open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Fallijs

**Fallijs** (dzimis , miris ), īstajā vārdā **Konrāds Bullāns**, bija latviešu rakstnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Biržu pagasta "Bullīšu" māju saimnieka ģimenē, 1880. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Jēkabpili, 1885. gadā uz Saratovu, tad uz Rīgu, visbeidzot uz Pēterburgu, kur mācījās pilsētas 10. ģimnāzijā. Studēja tieslietas Pēterburgas Universitātē (1898-1904). 1900. gadā žurnālā "Sociāldemokrāts" Londonā ar pseidonīmu Tirtejs tika publicēts viņa dzejolis "Kas vaiga sviedros sausu maizi lauž", 1901. gadā Mājas Viesa Mēnešrakstā satīriskais dzejojums "Ziedoņa sapnis". Šajā laikā kļuva plaši pazīstams ar latviešu literārajos žunālos publicētām novelēm "Nellija" (1902), "Putniņš" (1904), "Bairena galva" (1905), kā arī dzejas grāmatām un lugām.  

Pēc garīgas slimības pārciešanas 1905. gadā atgriezās uz dzīvi Latvijā un strādāja par krievu valodas skolotāju Ķeniņu ģimnāzijā (1906—1908). 
1908. gadā devās uz Ženēvu, kur apprecējās ar savu bijušo skolnieci Mildu Palēviču. Dzīvoja Strasburgā un Minhenē (1909), Erlangenē (1909-1910), tad kopā ar sievu devās uz Venēciju, Florenci un Romu (1910—1911). 
1911. gadā neilgi strādāja pie profesora Kārļa Baloža Berlīnē, tad pārcēlās uz Parīzi, kur viņa sieva Milda studēja mākslas vēsturi un filozofiju (1911—1915). Pabeidza rakstīt lugu "Lācplēsis" (1908—1912) un "Lakstīgalas" (1912).

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma caur Londonu un Stokholmu pārbrauca dzimtenē, tomēr drīz devās uz Maskavu, kur sasirga un mira 1915. gada 6. decembrī. 

## Daiļrades raksturojums
Tiek pieskaitīts pie dekadentiem. Bez dzejas rakstījis arī skices, tēlojumus, stāstus, tēlojumus, poēmas, psiholoģiskās lugas.

### Dzeja
* Daile un spēks un milzums: Fallija dzejoļi. Rīga: Burtnieka apgāds, 1904. - [21] lpp.
* Dziesmu leja un kalnu gals. Pēterburga: A. Gulbjis, 1905.
* Prometejs un Dionīss: dzejol̦i. 1906., atkārtots izdevums Čikāgā: O. Jēgens, 1972.
* Dzejdarbu izlase. Mildas Palēvičas priekšvārds. Rīga: Latvju grāmata, 1942. - 572 lpp.
* Meža balodīts: dzejolīši. Lasāmrakstāmgrāmatiņa, rakstāmlasāmgrāmatiņa pirmsskolas vecuma bērniem. Red. Lolija Vēze. Rīga: Preses nams, 1993. - 32 lpp.
* Man dziesminieka gaita. Izlase. Rīga: apgāds "Jaunā Daugava", 2009. - 200 lpp.

## Atsauces
Gustavs Hilbigs

**Gustavs Ferdinands Aleksandrs Hilbigs** (, 1822—1887) bija vācu arhitekts un arhitektūras profesors. Rīgas Politehniskās augstskolas profesors, arhitektūras fakultātes dekāns.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1822. gada 24. oktobrī Silēzijas pilsētā Breslavā. Mācījās Breslavas karaliskajā mākslas un būvniecības skolā (*Kgl. Kunst- und Bauhandwerksschule*) un Berlīnes celtniecības akadēmijā (*Bauakadademie*), kur strādāja pie Jaunā muzeja būves (1846-1852). No 1851. gada bija Krēfeldes provinces muzeja (1851—1855), pēc tam Krēfeldes provinces arodskolas (*Provinzial-Gewerbeschule*) mācībspēks (1855—1863).
1863. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, bija Rīgas Politehniskās augstskolas profesors, no 1869. gada arhitektūras fakultātes dekāns.

Miris 1887. gada 8. februārī Rīgā, apglabāts Lielajos kapos.

G. Hilbiga darbu turpināja viņa dēls Hermanis Hilbigs (1860—1939).

## Ievērojamākie projektētie nami
* Krēfeldes provinces arodskolas ēka,
* Rīgas Politehniskās augstskolas galvenā ēka (1866-1869), ar *Aula Magna* (tagad LU Mazā aula) renesanses stilā, Merķeļa ielas korpuss (1873), savienojošas korpuss (1883—1885),
* Kuģu noliktavas ēka Mīlgrāvī,
* 2. un 3. Baltijas Lauksaimniecības Centrālās izstādes ēkas (1871 un 1880),
* Rīgas Svētā Pāvila evaņģēliski luteriskā baznīca (1885-1887).

## Atsauces
Brāļi Karamazovi

**"Brāļi Karamazovi"** () ir krievu rakstnieka Fjodora Dostojevska pēdējais romāns. Pabeigts pēc divu gadu ilgas rakstīšanas 1880. gada novembrī, publicēts literārajā žurnālā *Russkiy vestnik*.

Filozofiskā romāna darbība notiek 19. gadsimta Krievijā. Tajā tiek aplūkotas tādas tēmas kā Dievs, brīvība un morāle. Stāsta galvenie varoņi ir atšķirīgi brāļi. Tiek uzskatīts, ka viņi pārstāv trīs cilvēku daļas (ķermeni, prātu un garu). Ivans ir intelektuālais ateists, Dmitrijs — emocionālais sieviešu mīlētājs, Aļoša — kristietis un varonis un viltīgais ārlaulības dēls Pāvels Smerdjakovs, kas tiek uzskatīts par ģimenes kalpu.

"Brāļu Karamazovu" romāns tiek uzskatīts par Dostojevska izcilāko darbu, kā arī par viņa vissarežģītāko un dziļāko romānu. Kopš romāna publicēšanas tas tiek atzīts par vienu no augstākajiem sasniegumiem literatūrā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Gūtenberga projekts
Jānis Vitomskis

**Jānis Vitomskis** (dzimis  Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu šahists un šaha žurnālists.

## Biogrāfija
Šahu sācis spēlēt septiņu gadu vecumā. Pionieru pilī mācījies pie pazīstamā šaha pedagoga Jāņa Krūzkopa. Meistarkandidāta normu izpildījis 1956. gadā. 1962. gadā Latvijas Zinātņu akadēmijas šaha komandas sastāvā (kopā ar Jāni Kļaviņu, Georgu Šiliņu, Ilgu Kļaviņu un citiem) kļuvis par 3. Latvijas PSR komandu čempionāta uzvarētāju. Bijis Jūrmalas pilsētas 1968. gada čempions.

## Korespondencšahs
Korespondencšahu Vitomskis sāka spēlēt ap 1957. gadu. Viņš uzvarēja 7. Latvijas korespondencšaha čempionātā (1969.—1970. gads) un savu čempiona titulu sekmīgi aizstāvēja 8. Latvijas korespondencšaha čempionātā (1971.—1972. gads). Piedaloties Eiropas korespondencšaha turnīros kvalificējās 28. Eiropas meistarsacīkšu finālam. Starts finālā (1987—1990) bija sekmīgs un, uzvarot to, viņš kļuva par Eiropas čempionu. Kā Latvijas komandas dalībnieks ICCF 12. olimpiādes priekšsacīkstēs (1992.—1998.), spēlējot pie 2. galdiņa, iegūst 1. vietu ar rezultātu 10 punkti no 11 un finālā (1998.—2004. gads) pie pirmā galdiņa iegūst 3. vietu (7 punkti no 11). Par šo panākumu viņš ieguva ICCF korespondencšaha lielmeistara nosaukumu.

## Žurnālistika
Vitomskis pazīstams arī kā šaha žurnālists. Viņa komentētas partijas un teorētiskie raksti par divzirdziņu aizsardzību, Latviešu gambītu un Maršala pretuzbrukumu bieži sastopami žurnālā *[[Šahs (žurnāls)|Šahs]]*.  1992. gadā Vitomskis kļuva par žurnāla "Šahs Baltijā" redakcijas pārzini, bet no otrā pusgada par komerdirektoru. No 1998. gada līdz 2001. gadam viņš bija ASV izdotā žurnāla *Latvian Correspondence Chess & Latvian Gambit* partiju nodaļas redaktors, bet no 2002. gada žurnāla "Latvijas šaha vēstnesis" teorijas un partiju nodaļas vadītājs.

## Bibliogrāfija
* 2002. gadā Vitomskis kopā ar Timu Hardingu und Martinu Benediku izdeva CD-disku *Māršala pretuzbrukums (The Total Marshall)* angļu valodā.
* Jānis Vitomskis, Alberts Cimiņš. *Latvijas šaha gadagrāmata*. 2007. Izdevējs LPA LiePa, 2008. 
* Jānis Vitomskis, Alberts Cimiņš. *Latvijas šaha gadagrāmata*. 2008/2009 (I). Izdevējs LPA LiePa, 2010. 
* Zigurds Lanka, Edvīns Ķeņģis, Jānis Klovāns, Jānis Vitomskis. *ALVIS VĪTOLIŅŠ. Dodot gūtais neatņemams.* Izdevējs LPA LiePa, 2008. 

## Atsauces

## Ārējās saites

* Šahista profils ICCF mājaslapā. 
* Latvijas korespondencšaha federācijas spēlētāju galerija. Jānis Vitomskis.
* Latvijas 7. korespondencšaha čempionāta tabula.
* Latvijas 8. korespondencšaha čempionāta tabula.
* Eiropas 28. korespondencšaha čempionāta tabula.
Draw My Life

***Draw My Life*** ir interneta mīms, kas uzsākās 2011. gadā, bet plašu popularitāti ieguva 2013. gada sākumā. Šī mēma ietvaros tiek aicināti cilvēki izveidot video vietnē *[[YouTube]]*, kurā cilvēki uz tāfeles grafiski attēlo savas dzīves gaitas, nereti atklājot kādus neveiksmīgus un nelaimīgus dzīves brīžus un pateicoties saviem skatītājiem par atbalstu.

Pirmais nozīmīgais *Draw My Life* video tika augšupielādēts 2011. gadā, YouTube lietotāja un mūziķa "BriBry" kanālā. Šī mēme sāka izplatīties 2013. gadā, kad Sems Pepers augšupielādēja šāda veida video. Pēc Sema Pepera video augšupielādes vairākas citas *YouTube* slavenības uzsāka veidot šāda tipa video, no kuriem daži tika ievietoti dažādos ziņu portālos. Vēlāk tika uzsākta šādu video veidošana humoristiskā stilā par dažādiem fantāziju tēliem, piemēram, par Hariju Poteru vai Korru no multiplikācijas filmas *[[The Legend of Korra]]*.

2013. gada decembrī tika izveidota *Draw My Life* video veidošanas lietotne iPad ierīcēm, kas tika izdota *[[App Store]]* ar nosaukumu *Draw My Life App*.

## Atsauces
Hermanis Hilbigs

**Hermanis Oto Hilbigs** (, 1860—1939) bija vācu arhitekts un arhitektūras docētājs. Baltijas Tehniskās augstskolas profesors (1918). Lielākā daļa projektēto ēku celtas eklektisma stilā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1860. gada 7. maijā Krēfeldē arhitekta Gustava Hilbiga un viņa sievas Bertas, dzimušas Luterotas, ģimenē. 1863. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā un studēja Rīgas Politehniskajā augstskolā (1877-1881). Dienēja Drēzdenes grenadieru pulkā *Kaiser Wilhelm* (1881-1882). Pabeidza studijas Berlīnes-Šarlotenburgas Tehniskajā universitātē (1882-1883). Bija vācbaltu studentu korporācijas *[[Rubonia]]* biedrs.

Pēc atgriešanās Rīgā no 1884. gada strādāja par arhitektu, līdztekus par Rīgas Politehniskās augstskolas celtniecības fakultātes asistentu (1884-1886), augstceltņu statikas docentu (1886-1893). 1893. gadā izdeva Vācu-krievu vārdnīcu tehniķiem (*Dt. russ. Taschenwörterbuch f. Techniker*) un nodibināja savu arhitektu biroju.
Pirmā pasaules kara laikā bija Baltijas Tehniskās augstskolas profesors (1918).

Miris 1939. gada 17. aprīlī Rīgā, apglabāts Lielajos kapos.

## Ievērojamākie projektētie nami
* Rīgas Svētā Pāvila evaņģēliski luteriskā baznīca (1885-1887), kopā ar tēvu Gustavu Hilbigu,
* Bulduru luterāņu baznīca (1889),
* Pulvertorņa pārbūve Vecrīgā (1892),
* Īres nams Basteja bulvārī 6 (1895),
* Mašīnbūves rūpnīca «G. Pirvics un К°» Brīvības ielā 204 (1900—1901),
* Īres nams Elizabetes ielā 6 (1901),
* Tomes luterāņu baznīca (1907),
* Īres nams Alberta ielā 7 (1908).

## Atsauces
Olešnice

**Olešnice** () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz pieminēta 1073. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Vladimirs Tatļins

**Vladimirs Tatļins** (; dzimis , miris ) bija ukraiņu mākslinieks, avangardists. Konstruktīvisma pamatlicējs. Pazīstams kā dabā nerealizētās celtnes, t.s. Tatļina torņa autors.

Dzimis dzelzceļnieka ģimenē. 13 gadu vecumā aizbēga no mājām. Pelnīja naudu ar gadījuma darbiem, tai skaitā tirdzniecības flotē un kā ikonu gleznotājs. No 1905. līdz 1910. gadam mācījās Penzas mākslas skolā. Kā profesionāls bandūras muzikants uzstājies ārzemēs. 20. gadsimta desmitajos gados piedalījās apvienību "Mākslas pasaule", "Kārava kalps" un "Ēzeļa aste" darbā. No  1925. līdz 1927. gadam - pasniedzējs Kijivas Mākslas institūtā. No 1927. līdz 1930. gadam - pasniedzējs Ļeņingradas Augstākajā mākslinieciski-tehniskajā institūtā (*Высший художественно-технический институт (ВХУТЕИН)*), vēlāk darbojās kā grāmatu ilustrators un scenogrāfs.

## Ārējās saites
Arturs Teteris

**Arturs Teteris** (arī Artūrs Gustavs Teters, ;  Rīga -  Melburna) bija Latvijas un Austrālijas šahists.

## Biogrāfija
Latvijas Universitātes absolvents. Studentu korporācijas "Talavija" filistrs. Pirms Otrā pasaules kara strādājis Latvijas finanšu sistēmā. Šahu spēlējis no agras jaunības, veiksmīgi piedaloties simultānspēles seansos pret spēcīgiem pretiniekiem. Valsts un pašvaldību darbinieku šaha komandu turnīros (1933 - 1937) pie 2. galdiņa pārstāvējis Latvijas Banku un Finanšu ministriju. Bijis Latvijas šaha čempionātu dalībnieks.

Otrā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās. No 1944. gada līdz 1950. gadam dzīvojis Vācijā, bet 1950. gadā pārcēlies uz dzīvi Austrālijā. Šeit sekmīgi turpinājis savu šahista karjeru. 1953. gadā Melburnā uzvarējis Austrālijas atklātajā šaha čempionātā. 1954. gadā apmeties dzīvot Viktorijas štata mazpilsētā Balarata, kur tajā pat gadā ievēlēts par vietējā šaha kluba prezidentu. Bijis Balaratas šaha kluba čempionāta uzvarētājs 1954. un 1957. gados, piedalījies dažādās Viktorijas štata komandu šaha sacensībās, arī starp Austrālijas latviešu komandām. 1965. gadā guvis savu lielāko panākumu, uzvarot Viktorijas štata individuālajās šaha meistarsacīkstēs. Mūža pēdējos gadus Teteris nodzīvojis Melburnā, kur 1968. gadā uzvarējis Melburnas šaha kluba čempionātā. Godinot latviešu izcelsmes šahista piemiņu kopš 2011. gada Balaratā tiek rīkoti Artura Tetera piemiņas turnīri šahā.

## Vietas Latvijas šaha čempionātos
* 1937. gads - 7.-8. vieta 1. virsturnīrā.
* 1943. gads - 14. vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oskars Kamencinds

**Oskars Kamencinds** (; dzimis  Švicā) ir bijušais profesionālais Šveices šosejas riteņbraucējs.

1997. gadā viņš uzvarēja Šveices čempionātā grupas braucienā. 1998. gadā viņš kļuva par Pasaules čempionu grupas braucienā, kā arī uzvarēja *[[Giro di Lombardia]]* sacensībās. 2000. gadā viņš uzvarēja *[[Tour de Suisse]]* kopvērtējumā, bet 2001. gadā sacensībās Ljēža—Bastoņa—Ljēža.

Karjeras laikā startējis visās lielajās tūrēs, augstākais rezultāts sacensību kopvērtējumā ir iegūtā 12. vieta 1997. gada ''Tour de France''*.*

2004. gada jūlijā īsi pirms Atēnu Olimpiskajām spēlēm tika paziņots, ka viņa dopinga tests uzrādījis pozitīvas EPO analīzes un viņš paziņoja par karjeras beigšanu. Pēc atzīšanās EPO lietošanā 2005. gadā viņš tika iesūdzēts Šveices tiesā, lai piespiestu nosaukt savu dopinga piegādātāju, bet viņš to atteicās darīt, baidoties no atriebības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Romāns Nikolajenko

**Romāns Nikolajenko** (, dzimis , miris ) bija Sarkanās armijas tanku karaspēka leitnants, tanku T-34 nodaļas komandieris. 

1944. gada 26. augustā sekmīgi cīnījās pret pretinieku pie Naudītes, par ko 1945. gada 24. martā Nikolajenko piešķirts Padomju Savienības Varoņa nosaukums. 26. decembrī kritis kaujās pie Bēnes.

## Ārējās saites
*Par Romānu Nikolajenko
78 (skaitlis)

**78 (septiņdesmit astoņi)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 77 un 79. Gada septiņdesmit astotā diena ir 19. marts (garajā gadā 18. marts).

Romiešu skaitļu sistēmā septiņdesmit astoņi tiek pierakstīts šādi — LXXVIII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā septiņdesmit astoņi ir 10011102, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1168 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4E16. Septiņdesmit astoņi ir pāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskā tabulā septiņdesmit astoņi ir irīdija (Ir) atomskaitlis.

## Skatīt arī
* 78. gads
* 78. gads p.m.ē.
Ābrams Kleckins

**Ābrams Kleckins**, arī **Kļockins** (dzimis  Rīgā, miris  Rīgā) bija ebreju izcelsmes latviešu žurnālists, Latvijas Universitātes pasniedzējs, kinozinātnieks un sabiedrisks darbinieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā . 1955. gadā beidza Rīgas 22. vidusskolu. 1957. gadā absolvēja Latvijas Universitāti. Īsu brīdi bija skolotājs Aucē, 1958. gadā kļuva par rūpnīcas RER avīzes žurnālistu.

No 1959. līdz 1973. gadam bija avīzes "Padomju Jaunatne" nodaļas vadītājs un atbildīgais sekretārs. Kopš 1973. gada strādāja LU, bija Jura Podnieka dokumentālās filmas "Vai viegli būt jaunam?" scenārija autors (1986). Aktīvi piedalījās Atmodas kustībā. 2007. gadā ar partijas "Saskaņas Centrs" atbalstu tika ievēlēts Nacionālajā Radio un Televīzijas padomē, no 2007. līdz 2012. gadam bija Nacionālās Radio un Televīzijas padomes priekšsēdētājs.

Miris 2021. gada 23. augustā, izvadīšana Rīgas Jaunajos ebreju kapos Šmerlī.

## Darbi
Publicējis zinātniskus rakstus un piedalījies kolektīvo monogrāfiju sagatavošanā, divu grāmatu autors:
* "Mana pasaule. Tikšanās dzīvē un iztēlē" (1983)  
* "Kino un mūsdienu kultūras likteņi" (2012) 

## Apbalvojumi
* 2018. gada Lielā Kristapa balva par par mūža ieguldījumu Latvijas kinematogrāfā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Par Kleckinu barikadopedija.lv
Sanandreasa lūzums (filma)

**"Sanandreasa lūzums"** () ir 2015. gada amerikāņu katastrofu filma, kuras režisors ir Breds Peitons. Filmas vispasaules pirmizrāde notika 2015. gada 29. maijā, tās izplatītājs ir *[[Warner Bros. Pictures]]*

Galvenās lomas filmā atveido Dveins Džonsons (attēlo helikopteru pilotu Reju), Karla Gugino (attēlo Reja bijušo sievu Emmu), Aleksandra Dadario (attēlo Reja meitu Bleiku), Hugo Džonstons-Bērts (attēlo Benu), bet Ārts Pārkinsons attēlo Bena brāli Oliju. Filmā epizodiska loma ir arī dziedātājai Kailijai Minogai (attēlo Suzannu).

## Ārējās saites
*
Māris Andersons

**Māris Andersons** (dzimis ) ir latviešu teātra un kino aktieris.

## Biogrāfija
Dzimis Aucē. 1981. gadā absolvēja Auces vidusskolu. Beidzis Latvijas Mūzikas akadēmiju. No 1985. līdz 1992. gadam strādāja par aktieri Jaunatnes teātrī, no 1992. līdz 1996. gadam — Jaunajā Rīgas teātrī. Piedalījies arī Dailes teātra un Valmieras teātra izrādēs. Tēlojis kinofilmās "Apstākļu sakritība" (1987. gads, režisore Vija Beinerte), "Par mīlestību pašreiz nerunāsim" (1988, Varis Brasla) un "Depresija" (1991. gads, Aloizs Brenčs).

## Ārējās saites
*
Velke Opatovice

**Velke Opatovice** () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz pieminēta 1308. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

## Tūrisms
Pilsētā atrodas 1757. gadā celtā baroka pils, kā arī Morāvijas kartogrāfijas centrs ar pastāvīgo ekspozīciju.
Roberts Adams

**Roberts Adams** (; dzimis , miris ) bija skotu klasicisma arhitekts, interjera un mēbeļu dizainers.

Roberts Adams bija Adamu arhitektu dinastijas pārstāvis. No 1754. līdz 1757. gadam apceļoja Itāliju. No 1761. līdz 1769. gadam Roberts Adams bija karaļa oficiālais arhitekts, vadot karaļa celtniecības iestādi (*Office of Works*). Iedibināja t.s. Adama stilu arhitektūrā un dizainā. Adama darbi atrodas Londonā, Edinburgā, Glāzgovā, Bātā un citur.

## Ārējās saites
Adam

***Adam*** var būt:

* Roberts Adams (*Robert Adam*, 1728—1792) — skotu arhitekts;
* Ādolfs Adāns (*Adolphe Adam*, 180 —1856) — franču komponists.
Sesils Purdi

**Sesils Purdi** (;  Portsaīda -  Sidneja) bija Austrālijas un Jaunzēlandes šahists un žurnālists. Pirmā pasaules čempionāta korespondencšahā (1950-53) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1953).

## Biogrāfija
Piedzimis Ēģiptē, kur viņa tēvs darbojies Suecas kanāla padomē. Vēlāk ģimene pārcēlusies uz Jaunzēlandi, bet vēlāk pārcēlusies uz Austrālijai piederošo  Tasmaniju.

Šahu sācis spēlēt 13 gadu vecumā. 1924. gadā uzvarējis Jaunzēlandes šaha čempionātā. Pēc tam kļuvis par četrkārtējo Austrālijas čempionu šahā (1935, 1937, 1949, 1951). 1951. gadā FIDE piešķīrusi Purdi starptautiskā meistara nosaukumu (IM). 1960. gadā uzvarējis Āzijas zonas apakšturnīrā Sidnejā, bet zonas finālā piekāpies Manuelam Āronam ar 0:3. Divas reizes pārstāvējis Austrālijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (1970, 1974). Līdz mūža beigām piedalījies klātienes turnīros.

Vislielākos panākumus guvis korespondencšahā. 1937. un 1948. gados kļuvis par Austrālijas korespondencšaha čempionāta uzvarētāju. 
1953. gadā uzvarējis Pirmajā pasaules čempionātā korespondencšahā.

No 1929. gada bijis žurnāla "Australian Chess Review" redaktors, bet no 1946. gada - žurnāla "Chess World" redaktors. Publicējis arī grāmatas par šaha tematiku - "How Euwe won" ("Kā Eive uzvarēja" - 1936), "The Return of Alekhine" ("Aļehina atgriešanās" - 1938), "Among these Mates" ("Starp šiem matiem" - 1939), "A guide to Good Chess" ("Ceļvedis labā šahā" - 1950).

Purdi dēls - Džons Purdi (dzimis 1935. gadā) arī ir bijis pazīstams šahists, kurš divas reizes uzvarējis Austrālijas šaha čempionātos (1955, 1963).

## Atsauces

## Ārējās saites
Strenču psihoneiroloģiskā slimnīca

thumb|300px|Slimnīcas uzņemšanas nodaļa un galvenā ēka
**Strenču Psihoneiroloģiskā slimnīca** ir valsts SIA, kas atrodas Strenčos un sniedz psihiatrisko un narkoloģisko neatliekamo medicīnisko palīdzību. No 2019. gada vienīgā specializētā slimnīca Latvijā, kas stacionārā piedāvā modificēto elektrokonvulsīvo terapiju.

## Vēsture
thumb|300px|Strenču psihoneiroloģiskās slimnīcas direktorāts
1899. gadā pēc Vidzemes bruņniecības iniciatīvas tika nolemts celt Vidzemes guberņas psihiatrisko slimnīcu (tolaik: *Vājprātīgo iestādi Strenčos*, ), kuras būve sākās 1903. gadā. Projekta autors bija arhitekts Augusts Reinbergs. Slimnīca tika atklāta 1907. gada 10. februārī (28. janvārī pēc vecā stila), tās kompleksā ietilpa tiem laikiem moderna centrālapkure, elektrība, ūdensvads, noteksistēma, darbnīcas un palīgsaimniecība. Pirmais slimnīcas direktors bija Alberts Bērs (1907-1919). 
Sākotnēji iestādē bija 180 vietu, strādāja trīs ārsti, sešas māsas, viens feldšeris, astoņas vecākās un 55 jaunākās slimnieku kopējas u.c. Ārstniecībā, galvenokārt, tika izmantota darba un ūdens terapija. Tika izveidota bibliotēka, kurā notika dažādi sarīkojumi.

Latvijas Republikas valdība Strenču psihiatrisko slimnīcu pārņēma 1919. gadā, slimnieku skaits pieauga no 114 1919. gadā līdz 364 1940. gadā, slimnīcas komplekss tika papildināts ar saimniecības klēti, pagrabu, lopu kūti, betona eļļas pagrabu, kapliču ar sekcijas telpu un morgu. Slimnīcas direktori šajā laikā bija Hermanis Hildebrands (1920-1927) un Arvēds Sukurs (1927-1938, 1940-1942). 
Otrā Pasaules kara laikā 1943. gadā nacisti nošāva 294 psihiatriskās slimnīcas pacientus, viņu nogalināšanas vietā pēc kara uzcelts piemineklis. Slimnīcu izmantoja vācu armijas kara hospitāļa un izlūku skolas vajadzībām.

Pēc kara 1950. gadā slimnīcā tika ārstēti 403 slimnieki, pēc 1978. gada slimnieku skaits pārsniedza tūkstoti. Svarīgākās ārstniecības metodes bija insulīnterapija un elektrošoks, kopš 1957. gada sāka lietot neiroleptiskos līdzekļus. 1974. gadā sāka arī narkoloģisko slimnieku ārstēšanu.

## Slimnīcas komplekss
Slimnīcas komplekss sastāv no vairākām paviljona tipa ēkām slimniekiem un saimniecības kompleksa. Harmonisku vidi veido slimnīcas parks, tajā uzstādīts piemineklis pirmajam slimnīcas direktoram A. Bēram un arhitektam A. Reinbergam. Pāri slimnīcas teritorijai joprojām paceļas 20. gadsimta sākumā projektētais skurstenis - ūdenstornis, kas ir industriālais piemineklis, viena no neparastākajām inženiertehniskajām būvēm Baltijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Strenču PNS mājaslapa
Marija Aleksandrovna (lielkņaze)

Lielkņaze **Marija Aleksandrovna** (, pēc laulībām Edinburgas hercogiene un Saksijas-Koburgas un Gotas hercogiene; dzimusi , mirusi ) bija Krievijas imperatora Aleksandra II meita.

Apprecējās ar Lielbritānijas un Īrijas karalienes Viktorijas dēlu, Edinburgas hercogu Alfrēdu, kurš 1893. gadā kļuva par Saksijas-Koburgas-Gotas hercogu. Marijas Aleksandrovnas meita Marija 1914. gadā kļuva par Rumānijas karalieni — konsorti.

No 1862. līdz 1874. gadam par Marijas Aleksandrovnas zīmēšanas skolotāju strādāja igauņu glezniecības pamatlicējs Johans Kēlers.

## Ārējās saites
Krakdeševaljē

**Krakdeševaljē** (, **; ) ir Krusta karu pils Sīrijā, atrodas netālu no Himsas pilsētas. Viena no nozīmīgākajām viduslaiku pilīm, kas ir saglabājušās līdz mūsdienām.

Apgabalu 11. gadsimtā apdzīvoja kurdi, 1030. gadā uzcelta pils. 1142. gadā apgabals nokļuva Neatkarīgā Maltas Bruņinieku ordeņa īpašumā. Laikā no 1142. līdz 1170. gadam tika uzcelta otrā pils. Jau 1170. gadā pilij tika nodarīti bojājumi zemestrīces rezultātā. Krakdeševaljē bija administrācijas centrs un militārā bāze. Otrajā celtniecības posmā 13. gadsimtā pils ieguva savu pašreizējo 
izskatu. 13. gadsimta pirmā puse tiek uzskatīta par pils "zelta laiku", vienu brīdi te atradās 2000 vīrus liels garnizons. Vēlāk ordenis piedzīvoja lejupslīdi, un 1271. gadā mameluku sultāns Baibars sagrāba Krakdeševaljē pēc 36 dienas ilgā aplenkuma.

Atjaunotā interese par Krusta karu pilīm 19. gadsimtā bija iemesls Krakdeševaljē izpētei. 19. gadsimta beigās vai 20. gadsimta sākumā pilī tika izveidota apdzīvota vieta. 1933. gadā tās 500 iedzīvotāji tika pārvietoti un vadība pār pili tika nodota Francijai, kas veica pils restaurāciju. Kontroli pār pili 1946. gadā ieguva Sīrija pēc neatkarības pasludināšanas. Mūsdienās ap pili esošajā ciemā dzīvo gandrīz 9000 cilvēku. Atrodas ap 40 km uz rietumiem no Himsas, netālu no robežas ar Libānu. 2006. gadā kopā ar Saladīna cietoksni pils tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Cietusi Sīrijas pilsoņu kara laikā, tomēr kopējais pilij nodarītais kaitējums nav zināms.

Nosaukums Krakdeševaljē tika izveidots 19. gadsimtā, līdz tam tā bija pazīstama kā Krakdelospitala (*Crac de l'Ospital*). *Krak* ir atvasināts no sīriešu *karak*, kas nozīmē cietoksnis.

## Ārējās saites
* 
* 
* Krak des Chevaliers photos and information 
* UNESCO Crac des Chevaliers
## Atsauces
Arvēds Sukurs

**Arvēds Sukurs** (1882-1942) bija latviešu ārsts psihiatrs. Strenču psihiatriskās slimnīcas, vēlāk Daugavpils psihiatriskās slimnīcas direktors.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1882. gada 30. augustā Mūrmuižas pagasta (tagad Kauguru pagasts) Ragaiņu mājās. Mācījās Kauguru pamatskolā, privātskolā Valmierā un Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1904-1914). Strādāja par ārstu Strenčos (1914-1917), piedalījās Pirmajā pasaules karā. No 1920. gada ārsts Rencēnos, no 1923. gada ārsts Strenču psihiatriskajā slimnīcā, vēlāk slimnīcas direktors (1927-1938). 
Bija arī Daugavpils psihiatriskās slimnīcas (1938-1939) direktors. Dzelzceļa ārsts Rūjienā (1939), vēlāk atkal Strenču psihiatriskās slimnīcas direktors. Vācu okupācijas laikā Strenču psihiatriskā slimnīca tika likvidēta. Lai glābtu pacientus, Arvēds Sukurs lika tās darbiniekiem sazināties ar piederīgajiem, aicinot pacientus izņemt no slimnīcas, taču daļu pacientu nacisti nogalināja.

Miris 1942. gada 19. novembrī Strenčos. Apbedīts Strenču kapos.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (1932).

## Atsauces
Lēdija un Klaidonis

**"Lēdija un Klaidonis"** () ir 1955. gada amerikāņu muzikāla romantiska animācijas filma, ko producējis Volts Disnejs. Filmas pirmizrāde norisinājās . Filmas režisori ir Klaids Džeromini, Vilfrēds Džeksons un Hamiltons Lasks. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Pegija Lī, Barbara Ludija, Lerijs Robertss, Verna Feltone, Bills Tompsons un Bills Boukoms. Šī ir 15. Volta Disneja pilnmetrāžas animācijas filma.

Filmā parādīta amerikāņu kokerspaniela Lēdijas un bezšķirnes suņa Klaidoņa satikšanas un iemīlēšanās vienam otrā. 2001. gadā uzreiz video formātā tika izdots filmas turpinājums "Lēdija un Klaidonis 2" (*Lady and the Tramp II: Scamp's Adventure*). Savukārt mākslas filmas adaptācija uzņemta 2019. gadā *[[Disney+]]* straumēšanas kanālam.

2023. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Inka

**Inka** (; ) ir pilsēta Spānijas salā Maļorkā. Pašvaldības iedzīvotāju skaits 2012. gadā bija 30 066, bet tās teritorija aizņēma 58,4&nbsp;km².

Pilsēta ir dzelzceļa mezgls Maļorkas dzelzceļa tīklā. No tās atiet dzelzceļa līnijas uz salas galvaspilsētu Palmu, Sapoblu un Manakoru.

Pilsētā atrodas apavu ražošanas uzņēmuma "Camper" galvenā mītne.

Inka plašāk zināma ar saviem vīna pagrabiem. Pilsēta, tāpat kā blakus esošā pašvaldība Binisalema no 17. līdz 19. gadsimtam bija liels vīna ražošanas centrs. Taču šo nozari iznīcināja vīnogu kaitēklis *[[phylloxera]]* un tās iedzīvotāji pievērsās citām nodarbēm kā ādu apstrāde un saistītā amatniecība. Daudzi no vīna pagrabiem tiek izmantoti kā restorāni, kas piedāvā tradicionālus Maļorkas ēdienus.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Inkas karte
* Pašvaldības vietne
X Faktors

"**X Faktors**" () ir mūzikas šovs, kuru izveidoja Saimons Kauels. Pirmā šova versija tika izveidota Lielbritānijā, kur tā aizvietoja televīzijas šovu *[[Pop Idol]]* (2001—2003), bet līdz šim *The X Factor* ir uzņemts jau vairākās valstīs. Nosaukums "X-Faktors" atsaucas uz "kaut ko īpašu", kas piemīt labiem mūziķiem. Šova balva ir līgums ar kādu ierakstu kompāniju un publicitāte no dalības konkursā.

Līdzība starp "X-Faktoru" un *[[Idols]]* pamudināja šova *Idol* izveidotāju Saimonu Fuleru kopā ar *[[19 Entertainment]]* 2004. gadā ierosināt tiesas prāvu pret Kauelu, šova pārraidītājiem SYCOtv un *[[FremantleMedia]]*. Ārpus tiesas izlīgumā abas iesaistītās puses vienojās, ka Fulers iegūst 10% no "X-Faktora" formāta ienākumiem, kas liedza izveidot amerikāņu versiju šovam līdz pat 2010. gadam. 2011. gadā Fulers vēlreiz tiesājās, apgalvojot, ka viņam arī tika solīts, ka viņš kļūtu par izpilddirektoru šovam *The X Factor* ASV, bet Syco, *FremantleMedia* un *[[Fox Broadcasting Company]]* nav izpildījusi šo solījumu.

Atšķirībā no *Idol*, kur tiesneši tikai kritizē dalībnieka uzstāšanos, "X-Faktorā" katrs tiesnesis kļūst par dalībnieku mentoriem, dod padomus ar dziesmu izvēli, kā arī tiesā arī citu tiesnešu dalībniekus.

## "X Faktors" Latvijā

2017. gadā norisinājās pirmā "X faktora" sezona Latvijā. Raidījuma vadītājs bija Markus Riva, savukārt žūrija atradās Reinis Sējāns, Aija Auškāpa un Intars Busulis. Par pirmās sezonas uzvarētāju kļuva Arturs Gruzdiņš.

## Atsauces
Kristjans Palusalu

**Kristjans Palusalu** (; dzimis , miris ), līdz 1935. gadam **Kristjans Trosmanis** (*Kristjan Trossmann*), bija igauņu cīkstonis. Vienīgais cīkstonis Olimpisko spēļu vēsturē, kas uzvarējis gan brīvajā, gan grieķu-romiešu cīņā.

Piedalījies  Berlīnē, Vācijā. Tajās izcīnīja zelta medaļu abās cīņu sporta smagsvara disciplīnās: gan brīvajā, gan grieķu-romiešu cīņā. Atgriežoties mājās, Tallinā viņu ielās sagaidīja aptuveni trešdaļa pilsētas iedzīvotāju. Igaunijā viņš kļuva par leģendu, kļuva par nācijas spēka simbolu. 1937. gadā Parīzē kļuva par Eiropas čempionu grieķu-romiešu cīņā.

Pēc Igaunijas okupācijas 1940. gadā Palusalu nākamajā gadā tika apcietināts un nosūtīts uz Gulaga nometni Arhangeļskas apgabalā. Par bēgšanu notiesāts ar nāvi, tomēr vēlāk nosūtīts uz fronti cīnīties pret somiem Ziemas karā. Dezertējis, pārgājis somu pusē un pēc īsa apcietinājuma atgriezies dzimtenē. Pēc otrās padomju okupācijas apcietināts, bet vēlāk atļauts strādāt par treneri un sporta tiesnesi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Karla Gugino

**Karla Gugino** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.

Karjeras sākumā atveidojusi lomas filmās *[[Troop Beverly Hills]]* (1989), "Šī puiša dzīve" (1993), *[[Son in Law]]* (1993) un "Čūskas acis" (1998). Pazīstama pēc lomām "Spiegu bērnu" triloģijā (2001—2011), "Grēku pilsēta" (2005), "Nakts muzejā" (2006), "Amerikāņu gangsteris" (2007), "Taisnīgā atmaksa" (*Righteous Kill*, 2008), "Raganu kalns" (2009), "Sargi" (2009), "Aizliegtais paņēmiens" (*Sucker Punch*, 2011), "Popera kunga pingvīni" (2011), "Sanandreasa lūzums" (2015), *[[Gerald's Game]]* (2017), "Šaujampulvera kokteilis" (*Gunpowder Milkshake*, 2021), *[[Lisa Frankenstein]]* (2024) un *[[Heads of State]]* (2025).

## Ārējās saites
Spriešana

**Spriešana**, arī **saprāts**, ir spēja domāt loģiski un balstīties uz faktiem. Tas sniedz iespēju izprast saistību starp dažādām parādībām, procesiem vai priekšmetiem, kā arī spriest par tiem un atbilstoši izturēties. Spriešanas prasme ir nepieciešama tādās jomās kā filozofijā, zinātnē, valodniecībā, matemātikā, mākslā un citur. Šī prasme nereti ir cieši saistīta ar domāšanu, izzināšanu un intelektu.

## Atsauces
Valstu himnu uzskaitījums

[thumbnail|[Klods Jozefs Ružē de Lisls, Francijas himnas *"[[Marseljēza]]*" autors, pirmo reizi dzied himnu]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas **atzīto un neatzīto [[valsts|valstu]] [[himna]]s**. Vairums par valstu himnām ir izvēlētas "slavinošās, garīgās un patriotiskās dziesmas". Vairums himnu ir vai nu gājiena vai arī himnas stilā. Himna par valsts himnu var kļūt ar teritorijas konstitūcijas likumu, ko pieņēmuši likumdevēji, vai vienkārši pēc tradīcijas. Karaliskā himna ir patriotiska dziesma līdzīgi kā valsts himna, bet tā īpaši slavē un pielūdz moharhu vai tā dinastiju. Šādas himnas parasti atskaņo monarha uzstāšanās laikā vai ar citiem nozīmīgiem notikumiem monarhu dzīvē. Atsevišķas valstis, piemēram, Jordānija, karalisko himnu izmanto arī kā valsts himnu.

Pastāv vairākas versijas par vecākās valsts himnas statusu. Starp valstu himnām senākā varētu būt Nīderlandes valsts himna *"[[Wilhelmus]]"*, kas sarakstīta starp 1568. un 1572. gadu. Japānas himna "Kimigajo" ir himna ar visvecāko tekstu. Tā savus vārdus ieguvusi no *[[Kokin Wakashū]]*, kas pirmo reizi tika publicēts 905. gadā, bet mūzika šiem vārdiem tika sacerēta 1880. gadā. Pirmā himna, kas oficiāli tika apstiprināta par valsts himnu, bija Spānijas himna *"[[Marcha Real]]"* 1770. gadā; himnas pirmsākumi nav zināmi, tiek uzskatīts, ka tā radusies 16. gadsimtā un tai ir venēciešu izcelsme, vai pat to sakomponējis Prūsijas karalis Frīdrihs II Lielais; tā ir viena no nedaudzajām valstu himnām, kas nekad nav bijusi kā oficiāla dziesma. Himnas kļuva populāras Eiropas valstīs 18. gadsimtā. Piemēram, Apvienotās Karalistes himna *"[[God Save the Queen]]"* pirmoreiz tika atskaņota 1745. gadā ar nosaukumu *God Save the King* (latviski: "Dievs, sargi Karali"). Francijas himna "Marseljēza" tika sarakstīta pusgadsimtu vēlāk 1792. gadā un pieņemta 1795. gadā.

Valstu himnas visbiežāk tiek sarakstītas valsts *[[de facto]]* vai oficiālajā valodā. Piemēram, Indijas himna *"[[Indijas himna|Jana Gana Mana]]"*, sarakstīta gan sanskritā, gan bengāļu valodā. Valstīm, kurām ir vairākas valsts valodas, pastāv arī vairākas himnas versijas. Piemēram, Šveices valsts himnā — "Šveices psalms" — katrā no 4 oficiālajām valsts valodām
ir dažādas dzejas rindas: franču, vācu, itāļu un retoromāņu valodās. Jaunzēlandes himnā — *[[God Defend New Zealand]]* — pirmo pantu izpilda maoru valodā (*"Aotearoa"*), savukārt otro pantu angļu valodā. Dienvidāfrikas himna — *[[Nkosi Sikelel' iAfrika]]* — ir unikāla ar to, ka piecās no vienpadsmit valsts valodām tiek lietota tāda pati himna, taču katra valoda veido savas strofas.

## Uzskaitījums

### Valstis

### Pašpasludinātās valstis

## Atsauces
Brno lauku apriņķis

**Brno lauku apriņķis** () ir Čehijas Dienvidmorāvijas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Dienvidmorāvijas apgabala Blansko, Brno pilsētas, Viškovas, Bržeclavas un Znojmo apriņķiem, kā arī Visočinas apgabala Tršebīčas un Ždjāras pie Sāzavas apriņķiem.
Dolni Kounice

**Dolni Kounice** () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Brno lauku apriņķī uz dienvidiem no Brno pie Jihlavas upes.

## Vēsture
Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Vjačeslavs Ragozins

**Vjačeslavs Ragozins** (;  Sanktpēterburga -  Maskava) bija Padomju Savienības šahists. Otrā pasaules čempionāta korespondencšahā (1956–59) uzvarētājs. FIDE lielmeistars (1950) un starptautiskais arbitrs (1951). ICCF lielmeistars (1959).

## Biogrāfija
Pirmos panākumus šahā guvis 1920. gadu beigās, kad uzvarējis vairākos spēcīgos turnīros, tajā skaitā 1929. gada Ļeņingradas turnīrā. 1930. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 
1934./35. gadā pirmoreiz piedalījies PSRS šaha čempionātā, kurā dalījis 5.-8. vietu. 1935. un 1936. gadā piedalījies Maskavas starptautiskajos šaha turnīros.
1936. gadā uzvarējis Ļeņingradas šaha čempionātā. 1937. gadā PSRS čempionātā Tbilisi dalījis 2.-3. vietu.
Pēc Otrā pasaules kara izcīnījis 2. vietu Mihaila Čigorina memoriālā par puspunktu atpaliekot aiz uzvarētāja Mihaila Botviņņika. Vēlākajos gados kļuvis par Mihaila Botviņņika sekundantu un palīdzējis viņam 1948. gadā kļūt par Pasaules čempionu šahā, bet 1951. gadā mačā pret Dāvidu Bronšteinu nosargāt šo titulu.

1950. gadu otrajā pusē Ragozins kļuvis par aktīvu korespondencšahistu. 1959. gadā viņš uzvarēja 2. Pasaules čempionātā korespondencšahā par puspunktu apsteidzot Austrāliju pārstāvošo latviešu šahistu Lūciju Endzelīnu.

No 1946. gada līdz 1962. gadam bijis PSRS šaha žurnālu "Шахматы в СССР" ("Šahs Padomju Savienībā") un "Шахматный бюллетень" ("Šaha biļetens") galvenais redaktors. No 1947. gada līdz pat savai nāvei bijis Starptautiskā šaha federācijas (FIDE) viceprezidents. 1960. gadā bijis 14. Pasaules šaha olimpiādes galvenais tiesnesis. Sagatavojis grāmatu ar savu labāko šaha partiju izlasi, kas izdota pēc autora nāves 1964. gadā - "Избранные партии Рагозина" ("Ragozina labākās partijas").

Viņa vārdā nosaukta atklātne - Ragozina aizsardzība: 1. d2-d4 d7-d5 2. c2-c4 e7-e6 3. 3.Zg1-f3 Zg8-f6 4.Zb1-c3 Lf8-b4.

## Atsauces

## Ārējās saites
Skābuma regulētāji

[250px|thumb|right|[Citronskābes monohidrāts]]

**Skābuma regulētāji** ir pārtikas piedevas, ko pievieno, lai izmainītu vai regulētu pārtikas pH (skābumu vai bāziskumu), tā produktam panākot vēlamo garšu. Izmainītais pH vienlaikus ietekmē arī pārtikā esošo mikroorganismu attīstību, fermentu darbību, kā arī produkta krāsu, konsistenci un dažādu citu pievienoto piedevu iedarbīgumu.

Pārtikas skābuma palielināšanai izmanto dažādas organiskās skābes un to sāļus — etiķskābi (E260), acetātus, pienskābi (E270), laktātus, ābolskābi (E296), malātus, citronskābi (E330), citrātus, vīnskābi (E334) un tartrātus, bet skābuma samazināšanai galvenokārt pievieno ogļskābes sāļus — karbonātus un hidrogēnkarbonātus (E500—E504).

## Atsauces
Aleksandrs Beļajevs

**Aleksandrs Beļajevs** (; dzimis , miris ) bija krievu zinātniskās fantastikas autors. Viņa 20. gadsimta divdesmitajos un trīsdesmitajos gados radītie darbi kļuvuši par ietekmīgiem tekstiem krievu zinātniskās fantastikas literatūrā. Iespējams,  pazīstmākie no tiem ir "Profesora Dovela galva" (*Голова профессора Доуэля*, 1925) un "Cilvēks-amfībija" (*Человек-амфибия*, 1928).

## Biogrāfija
Aleksandrs Beļajevs dzimis garīdznieka ģimenē, 1901. gadā beidza garīgo semināru, pats kļūdams par ateistu. 1906. gadā beidza Demidova juridisko liceju Jaroslavļā un praktizēja kā jurists. 35 gadu vecumā Beļajevs saslima ar tuberkulozo pleirītu un sešus gadus nogulēja gultā ar kāju paralīzi. 1923. gadā Maskavā sāka pilnvērtīgu literāro darbību un 1925. gadā publicēja savu pirmo romānu "Profesora Dovela galva". 1928. gadā pārcēlās uz dzīvi Ļeņingradā. Miris no bada savā dzīvesvietā vācu okupētajā Puškinā.

## Ārējās saites

*
III Padomju Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki

**III Padomju Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki** bija Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki, kas norisinājās Rīgā, 1972. gadā. Svētkos piedalījās 17 000 dalībnieki. Šajos svētkos dalībnieku skaits nedaudz samazinājās salīdzinājumā ar iepriekšējiem svētkiem, bet nākamajos svētkos tas atkal bija augstāks. Gatavošanās svētkiem sākās jau 1970. gada pavasarī. Šie svētki bija veltīti Padomju Savienības dibināšanas 50. gadadienai. Svētku laikā notika lietišķās mākslas un tēlotājmākslas izstāde, kas izpelnījās atzinīgu novērtējumu.

## Koru virsdiriģenti
Koru virsdiriģenti bija tie paši, kas bija iepriekšējo svētku virsdiriģenti un par goda virsdiriģentu tika iecelts Jēkabs Mediņš, taču viņš mira pirms svētku sākuma .

Svētku virsdiriģenti bija:
* Leonīds Vīgners,
* J. Ozoliņš,
* Jānis Krūmiņš,
* Gido Kokars.
Pjotrs Poluškins

**Pjotrs Poluškins** (, dzimis , miris ) bija Sarkanās armijas artilērijas staršina.

1944. gada 17. un 18. augustā artilērijas baterijas sastāvā sekmīgi cīnījās pret pretinieku pie Vītiņiem, par ko 1945. gada 24. martā Poluškinam piešķirts Padomju Savienības Varoņa nosaukums. No 60 artilērijas daļas karavīriem pēc kaujas dzīvi palika 19 cilvēku. 1945. gada martā smagi ievainots Kurzemes ielenkuma kaujās. 1947. gadā demobilizēts un atgriezās dzimtajā ciemā, kur strādāja rūpnīcā.

## Ārējās saites
*Par Pjotru Poluškinu
Alberts Bērs

**Alberts Bērs** (*Albert Behr*, 1860-1919) bija ārsts psihiatrs, *dr. med.* (1891). Strenču psihiatriskās slimnīcas pirmais direktors.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1860. gada 3. novembrī Jelgavā ārsta Dr. med. Hugo Bēra un viņa sievas Lauras, dzimušas Frīdlības, ģimenē. Mācījās  Jelgavas ģimnāzijā, Bērzaines ģimnāzijā (1874-1877) un Vīlandes ģimnāzijā (1878-1882). Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1882-1885 un 1886-1891). Strādāja par ārstu asistentu Sarkankalna vājprātīgo iestādē (*Irrenanstalt Rothenberg*, 1891-1892), pēc tam par nervu un psihisko slimību ārstu Rīgā (1892-1904). Papildinājās Vācijā, Austroungārijā un Beļģijā. 
No 1907. gada jaunuzbūvētās Strenču vājprātīgo iestādes direktors. 

Latvijas brīvības cīņu laikā viņu 1919. gadā apcietināja LSPR varas iestādes. Miris Smiltenes cietumā 1919. gada 18. maijā.

## Atsauces
Līva un Medija

**"Līva un Medija"** () ir amerikāņu pusaudžu situāciju komēdijseriāls, kura autori ir Džons D. Beks un Rons Hārts. Seriāls ir par divām dvīņu māsām, kuras ir labākie draugi. Tas tika pārraidīts *[[Disney Channel]]* televīzijas kanālā, laikā no  līdz . Seriālam ir četras sezonas (kopumā 80 sērijas).

## Atsauces

## Ārējās saites
Hermanis Hildebrands

**Hermanis Konstantīns Hildebrands** (*Hermann Konstantin Hildebrand*, 1871—1928) bija ārsts psihiatrs, *dr. med.* (1899). Ģintermuižas Vājprātīgo iestādes (1901—1919) un Strenču psihiatriskās slimnīcas (1920—1927) direktors.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1871. gada 19. maijā Valmieras apriņķa Burtnieku draudzes Ēķina  privātmuižā (*Heydeckenshof*) ārsta Dr. med. Arnolda Hildebranda un viņa sievas Vilhelmīnes (dzimušas Vaizes) ģimenē. Mācījās Danenberga privātskolā (1878—1881) un Jelgavas ģimnāzijā (1881—1888), bija mājskolotājs Ēķina muižā (1888—1889). Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1889—1895), bija asistents Tērbatas Universitātes Psihiatrijas klīnikā (1895—1897). 1899. gadā aizstāvēja *Dr. med.*, pēc tam papildinājās Berlīnē un Heidelbergā.

Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par neirologu Liepājā (1900—1901), bija Ģintermuižas Vājprātīgo iestādes direktors Jelgavā (1901—1919). Latvijas brīvības cīņu laikā dzīvoja Vācijā, pēc tam bija Strenču psihiatriskās slimnīcas direktors (1920—1927). 

No 1927. gada strādāja par neirologu Liepājā, miris 1928. gada 18. jūlijā.

## Atsauces
Alberiks O'Kelli

**Alberiks O'Kelli** (;  Brisele -  Brisele) bija Beļģijas šahists. Trešā pasaules čempionāta korespondencšahā (1959–62) uzvarētājs. FIDE lielmeistars (1956) un starptautiskais arbitrs (1962). ICCF lielmeistars (1962).

## Biogrāfija
Cēlies no aristokrātiskas īru ģimenes, bijis grāfa titula īpašnieks. Bijis viens no visu laiku spēcīgākajiem Beļģijas šahistiem. Septiņkārtējs Beļģijas čempions šahā (1937, 1938, 1944, 1951, 1952, 1953, 1956). Astoņas reizes pārstāvējis Beļģijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (1937, 1950, 1954, 1956, 1960, 1962, 1966, 1968). 1947. gadā uzvarējis Pasaules šaha čempionāta izcīņas cikla Eiropas zonālajā turnīrā Hilversumā. Daudzu starptautisko turnīru uzvarētājs: Dortmunde - 1951. gads, Dublina - 1954. gads, Cīrihe - 1960. gads, Palma de Maļorka - 1965. gads, Malaga - 1967. gads.

Bijis aktīvs korespondencšahists. 1962. gadā O'Kelli uzvarējis 3. Pasaules čempionātā korespondencšahā.

Bijis arī pazīstams kā šaha sacensību arbitrs. Trīs reizes pēc kārtas (1963, 1966, 1969) tiesājis mačus par Pasaules čempiona nosaukumu. 1974. gadā Maskavā bijis arī Anatolija Karpova un Viktora Korčnoja pretendentu finālmača galvenais tiesnesis.

1950. gados izstrādājis sistēmu sicīliešu aizsardzībā, kura nosaukta viņa vārdā: 1. e2-e4 c7-c5 2. Zg1-f3 a7-a6.

## Atsauces

## Ārējās saites
Juris Borzovs

**Juris Borzovs** (dzimis  Somijā, padomju armijas karabāzē Siuntio) ir latviešu datorzinātnieks.

## Dzīvesgājums
Studēja Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē (1968-1973), bijis Studentu celtnieku vienības I zonas komisārs (1970), LVU komjaunatnes komitejas sekretāra vietnieks (1971–1972).  
No 1973. līdz 1992. gadam dažādos amatos strādāja Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūtā. Līdztekus no 1974. gada docētājs Latvijas Universitātē. 1989. gadā papildinājās Baltkrievijas Zinātņu akadēmijas Matemātikas institūtā.

Papildinājās Stokholmas Universitātē un Zviedrijas Karaliskajā Tehnoloģiju institūtā (1991). Pēc 1992. gada vadīja "SWH Rīga" un "SWH informatīvā sistēma" Programmatūras kvalitātes grupu (1992-1994), bija Rīgas Informācijas tehnoloģiju institūta direktors (1995-2010) un RTU profesors (2000-2008). Ieguvis Sertificētas Informācijas Sistēmu Auditora (CISA) apliecību (1997). Dibinājis *Information Systems Audit and Control* Latvijas nodaļu, ir arī vadījis to.  A/s *Exigen Services Latvija* prezidenta vietnieks (2001–2010).  
2009. gadā kļuva par jaunizveidotās Latvijas Universitātes Datorikas fakultātes dekānu.

## Zinātniskie sasniegumi
Ieviesis neatkarīgu datorprogrammu testēšanu un programminženierijas standartus Latvijā. Apmēram 150 zinātnisku rakstu autors. Angļu—latviešu—krievu valodas skaidrojošās vārdnīcas "Personālie datori" sastādītājs.

## Apbalvojumi
2014. gada oktobrī apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Biogrāfija
* Profils Latvijas Zinātņu akadēmijas vietnē
Arvīds Zirnis

**Arvīds Zirnis** ( Tūjas pagasts -  Mičigana) bija Latvijas šahists.

## Biogrāfija
Studējis matemātiku Latvijas Universitātē. Bijis obligātajā militārajā dienestā 10. Aizputes kājnieku pulkā Daugavpilī. 5. Valsts un pašvaldību darbinieku šaha komandu turnīrā (1937-38) pārstāvējis Pasta un telegrāfa sporta komandu un pie 3. galdiņa ieguvis 4. vietu.
1940. gadā piedalījies Latvijas šaha izlases kandidātu turnīrā un dalījis 14.-15. vietu. Otrā pasaules kara gados pārstāvējis sporta biedrību "Daugavieši" un 1943. gadā kļuvis par biedrības šaha meistarības uzvarētāju, apsteidzot tādus tolaik pazīstamus šahistus kā Kārli Ozolu, Lūciju Endzelīnu un Teni Melngaili.

1944. gadā devies bēgļu gaitās. Sekmīgi piedalījies pēckara Vācijas šaha turnīros. 1947. gadā uzvarējis Bādenes šaha kongresā. 1948. gadā kļuvis par Vācijas pilsētas Manheimas šaha čempionātā uzvarētāju.

1951. gadā kopā ar ģimeni pārcēlies uz dzīvi ASV. Apmeties Mičiganas štata otrajā lielākajā pilsētā Grandrapidsā, kur trīsdesmit gadus strādājis "Keeler Brass" uzņēmumā. 1952.-1954.gados piedalījies trimdas latviešu korespondencšaha meistarsacīkstēs, kurās izcīnījis 3. vietu.

Miris pēc ilgstošas slimības un apglabāts Greiselendas memoriālajā parkā.

## Vietas Latvijas šaha čempionātos
* 1941. gads - 10. vieta.
* 1943. gads - 13. vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ērgļu rajons

**Ērgļu rajons** bija Latvijas PSR administratīvi teritoriālā vienība. Izveidota , apvienojot vairāku bijušā Cēsu apriņķa un Madonas apriņķa pagastu teritorijas. Rajona centrs bija Ērgļi. No 1952. līdz 1953. gadam tas ietilpa Rīgas apgabalā. Likvidēts , tā teritoriju iekļaujot Madonas, Ogres un Siguldas rajonos.

## Administratīvi teritoriālais iedalījums
Ērgļu rajonā ietilpa 1 pilsētciemats un 14 ciema padomes:

## Atsauces
Grieķu trigonella

**Grieķu trigonella** (*Trigonella foenum-graecum*), arī **grieķu sierāboliņš** vai **grieķu sieramoliņš**, ir viengadīga tauriņziežu dzimtas suga. Dabiskais izplatības areāls ir Dienvideiropa, Kaukāzs, Mazāzija, Tuvie Austrumi, Indostāna, kā arī Ēģipte. Kā kultūraugs tiek audzēts visā pasaulē. Parasti aug mālainā augsnē saulainās vietās.

Grieķu trigonellu izmanto kā ārstniecības augu. Indijā to plaši izmanto arī kā garšaugu, to liek klāt gaļas ēdieniem, kā arī izmanto siera ražošanā.
Rīts

thumbnail|235px|Pirmie saules stari no rīta pārklāj pilsētu Slovēnijā
**Rīts** ir diennakts daļa starp nakti un dienu. Nav noteikts laiks, cikos sākas rīts. Parasti tas saistās ar saullēktu un turpinās līdz pusdienlaikam. Rīta cēlienā cilvēki parasti mostas un gatavojas jaunam darba cēlienam. Maltīti no rīta sauc par brokastīm.
Sēra korķis

thumb|160px|Auss sērs uz vates kociņa
**Sēra korķis** () ir **ausu sēra** — biezas, dzeltenbrūnas substances, ko izstrādā t.s. sēra dziedzeri auss ejā — masa, kas nosprosto ārējo auss eju. Parasti ausu sērs pats atslāņojas un izdalās, bet, ja tas sastrēgst ārējās auss ejā, tas kļūst cietāks, sakrājas un noslēdz šo eju. Dažkārt korķi ausīs mēdz veidoties, ja sēram ir pārāk viskoza konsistence, kā rezultātā tas neatslāņojas nemaz. Korķa veidošanās dēļ pasliktinās dzirde un dažkārt rodas sāpes. Ja ausī iekļūst ūdens, sērs uzbriest un rada pēkšņu dzirdes pavājināšanos vai pat īslaicīgu kurlumu. Ja ausī ir sēra korķis, nav ieteicams tīrīt tās ar vates kociņiem, jo tādā veidā var iegrūst sēra korķi tālāk, kur tas var nonākt uz bungplēvītes. Cilvēkam ar sēra korķi nav ieteicams saaukstēties, jo var rasties iekaisums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Anvars Gatauļļins

**Anvars Gatauļļins** (, ; dzimis , miris ) bija tatāru izcelsmes Sarkanās armijas aviācijas apakšpulkvedis. 

Iesaukts armijā 1940. gadā. Frontē no 1943. gada jūnija. Darbojās avioizlūkošanā. 1944. gada 10. novembrī Auces - Dobeles apkaimē Gatauļļina lidmašīna tika notriekta. Gatauļļins esot novirzījis savu krītošo lidmašīnu uz pretinieka tehnikas grupu uz zemes. 1945. gada 18. augustā Gatauļļinam "pēc nāves" tika piešķirts Padomju Savienības Varoņa nosaukums.

Tomēr, eksplodējot degvielas tvertnēm, Gatauļļins katastrofā izdzīvoja. Viņš tika arestēts un ieslodzīts karagūstekņu nometnē. No tās viņš izbēga un, pārejot frontes līniju, atgriezās Sarkanās armijas sastāvā. Kā kājnieks karoja Polijā un Vācijā. Pēc kara tika ieslodzīts filtrācijas nometnē, tomēr atbrīvots un 1948. gadā viņam tika piešķirti medaļa "Zelta Zvaigzne" un Ļeņina ordenis. 1955. gadā atvaļināts no dienesta, strādāja rūpnīcā Permā.

## Ārējās saites
*Par Anvaru Gatauļļinu