Ādolfs Bļodnieks

**Ādolfs Bļodnieks** ( — ) bija Latvijas politiķis, Latvijas Republikas Ministru prezidents (1933—1934).

## Dzīvesgājums
thumb|160px|left|Ādolfs Bļodnieks kā RPI students (ap 1910).
Dzimis  (pēc jaunā stila — ) Rīgā, dzelzceļnieka ģimenē. Mācījās Kurskas reālskolā, 1905. gada revolūcijas laikā 16 gadu vecumā Tukuma sacelšanās sadursmē ar dragūniem tika ievainots un ilgu laiku ārstējās Tukuma slimnīcā. Bļodnieks tika izraidīts uz Krieviju, no kuras atgriezās 1910. gadā, iestājās Rīgas Politehniskā institūta komercnodaļā, uzņemts studentu korporācijā Talavija. 1958. gada ANO likumprojekta par Diplomātiskā konsula privilēģijām un imunitāti ietvaros uzsāka studijas Hārvardas Universitātē ASV, kur 1960. gadā ieguva uzņēmējdarbības grādu (B.S.).

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gadā viņš pārtrauca studijas un dienēja Maskavas aviācijas pulkā. Krievijas revolūcijas laikā 1917. gadā bija viens no Latviešu Nacionāldemokrātu partijas dibinātājiem un Latvju kareivju nacionālās savienības (LKNS) Maskavas nodaļas priekšnieks. Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā pulkveža Frīdriha Brieža vadībā darbojās pret lieliniekiem, bet pēc Brieža aresta Bļodnieks kopā ar Jāni Bankavu neveiksmīgi mēģināja viņu glābt no nāvessoda Butirku cietumā. 1918. gada beigās atgriezās Latvijā, bija Tautas padomes loceklis, 1919. gadā sāka strādāt Finanšu ministrijā kā Vispārējā departamenta direktors. Dzīvojis Hamburgas ielā 23 (vēlāk Bērnu slimnīcas un Šveices vēstniecības ēka). 1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē no Demokrātu savienības saraksta, taču gadu vēlāk partiju mainīja un iestājās Latvijas Tautas partijā. Darbojies budžeta un finanšu, karalietu, sociālās likumdošanas, kā arī Ziemeļlatvijas vēlēšanu apgabala komisijās. No 1921. līdz 1922. gadam bija laikraksta "Jaunā Latvija" izdevējs un redaktors, 1922. gadā viņš nodibināja avīzi "Latvija".
1. Saeimas vēlēšanās Ā. Bļodnieks kandidēja no Latvijas Jaunzemnieku savienības saraksta, taču netika ievēlēts. Viens no Latvijas komercbankas dibinātājiem, 1923. gadā kļuva par Latvijas Bankas padomes locekli, darbojies padomē līdz 1937. gadam. Bijis padomes priekšsēdētāja biedrs (1931—1933).

1924. gadā viņš dibināja Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partiju. Partija daudziem saistījās ar tās vadītāju, pilnā nosaukuma vietā tautā tika izmantoti apzīmējumi "Bļodnieka partija", "bļodnieki" vai "sīkbļodnieki".

1925. gadā Bļodnieks kļuva par 2. Saeimas deputātu, darbojies budžeta komisijā. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā, kur atkal darbojies budžeta komisijā, turklāt, ticis virzīts Saeimas sekretāra amatam. Bļodnieka partija izveidoja parlamentāro bloku ar Latgales Demokrātisko zemnieku partijas un Kristīgo zemnieku partijas pārstāvjiem. 1931. gadā kļuvis par 4. Saeimas deputātu un ievēlēts ārlietu komisijā. Ar 76 balsīm "par" ievēlēts par Saeimas sekretāru. Jaunsaimnieku un sīkgrutnieku partija izveidoja parlamentāru bloku ar Progresīvo apvienību un deputātu Jēkabu Kukaini.

Pēc padomju okupācijas rīkotajās nedemokrātiskajās Tautas Saeimas vēlēšanās Bļodnieks kopā ar Ķeniņu nesekmīgi mēģināja pieteikt savu "Demokrātiskā bloka" sarakstu. Ā. Bļodnieks nesadarbojās ne ar padomju, ne vācu okupantiem, taču neiesaistījās arī nekāda veida pretošanās kustībās. 1944. gadā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1951. gadā emigrēja uz ASV.

Bija žurnāla "Latvijas Brīvībai" redaktors no 1952. līdz 1955. gadam. No 1956. līdz 1962. gadam bija komitejas "Latvijas brīvība" priekšsēdētājs. Mūža nogalē sirdzis ar vēzi, 1961. gadā pārcieta operāciju. Miris  plkst. 21 savā dzīvoklī Bruklinā Ņujorkas pilsētā,  kremēts Grīnvuda krematorijā.

### Ministru prezidents

Bļodnieka vadītajai Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijai gadu gaitā auga atbalstītāju skaits — 2. Saeimā partijai bija trīs Saeimas deputāti, bet 4. Saeimā — astoņi. Šis bija viens no iemesliem, kādēļ Valsts prezidents Alberts Kviesis nolēma premjerministra amatam virzīt Ādolfu Bļodnieku.  Saeima apstiprināja Bļodnieka Ministru kabinetu. Valdības deklarācijā tika ziņots, ka "viss valsts organisms ir slims" un tas prasīšot "asu, steidzīgu un ārkārtēju līdzekļu lietošanu". Ministru kabinets apņēmās realizēt nacionāli demokrātisku politiku, nostiprināt attiecības ar kaimiņvalstīm, dibināt Baltijas valstu savienību, sekmēt eksportu, līdzsvarot eksportu ar importu, aizliegt lauksaimniecības ražojumu importu, veikt taupības pasākumus, samazināt bezdarbu un īstenot nacionāli demokrātisku skolu politiku.

Jauno valdību atbalstīja 49 deputāti, pret bija 32 un atturējās 8.  valdība apstiprināja jaunu Sodu likumu, kas stājās spēkā . Tas sastāvēja no 40 nodaļām un bija balstīts uz 1903. gada Krievijas Sodu likumiem, tajā pašā laikā izmantojot arī vairāku Eiropas valstu krimināltiesību attīstības pieredzi un ievērojot Latvijas apstākļu specifiku. Bļodnieka valdība sagatavoja likumprojektu par Jaunlatgales pilsētas dibināšanu, kuru Saeima pieņēma  un prezidents izsludināja , kā arī Gostiņu pilsētas dibināšanu, kuru parlaments pieņēma , bet prezidents izsludināja .

 pēc valdības iniciatīvas Latvija Londonā noslēdza pagaidu tirdzniecības vienošanos ar Lielbritāniju, kas paredzēja, ka Latvija Albionā iepērk vismaz 10 000 tonnu siļķu gadā, kamēr Apvienotā Karaliste ļauj importēt Latvijas sviestu, bekonu un olas iepriekšējo gadu līmenī. Bļodnieka valdības uzdevumā ārlietu ministrs Voldemārs Salnais  Rīgā parakstīja Latvijas un Igaunijas savienības līgumu, tā papildinot 1923. gada aizsardzības vienošanos, kas bija noslēgta uz 10 gadu periodu. Saeima dokumentu ratificēja .

Ārlietu ministra V. Salnā atkāpšanās  izraisīja valdības krīzi. Dienu vēlāk Latviešu zemnieku savienība rosināja uzticības balsojumu valdībai, kaut arī tai bija trīs ministru portfeļi. Par uzticību Ministru prezidentam nobalsoja vien 9 deputāti, pret bija 48, atturējās 7.  to nomainīja Ulmaņa 4. Ministru kabinets. Jaunais valdības vadītājs Kārlis Ulmanis divus mēnešus vēlāk veica apvērsumu, kura rezultātā Saeima tika atlaista un Satversmes darbība — apturēta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Biogrāfija