Saviri

thumbnail|upright=1.2|Eiropas karte ap 500. gadu. Saviri ir iezīmēti Kaspijas jūras ziemeļos kā ''Sabirs''
**Saviri**, arī **sabiri**, bija agrīno viduslaiku vēsturiska etniskā grupa jeb cilšu apvienība, kas darbojās Ziemeļkaukāzā un Kaspijas jūras rietumu piekrastē. Rakstītajos avotos viņi visuzskatāmāk parādās 5.–6. gadsimtā, lai gan atsevišķas liecības un interpretācijas ļauj pieļaut arī agrāku pastāvēšanu. Pētniecībā saviri parasti tiek saistīti ar stepju klejotāju pasauli un bieži aplūkoti kā daļa no plašākas huņņu pēctecības un agrīno viduslaiku politisko veidojumu konteksta. Saviru izplatības areāls aptvēra Ziemeļkaukāza priekškalnes, Kaspijas piekrasti, īpaši teritorijas pie Derbentas pārejas, atsevišķas saviru grupas avotos saista arī ar Volgas reģionu. Šī stratēģiskā atrašanās vieta starp stepju zonu un Aizkaukāzu noteica viņu nozīmi kā militāram un politiskam spēkam, kas kontrolēja svarīgus pārvietošanās un tirdzniecības ceļus.

Pēc huņņu politiskās vienotības sairuma saviri kļuva par vienu no ietekmīgākajām grupām austrumu Priekškaukāzā. Viņi aktīvi iesaistījās reģiona lielvaru — Bizantijas un Sasanīdu Irānas — konfliktos, darbojoties gan kā sabiedrotie, gan kā pretinieki, un ietekmēja varas līdzsvaru Ziemeļkaukāzā. Līdz ar to saviri ieņem nozīmīgu vietu agrīno viduslaiku Kaukāza vēsturē, gan kā militārs spēks, gan kā svarīgs elements reģiona etnisko un politisko procesu attīstībā.

## Nosaukums un etimoloģija
Etnonīms ‘saviri’, arī ‘sabiri’, avotos sastopams daudzveidīgās formās, kas atspoguļo dažādu valodu un rakstības tradīciju ietekmi. Grieķu un bizantiešu tekstos parādās formas  (*Sáveiroi*) un  (*Savíroi*), jau 2. gadsimtā Klaudijs Ptolemajs min līdzīgu formu , latīņu tradīcijā sastopams apzīmējums *Saviri*, armēņu avotos — *Savirkʿ* (vai *Sawirkʿ*), sīriešu tekstos — *sbr*, bet arābu rakstībā — formas, kas transliterējamas kā *suwār* vai *suwar*. Šī terminoloģiskā daudzveidība rāda, ka nosaukums netika fiksēts vienā standartformā, bet tika pielāgots dažādu valodu fonētikai un rakstības sistēmām. Mūsdienu historiogrāfijā paralēli lieto formas saviri un sabiri.

Nosaukuma etimoloģija nav viennozīmīgi noskaidrota, un pētniecībā pastāv vairākas, savstarpēji konkurējošas interpretācijas. Daļa pētnieku etnonīmu saista ar tjurku valodu vidi, piedāvājot iespējamas saknes ar nozīmēm, kas saistītas ar klejošanu vai kustību. Piemēram, izteikta hipotēze par saistību ar tjurku darbības vārdu *sap-* (‘novirzīties, klīst’), kas ļautu interpretēt nosaukumu kā ‘klejotāji’, tomēr šis skaidrojums nav vispārpieņemts. Citas interpretācijas to saista ar saknēm *sav-* (‘atvairīt, izvairīties’) vai *sipir-* (‘slaucīt, izdzīt’), kas semantiski varētu norādīt uz militāru vai dinamisku kustību raksturojošu apzīmējumu, taču arī šie skaidrojumi paliek hipotētiski. Pētniecībā uzsvērts, ka lielākā daļa zināmo formu drīzāk norāda uz pamatformu *sav-* vai *säv-*, nevis droši apliecina sākotnējo *sab-* variantu. Līdz ar to paralēlā formu lietošana (*Savir/Sabir*) tiek uzskatīta par dažādu tradīciju rezultātu, nevis par skaidri nodalāmiem etnonīmiem. Literatūrā reizēm sastopama arī saistība ar nosaukumu ‘Sibīrija’ (*Sibir*), taču šī hipotēze tiek vērtēta kā spekulatīva.

## Izcelsme un etnoģenēze
Saviru izcelsme un etnoģenēze pētniecībā nav viennozīmīgi noskaidrota, un šis jautājums joprojām tiek uzskatīts par diskutablu. Rakstītajos avotos saviri parādās kā agrīno viduslaiku stepju un Ziemeļkaukāza politiskās vides dalībnieki, īpaši teritorijās pie Derbentas pārejas un Kaspijas jūras piekrastes, kas liecina par viņu saistību ar plašākiem Eirāzijas klejotāju migrācijas procesiem. Parasti pieņem, ka viņi kā nozīmīga grupa Rietumeirāzijas stepēs nostiprinājās agrīnajos viduslaikos, iespējams, ierodoties no austrumu vai ziemeļu stepju reģioniem, taču precīza sākotnējā dzimtene paliek neskaidra. Pētnieki piedāvājuši dažādas hipotēzes par saviru agrāko areālu. Dažos pētījumos minēta pārvietošanās no Rietumsibīrijas un Kazahstānas uz Volgas lejteci, Kaspijas un Pontas stepēm 6. gadsimta sākumā, savukārt citas versijas to sākotni saista ar Ču vai Iles upju baseinu, apvidu starp Irtišu un Balhašu, Austrumkazahstānu vai pat Turfanu. Šī daudzveidība rāda, ka saviru migrācijas ceļi un pirmdzimtene nav droši rekonstruējami.

Saistībā ar etnisko piederību saviri visbiežāk tiek aplūkoti kā daļa no plašākās tjurku klejotāju pasaules. Vairāki pētnieki uzskata, ka viņi bijuši tjurku cilmes vai vismaz cieši saistīti ar agrīnajām tjurku valodās runājošajām grupām, un to apliecina arī atsevišķu personvārdu interpretācija. Tomēr valodnieciskie dati ir fragmentāri, un nav iespējams droši noteikt, vai saviri piederēja konkrētai tjurku valodu apakšgrupai, tādēļ šāda klasifikācija tiek formulēta piesardzīgi. Vienlaikus pastāv arī alternatīvas teorijas. Daži pētnieki etnonīmu saista ar Sjaņbei (*Xianbei*) vārda formu, pieļaujot iespējamu protomongoļu vai paramongoļu izcelsmi, bet citi norāda uz iespējamu austrumirāņu elementu klātbūtni vai saikni ar citām stepju grupām, piemēram, rouraniem. Tiek pieļauts arī, ka saviri varētu būt bijuši jauktas izcelsmes stepju konfederācija, kurā apvienojās dažādi etniskie un valodu slāņi.

Daļa pētnieku savirus saista arī ar vēlākajiem politiskajiem veidojumiem Ziemeļkaukāzā un Volgas reģionā, tostarp ar Hazāru konfederācijas veidošanās procesiem, tomēr šādas pēctecības hipotēzes nav vispāratzītas. Līdz ar to mūsdienu historiogrāfijā saviru etnoģenēze parasti tiek raksturota kā sarežģīts un daudzslāņains process, kurā nav iespējams izdalīt vienu skaidri noteiktu etnisko izcelsmi.

## Atsauces

## Ārējās saites