Laricifomes officinalis

***Laricifomes officinalis***, arī ***Fomitopsis officinalis***, ir liela piepe — koksnes sabrukšanas sēne, kas izraisa brūno trupi skujkokiem. Sēnes dabiskais areāls ir Eirāzija, Ziemeļamerika un Maroka. Šī sēne ir vienīgā *Laricifomes* ģints pārstāve. Augļķermeņi aug lielos izmēros uz koku stumbriem un zariem. Latvijā nav atrasta. Eiropā novērota galvenokārt kontinenta dienvidos un Urālos. Latvijai tuvākās zināmās atradnes atrodas Lietuvā un Polijas dienvidaustrumos.

Sēni izmantojuši jau no aizvēsturiskiem laikiem, sākot no audumu krāsošanas, līdz rituālām maskām un medicīnai; mūsdienās ir zinātniski pierādījumi tam, ka tā palīdz pret vairākiem mikrobiem un vīrusiem.

## Taksonomija
Šī suga agrāk bija zināma kā *Fomitopsis officinalis*, tādējādi piederot apmalpiepju dzimtai. DNS analīzes parādīja, ka šai sugai ir liels ģenētisks attālums no *Fomitopsis*, un tagad nosaukums ir *Laricifomes officinalis*.

Sugas epitets *officinalis* apzīmē organismu, kas saistīts ar ārstniecības augiem vai medicīnu.

## Apraksts
Šīs piepes var atrast augošas no saimniekkoka stumbra vai nokarājoties no zariem pat 20 m augstumā no zemes. Tās aug uz stumbriem nagiem līdzīgā formā, augšanas procesā pakāpeniski iegūstot cilindrisku formu, vai uz zariem nokarenā kolonnā, dažkārt pārsniedzot 65 cm garumā un gandrīz 40 cm apkārtmērā un svarā līdz 9 kg, īpašos gadījumos vairākus gadsimtus vecas sēnes var sasniegt metra izmēru. Jaunie augļķermeņi ir mīksti un dzeltenbalti, drīz vien sacietē un viscaur kļūst krītaini, krītaino pārklājumu viegli noberzt. Novecojot, tie sāk krāsoties brūnā vai pelēkā krāsā, kubiski plaisājot un to lielākās plaisās redzamas līdz 5 mm biezs balts filcs. Pavisam veci (līdz 50 gadu) veci auglķermeņi var būt baltpelēki. Apakšējā virsma ir balta, kad tā ir svaiga, vēlāk nožūst līdz gaiši brūnai, un ir poraina; poras ir salīdzinoši mazas (3-5 uz milimetru) un vienādām kontūrām. Mīkstums ir balts vai pelēks, salīdzinoši mīksts jaunībā, stingrs vecumā. Sporas ir baltas un elipsoidālas, gludas, 6-9x3-4 µm, siltākos mēnešos tās izdalās caur augļķermeņa apakšu. Konīdiju daudz, tās atsevišķi uz zariem, olveida, 4,5-7,5x3-4,5 µm. Garša ir rūgta un izteikta. Smarža ir maiga līdz miltu aromātam. Viens no Ziemeļamerikas autoriem (Dž. Džinns) apgalvo, ka sēne ir viegli indīga.

### Līdzīgas sugas
Tā var līdzināties *Phellinus* ģints pārstāvēm, kas ir melnākas un dod priekšroku lapu koksnei. *Fomitopsis mounceae* un tās radinieki arī var būt līdzīgi, tāpat kā *Ganoderma brownii*. Sēnes izraisīto brūno trupi var sajaukt ar bieži sastopamo *Laetiporus sulphureus*, *Phaeolus schweinitzii* vai parastās apmalpiepes (*Fomitopsis pinicola)* izraisīto. Sugas pamanākā atšķirība ir tās sporofora un sēņotnes rūgtā garša.

## Izplatība un ekoloģija
*Lariciformes officinalis* pārsvarā dzīvo vecos skujkoku mežos, aug Eirāzijā un Ziemeļamerikā, kā arī Marokā. Tā parasti dod priekšroku dažādām lapegļu sugām, ipaši *Larix occidentalis*, kā arī Ziemeļamerikā zaļajai duglāzijai (*Pseudotsuga menziesii*) un *Picea sitchensis,* taču ir novērota arī dažām priežu, egļu un ciedru ģints skujkoku sugām. Latvijā šīs koku sugas sastopamas galvenokārt stādījumos. Eiropā sēne aug gandrīz tikai uz lapeglēm.

Atsevišķs piepes augļķermenis parasti jau norāda uz koka pilnīgu inficēšanos.

## Saglabāšana
Tā kā šīs piepes ir sastopamas galvenokārt vecos mežos, kas plaši pakļauti slimībām, invazīvām sugām un mežu izciršanai, ir krasi samazinājusies sēnes apdzīvojamā platība. Sakarā ar lielu biotopu zudumu, kā arī pārmērīgu ieguvi (piemēram, 20. gadsimtā Alpos), *L. officinalis* populācijas samazinās un tā kļuvusi reta. Lai gan sēni ir īpaši grūti kultivēt tās lēnās augšanas dēļ, ir veikti daži cerīgi pētījumi ar lapegles zaru potēšanu. Sēnes aizsardzības likumi ir ieviesti tikai Vācijā, Lietuvā, Polijā un Slovēnijā.

## Lietojumi

### Etnomikoloģija
*Laricifomes officinalis*, ko dažās vietējās valodās dēvē par “spoku maizi”, bija svarīga gan medicīniski, gan garīgi Ziemeļamerikas Klusā okeāna ziemeļrietumu piekrastes pamatiedzīvotājiem, piemēram, tlingitiem, haidiem un cimšiem. Augļķermeņi tika izgrebti maskās, visticamāk, rituāliem, un masku vai tēlu formā bieži iezīmēja cilšu šamaņu kapus. Turklāt ir pierādījumi, ka trupošā koksnē augošais micēlijs tika pārstrādāts tekstilizstrādājumos šo pašu tautu vidū, radot materiālu, kas pēc tekstūras ir līdzīgs ādai.

### Ārstniecība
*L. officinalis* lietoja senie grieķi, lai ārstētu tuberkulozi, saskaņā ar Pedānija Dioskorīda rakstīto mūsu ēras 65. gadā, un dažās citās vietās, lai ārstētu bakas. Vēlāk tās plaši ievāca ārstnieciskā hinīna ražošanai, no šejienes radās angliskais nosaukums "hinīna piepe", jo uzskatīja, ka tās satur hinīnu rūgtenās garšas pulvera dēļ, taču tā bija kļūda — šīs piepes nesatur hinīnu, kā arī tām nepiemīt pretmalārijas īpašības.

Mikologs Pols Steimetss ir veicis daudzus *Laricifomes officinalis* bioloģisko aktivitāšu pētījumus; tās ekstrakti ir parādījuši pretvīrusu aktivitāti pret virkni vīrusu *[[in vitro]]*. Šī aktivitāte ir īpaši novērota pret baku dzimtas vīrusiem, HSV-1 un HSV-2, gripu A, gripu B un *Mycobacterium tuberculosis* *in vitro*.

Citi pētnieki ir identificējuši jaunus hlorētus kumarīnus organismā, kas uzrādīja īpaši zemas minimālās inhibējošās koncentrācijas pret *Mycobacterium tuberculosis* kompleksu.

Galvenais *Fomitopsis officinalis* sastopamais farmaceitiski aktīvais savienojums ir agaricīns (jeb agarīnskābe), balts, ūdenī šķīstošs pulveris, ko var lietot gan iekšķīgi, gan lokāli. Agaricīns ir anhidrotisks, pretiekaisuma un parasimpatolītisks līdzeklis, un tagad to sintētiski ražo daudzi farmācijas uzņēmumi.

## Attēli

Paul Stamets with Agarikon.jpg|Amerikāņu mikologs Steimetss ar augļķermeni.
Fomitopsis officinalis OPN.jpg|Auglķermeņi Polijā
Mattioli1560p341.jpg|Sēne 1560. gada zīmējumā
1934. Break in fire-killed Douglas-fir showing mycelium of Fomes laricis. Yacolt, Washington. (34735500442).jpg|Sēņotnes pavedieni nodegušā duglāzijā


## Atsauces

## Ārējās saites

* Mycobank
* Index Fungorum