatonheirus un ciklopus no Tartara. Kopā ar viņiem un saviem brāļiem un māsām Zevs gāza Kronu un pārējos titānus. Sakautos titānus viņš iemeta Tartarā.

Pēc kaujas Zevs un viņa vecākie brāļie (Poseidons un Aīds) sadalīja pasauli, velkot lozes — Zevs turpmāk valdīja pār debesīm un gaisu, Poseidons — pār ūdeņiem, bet Aīds — pār mirušo pasauli (pazemi). Zemi (Gaju) nevarēja iegūt valdīšanā, un katrs pār to valdīja pēc spējām (tāpēc, piemēram, Poseidonu dēvēja par zemestrīču dievu). Gaja bija neapmierināta ar to, kā Zevs bija izturējies pret titāniem, kuri bija viņas bērni, tāpēc drīz pēc dievu valdnieka troņa ieņemšanas viņam nācās cīnīties ar citiem Gajas bērniem — briesmoņiem Tīfonu un Ehidnu. Viņš sakāva Tīfonu un ieslodzīja viņu zem kalna, bet Ehidnu un viņas bērnus atstāja dzīvus nākamajiem varoņiem.

## Zeva bērni
[thumbnail|upright=0.8|Alegoriska Zeva figūra [VEF galvenās montāžas halles fasādē, Rīgā, Brīvības ielā]]
Zevs bija Hēras brālis un vīrs. Viņu bērni bija Arejs, Hēfaists, Eileitija, Hēbe.

Zevs Hērai nebija uzticīgs, un ir slavens ar daudzām dēkām un pēcnācējiem no citām dievietēm, nimfām un mirstīgajām sievietēm, piemēram, Mīnojs no Eiropas, Hērakls (viens no izcilākajiem grieķu varoņiem, kurš veicis 12 lielus varoņdarbus) no Alkmēnes, Jāsons no Elektras, Trojas Helēna (kuras dēļ izraisījās Trojas karš) no Ledas, Persefone no Dēmetras un tamlīdzīgi. Daudzas sievietes viņš apciemojis izmainītā izskatā, piemēram, Danaju — zelta lietus veidolā, Ledu — gulbja veidolā un Eiropu — vērša veidolā.

Zevs aprija savu pirmo sievu Metisu un no viņa galvas piedzima Atēna, pieaugusi un tērpusies bruņās.

## Zeva statuja

thumbnail|upright=1.0|Zeva statuja
Zeva statuja ir viens no septiņiem pasaules brīnumiem. To veidoja sengrieķu tēlnieks Feidijs apmēram 432. gadā p.m.ē. Zeva statuja atradās Zeva templī, Olimpijā. Statuja bija 12 metrus augsta, tā bija izgatavota no ziloņkaula un ar zeltu pārklātas bronzas. 5. gadsimtā Zeva statuja tika pārvesta uz Austrumromas impēriju, kur nezināmu iemeslu dēļ 5.—6. gadsimtā gāja bojā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jaunais kurss

**Jaunais kurss** bija ekonomisku sociālu pasākumu kopums laika posmā no 1933. līdz 1938. gadam, ko ieviesa toreizējais ASV prezidents F.D. Rūzvelts, lai likvidētu Lielās Depresijas sekas ASV.
1933. gadā, prezidentam Rūzveltam pārņemot amata pilnvaras, stāvoklis bija kritisks: 
ap 50% rūpniecības jaudu netika izmantotas, apmēram 13 000 000 cilvēku bija bez darba, bez sociālajām garantijām - gandrīz trešdaļa no valsts darbspējīgajiem iedzīvotājiem. Lauksaimniecībā valdīja pārprodukcija, kas izraisīja fermeru masveida izputēšanu.
Prezidenta zvēresta nodošanas dienā Amerikas banku sistēma pasludināja maksātnespēju (sabruka).
Situācija lika prezidentam rīkoties nekavējoties. Turpmākajās 100 dienās — rekordīsā laikā - tika pieņemti likumi un reformas, kas veidoja turpmāko "Jaunā kursa" (*NEW DEAL*) mugurkaulu. Turpmākajos gados tika pieņemti likumi arī par sociālajām garantijām, par darba samaksu u.c.

Galvenais uzdevums bija reaktivizēt neizmantotās ražošanas jaudas, likvidējot bezdarbu. Uzmanība tika pievērsta lauksaimniecības atjaunošanai. Bija nepieciešams palielināt cenas un likvidēt pārprodukciju. Tas tika panākts ar lauksaimnieciskās ražošanas sašaurināšanu, - fermeri, kuri piekrita sadarboties ar valdību, saņēma kompensācijas. Piemēram, cūkas tika apkautas, bet kokvilnas stādījumi iearti zemē. Tas izraisīja zināmu neapmierinātību, bet mērķis bija sasniegts - cenas cēlās.

Tika veiktas izmaiņas banku sistēmā. Uz vairākām dienām tika pārtraukta visu banku darbība. No jauna atvēra tikai lielās valsts bankas un tās privātās bankas, kas bija maksātspējīgas. Pirmo reizi tika pieņemts likums par valsts garantijām noguldītājiem. Nākamais solis bija rūpnīcu darbības sakārtošana. Uz laiku tika iesaldēts strādājošo darba stundu skaits, algas un ražojumu cenas. Tas ļāva finansiāli nostabilizēties rūpniecības uzņēmumiem. Lauksaimniecībā valdība centās ierobežot ražošanas apjomu, lai celtos cenas. Lai arī šie pasākumi daudziem lauksaimniekiem nepatika, jo nācās izcirst cukurniedru un kokvilnas plantācijas, nokaut lopus, rezultāts tomēr tika sasniegts. Lai kompensētu zaudējumus fermeriem, kuri piekrita sašaurināt ražošanu, tika izmaksātas valsts dotācijas. Valsts arī uzpirka daļu saražotās produkcijas par noteiktām cenām.

Tika izveidoti vairāki desmiti sabiedrisko projektu, kuros nodarbināja vairākus miljonus bezdarbnieku, kas deva iespēju tiem saņemt reālu palīdzību. Īpaši liela nozīme tika piešķirta infrastruktūras projektiem, tika izbūvēti vairāk kā 1 000 000 km ceļu, vairāki tūkstoši km dzelzceļu un tml. Infrastruktūras projekti bija tik nozīmīgi tāpēc, ka atveseļoja visu saimniecību, samazinot ražošanas izmaksas un padarot efektīvāku visu saimniecības sistēmu.

Tika izbūvēti arī vairāki aizsprosti, apgūti vietējie resursi, izbūvētas sabiedriskās ēkas un realizēti vairāki citi projekti. Līdzekļi šīm programmām tika iegūti no komercbankām, tās subsidējot. Kā interesantu faktu var minēt federālos mākslas, teātra un rakstniecības projektus, kur bez darba palikušajiem māksliniekiem par valsts naudu tika pasūtīti sienu gleznojumi, romāni, gleznas, skulptūras utt.
Prerafaelītu brālība

thumb|200px|Dantes Gabriela Roseti glezna "Persefone"
thumb|250px|Milē glezna "Kristus savu vecāku mājā" (1850)
**Prerafaelītu brālība** (*Pre-Raphaelite Brotherhood*) bija angļu gleznotāju, dzejnieku un kritiķu grupa, ko 1848. gadā izveidoja Džons Everets Milē (*John Everett Millais*), Dante Gabriels Roseti (*Dante Gabriel Rossetti*) un Viljams Holmens Hants (*William Holman Hunt*). Uzskatīdami, ka britu māksla sasniegusi pilnīgas dekadences stāvokli, prerafaelīti vēlējās atjaunot pirmsrafaela itāļu mākslas patiesumu, kurš raksturīgs tādu itāļu renesanses mākslinieku kā Sandro Botičelli un Filipo Lipi darbiem. Viņi vērsās pret mehānisko attieksmi pret mākslu, kāda (pēc viņu uzskatiem) piemita manierisma māksliniekiem, kas nāca pēc Rafaēla un Mikelandželo.

It īpaši prerafaelīti vērsās pret sera Džošuas Reinoldsa, Anglijas Karaliskās mākslas akadēmijas dibinātāja, ietekmi. Viņi uzskatīja, ka viņa tehnika ir akadēmiskā manierisma neveikls atdarinājums. Prerafaelīti vēlējās atgriezties pie detaļu bagātības, intensīvajām krāsām un sarežģītas kompozīcijas, kas raksturīga agrīnās itāļu renesanses mākslai un flāmu glezniecībai.

Brālības agrīnā doktrīna noteica, ka māksliniekam jāpauž īstas idejas, uzmanīgi jāpēta daba, lai uzzinātu, kā tās paust, jāatbalsta viss, kas iepriekšējā mākslā ir tiešs, nopietns un izjusts pretēji tam, kas ir konvencionāls un pašpietiekams. Vissvarīgākais nosacījums bija noteikums radīt tikai pilnība labus mākslasdarbus.

1850. gadā Milē izstādīja savu gleznu "Kristus savu vecāku mājā". Daudzi šo darbu uzskatīja par ķecerīgu, tostarp arī Čārlzs Dikenss. Prerafaelītu medievālismu kritizēja kā raudzīšanos pagātnē un daudzās detaļas uzskatīja par neglītām un acij netīkamām. Dikenss uzskatīja, ka Milē liek svētajai ģimenei izskatīties kā alkoholiķiem un graustu iemītniekiem, kas atrodas absurdās "viduslaiku" pozās.

Brālību tomēr atbalstīja kritiķis Džons Raskins, kurš uzteica viņu pieķeršanos dabai un konvencionālo kompozīcijas metožu noliegumu. Viņš prerafaelītus atbalstīja kā morāli, tā finansiāli.

## Raksturojums
Prerafaelītu darbos bieži attēlotas literatūras, vēstures, kā arī reliģiskas ainas. Darbiem raksturīga bagātīga tekstūra un sīkas detaļas. Prerafaelīti glezno alegorijas, risina Jaunās Derības tēmas un smeļas sižetus reālajā dzīvē, literatūrā (Šekspīrs, Kītss, Tenisons) un viduslaiku leģendās. Darbos bieži ietverti politiski zemteksti, un tie atspoguļo nedaudz nostalģiskas pagātnes atmiņas. Rāmo un statisko gleznu priekšplānā izvirzītas sapņainas un graciozas figūras. Gleznotāji iedvesmojas no dabas, apvelta sejas ar reālismu un pievērš pastiprinātu uzmanību detaļām. Cietajā formu modelējumā izpaužas ass grafiskums. Gaišie toņi un gludais, rūpīgais gleznojums aizgūts no 15. gadsimta māksliniekiem.

## Atsauces
Afrodīte

[thumbnail|200px|[Viljams Adolfs Bugro|Viljama Adolfa Bugro glezna "Veneras dzimšana" (1879)]]
**Afrodīte** (grieķu *Ἀφροδίτη* – 'radusies no jūras putām') sengrieķu mitoloģijā ir mīlas un skaistuma, kā arī auglības un dzīvības dieviete.

Romiešu mitoloģijā Afrodīti dēvē par Veneru.

## Rašanās
Afrodīte dzima no jūras putām, kuras tajā bija radušās, kad Krons nocirta Urānam ģenitālijas un jūrā nokļuva viņa sēkla un asinis (Hēsiods vēstīja, ka reizē ar Afrodīti no putām radušās arī erīnijas un giganti). "Iliādā" minēta cita Afrodītes izcelsmes leģenda – viņa bijusi Diones meita (Dione varētu būt Reja). Daži dzejnieki par Afrodītes tēvu uzskatīja Zevu.

## Afrodīte un Hēfaists
Baidīdamies, ka Afrodītes lielā skaistuma dēļ dievi savā starpā varētu uzsākt cīņu, Zevs Afrodīti salaulāja ar Hēfaistu. Hēfaists Afrodītei izkala dažādas skaistas rotas, kas viņu darīja vēl pievilcīgāku. Afrodīte laulībā bija nelaimīga, tāpēc meklēja citu dievu (parasti – Areja, taču arī Adonīsa u.c.) sabiedrību. Hēfaists reiz ar smalki izkaltām ķēdēm pieķēra Areju un Afrodīti gultā un sasauca pārējos Olimpa dievus skatīties. Viņš abus atbrīvoja vien pēc tam, kad Poseidons bija Hēfaistam apsolījis, ka Arejs Hēfaistam samaksās (pēc atbrīvošanas Arejs šo solījumu neturēja).

## Afrodīte un Psīhe
Afrodīte bija greizsirdīga uz mirstīgas sievietes – Psīhes – skaistumu. Viņa lūdza Erotam ar savām zelta bultām panākt, ka Psīhe iemīlas visneglītākajā vīrietī uz zemes. Erots piekrita to izdarīt, taču pats iemīlējās Psīhē (vai arī nejauši sadūrās ar zelta bultu). Psīhe katru nakti devās uz alu tikties ar Erotu. Kādu nakti viņa nolēma Erotu apskatīt, bet viņš aizbēga. Psīhe devās Erotu meklēt.

Dēmetra viņai deva padomu lūgt Afrodītei svētību. Afrodīte lika Psīhei paveikt nepaveicamu uzdevumu, taču Erots, kurš viņu joprojām mīlēja, viņai palīdzēja. Tad Afrodīte viņai lika savākt zelta vilnu no aitām, kuras viņu saplosītu, taču arī šoreiz Psīhe tika brīdināta un savāca vilnu, kas bija aizķērusies zaros, tā palikdama dzīva. Afrodīte paziņoja, ka uztraukumu dēļ zaudējusi daļu sava skaistuma, tāpēc sūtīja Psīhi uz mirušo valstību tam pakaļ. Psīhei izdevās arī nokļūt mirušo valstībā un izkļūt no tās. Viņa nolēma skaistumu paturēt sev, taču iegrima dziļā miegā, no kura viņu atmodināja Erots, kurš bija viņai piedevis. Tad Erots lūdza Zevu un Afrodīti dot savu piekrišanu viņu precībām. Viņi piekrita, un Zevs Psīhi darīja nemirstīgu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanpaulu (nozīmju atdalīšana)

**Sanpaulu** var būt:

* Sanpaulu (São Paulo) - štats Brazīlijā
* Sanpaulu (São Paulo) - pilsēta Brazīlijā, Sanpaulu štata galvaspilsēta
* São Paulo Futebol Clube - Sanpaulu futbola klubs;
Kosmonautika

**Kosmonautika** (; no  (kosmos) — 'Visums' + *ναυτική* *(nautiko)* — 'braukšana jūrā') ir zinātnes un tehnikas nozaru kopums, kas nodrošina kosmiskās telpas un ārpuszemes objektu apgūšanu ar automātiskiem un pilotējamiem kosmiskiem aparātiem. Terminu "kosmonautika" ierosināja viens no pirmajiem padomju raķešbūves inženieriem Georgijs Langemaks. Rietumu valstīs tiek lietots termins "**astronautika**" ().

## Skatīt arī

* NASA

## Atsauces

## Ārējās saites
Kosmiskais aparāts

**Kosmiskais aparāts (KA)** ir pilotējams vai automātisks aparāts, kas veic lidojumu ārpus Zemes atmosfēras blīvajiem slāņiem, kā arī transportlīdzeklis, kas to nogādā orbītā. Pie pilotējamiem KA pieskaitāmi kosmosa kuģi un orbitālās stacijas, pie automātiskiem KA pieskaitāmi Zemes mākslīgie pavadoņi, kosmiskās platformas, transportkuģi un starpplanētu zondes, pie transportlīdzekļiem pieskaitāmas nesējraķetes un starporbitālie buksieri.

## Skatīt arī
* Explorer
* Apollo
* Space Shuttle
* Ares
* Orion
* Altair
Kosmosa kuģis

[thumb|right|280px|ASV izmantotā kosmoplāna ''[Space Shuttle* salīdzinājums ar Krievijas kosmosa kuģi *Sojuz-TM*]]
*'Kosmosa kuģis*' ir [[kosmonauts|cilvēku]], un dažos gadījumos arī [[derīgā krava|kravu]], pārvadāšanai paredzēts pilotējams [[kosmiskais aparāts]]. Kosmosa kuģis veic vai nu patstāvīgu lidojuma uzdevumu, vai nogādā apkalpi [[orbitālā stacija|orbitālajā stacijā]]. Kosmosa kuģi ar spārniem, kas paredzēti nolaišanās posmam, sauc par [[kosmoplāns|kosmoplānu]].

Būtiska atšķirība kosmosa kuģim no nepilotējama kosmiskā aparāta ir tajā iebūvēta [[dzīvības nodrošināšanas sistēma]], kas ļauj cilvēkam dzīvot un strādāt kosmiskajos apstākļos. Kosmosa kuģim ir hermētiska dzīvojamā kabīne, atdalāms vai kosmosa kuģa konstrukcijā integrēts [[nolaižamais aparāts]], kas nodrošina apkalpes atgriešanos uz [[Zeme]]s, dzinējiekārta [[Orbitālais manevrs|manevriem]] kosmosā un iziešanai no orbītas, kā arī daudzas citas sistēmas. Lai savienotos ar citu kosmosa kuģi vai staciju, tas ir apgādāts ar sakabināšanās mezglu.

== Kosmosa kuģu projekti ==


&nbsp;*) Izmantošanas laikā iekļauti arī bezpilota izmēģinājumu lidojumi

Pašlaik ASV izstrādā jaunu kosmosa kuģi *Orion*, ko varētu izmantot gan apkalpju nogādāšanai uz orbitālo staciju, gan ekspedīcijām uz [[Mēness|Mēnesi]] un [[Marss (planēta)|Marsu]]. Krievija arī plāno uzbūvēt jaunu kosmosa kuģi, kas būtu ietilpīgāks nekā pašreiz izmantojamais *Sojuz-TMA*.

== Skatīt arī ==

* [[Kosmoplāns]]
* [[Kravas kosmosa kuģis]]
* [[Orion (kosmosa kuģis)|*Orion'' (kosmosa kuģis)]]

## Ārējās saites
Kosmoplāns

[thumb|[X-37 kosmoplāns]]
**Kosmoplāns** — kosmosa kuģis, kas lidojuma posmus atmosfērā (vai nu pacelšanos, vai nolaišanos, vai abus) veic kā lidmašīna, izmantojot aerodinamisko cēlējspēku.

Par kosmoplāniem var uzskatīt ASV "Space Shuttle" orbitālās pakāpes un Padomju Savienības projektu "Buran", kā arī suborbitālo lidmašīnu SpaceShipOne un lidaparātus Boeing X-40 un Boeing X-37.

## Ārējās saites
Orbitālā stacija

[thumb|right|250px|[Starptautiskā kosmosa stacija 2007. gadā]]
**Orbitālā stacija** — pilotējams, apdzīvojams kosmiskais lidaparāts Zemes orbītā, kurā ilgstoši dzīvo un strādā nomaināmas kosmonautu apkalpes. Orbitālās stacijas apgādi ar kravām veic, izmantojot transportkuģus. Orbitālajā stacijā iespējams veikt Zemes dabas resursu izpēti, meteoroloģiskos novērojumus, tehnoloģiskos eksperimentus, medicīniski bioloģiskus pētījumus, astronomiskus un ģeofizikālus pētījumus, dažādu materiālu ražošanu mikrogravitācijas apstākļos, kosmisko lidaparātu montāžu, tehnisko apkalpi un remontu orbītā, u.c.

Patlaban Zemes orbītā aktīvi darbojas Starptautiskā kosmosa stacija, kas ir lielākā orbitālā stacija kosmonautikas vēsturē.

## Ārējās saites
Kosmiskā platforma

**Kosmiskā platforma** ir kosmiskais lidaparāts ar viegli nomaināmu zinātnisko vai lietišķo ekipējumu. Atkarībā no konstrukcijas un lidojuma uzdevuma kosmiskā platforma var funkcionēt kosmiskā lidaparāta kravas nodalījumā vai arī autonomā lidojumā kā daudzkārt izmantojams Zemes mākslīgais pavadonis. Kosmiskā platforma var būt aprīkojama ar jaunu ekipējumu tikai uz Zemes vai arī lidojuma laikā.
Komēta

[thumbnail|235px|[Heila—Bopa komēta. Fotogrāfija uzņemta 1997. gada 11. martā]]
**Komēta** (, *komḗtēs* — ‘matains’) ir jebkurš maza izmēra kosmiskais ķermenis, kas atrodas orbītā ap Sauli. Tuvojoties pietiekami tuvu Saulei, var redzēt komētas galvu un asti, kas veidojas izplūstot no komētas kodola gāzēm un putekļiem Saules vēja ietekmē. Komētas kodols sastāv no ledus, putekļu, akmens un sasalušu gāzu maisījuma, kura izmērs caurmērā var būt no dažiem kilometriem līdz pat vairākiem desmit kilometriem.

Komētu orbitālie apriņķošanas periodi ap Sauli var būt dažādi, sākot no dažiem gadiem līdz pat simtiem un tūkstošiem gadu. Dažas nonāk Saules sistēmā tikai vienreiz, lai pēc tam to pamestu uz visiem laikiem, nonākot starpzvaigžņu telpā. Īsperioda komētas domājams ir veidojušās Koipera joslā, kas atrodas aiz Neptūna orbītas. Savukārt pārējās komētas iespējams veidojas tā sauktajā Orta mākonī — lielā, sfēriskā komētu mākonī aptuveni no  līdz  astronomisko vienību attālumā no Saules. Lielākoties komētu orbītas ir ļoti izstieptas. Komētu orbītas ir stipri mainīgas — tās ietekmē lielo planētu gravitācijas spēki.

Pirms termina "komēta" ieviešanas komētas latviešu valodā dēvēja par "asteszvaigznēm". Komētu astronomiskais simbols ir šāds: ☄.

## Komētu pētniecības vēsture
Senajos laikos un viduslaikos komētu parādīšanās pie debesjuma tika uztverta kā zīme no dieviem. Nereti tika uzskatīts, ka komēta līdzi atnesīs nelaimes un citas likstas. 4. gadsimtā p.m.ē. sengrieķu filozofs Aristotelis uzskatīja, ka komētas ir kaut kāda veida emisija no Zemes un tās ir atmosfēras parādības. 15. gadsimtā vācu astronoms Regiomontans (*Regiomontanus*) bija pirmais, kas izvirzīja domu, ka komētas ir atsevišķi un neatkarīgi astronomiski objekti, bet to, ka tas tā tik tiešām ir, 16. gadsimtā pierādīja dāņu astronoms Tiho Brahe. Brahe to pierādīja, kad novēroja 1577. gada Lielo komētu. Viņš pēc novērojumiem aprēķināja, ka tā kustas vismaz 230 Zemes rādiusu attālumā. Līdz ar to teorija, ka tās ir atmosfēras parādības, tika apgāzta. Pagāja diez gan ilgs laiks, līdz šis pieņēmums guva atzinību no plašākām ļaužu masām. Pat slavenais itāļu astronoms Galileo Galilejs nespēja pieņemt šo jauno teoriju. 1682. gadā Edmonds Halejs, novērojot Haleja komētu un salīdzinot informāciju par komētas novērojumiem 1607., 1531. un 1456. gadā, pierādīja, ka komēta ir periodiska un tās apriņķošanas periods ir 76 gadi. Līdz tam valdīja uzskats, ka tie ir nejauši debess ķermeņi. Mūsdienās katru gadu vidēji tiek atklātas no 20 līdz 30 komētām, savukārt kāda no Lielajām komētām tiek novērota vidēji reizi pa desmit gadiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Starpplanētu zonde

thumb|right|Starpplanētu zonde Voyager

**Starpplanētu zonde**, **automātiskā starpplanētu stacija** jeb **kosmiskā zonde** — automātisks kosmiskais aparāts, kas paredzēts lidojumam starpplanētu telpā, visbiežāk - uz citas planētas apkaimi, bet mērķis tam var būt arī Mēness, asteroīds vai komēta. Tas ir apgādāts ar pētniecisko aparatūru, raķešdzinēju trajektorijas korekcijas veikšanai, radiosakaru sistēmu. Ja paredzēta nolaišanās uz debess ķermeņa virsmas, starpplanētu zondes sastāvā ietilpst arī nolaižamais aparāts. Par elektriskās enerģijas avotu starpplanētu zondēs izmanto saules baterijas vai radioizotopiskos termoelektroģeneratorus.

## Ārējās saites
Nesējraķete

**Nesējraķete** — kosmiskais nesējs, raķete, kuru izmanto kā transportlīdzekli kosmisko lidaparātu ievadīšanai orbītā ap Zemi vai starpplanētu lidojuma trajektorijā. Šobrīd kosmonautikas praksē izmanto tikai daudzpakāpju nesējraķetes. Nesējraķetes pakāpes var būt vienreiz izmantojamas, ja tās pēc atdalīšanas nokrīt un iet bojā vai arī daudzkārt izmantojamas, ja tās nolaižas uz Zemes ar izpletni vai kā citādi.

Pēc degvielas tipa izšķir šķidrā kurināmā un cietā kurināmā raķetes, kā arī to kombinācijas. Cietā kurināmā pakāpes parasti izmanto starpkontinentālajās ballistiskajās raķetēs un kā nesējraķešu starta paātrinātājus. Kā šķidro degvielu parasti izmanto petroleju, sašķidrināto ūdeņradi, hidrazīnu u.c.

Nesējraķetes parasti tiek palaistas uz sauszemes no īpaši izbūvēta starta kompleksa, raķešu šahtas vai no mobilās platformas. Raķetes arī var startēt no okeānā peldošas starta platformas vai no zemūdenes, kā arī no lidmašīnas.

## Nesējraķešu tipi
Nesējraķetes tiek iedalītas pēc kravnesības uz zemo Zemes orbītu.

* Vieglās kravnesības nesējraķete - derīga krava līdz 2000 kg.
* Vidējās kravnesības nesējraķete - derīga krava no 2000 līdz 20000 kg.
* Smagās kravnesības nesējraķete - derīgā krava no 20000 līdz 50000 kg.  (Piem. Ariane 5)
* Supersmagās kravnesības nesējraķete - derīgā krava virs 50000 kg. (Piem. Saturn)

## Skatīt arī
* *[[Saturn (nesējraķešu saime)|Saturn]]*

## Ārējās saites
Hattrick

**Hattrick** ir tiešsaistes, uz interneta pārlūku bāzēta daudzspēlētāju tīkla spēle. Spēle ir radīta Zviedrijā 1997. gadā. Šobrīd Hattrick spēlē vairāk nekā 620000 spēlētāju no 124 valstīm. Katrai valstij ir savs nacionālais čempionāts, kur lietotāji, sadalīti grupās, cīnās par uzvarētāja titulu. Spēle ir bezmaksas, lai gan ir iespējams par nelielu samaksu kļūt par atbalstītāju, kas sniedz dažādas papildiespējas, kas padara spēli interesantāku, bet nesniedz priekšrocības spēlē.

## Ievads
Hattrick spēlētājs ir virtuālas futbola komandas menedžeris. Spēles uzdevumos ietilpst: spēlētāju pirkšana un pārdošana, trenēšana un pats galvenais - cīņa par uzvaru nacionālajā čempionātā un kausa izcīņā. No sākuma spēlētājs saņem savu komandu ar vājiem spēlētājiem, mazu stadionu un nedaudz faniem. Spēlēšana ir jāsāk kādā no zemākajām līgām. Tad pamazām var sākt attīstīt klubu - iepirkt jaunus spēlētājus, trenēt jaunos futbolistus, būvēt lielāku stadionu un pulcēt klāt arvien jaunus un jaunus komandas fanus.
Hattrick spēles notiek 2 reizes nedēļā, sezona ilgst 16 nedēļas, līdz ar to gadā sanāk 3 sezonas un viens īstais gads ir 3 Hattrick gadi.

## Līgu sistēma
Hattrick spēlē ir oriģināla līgu sistēma. Augstākajā līgā (Latvijā tā saucas *Virslīga*) ir viena grupa, kurā spēlē astoņas komandas. Tālāk katrā nākamajā līgā ir četrreiz vairāk grupu nekā iepriekšējā, bet, sākot ar VI līgu un uz leju, grupu skaits paliek nemainīgs - 1024.

Sezona notiek divās kārtās, katra grupas komanda ar katru izspēlē divas spēles. Katras grupas divas pēdējās komandas tiek pazeminātas, ja vien jau nespēlē zemākajā līgā. To vietā nāk labākie no nākamo zemāko līgu grupu līderiem (komandas ar augstāko punktu skaitu). Puse no grupu līderiem tiek uzreiz paaugstināti, savukārt pārējiem ir jāspēlē kvalifikācijas spēles pret 5. un 6. vietas ieguvējiem no nākamās augstākās līgas. No šiem grupu uzvarētājiem (tiem, kuri netiek uzreiz paaugstināti) labākais spēlē ar sliktāko 6. vietas ieguvēju, un sliktākais sastopas ar labāko 5. vietas ieguvēju. Visu VII un zemāku līgu grupu uzvarētāji tiek automātiski paaugstināti bez kvalifikācijas spēlēm.

Latvijā šobrīd ir 5 līgas.

Paralēli līgas čempionātiem notiek kausa izcīņa, kur komandas sacenšas izslēgšanas spēlēs, un kopš 2006. gada ir izveidots arī pirmais starptautiskais klubu turnīrs "Hattrick Masters", kuru savā starpā izcīna visu valstu līgas un kausa čempionvienības.

## Pasaules čempionāts un valstsvienības
Hattrick notiek arī pasaules čempionāts starp valstu pieaugušo un U-20 izlasēm. Izlases menedžeris tiek noskaidrots vēlēšanās.
 
**Sasniegumi**: 2005. gada decembrī un 2008. gada jūnijā pasaules čempionātā Latvijas izlasei izdevās iegūt bronzas medaļas.

## Hattrick Latvijā
Hattrick Latvijas līga tika izveidota 2002. gada vasarā un tā lietotāja saskarne ir pieejama arī latviešu valodā. Lietotāju skaitam Latvijā ir tendence samazināties, un uz 2020.gada sākumu tā ir ap 2700 spēlētājiem. Ir notikuši 5 ikgadēji lietotāju ārpusspēles pasākumi.

## Skatīt arī
* PowerPlay Manager

## Ārējās saites
* Hattrick mājaslapa
* Hattrick viki
* Latviešu tīmekļa žurnāls par Hattrick

## Atsauces
Latvijas Astronomijas biedrība

thumb|350px|Latvijas Astronomijas biedrības logo
**Latvijas Astronomijas biedrība** (LAB) ir sabiedriska organizācija, kas apvieno astronomijas interesentus — amatierus, profesionāļus, skolēnus un studentus.
LAB pirmsākumi saistās ar 1947. gada 18. novembri, kad tika dibināta Vissavienības Astronomijas un ģeodēzijas biedrības (VAĢB) Rīgas, vēlāk Latvijas nodaļa. Biedrības dibināšanas iniciators un pirmais priekšsēdētājs bija Jānis Ikaunieks.

1993. gada 1. decembrī VAĢB Latvijas nodaļa pārveidojās par Latvijas Astronomijas biedrību.

LAB biedri vēsturiski ir nodarbojušies ar sudrabaino mākoņu izpēti, organizējuši Saules aptumsumu novērojumu ekspedīcijas, organizējuši astronomijas nometnes.

## Ārējās saites
* Latvijas Astronomijas biedrības mājas lapa