Vidusjūras reģions

thumb|Vidusjūras baseina karte
**Vidusjūras reģions** ir ģeogrāfisks apgabals, kas aptver valstis un teritorijas, kas atrodas ap Vidusjūru. Vidusjūras reģionā ietilpst Dienvideiropas valstis (piemēram, Spānija, Itālija, Grieķija), Ziemeļāfrikas valstis (piemēram, Maroka, Alžīrija, Ēģipte) un Tuvie Austrumi (piemēram, Turcija, Libāna, Izraēla).

Reģionam raksturīgs Vidusjūras klimats ar karstām, sausām vasarām un mērenām, mitrām ziemām. Vasarā temperatūra bieži pārsniedz +30 °C, un nokrišņi ir reti, savukārt ziemā temperatūra parasti svārstās no +10 °C līdz +15 °C, un lielākā daļa nokrišņu nokrīt tieši šajā sezonā. Reģionam raksturīgas daudzas saulainas dienas — bieži vien vairāk nekā 300 saulainas dienas gadā.

## Vēsture
Vidusjūras baseins kopš senajiem laikiem kalpojis kā tirdzniecības, kultūras un militāro kontaktu telpa. Antīkajā laikmetā dominējošā vara bija Senā Grieķija un vēlāk Romas impērija, kas nodrošināja Vidusjūras politisko vienotību (*Mare Nostrum*). Pēc impērijas sabrukuma teritorija kļuva par saskarsmes un konflikta zonu starp kristiešu un musulmaņu pasauli, īpaši Bizantijas impērijas, Osmaņu impērijas un Rietumeiropas valstu ietvaros.

Koloniālisma un imperiālisma laikmetā (16.—20. gadsimtā) Vidusjūra kļuva par stratēģisku centru, kas savienoja Eiropas lielvaras ar Āfrikas un Āzijas kolonijām. Īpašu nozīmi ieguva Suecas kanāls, kas kopš 1869. gada būtiski saīsināja jūras ceļu starp Eiropu un Āziju.

Pēc Otrā pasaules kara Vidusjūras reģions kļuva par vienu no aukstā kara frontēm. ASV un Padomju Savienība sacentās par ietekmi Ziemeļāfrikā, Tuvajos Austrumos un Dienvideiropā. Pēc PSRS sabrukuma šī telpa kļuvusi daudzpolāra — tajā darbojas reģionālie spēlētāji, piemēram, Turcija, Izraēla, Ēģipte, Francija, Itālija un Spānija.

## Reģiona stratēģiskā nozīme
Vidusjūra ir galvenais jūras ceļš, kas savieno Atlantijas okeānu ar Indijas okeānu caur Gibraltāra šaurumu un Suecas kanālu. Šī ģeogrāfiskā pozīcija piešķir reģionam būtisku lomu starptautiskajā tirdzniecībā, energoresursu tranzītā un militārajā loģistikā. Tāpēc Vidusjūras reģionu ietekmē gan Eiropas Savienības (ES), gan Tuvo Austrumu un Ziemeļāfrikas valstu politiskie un ekonomiskie procesi.

Reģionu raksturo liels drošības izaicinājumu skaits — bruņoti konflikti, terorisma draudi, nelegālā migrācija un cilvēku kontrabanda. NATO saglabā pastāvīgu klātbūtni, īpaši Dienvideiropā un Austrumvidusjūrā, lai nodrošinātu jūras ceļu drošību un novērstu destabilizāciju. Vienlaikus pieaug arī reģionālo spēlētāju — īpaši Turcijas, Izraēlas un Ēģiptes — militārā un politiskā aktivitāte.

Turcijas ārpolitika pēdējās desmitgadēs balstās uz aktīvu iesaisti Vidusjūras un Melnās jūras reģionos, tostarp jūras robežu paplašināšanas mēģinājumiem un militāro bāzu izvietošanu Ziemeļāfrikā. Izraēla savukārt nostiprinājusi stratēģiskās partnerības ar Grieķiju un Kipru, īpaši enerģētikas jomā.

Lai mazinātu spriedzi un veicinātu sadarbību, 2008. gadā tika izveidota Vidusjūras savienība (*Union for the Mediterranean*), kas apvieno 43 valstis. Organizācijas mērķis ir stiprināt ekonomiskos, vides un sociālos projektus starp Eiropas un Vidusjūras dienvidu valstīm. Tomēr politisko krīžu un konfliktu dēļ tās efektivitāte bieži ir ierobežota. ES arī cenšas nostiprināt partnerību ar Ziemeļāfrikas valstīm, piemēram, Maroku, Tunisiju un Ēģipti, lai nodrošinātu stabilitāti un kontrolētu migrāciju. Šīs attiecības balstās gan ekonomiskajā sadarbībā, gan drošības dialogā.

## Energoresursi un ekonomiskā konkurence
Austrumvidusjūras baseinā atklātie dabasgāzes atradņu lauki (piemēram, *Leviathan**Tamar**Zohr**Eastern Mediterranean Gas Forum* ietvaros, cenšoties koordinēt ieguvi un eksportu uz Eiropu.

Turcija un Lībija 2019. gadā noslēdza jūras robežu līgumu, kas radīja spriedzi ar Grieķiju un Kipru, jo tas pārklājas ar citu valstu ekskluzīvajām ekonomiskajām zonām (EEZ). Šī situācija ir izraisījusi plašāku diskusiju par jūras tiesību interpretāciju un ANO Jūras tiesību konvencijas piemērošanu.

## Migrācija
Vidusjūra ir galvenais migrācijas maršruts no Ziemeļāfrikas un Tuvo Austrumu valstīm uz Eiropu. Katru gadu desmitiem tūkstošu cilvēku mēģina šķērsot jūru, bēgot no kara, nabadzības un klimata pārmaiņām. Šī parādība rada politisku spriedzi Eiropas Savienībā un veicina diskusijas par solidaritāti, robežkontroli un cilvēktiesībām.

ES īsteno vairākas misijas, piemēram, *Frontex**Operation IRINI*, lai uzraudzītu jūras robežas un cīnītos ar cilvēku kontrabandu. Tomēr migrācijas plūsmu ierobežošana bieži izraisa cilvēktiesību organizāciju kritiku.

## Ārējās saites