Antverpenes izlaupīšana

**Antverpenes izlaupīšana**, ko bieži dēvē par **Spāņu niknumu** Antverpenē, ir Astoņdesmit gadu kara epizode. Tas bija lielākais slaktiņš Lejas zemes vēsturē.

1576. gada 4. novembrī dumpīgie Flandrijas armijas spāņu terciju karavīri sāka Antverpenes izlaupīšanu, kas izraisīja trīs dienu šausmas pilsētas iedzīvotāju vidū, kas bija Lejas zemes kultūras, ekonomiskais un finanšu centrs. Izlaupīšanas nežēlība lika Lejas zemes provincēm apvienoties pret Spānijas kroni. Postījumi arī izraisīja Antverpenes kā vadošās pilsētas reģionā norietu un pavēra ceļu Amsterdamas uzplaukumam.

## Notikumi
Antverpenes citadeles spāņu komandierim Sančo d'Avilai radās ideja izlaupīt Antverpeni. Viņš centās pārliecināt pilsētā esošo vācu karaspēka komandieri grāfu Oto IV van Eberšteinu, Vilhelma IV Eberšteina dēlu, atdot pilsētu spāņiem.

Tomēr Eberšteins brīdināja Antverpenes gubernatoru Kompaņji (jeb Šampaņji), un kopā viņi veidoja aizsardzību pret spāņiem. 3. novembrī Kompaņjī ielaida pilsētā 6000 valoniešu karaspēku Šarla Filipa de Kruī vadībā. Tas bija risks, jo šie karaspēki nebija īpaši uzticami. Aptuveni 10 000 civiliedzīvotāju arī palīdzēja izveidot improvizētu aizsardzību pret spāņu spēkiem citadelē. D'Avila arī bija sagatavojis savu uzbrukumu un sazinājies ar citiem spāņu dumpīgajiem karaspēkiem Ālstā, Lirē, Bredā un Māstrihtā, kas saplūda ap pilsētu.

4. novembrī plkst. 11:00 spāņi uzbruka pilsētai. Civiliedzīvotāju aizsardzība bija bezspēcīga pret kaujās rūdītajiem spāņiem, kas iebruka pilsētā. Kā jau bija gaidāms, valoņi necīnījās, bet bēga vai pat piedalījās laupīšanā, kā liecina dažādi avoti. Vācieši un civiliedzīvotāji centās pretoties, taču nespēja pretoties spāņiem. Eberšteins noslīka Šeldas upē, mēģinot bēgt no pilsētas.

Vismaz 7000 cilvēku dzīvību pilsētā un liels daudzums īpašumu tika zaudēti. Angļu rakstnieks Džordžs Gaskoins, kurš bija aculiecinieks šiem notikumiem, novērtēja upuru skaitu 17 000 lielumā. Trīs dienu ilgās laupīšanas nežēlība un postījumi vēlāk kļuva pazīstami kā "Spāņu niknums".
## Sekas
Šis šokējošais notikums daudzus Nīderlandē, arī katoļus, nostādīja pret Spānijas Hābsburgu monarhiju un vēl vairāk aptraipīja karaļa Filipa II grūstošo reputāciju. Ģenerālštati, šī grautiņa ietekmēti, tikai četras dienas vēlāk parakstīja Ģentes miermīlības līgumu, apvienojot dumpīgās provinces ar lojālajām provincēm, lai izvestu visus Spānijas karavīrus no Nīderlandes, kā arī apturētu ķeceru vajāšanu. Tas faktiski iznīcināja visus spāņu sasniegumus pēdējo 10 gadu laikā kopš Nīderlandes sacelšanās sākuma.

Turklāt tas izraisīja Antverpenes auduma tirgus sagraušanu. Angļu tirgotāji, nevēloties riskēt apmeklēt pilsētu, kas tagad atgādināja kara zonu, meklēja jaunus tirdzniecības sakaru punktus. Līdz 1582. gadam visa angļu tirdzniecība ar Antverpeni bija beigusies. Īpaši smagi cieta pilsētas lielā ebreju kopiena. Pēc tam Antverpene zaudēja savu statusu kā viena no Eiropas pārtikušākajām un ietekmīgākajām pilsētām; tā vēlākatguvās, bet nekad neatguva savu agrāko slavu.

Šis notikums noveda pie Antverpenes norieta no Nīderlandes ekonomiskā, finanšu un kultūras centra un pavēra ceļu Amsterdamas uzplaukumam.

## Atsauces

## Literatūra
* Tercios de Flandes, Juan Francisco Giménez Martín, 2005, ISBN 84-930446-0-1
* El ejército de Flandes y el Camino Español, 1567–1659, Geoffrey Parker, Alianza Editorial (Madrid, 2010), ISBN 978-84-206-2933-9.
* Tercios de España. La infantería legendaria, Fernando Martínez Laínez y José María Sánchez de Toca. EDAF. 2006. ISBN 84-414-1847-0
## Ārējās saites
* The Baldwin Project
* University of Leiden