open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
140. gads

**140**. () bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.

## Notikumi
### Nezināms datums
* Antonijs Pijs un Marks Aurēlijs kļūst par Romas konsuliem.
* Antonijs Pijs atzīst kvadu virsaiti, kurš kļūst par Romas sabiedroto.
* Karalim Mitridatam IV mirstot, varu pār Partas impēriju pārņem Vologēzs III.
* Olīveļļas eksports no Betikas pieaug.
* Pāvests Pijs I pārņem varu no pāvesta Higina, kļūdams par Romas Katoļu baznīcas desmito pāvestu.
* Sinopes Markions kristiešu sabiedrībā ievieš evaņģelizāciju.
* Ap šo laiku Ptolemajs pabeidz Almagestu.

## Dzimuši
* Džans Dzju, Dzelteno apsēju sacelšanās vadonis Haņu dinastijas laikā (dzimis 184. gadā)

## Miruši
* Faustīna, Romas imperatora Antonija Pija sieva (dzimusi ap 100. gadu)
* Mitridats IV, Partijas karalis (dzimis 109. gadā)
926. gads

**926**. () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.

## Notikumi
### Nezināms datums
* Kidāņu ciltis iekaro Bohai reģionu.

## Dzimuši
* 2. jūnijs — Japānas imperators Murakami (miris 967. gadā)

## Miruši
* Viljams II no Akvitānijas
* Lī Cunšu, Vēlās Tana dinastijas imperators
* 6. septembris — Liao dinastijas imperators Abaoci
Krako

thumb|200px|right|Krako
thumb|200px|right|Krako pilsētas daļa
thumb|200px|right|Krako pilsētas skats
thumb|200px|right|Krako mājas interjers
**Krako** () ir pamesta viduslaiku pilsēta Itālijas dienvidos, Bazilikatas reģionā, 54 km no Matēras. Ar laiku Krako iedzīvotāji sāka būvēt apkārt pilsētai nocietinājuma mūri un 13. gadsimtā tā bija nozīmīga nocietināta pilsēta. Joprojām saglabājies nocietinājumu tornis klints virsotnē.

Pilsēta bijusi apdzīvota vairākus tūkstošus gadu, bet pēc iedzīvotāju pārcelšanās uz citām vietām, pilsētā palikušas tikai drupas.

## Vēsture
Ap 540. gadu pilsētu apdzīvoja grieķi un tās nosaukums bija “Montedoro”.
Agrāk pilsēta piederējusi arhibīskapam Ornaldo de Trikario, kurš, iekarojis šo pilsētu, paziņoja, ka tagad pilsēta ir baznīcas pārvaldībā. 1060. gadā pilsētas nosaukums bija "Garkulum", kas tulkojumā nozīmē "maza uzrakta zeme".
Kamēr pilsēta bija baznīcas pārvaldībā, tā auga un attīstījās, bet pēc pāris desmitiem gadu, kad pie varas nāca Frīdrihs II Hohenštaufens, tā kļuva par nozīmīgu militāru nocietinājumu. Tā kā Frīdrihs II bija Vācijas karalis, tad arī Krako tika pievienota Svētās Romas impērijai. No 1892. līdz 1922. gadam vairāk nekā 1300 pilsētas iedzīvotāju izceļoja uz Ziemeļameriku, zemkopības apstākļu pasliktināšanās dēļ.
Lauksaimniecībai nelabvēlīgi apstākļi, lielais noziegumu skaits, Otrais pasaules karš, dabas kataklizmas un fakts, ka klints, uz kuras uzbūvēta pilsēta varēja nogrūt jebkurā brīdī, noveda pie tā, ka arvien vairāk iedzīvotāju pameta pilsētu. Šajā valsts daļā nogruvumi notiek  bieži. Nogruvums 1963. gadā mainīja visu pilsētas dzīvi. Tā laikā liela daļa ēku pazuda, ap 2000 iedzīvotāju piespiedu kārtā tika pārvietoti uz citām vietām un pilsēta palika tukša un pamesta.

## Mūsdienas
Mūsdienās Krako dēvē par spoku pilsētu. Oficiālu ekskursiju uz Krako nav: tie kas ir droši par sevi dodas uz pilsētu pilnībā atbildot par sevi, jo klints var nogrūt jebkurā brīdī. Tomēr pilsētu tūristi ir iemīļojuši, jo ir daudz stāstu par to, ka Krako spokojas. Skaisto ainavu dēļ šo vietu ir iecienījuši arī itāļu filmu veidotāji. Šeit veidotas tādas filmas kā "Vilcene"(*La Lupa*) (1935), "Ķēniņš Dāvids" (1985), "Zvaigžņu radītājs" (*L'Uomo delle stelle*) (1995), "Kristus ciešanas" (2004) un citas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Неизведанная Италия 
* Krako
* The most beautiful abandoned town
* Крако
* Крако средневековый город — призрак
Džidas grēda

**Džidas grēda** () vai **Dzedes grēda** (, ) ir kalnu grēda uz Krievijas (Burjatijas) un Mongolijas robežas. Stiepjas apmēram 350 km garumā austrumu—rietumu virzienā. Ziemeļos grēdu norobežo Džidas upes ieleja, dienvidos — tās pieteku Dzelteru  un vairākas Selengas pietekas Egas augšteces pietekas. Grēda veidota galvenokārt no granītiem un metamorfajiem iežiem. Augstākā virsotne ir Hasinehenundurs (2636 m) grēdas ziemeļrietumu galā. Ziemeļu nogāzes līdz 1700 m augstumam klāj taiga, dienvidu — mežastepe, augstāk — lapegļu meži.

## Atsauces
Ekspress-AM6

***Ekspress-AM6*** (*Экспресс-АМ6*) ir Krievijas uzņēmuma *[[Kosmičeskaja svjaz']]* sakaru pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2014. gada oktobrī. Pavadonis nodrošina sakarus Eiropā, Sibīrijā, Āfrikā un Tuvajos Austrumos.
Tas paredzēts ciparu televīzijas retranslācijai, prezidenta un valdības mobilo sakaru nodrošināšanai, kā arī multiuzdevumu sakaru pakalpojumiem.

Pavadonis izgatavots Krievijas uzņēmumā *[[Informacionnyje sputnikovyje sistemy]]* (*ISS*) uz platformas *[[Ekspress-2000]]* bāzes. Sakaru aparatūru piegādāja Kanādas uzņēmums *[[MacDonald, Dettwiler and Associates]]*.
Tam uzstādīti 14 C joslas, 44 Ku joslas un 12 Ka joslas un 2 L joslas retranslatori.
Pavadoņa darbības laiks plānots 15 gadi.

## Priekšvēsture
2008. gadā *Kosmičeskaja svjaz* izsludināja konkursu par sakaru pavadoņu *Ekspress-AM5* un *[[Ekspress-AM6]]* izgatavošanu. 2008. gadā konkurss tika atcelts sakarā ar Krievijas televīzijas izplatīšanas koncepcijas pārstrādāšanu un tai saistīto finansējumu,  kosmisko aparātu tehnisko resursu palielināšanu un citu iemeslu dēļ. 2009. gada martā atkārtoti tika izsludināts konkurss. 2009. gada 15. maijā par konkursa uzvarētāju paziņots *Informacionnyje sputnikovyje sistemy*. Līgums ar to noslēgts .

## Lidojuma gaita
*Ekspress-AM6* palaists  15:09:32 *UTC* ar nesējraķeti *[[Proton-M / Briz-M]]* no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. No dzinējbloka *[[Briz-M]]* pavadonis atdalījās 22. oktobrī 00:31:26 UTC un ievadīts pārejas orbītā. Orbīta izrādījās nedaudz zemāka par plānoto, jo *Briz-M* bija darbojies 24 sekundes mazāk neka paredzēts.

Ģeostacionārā orbīta tika sasniegta ar pavadoņa elektroreaktīvajiem dzinējiem 1. decembrī.
*Ekspress-AM5* izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 53° austrumu garuma.
Tas ekspluatācijā tika nodots 2015. gada 22. aprīlī.

Sākot ar 2020. gada 12. martu, *Gazprom Space Systems* izdeva aizliegumu izveidot jaunus *[[VSAT]]* savienojumus ar *Ekspress-AM5*. 25. martā tika paziņots, ka kosmiskajā aparātā bija radušās dzesēšanas problēmas un ir pilnībā pārtraukta visu Ka joslas retranslatoru darbība.
30. martā pilnībā pārstāja darboties termoregulēšanas sistēmas šķidruma kontūrs, kas dzesē pavadoņa aparatūru. Operators bija spiests atslēgt arī divus C diapazona, divus L diapazons un 14 Ku joslas transponderus. Tādējādi 30 no 72 pavadoņa retranslatoriem vairs nedarbojās. Turpināja darboties 30 Ku joslas un 12 C joslas raiduztvērēji.

## Atsauces

## Ārējās saites
* "Экспресс-АМ6" (53 в.д.) ФГУП «Космическая связь
* Ekspress-AM 6 Gunter Dirk Krebs
Epitēlijķermenīši

thumb|200px|Attēlā vairogdziedzeris attēlots oranžā, bet epitēlijķermenīši — zaļā krāsā
**Epitēlijķermenīši** ir mazi endokrīnie dziedzeri, kas atrodami kakla rajonā. Cilvēkam visbiežāk ir 2 pāri epitēlijķermenīšu — augšējie un apakšējie. Embrioģenēzes laikā no 3. rīkles kabatas dorsālās daļas attīstās apakšējais pāris, bet no 4. kabatas — augšējais pāris. Epitēlijķermenīši sekretē parathormonu, kas regulē kalcija līmeni asinīs. Kalcija regulācijā piedalās arī vairogdziedzera sekretētais kalcitonīns, taču tā nozīme ir mazāka nekā parathormonam. Epitēlijķermenīšiem ir vairogdziedzerim līdzīga asinsapgāde un limfātiskā cirkulācija. Veicot tiroidektomiju (vairogdziedzera izņemšanu), atstāj epitēlijķermenīšus, citādi iestājas nāve elpošanas muskuļu tetānisko saraušanos dēļ.

## Uzbūve

### Histoloģija
Epitēlijķermenīši atrodas saistaudos vairogziedzera mugurpusē un katrs no tiem parasti sastāv no vairākiem šūnu sakopojumiem. Tos apņem saistaudu kapsula, no kuras atiet saistaudu joslas, kas sazarojas pamataudos un veido tīklveida balstu — stromu. Stromā ir daudz kapilāru ar fenestrētu endotēliju, kas ļauj notikt intensīvākai vielu apmaiņai, kā arī daudz taukšūnu (veciem cilvēkiem ap 70%).

Epitēlijķermenīši sastāv no 2 šūnu tipiem:

1. Galvenās šūnas (vairāk) — tās ir vienīgās šūnas epitēlijķermenīšos embrionālajā periodā un jaundzimušajiem. Tās ir mazas, poligonālas, ar daudziem ieslēgumiem un ar sekretorajām granulām. Galvenās šūnas regulē sintēzi, uzglabā un sekretē parathormonu. Tām ir kalcija receptori, kas uztver, ja ekstracelulāri kalcija koncentrācija samazinās, attiecīgi tad sekretējot parathormonu un paceļot kalcija līmeni asinīs.

2. Oksifilās šūnas (mazāk) — parādās 5 gadu vecumā, pakāpeniski to daudzums palielinās. Tās ir lielākas ar daudz mitohondrijiem, bet tām nav sekretoro granulu. Funkcija nav vēl izpētīta, bet atklāts, ka tās sekretē PTHrP (*parathyroid hormone related protein*), kas, visticamāk, stimulē šūnu dalīšanos.

## Funkcija
Epitēlijķermenīši sekretē parathormonu, kas regulē kalcija un fosfātu līmeni asinīs, nodrošinot normālu nervu un muskuļu sistēmas darbību.

Parathormona efekti:
* Tā kā osteoklastiem nav parathormonu receptoru, bet osteoblastiem ir, tad tos aktivē osteoblastu signālmolekulas (RANK-RANKL). Osteoklasti diferencējas, tie reabsorbē kaulus, kalcijs izdalās asinīs. Lai gan kauls tiek noārdīts, pēc tam tas atjaunosies un notiks superkompensācija ar kaulu stiprības paaugstināšanos. Tādējādi parathormonam ir arī anaboliska iedarbība uz kaulu, to lieto pret osteoporozi.
* Palielina kalcija, bet samazina fosfātu reabsorbciju nieru kanāliņos.
* Stimulē arī D vitamīna aktīvās formas sintēzi nierēs, tas veicinās tālāk labāku kalcija uzsūkšanos zarnās.

## Atsauces
Paneru seņūnija

**Paneru seņūnija** () ir Viļņas seņūnija. Tā atrodas pilsētas dienvidrietumu daļā ap 10 kilometrus no Viļņas centra. Ar 84,8 km² platību tā ir lielākā seņūnija Viļņas pašvaldībā. Tā atrodas zemos, mežainos pauguros pie Viļņas—Varšavas ceļa. Otrā pasaules kara laikā šeit notika līdz pat 100 000 iedzīvotāju (pārsvarā ebreju un poļu no Viļņas un tuvējām pilsētām) iznīcināšana, kas tiek saukta par masu slepkavībām Ponaros.

## Vēsture
Ciemats visticamāk radies 14. gadsimtā. 1390. gadā to savā īpašumā ieguva Viļņas bīskaps un tas drīz kļuva par galveno ķieģeļu piegādātāju   pilsētai. Tam ir bijusi kopīga vēsture ar Viļņu. Pēc pēdējās Polijas dalīšanas 1795. gadā tas kļuva par daļu no Viļņas guberņas Krievijas Impērijā. Novembra sacelšanās laikā 1831. gada 19. jūnijā pie ciemata notika Ponaru kauja, kurā Polijas spēkus sakāva Krievijas kājnieki.

Krievijai pēc Pirmā pasaules kara atkāpjoties un parakstot Brestļitovskas miera līgumu, teritoriju ieguva Vācija un nodeva to Baltkrievijas Tautas Republikai. Pāris mēnešus vēlāk Vācijai piedzīvojot sakāvi, teritorija piedzīvoja politisku apvērsumu, bet pēc Polijas—Padomju un Polijas—Lietuvas kara tā kļuva par daļu no Polijas. 1939. gadā pēc Polijas kampaņas to pārņēma PSRS un pievienoja Lietuvas teritorijai, bet pēc gada to anektēja.

Starp 1941. gada jūliju un 1944. gada augustu Paneros notika masu slepkavības, nogalinot ap 100 000 ebreju un poļu, lielāko daļu no tuvējās Viļņas. Tās izpildīja vācu SD un SS vienības ar vietējo lietuviešu veidoto speciālās SD un drošības policijas vienības "Ypatingasis būrys" palīdzību. Slaktiņa vieta tiek godināta ar memoriālu Holokausta upuriem, atsevišķu memoriālu poļu upuriem un nelielu muzeju.

Kopš 1991. gada tā ir neatkarīgās Lietuvas sastāvā un nesen tika iekļauta Viļņas pilsētā.

## Atsauces
137. gads

**137**. () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.

## Notikumi
### Nezināms datums
* Palmirā tiek ieviesti nodokļi. Karavānu pilsēta kļūst bagāta, pateicoties no Persijas līča ievestajiem retajiem produktiem un uz austrumiem eksportējot Vidusjūras reģionā izgatavotos amatnieku izstrādājumus.

## Dzimuši
* Ši Sji, Bakbo valdnieks Haņu dinastijas laikā (miris 226. gadā)
* Vans Juņs, ķīniešu premjerministrs, Čo Jiņa slepkavības izplānotājs (miris 192. gadā)
* 2. februāris — Didijs Juliāns, Romas imperators (miris 193. gadā)

## Miruši
* Telesfors
Zorgenfreijas muiža

[thumb|250x250px|Zorgenfreijas [Muiža|muižiņa, 1980. gads.]]
thumb|250px|Zorgenfreijas, Ozolkalna un Katrīnas muižas Rīgas kartē (1930).
thumb|250px|Ķīšezera dienvidu krasts 1937. gada Rīgas pilsētas plānā.
**Zorgenfreijas muiža** (no  — 'bezrūpība') atradās Ķīšezera dienvidu krastā, pie tagadējās Pakalniešu ielas Rīgas Vidzemes priekšpilsētas Juglas apkaimē. Līdz mūsdienām daļēji saglabājies muižas parks.

## Vēsture
19. gadsimta sākumā muižiņa piederēja Rīgas birģermeistaram Frīdriham Vilhelmam Timmam, 1820. gadā Zorgenfreijas muižā piedzima viņa dēls, nākamais gleznotājs Georgs Vilhelms Timms. Vēlāk Timmu zemes īpašumu sadalīja, līdz 1868. gadam Zorgenfreijas muižiņā dzīvoja Dr. Voldemārs Dāls. 
Šmerļupītes labajā krastā ierīkoja Ozolkalna muižu, kuru 1842. gadā nopirka tirgotājs Ivans Komarovs un uzdāvināja Rīgas pareizticīgo bīskapam Irinarham.

20. gadsimta sākumā Zorgenfreijas muižiņas ēkas piederēja Kremerta (*Kremmert*) kokzāģētavai, vēlāk Ostvaldu ģimenei.
Pēc Otrā pasaules kara uz bijušās muižiņas zemes ierīkoja mazdārziņus, kungu ēka ilgstoši bija pamesta un tika nojaukta 21. gadsimta sākumā.

## Ārējās saites
* 
* http://www.zudusilatvija.lv/objects/object/17255/ 
* http://www.europeana.eu/portal/record/92085/BibliographicResource_1000126272200.html

## Atsauces

## Literatūra
* Kaupuža D. Rīgas muižiņas. Latvijas architektūra, Rīga, 2005, 95. lpp.
Karaliskā uguņošanas mūzika

250px|thumb|Svītas izpildījums 1749. gada 15. maijā
"**Karaliskā uguņošanas mūzika**" ir svīta, kuru sacerējis Georgs Frīdrihs Hendelis. Svīta pirmo reizi tika atskaņota 1749. gada 27. aprīlī Londonā, kad notika svētki par godu Austrijas un Anglijas miera līgumam un kara par Austrijas mantojumu beigām. Rakstot "Uguņošanas mūziku", komponistam bija jārēķinās ar troksni, ko radīs pirotehnika, tāpēc sākotnēji svītas izpildīšanas orķestra sastāvā tika iekļautas 24 obojas baroka orķestrim raksturīgo trīs vietā. Kopā šajā orķestrī bija 24 obojas, 12 fagoti, 9 trompetes, 9 mežragi, 3 pāri timpānu, kontrafagots un vēl viens sitaminstruments. Svītas pirmās atskaņošanas laikā uz skatuves nokrita dažas petardes, kas izraisīja ugunsgrēku. Par spīti ugunij, Hendelis turpināja diriģēt orķestri. Vēlāk skaņdarbs tika pārrakstīts tradicionālam baroka orķestra sastāvam, lai uzstātos Faundlingas slimnīcā. Šajā orķestrī vijoles spēlēja oboju daļas, čelli fagotu daļas, kā arī notika citas izmaiņas orķestra sastāvā.
Māris Bērziņš

**Māris Bērziņš** (dzimis 1962. gadā) ir latviešu rakstnieks.

## Biogrāfija
M. Bērziņš beidzis 59. vidusskolu, Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultāti. Strādājis par ekonomistu privātos uzņēmumos un valsts iestādēs.
1998. gadā viņš kļūst par Valsts kultūrkapitāla fonda direktoru, taču vēlāk pievēršas rakstniecībai. 2003. gadā izdota pirmā grāmata — romāns "Ērika Trauma sapnis". Kopš 2007. gada viņš ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs.

2007. gadā klajā nāk īsprozas krājums „Gūtenmorgens”, kas ieturēts absurda tradīcijā, tas piedzīvojis atkārtotu izdevumu 2009. gadā, papildinātu ar Māra Bišofa ilustrācijām un trīs jauniem stāstiem. Pēc stāsta „Gūtenmorgens un laika mašīna” Elīna Lihačeva 2009. gadā uzņēmusi īsfilmu ar tādu pašu nosaukumu. 2008. gadā nāk klajā bērnu grāmata "Resnais svešinieks". M. Bērziņš rakstījis arī lugas, no kurām divas iestudētas amatierteātrī. Lugas „Pirmā reize”, „Iztēlojies”, „Bezcerīgs gadījums” un „Kabineta suns” saņēmušas veicināšanas prēmijas Nacionālajā lugu konkursā 2006. un 2008. gadā. 2009. gadā izdota grāmata „Iztēlojies. Trīs lugas”, kas ieguva Literatūras gada balvu kā gada labākais sniegums dramaturģijā.

21. gadsimta otrajā desmitgadē M. Bērziņš raksta galvenokārt romānus — 2011. gadā nāk klajā romāns "Titāna skrūves", 2013. gadā — "Sveiks, Dzintar Mihail!", 2015. gadā vēsturisko romānu sērijā nāk klajā romāns "Svina garša", kas vēsta par nacistiskās okupācijas laiku Latvijā. 2015. gadā M. Bērziņš par šo romānu ieguvis Dzintara Soduma balvu, vēlāk arī Literatūras gada balvu par labāko prozas darbu.

2015. gadā saņēmis Baltijas Asamblejas balvu literatūrā. 2022. gada aprīlī apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (IV šķiru).

## Bibliogrāfija
### Romāni
* "Ērika Trauma sapnis". Rīga: Pētergailis, 2003.
* "Titāna skrūves". Rīga: Dienas grāmata, 2011.
* "Sveiks, Dzintar Mihail!". Rīga: Dienas grāmata, 2013.
* "Svina garša". Rīga: Dienas grāmata, 2015.
* "Aizliegtais pianīns". Rīga: Dienas grāmata, 2019.
* "Nākotnes kalējs". Rīga: Dienas grāmata, 2021.

### Īsproza
* "Gūtenmorgens". Rīga: Karogs, 2007.
* "Gūtenmorgens: mazliet pakuplināts krājums". Rīga: Mansards, 2009.
* "Gūtenmorgens otrreiz". Rīga: Dienas grāmata, 2017. 
* "Gūtenmorgens pirm'reiz". Rīga: Dienas grāmata, 2017.

### Citi darbi
* "Resnais svešinieks" [stāsts bērniem]. Rīga: Liels un mazs, 2008.
* "Iztēlojies: trīs lugas". Rīga: Mansards, 2009.
* "Laika pavēlnieki" [mākslas projekts kopā ar tēlnieku Aigaru Bikši]. Rīga: Dienas grāmata, 2011.

### Citās valodās
* *Вкус свинца* [Svina garša]. Krievu val. tulk. Yuri Kasyanich. Aletheya, 2020.
* *Švino skonis* [Svina garša]. Lietuviešu val. tulk. Laura Laurušaite. Tyto alba, 2021.
* *Lyijyn maku* [Svina garša]. Somu val. tulk. Hilkka Koskela. Aviador Kustannus, 2024.
* *Az ólom íze* [Svina garša]. Ungāru val. tulk. Jávorszky Béla. Magyar Napló folyóirat és könyvkiadó, 2025.

## Atsauces
Karrs

**Karrs** var būt:

* ‎Alfrēds Viktors Karrs (*Alfred Victor Carr*; 1886—1949) — angļu izcelsmes funkcionālisma stila arhitekts, būvinženieris un mākslinieks.
* Čārlzs Ričards Karrs (*Charles Richard* Carr; 1875-?) — angļu izcelsmes jūgendstila arhitekts un būvinženieris.
* Džimijs Karrs (*Jimmy Carr*; 1972) — britu komiķis, rakstnieks un televīzijas raidījumu vadītājs;
* Viljams Karrs (*William Carr*; 1876—1942) — amerikāņu airētājs, olimpiskais čempions.
Marija Gerolda

**Marija Gerolda** (, dzimusi , mirusi ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijā dzimusi vācu publicista un rakstnieka Kurta Tuholska otrā sieva, kura aktīvi piedalījās Kurta Tuholska literārā mantojuma saglabāšanā. Kurta Tuholska arhīva un fonda dibinātāja.

Dzimusi viduslāņa Rīgas pilsoņa ģimenē. Darbodamās kā brīvprātīgā iepazinās ar Tuholski Pirmā pasaules kara laikā dienēja Austrumu frontes kara lidotāju skolā (*Artillerie-Fliegerschule Ost I*) Vecaucē. 1920. gadā ieradās Berlīnē, lai sameklētu Tuholski. Tuholskis dzīvoja ar Elzi Veilu, ar kuru 1920. gada maijā apprecējās, tomēr saglabāja attiecības arī ar Mariju. Pēc pirmās laulības iziršanas Tuholskis un Gerolda 1924. gada 30. augustā apprecējās. Laulības ilga līdz 1933. gadam, bet 1935. gadā Tuholskis beidza dzīvi pašnāvībā.

1945. gadā Marija Gerolda apmetās Vācijas dienvidos, Bavārijā un veltīja dzīvi Kurta Tuholska literārā mantojuma saglabāšai un publicēšanai, cita starpā publicējot Tuholska vēstules viņai.
Amulas iela

**Amulas iela** var būt:

* Amulas iela — iela Jūrmalā;
* Amulas iela — iela Rīgā;
* Amulas iela — iela Tukumā;
* Amulas iela — iela Ventspilī;
* Amulas iela — iela Ropažu pagasta Silakrogā;
* Amulas iela — iela Saulkrastu pagasta Silmalā.
Monss Selmerlēvs

**Monss Pēters Alberts Sālens Selmerlēvs** (; dzimis ) ir zviedru dziedātājs un TV raidījumu vadītājs. 2015. gada Eirovīzijas uzvarētājs.

2005. gadā ieņēmis 5. vietu zviedru *Idol* talantu šovā, nākamajā gadā pārī ar Marīu Kārlsoni izcīnījis uzvaru *Let's Dance* deju šova pirmajā sezonā. No 2011. līdz 2013. gadam vadījis *Allsång på Skansen* raidījumu.

Karjeras laikā izdevis septiņus studiju albumus, debijas albums Zviedrijā ticis sertificēts ar platīna disku, savukārt otrais — zelta disku. Trīs reizes piedalījies Zviedrijas nacionālajā atlasē Eirovīzijai — *[[Melodifestivalen]]*: 2007., 2009. un 2015. gadā. 2015. gadā uzvarējis nacionālajā atlasē ar dziesmu *[[Heroes (dziesma)|Heroes]]*, tādējādi kļūstot par savas valsts pārstāvi 2015. gada Eirovīzijā Vīnē, Austrijā. Eirovīzijā pirmā vieta tika iegūta gan pusfinālā, gan finālā. Finālā uzvara tika gūta ar 365 punktiem, kas ir trešais lielākais uzvarētājvalsts punktu skaits konkursa vēsturē. Šī bija sestā reize, kad konkursā uzvar Zviedrijas pārstāvis, tādējādi Zviedrija kļuva par otru visu laiku veiksmīgāko valsti Eirovīzijas vēsturē (septiņas uzvaras ir izcīnījuši Īrijas pārstāvji). Kā arī kopā ar Petru Mēdi vadīja 2016. gada Eirovīzijas dziesmu konkursu, kas norisinājās Stokholmā.

2016. gada augustā izdeva dziesmu *Hanging Onto Nothing*, kas Zviedrijā un citās Eiropas valstīs guva labus panākumus. Tā paša gada 2. decembrī izdeva savu septīto studijas albumu *Chameleon*. Tā trīs singli ir jau minētais *Hanging Onto Nothing*, *Glorious* un *Fire In The Rain*.

2004. gada decembrī kopā ar savu ģimeni atradies atvaļinājumā Taizemē, izdzīvojis Indijas okeāna zemestrīcē.

2016. gadā sācis tikties ar angļu aktrisi, balsu ierakstītāju Kiaru Jansoni. 2017. gada jūlijā pāris saderinājies.

## Diskogrāfija
;Studijas albumi
* *Stand by For...* (2007)
* *MZW* (2009)
* *Christmas with Friends* (2010)
* *Kära vinter* (2011)
* *Barcelona Sessions* (2014)
* *Perfectly Damaged* (2015)
* *Chameleon* (2016)

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Mihails Mjasņikovičs

**Mihails Mjasņikovičs** (, ; dzimis ) ir Baltkrievijas politiķis. No 2010. līdz 2014. gadam viņš bija Baltkrievijas premjerministrs.

Mihails Mjasņikovičs dzimis Ņasvižas rajonā. 1972. gadā absolvēja Brestas inženierceltniecības institūtu, bet 1989. gadā — Minskas Augstāko partijas skolu. No 1985. līdz 1986. gadam bija Baltkrievijas Komunistiskās partijas Minskas pilsētas sekretārs. No 1986. līdz 1990. gadam — Baltkrievijas Komunālās saimniecības ministrs. No 1991. līdz 1994. gadam — Baltkrievijas premjerministra pirmais vietnieks.

1994. gada prezidenta vēlēšanās Mjasņikovičs vadīja Lukašenko galvenā pretinieka Vjačeslava Kebiča vēlēšanu štābu. Pēc Lukašenko uzvaras vēlēšanās viņš tika uzaicināts strādāt pie Lukašenko un no 1996. līdz 2001. gadam bija Lukašenko administrācijas vadītājs. No 2000. līdz 2010. gadam Mjasņikovičs vadīja Baltkrievijas Nacionālo zinātņu akadēmiju.

2010. gada 28. decembrī Mihails Mjasņikovičs tika iecelts par Baltkrievijas premjerministru, nomainot amatā Sergeju Sidorski. Šo amatu viņš pildīja līdz 2014. gada 27. decembrim, kad viņu nomainīja Andrejs Kobjakovs.

2015.—2019. gadā bija Baltkrievijas Nacionālās Sapulces Republikas Padomes priekšsēdētājs.

## Ārējās saites
Fuā

**Fuā** () ir pilsēta un komūna Francijas dienvidos, Aržē un Arjēžas upju sateces vietā, Oksitānijas reģionā. Fuā ir Arjēžas departamenta administratīvais centrs. Viduslaikos Fuā bija grāfu pils un kataru atbalsta centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Paniņas

thumb|239px|Paniņas (pa labi) salīdzinājumā ar svaigu pienu (pa kreisi). Paniņas ir nedaudz biezākas un atstāj redzamas pēdas uz glāzes

**Paniņas** ir sviesta ražošanas blakusprodukts, ko atdala no krējuma tā kulšanas laikā.

## Izmantošana

Paniņas, tāpat kā vājpienu, izmanto piena produktu (izņemot sviesta) ražošanā vajadzīgā tauku satura iegūšanai. Vēl no tām mēdz ražot svaigus un raudzētus piena dzērienus, piena konservus, sieru, biezpienu un biezpiena izstrādājumus, saldos ēdienus un kazeīnu.

## Uzturvērtība

Paniņās ir vidēji 0,4—0,7% tauku, olbaltumvielu kompleksu, A, D, E, F, B<sub>1</sub>, B<sub>12</sub>, PP vitamīni un neaizstājamo aminoskābju.

## Skatīt arī
* Sūkalas

## Atsauces
Garšas pastiprinātāji

[250px|thumb|right|Kristālisks [mononātrija glutamāts (E621)]]
**Garšas pastiprinātāji** ir pārtikas piedevas, ko pievieno pārtikas sākotnējās garšas pastiprināšanai un pārveidošanai. No garšvielām tie atšķiras ar to, ka nepiešķir savu garšu, bet gan izmaina to, kā tiek uztverta jau pārtikas esošā garša. Visvairāk izmantotie garšas pastiprinātāji ir glutamīnskābe, guanilskābe un to sāļi (E620—E629), kas stimulē garšas receptorus, pastiprinot garšas sajūtu.

Nelielos daudzumus glutamīnskābe un glutamāti ir dabīgi atrodami svaigos augļos, dārzeņos, gaļā un citur, bet guanilskābe un guanilāti salīdzinoši daudz ir sēnēs.

## Izmantojums
Pārtikas rūpniecībā garšas pastiprinātājus izmanto dažādu ēdienu ražošanā — kulinārijas izstrādājumiem, pārtikas koncentrātiem (garšvielu maisījumiem, marinādēm, sausajām zupām, biezputrām un buljona kubiņiem), margarīnam, pusfabrikātiem (piemēram, desām, cīsiņiem, aknu pastētēm, šašlikam, pelmeņiem un krabju nūjiņām) un konserviem, tos mākslīgi pievienojot pēc produktu vai izejvielu rūpnieciskās apstrādes vai uzglabāšanas, kuras laikā daļēji zuduši iepriekšminētie savienojumi, tādējādi atjaunojot un pastiprinot dabīgo garšu vai mazinot nevēlamās piegaršas (piemēram, metāla piegaršu konserviem). Garšas pastiprinātāju pievienošana nepareizas ražošanas laikā radušos garšas defektu slēpšanai nav īpaši iedarbīga un ir aizliegta ar likumu.

## Garšas pastiprinātāju saraksts
* Adipīnskābe (E355) un tās sāļi
** Nātrija adipāts (E356)
** Kālija adipāts (E357)
* Aspartāms (E951)
* Neotāms (E961)
* Dzintarskābe (E363)
* Hlorīdi
** Kālija hlorīds ​​(E508)
** Kalcija hlorīds ​​(E509)
** Magnija hlorīds ​​(E511)
* Glutamīnskābe (E620) un tās sāļi
** Nātrija glutamāts (E621)
** Monokālija glutamāts (E622)
** Kalcija diglutamāts (E623)
** Monoamonija glutamāts (E624)
** Magnija diglutamāts (E625)
* Glicīns (E640)
* Guanilskābe (E626) un tās sāļi
** Dinātrija guanilāts (E627)
** Dikālija guanilāts (E628)
** Kalcija guanilāts (E629)
* Inozīnskābe (E630) un tās sāļi
** Dinātrija inozināts (E631)
** Dikālija inozināts (E632)
** Dikalcija inozināts (E633)
* Pienskābes sāļi (laktāti)
** Nātrija laktāts (E325)
** Kālija laktāts (E326)
** Kalcija laktāts (E327)
* Maltols (E636)
* Etilmaltols (E637)
* Ribonukleotīdi
** Kalcija-5'-ribonukleotīds ​​(E634)
** Dinātrija-5'-ribonukleotīds ​​(E635)
* Taumatīns (E957)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Zinātnieki noskaidrojuši mehānismus, pēc kādiem darbojas pārtikas garšas pastiprinātāji  . 2009. gada 4. janvāris. Skatīts: 2016. gada 15. janvārī.
* Nātrija glutamāts — «E621» pārtikas produktos kompensē apstrādē zaudētās garšas īpašības . Latvijas Sabiedriskais medijs. 2015. gada 21. augusts. Skatīts: 2016. gada 15. janvārī.
Limpopo (province)

**Limpopo** () ir viena no Dienvidāfrikas deviņām provincēm valsts ziemeļu daļā. Province robežojas ar Ziemeļrietumu provinci dienvidrietumos, ar Hautenu dienvidos un ar Mpumalanu dienvidaustrumos. Nosaukta pēc tās ziemeļu robežu veidojošās Limpopo upes.

Limpopo administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Polokvane. Provinces kopējā platība ir 125 754 km², pēc 2014. gada provizoriskajiem datiem provincē dzīvo 5 630 500 iedzīvotāji. Tā ir piektā lielākā Dienvidāfrikas province pēc platības un piektā lielākā pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta piecos apgabalos.
Mpumalana

**Mpumalana** () ir viena no Dienvidāfrikas deviņām provincēm valsts ziemeļaustrumu daļā. Province robežojas ar Limpopo ziemeļos, ar Hautenu rietumos, ar Kvazulu-Natālu un ar Frīsteitu dienvidos, kā arī ar Mozambiku un ar Svatini rietumos.

Mpumalanas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Mbombela. Provinces kopējā platība ir 76 495 km², pēc 2014. gada provizoriskajiem datiem provincē dzīvo  iedzīvotāji. Tā ir astotā lielākā Dienvidāfrikas province pēc platības un sestā lielākā Dienvidāfrikas province pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta trīs apgabalos.
Džonstauna (Pensilvānija)

**Džonstauna** () ir pilsēta ASV, Pensilvānijas štatā.  Izvietojusies štata rietumdaļā Konemogas upes augštecē, vietā kur saplūst Litlkonemogai un Stonikrīka. Viens no Apalaču akmeņogļu baseina centriem.

Pilsēta dibināta 1770. gadā, sākotnēji kā **Šancštate** *(Schantzstadt)* pēc tās dibinātāja šveicieša imigranta Jozefa Šanca, kurš vēlāk nomainīja savu vārdu uz ‘Džozefs Džonss’ un līdz ar to mainīja vārdu arī pilsēta. No 1834. līdz 1954. gadam Džonstauna bija viena no galvenajām ostām pie Pensilvānijas Galvenās līnijas kanāla un kur kravas tika pārkrautas no baržām uz dzelzceļa. Pilsēta vairākkārt smagi cietusi plūdos. Lielākie no tiem bija 1889. gadā (sabrūkot Sautforkas dambim bojā gāja 2209 cilvēki), 1936. gadā un 1977. gadā. 19. gadsimta beigās pilsēta kļūst par ievērojamu metalurģijas centru. 20. gadsimta sākumā pilsētā ir 75 tūkstoši iedzīvotāju, bet pēc Lielās depresijas un 1936. gada plūdiem pilsēta panīkst. Vairākas sezonas pilsētā pastāv profesionāls hokeja klubs (*Johnstown Blue Birds* (1941—1942), *Johnstown Jets* (1950—1977) un *[[Johnstown Chiefs]]* (1987–2010), kurā spēlējis arī Artūrs Irbe).

## Atsauces

## Ārējās saites
Boruts Pāhors

**Boruts Pāhors** (; dzimis ) ir Slovēnijas politiķis, kurš no 2012. līdz 2022. gadam bija Slovēnijas prezidents. No 2008. līdz 2012. gadam viņš bija Slovēnijas premjerministrs.

Pāhors ilgstoši bijis Sociāldemokrātu partijas prezidents, vairākus termiņus bijis Nacionālas Asamblejas loceklis un no 2000. līdz 2004. gadam — tās priekšsēdētājs. 2004. gadā Pāhoru ievēlēja Eiropas Parlamentā. Pēc sociāldemokrātu uzvaras 2008. gada parlamenta vēlēšanās Pāhors tika apstiprināts premjerministra amatā.

2011. gada septembrī Pahora valdība zaudēja uzticības balsojumā saistībā ar ekonomisko krīzi un politisko sasprindzinājumu. Viņš turpināja darbu kā *pro tempore* premjerministrs, līdz 2012. gada februārī viņu nomainīja Janezs Janša. Jūnijā viņš paziņoja, ka kandidēs uz pamatā ceremoniālo Slovēnijas prezidenta amatu. Vēlēšanās 2. decembrī viņš pārspēja amatā esošo prezidentu Danilo Tirku, saņemot aptuveni divas trešdaļas balsu.

## Privātā dzīve
Pahoram un viņa partnerei Taņai Pečarai ir dēls Luka. Bez dzimtās slovēņu valodas viņš runā arī angļu, franču, itāļu, serbu un horvātu valodā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Bortuta Pahora profils Eiropas Parlamenta deputātu datubāzē
* 
* Slovēnijas premjerministra birojs
*
Jakovs Zeļdovičs

**Jakovs Zeļdovičs** (, ; dzimis , miris ) bija Baltkrievijas ebreju izcelsmes padomju fiziķis. No 1958. gada - PSRS ZA akadēmiķis. Piedalījās padomju atombumbas izstrādē. Darbi adsorbcijas, katalīzes, triecienviļņu teorijās. Devis ieguldījumu kodolfizikas, elementārdaļiņu fizikas, astrofizikas, kosmoloģijas un relativitātes teorijas attīstībā.

Dzimis Minskā advokāta ģimenē, bet, kad Jakovam bija četri mēneši, ģimene pārcēlās uz Ļeņingradu. Studējis Ļeņingradas Valsts Universitātē un Ļeņingradas Politehniskajā institūtā. Pēc tam strādāja Maskavas Ķīmiskās fizikas problēmu institūtā.

Trīskārtējs Sociālistiskā Darba Varonis. Četrkārtējs Staļina prēmijas un vienas Ļeņina prēmijas laureāts. Trīskārtējs Ļeņina ordeņa ieguvējs.  

## Ārējās saites
*
Palielināmais stikls

200px|thumb|Palielināmais stikls ar rokturi
**Palielināmais stikls** jeb **lupa** (no ) ir optiskā lēca, kas tiek izmantota, lai iegūtu kāda objekta palielinātu attēlu. Šī lēca parasti tiek piestiprināta pie roktura. Dažreiz, lai samazinātu lēcas biezumu, lupas lēca sastāv no daudzām šaurām koncentrisku gredzenu formas lēcām, kas darbojas kā viena lēca, bet ir daudz plānāka (Freneļa lēca).

Palielināmais stikls ir raksturīgs simbols detektīva žanra grāmatām un filmām, it īpaši Šerloka Holmsa romānos un ekranizējumos.

## Vēsture
Pirmās liecības par palielināmajiem stikliem ir datējamas ar 424. gadu p. m. ē., kad Aristofana komēdijā  (*Nephelai*) tika izteikts joks par palielināmajiem stikliem, ar kuriem var iekurt uguni, un tos varēja nopirkt aptiekā, kā arī tika minēta Plīnija Vecākā "lēca", kas bija ar ūdeni piepildīts stikla globuss, kuru izmantoja, lai padarītu nejūtīgas brūces. Vēl ir minēts, ka Seneka Jaunākais uzskatīja, ka tādas lēcas varētu izmantot vēstuļu lasīšanai, lai arī "cik lieli ir burti vai labs apgaismojums". Savukārt Rodžers Bēkons 13. gadsimtā aprakstīja lupas īpašības.

## Palielināšana
Palielināmā stikla palielinājums ir atkarīgs no tā, kur tas atrodas starp lietotāja aci un palielināmo objektu, kā arī no kopējā attāluma starp tiem. Lielāko palielinājumu iegūst, novietojot lēcu ļoti tuvu acīm un pārvietojot aci un objektu kopā, lai iegūtu labāko fokusu. Parasti lupai fokusa attālums ir 25 cm, kas atbilst 4 dioptriju optiskajam stiprumam. Šādai lupai palielinājums būs "2×", bet atkarībā no lēcas novietojuma objekts tiek palielināts no 1 līdz 2 reizēm.

Lupu var izmantot arī lai fokusētu gaismu un iegūtu siltuma enerģiju.

## Simbolika
Palielināmais stikls (12px vai U+1F50D Unikodā: ) tiek bieži izmantots, lai simboliski reprezentētu spēju pietuvināt un meklēt, it īpaši interneta lapās un meklētājprogrammās.

## Atsauces
Džonstauna

**Džonstauna** () var būt:
* Džonstauna — pilsēta ASV, Pensilvānijas pavalstī
* Džonstauna — pilsēta ASV, Ņujorkas pavalstī
* Džonstauna — pilsēta Kanādā, Ontārio provincē
* Džonstauna — pilsēta Īrijā
Jirgens fon Fārensbahs

**Jirgens fon Fārensbahs** (, , , ; dzimis 1551. gadā, miris ) bija Livonijas karavadonis dažādu valstu karadienestā. Cēsu pirmais vaivads no 1598. gada līdz 1602. gadam, kad krita karā pret zviedriem aplencot Vīlandes pili. 

## Dzīvesgājums
Dzimis kā viens no astoņiem dēliem Livonijas muižnieka Volmāra fon Fārensbaha ģimenē. Jaunībā kā algotnis karoja dažādu valstu armijās. 

1570. gadā atgriezās Livonijā un Livonijas kara gaitā nokļuva krievu gūstā. Ivans IV atbrīvoja Fārensbahu no ieslodzījuma un iekļāva Krievijas algotņu karaspēkā. Pavadīja Kurzemes un Sāmsalas bīskapu princi Magnusu viņa braucienā uz Maskavu. 1572. gadā piedalījās Molodu kaujā pret Krimas hanistes karaspēku. No 1572. līdz 1573. gadam karoja Livonijā krievu karaspēka sastāvā. Pameta krievu dienestu un iestājās Dānijas karaļa Frederika II dienestā. 1577. gadā komandēja dāņu vienību, kas devās palīgā Gdaņskas pilsētai, kas bija sacēlusies pret Polijas karali Stefanu Batoriju. 1579. gadā tika iecelts par Sāmsalas dāņu vietvaldi.

Tajā pašā gadā pārgāja poļu dienestā. No 1579. līdz 1581. gadam piedalījās Stefana Batorija karagājienos uz Krieviju. Par to viņš saņēma Cēsu vaivada titulu un lielus zemes īpašumus, tai skaitā Karkuses, Rūjienas un Tarvastu pilis. 1587. gadā Krakovā komandēja vācu kājniekus pret austriešu Maksimiliāna III karaspēku. 1588. gadā kā jātnieku komandieris piedalījās cīņās pret austriešiem Silēzijā.

1598. gadā piedalījās Polijas karaļa Sigismunda III karagājienā pret zviedriem. Pēc poļu-zviedru kara sākuma 1600. gadā vadīja cīņas pret zviedriem Livonijā. 1602. gadā krita Vīlandes pils aplenkumā. Tika uzskatīts par vienu izcilākajiem kavalērijas komandieriem 16. gadsimta beigās.

## Ārējās saites
Kastelgofredo

**Kastelgofredo** (, ) ir komūna Itālijā, atrodas Lombardijā, Mantujas provincē, 35 km no Mantujas un 36 km no Brešas. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 12,5 tūkstoši iedzīvotāju.

Kastelgofredo ir mājvieta Itālijas D sērijas futbola klubam *[[A.C. Castellana Calcio]]*.
Abrahams Ortēlijs

**Abrahams Ortēlijs** (, dzimis , miris ) bija flāmu ģeogrāfs un kartogrāfs no Antverpenes. Izvirzīja hipotēzi par kontinentu dreifu, kuru jau 20. gadsimtā attīstīja Alfrēds Vēgeners.

## "Pasaules teātris" (1570)
[thumb|200px|left|Polijas, Prūsijas un Lietuvas karte. Tumšākā krāsā kartes augšdaļā redzama līdz 15. gadsimtam Livonijas ordenim pakļautā [Kursa (valsts)|Kursas un Žemaitijas teritorija (*Livoniae pars*).]]
Pazīstams kā pirmā mūsdienu atlanta - *[[Theatrum Orbis Terrarum]]* ("Pasaules teātris") autors. Atlants tika izdots 1570. gadā Kristofa Plantēna izdevniecībā. 
## Ārējās saites
Ā (Igaunija)

**Ā** () ir ciems Austrumviru apriņķī, Igaunijā. Atrodas valsts ziemeļos Somu līča piekrastē, 10 km no Liganuses.

1241. gadā pirmoreiz minēta rakstītajos vēstures avotos (Dānijas zemes grāmata) ar nosaukumu **Haze** (), vēlāk bijusi pazīstama arī ar vācisko nosaukumu **Hākhofa** (). Ciemā atrodas muiža, kas uzcelta 15. gadsimtā, pašlaik te atrodas pansionāts.

## Cilvēki

## Ārējās saites

* ''Virumaa.ee''
Sofija Švarca

**Sofija Agnese Švarca** (, dzimusi Bekere () , mirusi ) bija Jaunaucē dzimusi vācbaltiešu izcelsmes rakstniece, tuva Elīzas fon der Rekes draudzene.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1754. gadā Jaunaucē luterāņu mācītāja ģimenē. Mājās ieguvusi tiem laikiem labu izglītību, iemācījusies franciski un angliski, labi spēlējusi klavieres. Sofiju ietekmējis arī tēva draugs Mežmuižas mācītājs Kristofs Frīdrihs Neanders. Iedraudzējusies arī ar Vecauces īpašnieka Mēdema meitām - Elīzu (nākamo dzejnieci) un Doroteju (nākamo Kurzemes hercogieni). 1784. gadā kopā ar Elīzu un kambarjumpravu Jūliju Reinhardi devās ceļojumā uz Eiropu. Ceļojuma iegansts bija Elīzas fon der Rekes veslības uzlabošana Karlsbādē, tomēr viņas daudz ceļoja pa Vācijas pilsētām, tai skaitā Gotu, Getingeni, Erfurti, Veimāru. No ceļojuma abas sievietes Kurzemē atgriezās 1786. gadā. Pēc abu vecāku nāves tajā pašā 1786. gadā, Sofija pieņēma vācu dzejnieka Leopolda fon Gēkinga (*Leopold von Goeckingk*, 1748-1828) māsasdēla Johana Švarca bildinājumu. Nosvinot kāzas Jelgavā, pāris devās uz dzīvi Halberštatē. Sofija Švarca mira 1789. gadā, īsi pēc sava pirmā bērna dzimšanas.

1790. gadā Johans Švarcs izdeva Sofijas un Elīzas kopējo dzejoļu krājumu - *Elisens  und  Sophiens  Gedichte*, bet 1791. gadā - Sofijas ceļojumu piezīmes, pārstrādātas vēstulēs - *Briefe einer Curländerinn*. 1884. gadā ceļojumu piezīmes tika izdotas sākotnējā formā kā *Vor hundert Jahren*.

## Ārējās saites
*Sofija Švarca Baltische Biographische Lexikon 
*Sofija Švarca Deutsche Biographie 
*Edgars Ceske, Eiropa vācbaltiešu acīm: ceļojumu literatūras liecības (1750-1815), nodaļa 3.7, promocijas darbs
Pergama

**Pergama** (, *to Pergamon* vai , *hē Pergamos*; ) bija Senās Grieķijas pilsēta, Pergamas valsts galvaspilsēta. Atrodas mūsdienu Turcijas teritorijā, pie Bergamas pilsētas.

Pilsēta dibināta ap 8. gadsimtu p.m.ē. Uzplauka Atalīdu dinastijas laikā, bija viens no antīkās pasaules izglītības centriem. Pēdējais Atalīdu dinastijas valdnieks Atals III novēlēja pilsētu Romai, lai pēc valdnieka nāves, kam nebija troņmantinieku, neizceltos pilsoņu karš. Bijusi Romas impērijas Āzijas provinces galvaspilsēta. Pieminēta Jāņa atklāsmes grāmatā kā viena no septiņām draudzēm Āzijā.

Pergamā ievērojams ir Trajāna templis, bibliotēka (viena no nozīmīgākajām antīkajā pasaulē), Zeva altāris, augšējā agora, amfiteātris, Dionīsa templis, arsenāls, Hērona svētnīca. Berlīnes muzeju salā atrodas arī Pergamas muzejs.

2014. gadā Pergama iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites
Jēvle

**Jēvle** (, ) ir pilsēta Zviedrijā, Jēvleborjas lēnes administratīvais centrs. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 71 tūkstotis iedzīvotāju, līdz ar to tā ir 13. lielākā Zviedrijas pilsēta. Jēvle ir vecākā pilsēta Norlandē (Zviedrijas ziemeļu daļā), pilsētas tiesības ieguvusi 1446. gadā.

Pilsētu pārstāv divi klubi, kas spēlē Zviedrijas augstākajās līgās — hokeja komanda *[[Brynäs IF]]* un futbola komanda *[[Gefle IF]]*.

Viena no Jēvles sadraudzības pilsētām ir Jūrmala.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hatušaša

**Hatušaša** (hetu: , **, ) bija Hetu impērijas galvaspilsēta vēlajā bronzas laikmetā. Pilsētas drupas atrodas netālu no mūsdienu Bogazkales pilsētas Turcijā.

Pilsētu no trim pusēm norobežoja stāvas aizas. Senākās liecības par apdzīvotu vietu šeit ir no 6. tūkstošgades p.m.ē. 2. tūkstošgadē p.m.ē. šeit darbojusies asīriešu tirdzniecības kolonija.

Arheoloģiskajos izrakumos atklāti vairāki tūkstoši māla un bronzas plāksnīšu. Plāksnītes bija nozīmīgs informācijas avots par hetu civilizāciju. Līdz mūsdienām ir saglabājusies daļa seno mūru (tai skaitā Lauvu un Valdnieka vārti). Vēl ievērojams ir Lielais templis, citadele.

1986. gadā Hatušaša iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites
Nemrutdags

**Nemrutdags** (; ) ir 2150 metrus augsts kalns Turcijas dienvidaustrumos.

62. gadā p. m. ē. pēc valdnieka Antioha I Teosa pavēles tika izkaltas trīs terases, uz kurām tika novietotas 8—9 metrus augstas statujas (Antioha, ērgļa, lauvas, dažādu armēņu un grieķu dievu). Kalna virsotne kļuva par svētnīcu Antioha godināšanai. Tiek uzskatīts par armēņu dievu panteonu.

thumb|left|160px|Antioha statuja
1881. gadā Nemrutdaga virsotni atklāja vācu inženieris Kārlis Sesters. Līdz mūsdienām ir saglabājusies vienīgi rietumu un austrumu terase.

1987. gadā Nemrutdags iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites

* International Nemrud Foundation
Dēla

**Dēla** () ir Grieķijai piederoša sala Egejas jūrā, Kiklādu arhipelāgā, administratīvi ietilpst Dienvidegejas perifērijā. Viena no nozīmīgākajām mitoloģiskajām, vēsturiskajām un arheoloģiskajām vietām valstī.

Tiek uzskatīts, ka šeit Lēto dzemdējusi Artemīdu un Apollonu. Jonieši salā aizsāka Dēlas svētkus, tika rīkotas spēles par godu Apollonam, kura pielūgšanas kultu arī ieviesa jonieši. Dēlas sala bija svētceļojumu mērķis, vēlāk — tirdzniecības osta. 

Mūsdienās Dēla ir mazapdzīvota sala, te atvērts arheoloģijas muzejs. Kopš 1873. gada salā tiek veikti arheoloģiskie izrakumi Atēnu Francijas skolas (*École Française d’Athènes*) vadībā. Ievērojami objekti Dēlas salā ir teātris, teātra kvartāls, lauvu terase, Dionīsa māja, Dioskurīda un Kleopatras māja, Svētais ezers.

1990. gadā Dēla iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites
Mīla stiprāka par nāvi

thumb|200px|Lugas pirmizdevuma vāks (1927).
[thumb|300px|Brīvdabas teātra izrāde "Mīla stiprāka par nāvi" pie [Strenči|Strenču Saviesīgā nama (pirms 1930).]]

Luga **"Mīla stiprāka par nāvi. Turaidas Maijas traģēdija"** ir Raiņa 1926. un 1927. gadā sacerēta traģēdija, kuras pamatā ir vēsturiska leģenda par Turaidas Rozi. Tai ir pieci cēlieni.

## Priekšvēsture
Magnuss fon Volffelts 1844. gadā publicēja rakstu, kas iedvesmoja dzejnieku Adalbertu Kamereru sacerēt romantiski vēsturisku poēmu "Turaidas jaunava" (*Die Jungfrau von Treiden*). Arī vēlāk vairāki autori pievērsās šai tēmai, 1926. gadā Emilis Melngailis uzrakstīja baletu "Maija (Turaidas roze)".

## Tapšana
Luga sākta rakstīt 1926. gada vasarā un pabeigta 1927. gadā. Tā sacerēta prozā, tikai nedaudzās vietās tekstā ir iestarpināti dzejoļi, pārsvarā tās ir vietas, kur varoņi izpilda dziesmas. Pirmie trīs cēlieni publicēti žurnālā "Atpūta". 1927. gadā Eduarda Smiļģa režijā lugu ar panākumiem izrādīja Dailes teātris.

## Tēli
* Maija, Turaidas pils rakstveža Greifa audžumeita 
* Viktors Heils, Siguldas pils dārznieks
* Ādams Jakubovskis, poļu standartjunkurs
* Skudrītis, karakalps, Jakubovska draugs
* Frīda, Turaidas pils dāma
* Šildhelms, Turaidas pils pārvaldnieks
* Hedviga Šildhelma, pārvaldnieka kundze
* Lienīte, Greifa meita, Maijas draudzene

## Atsauces

## Ārējās saites
* Lugas "Mīla stiprāka par nāvi" pilns teksts
Mūzikls (teātris)

[thumb|''[A Gaiety Girl* tiek uzskatīts par vienu no vecākajiem populārajiem mūzikliem (1893)]]
*'Teātra mūzikls*' ir [[teātris|teātra]] izrādes veids, kas apvieno [[dziesma]]s, runātu [[dialogs|dialogu]], aktierspēli un [[deja|deju]]. Mūzikla stāsts un emocionālais saturs – [[humors]], [[patoss]], [[mīlestība]], [[dusmas]] – tiek nodots caur vārdiem, mūziku, kustību un vizuālām sastāvdaļām. Lai gan teātra mūzikls pārklājas ar citām teātra formām, piemēram, [[opera|operu]], tas atšķiras ar to, ka mūzikai tiek piešķirta vienlīdzīga nozīme salīdzinājumā ar dialogu, kustību un citiem elementiem. Žanram attīstoties, radās [[rokopera]].

Lai gan [[mūzika]] bijusi [[dramaturģija]]s sastāvdaļa jau kopš seniem laikiem, mūsdienu Rietumu teātra mūzikls radās 19. gadsimtā, un daudzus strukturālos elementus noteica [[Žaks Ofenbahs|Žaka Ofenbaha]] (Francija), [[Gilberts un Salivans|Gilberta un Salivana]] (Lielbritānija) un Harigana un Hārta (Amerika) [[komiskā opera|komiskās operas]] darbi. Pēc tam sekoja [[Eduards VII|Eduarda laika]] muzikālās komēdijas, kas parādījās Apvienotajā Karalistē, un tādu amerikāņu autoru kā [[Džordžs Kohans|Džordža Kohana]] teātra mūzikli 20. gadsimta mijā. [[Ņujorka]]s *Princess Theatre* muzikālie iestudējumi (1915–1918) bija māksliniecisks solis uz priekšu, pārsniedzot 20. gadsimta sākuma [[revija]]s un citus izklaides pasākumus, kas noveda pie tādiem iestudējumiem kā *Show Boat* (1927), *Of Thee I Sing* (1931) un *Oklahoma!* (1943). Daži no pazīstamākajiem teātra mūzikliem turpmākajās desmitgadēs ir *My Fair Lady* (1956), *The Fantasticks* (1960), *Hair* (1967), *A Chorus Line* (1975), "[[Nožēlojamie (mūzikls)|Nožēlojamie]]" (*Les Misérables*, 1985), "[[Operas spoks]]" (1986), *Rent* (1996), *Wicked* (2003) un *Hamilton'' (2015).

## Ārējās saites

* Internet Broadway Database 
* The Broadway Musical
Eiropas Kosmosa izstāde

[thumb|240px|Eiropas Kosmosa izstādes paviljons [Budapešta|Budapeštā 2013. gadā]]
thumb|240px|Eiropas Kosmosa izstādes paviljona iekšienē Budapeštā 2013. gadā
**Eiropas Kosmosa izstāde** () ir Eiropas Komisijas izveidota bezmaksas ceļojoša izstāde, kuras mērķis ir atraktīvā veidā informēt iedzīvotājus par Eiropas Savienības kosmosa programmām satelītu navigācijas (''Galileo'' un EGNOS) un zemes novērošanas (*[[Copernicus]]*) jomās. Izstāde ietver 12 stendus, kuros ar attēlu, teksta un video palīdzību tiek stāstīts par to, kā Eiropas kosmosa politika un kosmosa tehnoloģijas palīdz ikdienas dzīvē uz Zemes, kā arī to nozīmi Eiropas ekonomikā un darba vietu veidošanā. Izstādē apskatāmi arī Copernicus (izmēra attiecība 1:3) un Galileo (izmēra attiecība 1:4) satelītu modeļi, kā arī interaktīva apļveida hologramma *OmniGlobe*. Eiropas Kosmosa izstāde jau pabijusi vismaz 25 Eiropas pilsētās un to redzējuši vairāk kā 700 000 apmeklētāju.

## Eiropas Kosmosa izstāde Rīgā
Rīgā Eiropas Kosmosa izstāde apmeklētājiem bija pieejama no 2015. gada 30. aprīļa līdz 10. maijam. Šajā laikā izstādi apmeklēja 56 450 apmeklētāji, kas Rīgu ierindoja otrajā vietā Eiropā pēc izstādes apmeklētāju skaita. Izstādes norisi Rīgā nodrošināja Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrija sadarbībā ar Bērnu zinātnes centru „Z(in)oo” no Cēsīm, Eiropas Komisijas Pārstāvniecību, Rīgas domi un citiem partneriem.

Izstādes ietvaros notika lekcijas un diskusijas par kosmosa nozari un ar to saistītām tēmām. Par savu pieredzi, strādājot kosmosā, 2015. gada 1. maijā stāstīja arī Rīgā dzimušais krievu kosmonauts Anatolijs Solovjovs. Papildus izstādei apmeklētājiem bija iespēja ārpus paviljona izmēģināt Bērnu zinātnes centra „Z(in)oo” piedāvāto iespēju izgatavot savu papīra gaisa raķeti un dažādus centra eksponātus.

## Atsauces
Kenijas kalns

**Kenijas kalns** ir augstākais kalns Kenijā un otrais augstākais Āfrikā pēc Kilimandžāro. Kalna augstākās virsotnes ir Batians (5199 m), Nelions (5188 m) un Lenana (4985 m). Kenijas kalns atrodas centrālajā Kenijā 16,5 km uz dienvidiem no ekvatora, aptuveni 150 km uz ziemeļaustrumiem no valsts galvaspilsētas Nairobi. No kalna arī ir cēlies valsts nosaukums. Kalns ir stratovulkāns, kas radies aptuveni pirms 3 miljoniem gadu pēc Lielā Rifta ielejas izveidošanās.

Pirms apledošanas kalns bija aptuveni 7000 m augsts, bet vēlāk kalnu klāja ledājs, kura dēļ kalnam ir ļoti erodētas nogāzes un vairākas ledāja kušanas ūdeņu radītas ielejas. Pašlaik uz kalna ir 11 nelieli ledāji, bet ar mežiem apaugušās nogāzes Kenijas iedzīvotājiem ir nozīmīga ūdens resursu ieguves vieta. Šajās nogāzēs ir vairākas dabas zonas. Nogāžu lejasdaļā atrodas dažādi mežu veidi, kuros sastopamas vairākas endēmas sugas. 715 km2 ap kalna centrālo daļu atrodas nacionālais parks, kas iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, to katru gadu apmeklē vairāk nekā 16 000 cilvēku.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* 
* 
*
Super Taranta!

***Super Taranta!*** ir ceturtais čigānu panka grupas *[[Gogol Bordello]]* studijas albums. To 2007. gada 10. jūlijā izlaida izdevējkompānija *[[SideOneDummy]]*. Šis albums tika ierindots 14. vietā *[[Rolling Stone]]* sarakstā ar 50 labākajiem albumiem 2007. gadā. Dziesma *"Ultimate"* bija 82. vietā *Rolling Stone* 2007. gada 100 labāko dziesmu sarakstā.

## Dziesmu saraksts

## Izpildītāji
**Grupa**
* Jevgēņijs Hudzs — vokāls, akustiskā ģitāra, perkusijas
* Eliots Fergusons — bungas, fona vokāls
* Tomass Gobena — basģitāra, fona vokāls
* Orens Kaplans — elektriskā ģitāra, fona vokāls
* Sergejs Rjabcevs — vijole, fona vokāls
* Jurijs Lemeševs — akordeons, fona vokāls
* Paša — akordeons, fona vokāls
* Pamela Rasīna — perkusijas, fona vokāls
* Elizabete Suna — perkusijas, fona vokāls
**Viesmākslinieki**
* Pedro Eraso — papildu vokāls dziesmā *"Forces of Victory"*
* Piroška Raks — papildu vokāls dziesmā *"Suddenly... (I Miss Carpaty)"*
* *Slavic Soul Party* — pūšamie instrumenti dziesmās *"Zina-Marina"* un *"American Wedding"*
** Bens Holmss — koka trompete (truba)
** Džons Karlsons — koka trompete (truba)
** Džeokobs Garčiks — baritona rags
** Kērtiss Haselbrings — trombons
** Mets Morans — basu bungas

## Atsauces