Baltars

[right|300px|thumb|[Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejs|Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzeja ekspozīcija]]

**Baltars** bija porcelāna apgleznošanas darbnīca Rīgā, kas radās 1924. gadā un pastāvēja līdz 1930. gadam. „Baltars” savā īsajā darbības posmā bija kļuvis par ietilpīgu jēdzienu un mītu kā latviešu mākslā, tā arī latviešu kultūrā, kas ir uzskatāms par fenomenu, jo šīs darbnīcas darbība ļoti spēcīgi ietekmēja gan mākslas porcelāna, gan latviešu keramikas un lietišķās mākslas attīstību, kā arī „Baltara” izstrādājumi, jau no pašas darbnīcas pastāvēšanas sākuma guva publikas un mākslas kritikas atzinību, kā arī vispārēju uzmanību.

## Vēsture

### Rašanās
Doma organizēt porcelāna apgleznošanas darbnīcu pieder Romanam Sutam, kuram radās doma par latviešu modernā interjera izveidošanu konstruktīvisma funkcionālās lietišķības ietvaros, jo latviešu nacionālās lietišķās mākslas attīstību saskatīja nevis etnogrāfiskā materiāla kopēšanā, bet tā izmantošanā. Šīs idejas īstenošanai finansiālu atbalstu sniedza Austra Ozoliņa-Krauze, kura ar Romanu Sutu un Aleksandru Beļcovu bija iepazinusies Rīgas mākslinieku grupas pirmajā izstādē.

Porcelāna apgleznošanas darbnīca tika dibināta 1924. gada decembrī, dodot tai nosaukumu „Baltars” ( — 'Baltijas māksla'). Par tās radītājiem ir minami mākslinieki Romans Suta, Aleksandra Beļcova un Sigismunds Vidbergs, kā arī tehniskais speciālists Dmitrijs Abrosimovs, kurš darba iemaņas jau bērnībā bija apguvis Kuzņecovu sabiedrības porcelāna fabrikā Duļovā. Sigismunds Vidbergs varēja ierosināt pievērsties tieši porcelānam, jo, dzīvojot līdz 1921. gadam Petrogradā, bija labi pazīstams ar slavenu krievu grafiķi Sergeju Čehoņinu, kurš tajā laikā strādāja par galveno mākslinieku Imperatora porcelāna fabrikā. 1925. gada 1. februāris tiek uzskatīts par darbnīcas atklāšanas dienu, kad tā tikusi oficiāli reģistrēta.

Darbnīca atradās Rīgā, Lāčplēša ielā 23 Austrai Ozoliņai-Krauzei piederošā dzīvojamā namā, kurā tika uzbūvēta mufeļkrāsns apgleznoto priekšmetu apdedzināšanai, kā arī tika iekārtots salons produkcijas izstādīšanai un pārdošanai. 1926. gada rudenī pie darbnīcas tika atvērta porcelāna glezniecības studija, ko vadīja Romans Suta un Dmitrijs Abrosimovs.

### Panākumi
„Baltars” ražojumi guva plašu atzinību Starptautiskajā dekoratīvi lietišķās mākslas izstādē Parīzē 1925. gadā. Sigismunda Vidberga šķīvju kompozīcijas ar Dmitrija Abrosimova tehnisko izpildījumu ieguva zelta medaļu, savukārt Romana Sutas šķīvju kompozīcijas ieguva bronzas medaļu.

„Baltars” porcelāna glezniecību novērtēja arī Vilhelms Purvītis, toreiz Rīgas pilsētas mākslas muzeja (Latvijas Nacionālais mākslas muzejs) direktors, kurš muzejam iegādājās daudzus Sigismunda Vidberga, Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas darbus, kas tikuši izgatavoti „Baltars” darbnīcā.

### Darbības noriets
1928. gada 5. janvārī no darbnīcas izstājās Sigismunds Vidbergs un darbnīca pārgāja Romana Sutas īpašumā. 1928. gada 1. jūlijā darbnīca oficiāli beidza darboties. Tā kā bija palikuši daudzi nerealizēti apgleznoti darbi, Romans Suta ar Aleksandru Beļcovu cerēja saglābt un neoficiāli pārstāvēt likvidēto darbnīcu „Baltars”, bet cerības izgaisa 1929. gada pavasarī, kad valstī sākās vispārējā ekonomiskā krīze. Pēdējo reizi realizēt „Baltars” ražojumus Romans Suta mēģināja 1930. gadā, kad 200 labākos priekšmetus nosūtīja uz Ņujorku izstādei — pārdošanai, taču nerealizētie trauki atpakaļceļā paviršā iesaiņojuma dēļ saplīsa, zūdot iespējai atjaunot „Baltars” darbību.

## Mākslinieciskā darbība
Neviens no māksliniekiem nebija speciālists keramikas kā nozares plašākajā izpratnē, tostarp porcelāna apgleznošanā, tāpēc daiļrades process, kas bija saistīts ar porcelāna un fajansa apgleznošanu un gala rezultāts bija atkarīgs no profesionāla speciālista mākas, kas pārzināja porcelāna apgleznošanas sarežģīto, specifisko un darbietilpīgo procesu.

### Meti
Lielāko daļu metu „Baltars” porcelāna apgleznojumiem radījuši mākslinieki Sigismunds Vidbergs, Romans Suta un Aleksandra Beļcova. Mākslinieku Erasta Šveica un Lūcijas Kuršinskas devumam metu radīšanai „Baltaram” ir epizodisks raksturs.

Mākslinieki savu radošo ieceru metus visbiežāk izpildīja akvareļa tehnikā uz papīra, bet metus uz porcelāna pārnesa Dmitrijs Abrosimovs. Sigismunds Vidbergs bija vienīgais „Baltara” mākslinieks, kurš lielāko daļu savu zināmāko darbu radījis tieši uz porcelāna virsmas melnbalto spalvas zīmējumu veidā.

### Porcelāna apgleznošana
Atkarībā no kompozīcijas rakstura zīmējuma kontūras veidotas ar otu vai spalvu. Dažreiz mākslinieki ir arī labojuši zīmējumu kontūras, jūtot, ka izpildījuma gaitā zūd sākotnējais izteiksmīgums. Dmitrijs Abrosimovs iekrāsoja lielākos virsmas laukumus, jo šajā darbā bija nepieciešama pieredze un liela veiklība. Viņš bieži otēšanas tehnikas vietā izmantoja tamponēšanu — krāsu ieklāšanu ar tamponu, iegūstot biezāku krāsas slāni un spilgtākus toņus, taču vienlaikus zaudējot nianšu bagātību, kas iegūstama otēšanas tehnikā. Tamponēšanas tehniku bieži izmantoja Aleksandras Beļcovas un Romana Sutas kolorītajām kompozīcijām.

Sākotnējie eksperimentālie darbi ar tīri konstruktīvu dekorējumu radušies, mēģinot novērst mākslinieka un izpildītāja sadarbības tehniska rakstura pretrunas. Vēlākajos darbos izpildījuma kvalitāte uzlabojās, krāsu kombinējums kompozīcijās kļuva daudz niansētāks, kas izskaidrojams ar sadarbības izpratni — mākslinieki izprata materiāla faktūras specifiku, bet izpildītājs — ko no viņa vēlas.

Pareizu krāsu izvēlē mākslinieki paļāvās uz Dmitrija Abrosimova krāsu izjūtu un pieredzi, jo mākslinieki nepārzināja, kā, apgleznojumu apdedzinot, krāsas mainīs toni.

## Darbi
Darbi aplūkojami Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejā, Rīgā, Elizabetes ielā 57a
un Dekoratīvās mākslas un dizaina muzejā, Rīgā, Skārņu ielā 10/20.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Baltars porcelāns