open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
5G

thumbnail|upright=1.2
**5G** () ir piektās paaudzes mobilo sakaru tehnoloģiju standarts, kas turpina 3G/4G (IMT-2000/IMT-Advanced) attīstību un Starptautiskās telekomunikāciju savienības (ITU) klasifikācijā ir definēts kā IMT-2020. Tas paredzēts, lai nodrošinātu būtiski lielāku datu pārraides ātrumu (teorētiski līdz aptuveni 20 Gbit/s), ievērojami zemāku latentumu (līdz apmēram 1 ms) un daudz lielāku tīkla ietilpību un pieslēgto ierīču blīvumu salīdzinājumā ar iepriekšējām paaudzēm, īpaši 4G (LTE) tīkliem. Salīdzinot ar 4G, 5G izmanto plašāku frekvenču spektru (no zemām joslām zem 1 GHz līdz milimetru viļņu diapazonam virs 24 GHz), elastīgākas kanālu joslas, jaunus radio interfeisus un virkni tīkla arhitektūras jauninājumu. To vidū ir milimetru viļņu izmantošana, masīvās vairākantenu sistēmas (*massive [[MIMO]]*), staru formēšana (*[[beamforming]]*), uzlaboti, virtualizēti tīkla kodoli un tā sauktā tīkla segmentēšana (*[[network slicing]]*), kas ļauj vienā un tajā pašā fiziskajā infrastruktūrā veidot dažādus loģiskos tīklus ar atšķirīgām prasībām. Tas ļauj 5G tīkliem nodrošināt vairāku gigabitu sekundē augšupielādes un lejuplādes ātrumus, tipiskos lietojumos latentumu zem 10 ms, kā arī savienojamību miljoniem ierīču uz vienu kvadrātkilometru, kas ir būtiski lietu interneta (*IoT*) un viedo pilsētu risinājumiem.

5G standartizāciju pamatā veic *[[3rd Generation Partnership Project]]* (3GPP), kas izstrādā radio piekļuves (*NR – New Radio*) un kodoltīkla tehniskās specifikācijas, savukārt ITU caur IMT-2020 regulējumu nosaka globālos prasību ietvarus, sagaidāmos veiktspējas kritērijus un veic kandidāttehnoloģiju atbilstības izvērtēšanu. ITU un 3GPP definē trīs pamatlietošanas kategorijas, tas ir, uzlaboto mobilo plašsaiti (*[[enhanced Mobile Broadband]]*, eMBB), ultrauzticamos zema latentuma sakarus (*[[Ultra-Reliable Low-Latency Communications]]*, URLLC) un masveida mašīntipa sakarus (*[[massive Machine-Type Communications]]*, mMTC). Šie trīs virzieni aptver gan klasisku augstas caurlaidības mobilo internetu un multimediju lietojumus, gan zema latentuma reāllaika risinājumus, piemēram, autonomajiem transportlīdzekļiem un rūpnieciskajai automatizācijai, gan masīvu lietu interneta (*[[mIoT]]*) izvietojumus ar ļoti lielu savienoto ierīču blīvumu.

## Ārējās saites
Kasai (province)

**Kasai province** () ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts vidusdaļā Kasai upes vidustecē, robežojas dienvidos ar Angolu, austrumos — ar Centrālo Kasai un Sankuru, ziemeļos — ar Čuapu, bet rietumos — ar Maji-Ndombes, Kvilu un Kvango provincēm. Lielākā apdzīvotā vieta un administratīvais centrs ir Čikapa. Administratīvi province dalās 1 lielpilsētā (Čikapa) un 5 teritorijās. Province izveidota 2015. gadā, sadalot bijušo Austrumkasai provinci.

## Atsauces

## Ārējās saites
Umurgas pamatskola

**Umurgas pamatskola** ir vispārējās izglītības iestāde Umurgā, Limbažu novadā.

## Izglītības programmas
* Pamatizglītības programma (21011111)
* Pirmsskolas izglītības programma (01011111)

## Vēsture
[thumb|300px|Umurgas—Sāruma pagasta [ministrijas skola]]
Zviedru Vidzemes laikā 1692. gadā darbojās Umurgas draudzes skola, bet 1854. gadā dibināta Umurgas—Sāruma pagastskola. Pirmsākumos skola darbojās pielāgotās telpās Sāruma muižas "Bregu" mājās, 1863. gadā blakus vecajai ēkai uzcēla jaunu skolas ēku. 1892. gadā Umurgas—Sāruma pagastam pievienoja Roperbeķu pagastu, bet 1898. gada rudenī Umurgas—Sāruma pagastskolai pievienoja Roperbeķu pagastskolu.

1898. gadā uzcēla divstāvu ķieģeļu skolas ēku, 1900. gadā skolu pārdēvēja par Umurgas—Sāruma ministrijas skolu. 1919. gadā Umurgas—Sāruma ministrijas skolu pārdēvēja par Umurgas pagasta I pakāpes pamatskolu. Skolas skolotāji bija Mārtiņš Bērziņš, Daumants Vītols, Pēteris Zvīgulis, Alma Dišlere. Vācu okupācijas laikā skolas pārzinis bija Alfrēds Jākobsons.

Pēc kara beigām pagastskola darbojās bijušās lauksaimniecības skolas telpās. 1945. gadā Umurgas skolu pārveidoja par 7-gadīgu pamatskolu. Skolas direktora amatā strādāja Alfrēds Kreiers. 1961. gadā to pārdēvēja par 8-gadīgo skolu.

1974. gadā blakus vecajai skolai uzbūvēja jaunu skolas ēku. 1980. gadā Umurgas astoņgadīgajai skolai pievienoja Vainižu skolu. 1989. gadā skolu pārveidoja par 9-gadīgo skolu. 1992. gadā to pārveidoja par Umurgas pamatskolu.

## Atsauces
Gints Bērziņš (kinooperators)

**Gints Bērziņš** (dzimis 1968. gadā) ir latviešu kinooperators un fotogrāfs. Filmējis gan spēlfilmas, gan dokumentālo kino. Kopš 2005. gada ir Latvijas Kinooperatoru ģildes prezidents.

## Biogrāfija
Gints Bērziņš piedzima 1968. gadā Alūksnē. 1993. gadā viņš absolvēja Vissavienības Valsts Kinematogrāfijas institūtu (VGIK) Kinooperatoru fakultāti Maskavā. Karjeras laikā sadarbojies ar daudziem ievērojamiem Latvijas un ārvalstu režisoriem, tostarp Lailu Pakalniņu, Viesturu Kairišu un Veru Glagoļevu.

Papildus darbam kino viņš aktīvi nodarbojas ar fotogrāfiju. Viņa darbi izstādi vairākās personālizstādēs.

Gints Bērziņš kā kinooperators piedalījies vairāku Latvijā un starptautiski atzītu filmu veidošanā. Par savu darbu vairākas reizes nominēts un apbalvots Latvijas un ārvalstu kino festivālos. Īpaši izcelts viņa devums spēlfilmās un vēsturiskajās drāmās.

Viņš ir arī kameru nomas uzņēmuma "Arkogints" līdzīpašnieks.

## Filmogrāfija

## Apbalvojumi
* Lielais Kristaps — "Labākais operatora darbs" filmām "Pitons" (2003) un *[[Vogelfrei]]* (2007); "Labākais dokumentālā kino operators" filmām *[[Amya]]* (2012), "Golfa straume zem leduskalna" (2012) un "Pelikāns tuksnesī" (2014)
* Bronzas vilks — "Labākais operatora darbs" par filmu "Melānijas hronika" (Tallinas Starptautiskajā filmu festivālā, 2016)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Profils vietnē *filmas.lv*
Ituri

**Ituri province** (, ) ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts ziemeļaustrumos pie Alberta ezera, robežojas ziemeļos ar Augšveles provinci un Dienvidsudānu, austrumos — ar Ugandu, dienvidos — ar Ziemeļkivu, bet rietumos — ar Čopo provinci. Lielākā apdzīvotā vieta un administratīvais centrs ir Bunija. Administratīvi province dalās 1 lielpilsētā (Bunija) un 5 teritorijās. Province izveidota 2015. gadā, sadalot bijušo Austrumu provinci. Provinces nosaukums cēlies no Ituri upes; tā plūst cauri Okapi nacionālajam parkam, kurā mīt valsts nacionālais dzīvnieks okapi. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Karaliskais maršs

**“Karaliskais maršs”** (, ), oficiāli **“Spānijas Karaliskais maršs”** (*Marcha Real Española*), ir Spānijas valsts himna — instrumentāls militārs skaņdarbs, kas tiek atskaņots bez dziedāšanas un ir viens no centrālajiem un tradicionālākajiem Spānijas valsts simboliem. Tā ir viena no senākajām Eiropas valsts himnām, kuras vēsture sniedzas vismaz līdz 18. gadsimta vidum un kuras saknes meklējamas šī laikmeta militārajās tradīcijās. Atšķirībā no vairuma citu nacionālo himnu skaņdarbam “Karaliskais maršs” nav oficiāla teksta. Kopā ar Bosnijas un Hercegovinas, Sanmarīno un Kosovas himnām tā ir viena no nedaudzajām pasaulē, kur šāds teksts nav pieņemts, lai gan dažādos periodos ir sacerēti vairāki neoficiāli dziesmu teksti. “Karaliskais maršs” tiek atskaņots valsts ceremonijās, karaliskās ģimenes, valdības un parlamenta pasākumos, kā arī militārajā protokolā — karavīru godināšanā, karoga pacelšanas ceremonijās un godasardzes sveicienos valdniekam. Šajos kontekstos tā kalpo kā formāls un simbolisks mūzikas elements valsts identitātes un institucionālās varas reprezentācijā. Atbilstoši 1997. gada Karaliskajam dekrētam Nr. 1560/1997 ir noteiktas vairākas oficiālas himnas aranžijas (orķestrim, pūtēju sastāvam un ērģelēm) un dažādi atskaņošanas varianti — pilnais un saīsinātais —, kas tiek lietoti atkarībā no ceremonijas ranga un godināmās personas statusa.

## Ārējās saites
Samariešu valoda (Tuvie Austrumi)

**Samariešu valoda** jeb **samariešu ebreju valoda** ir sena Ziemeļizraēlas ebreju dialekta turpinājums, ko lietoja un daļēji joprojām lieto samariešu kopiena Tuvajos Austrumos — galvenokārt Nāblusā (Šehemā) un Holonā (Izraēlā). Tā pieder semītu valodu Ziemeļrietumu atzaram un ir cieši saistīta ar senebreju valodu, saglabājot vairākas arhaiskas iezīmes, kas citos ebreju dialektos ir zudušas.

Samariešu valodas senākie teksti datējami ar 1. gadu tūkstoša vidu p.m.ē., īpaši saistībā ar Samariešu Toras tradīciju. No pārējās ebreju valodas attīstības tā atšķīrās pēc Asīriešu iekarojumiem un Ziemeļizraēlas karaļvalsts sabrukuma, saglabājot atšķirīgu izrunu, leksiku un rakstību.

Viduslaikos samariešu valoda pakāpeniski tika aizstāta ar arābu valodu kā ikdienas saziņas līdzeklis, tomēr tā saglabājās reliģiskajos tekstos un liturģijā. Mūsdienās to lieto galvenokārt kulta praksē, Toras recitācijā, kā arī tradicionālajā rakstu valodā.

Samariešu valoda tiek rakstīta ar samariešu rakstu, kas attīstījās no senā paleoebreju alfabēta un būtiski atšķiras no mūsdienu ivritā izmantotā kvadrātraksta.

## Ārējās saites
Irākas turkmēņi

thumb|Irākas turkmēņi
**Irākas turkmēņi**, arī **turkomāni** (azerbaidžāņu: *İraq türkmanları*) ir tjurku tauta, etniskā minoritāte, kas dzīvo Irākas ziemeļaustrumos un centrā. Cēlušies no oguzu ciltīm, kas apmetās šajā reģionā pēc 19. gadsimta, tiek uzskatīti par turkomānu cilšu konfederāciju Kara-Kojunlu un Ak-Kojunlu paliekām. Vairāki avoti klasificē Irākas turkmeņus kā daļu no azerbaidžāņu etniskās grupas. Trešā lielākā tauta Irākā pēc arābiem un kurdiem.

Irākas turkmēņu valoda pieder pie oguzu tjurku valodu atzara un, pēc daudzu etnogrāfu un lingvistu domām, ir azerbaidžāņu valodas dialekts.

## Ārējās saites
Krimčaku valoda

**Krimčaku valoda** (*кърымчах тылъы*, *qırımçah tılı*) ir apdraudēta tjurku saimes valoda, kurā tradicionāli runāja krimčaki — ebreju izcelsmes etniskā grupa Krimā. Lai gan ģeogrāfiski un vēsturiski krimčaki dzīvoja blakus Krimas tatāriem, viņu valoda veido atsevišķu tjurku valodas paveidu ar spēcīgiem ebreju un krievu valodas slāņiem.

Vēl 20. gadsimta sākumā krimčaku valodā runāja vairāki tūkstoši cilvēku, tomēr Otrā pasaules kara laikā lielu daļu krimčaku kopienas iznīcināja nacisti, bet padomju periodā dzīvie runātāji tika pakļauti intensīvai rusifikācijai. Rezultātā valoda gandrīz pilnībā izzuda no ikdienas lietojuma.

Šobrīd krimčaku valoda ir uz izzušanas robežas — to prot vien daži desmiti līdz daži simti cilvēku, galvenokārt vecākās paaudzes pārstāvji Izraēlā, Krimā un Krievijā. UNESCO valodu klasificē kā kritiski apdraudētu.

## Rakstība
Vēsturiski krimčaki izmantoja ebreju alfabētu, taču 20. gadsimta gaitā tika lietota arī kirilica un dažkārt latīņu alfabēta adaptācijas. Vienota ortogrāfija mūsdienās nav nostiprināta.
Tairīss Maksijs

**Tairīss Kendrids Maksijs** (; dzimis  Dalasā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Filadelfijas "76ers".

## Karjera
Pēc izcilas vidusskolu basketbola karjeras T. Maksijs nokļuva Kentuki Universitātes basketbola komandā, kurā nospēlēja vienu sezonu NCAA čempionātā.

2020. gada NBA draftā Filadelfijas "76ers" viņu izvēlējās pirmajā kārtā ar kopējo 21. numuru. Sākot ar otro sezonu profesionālajā karjerā, gandrīz vienmēr devies laukumā komandas starta pieciniekā. 2024. gadā T. Maksijs pirmo reizi nonāca starp NBA Visu zvaigžņu spēles dalībniekiem, savukārt 2024.—2025. gada sezonas noslēgumā viņš tika atzīts par līgas progresējušāko spēlētāju.

2025. gada 20. novembrī T. Maksijs aizvadīja savu karjeras rezultatīvāko spēli, gūstot 54 punktus uzvarā pār Milvoki "Bucks" (123—114).

T. Maksijs ir pārstāvējis ASV U-18 izlasi, ar kuru kļuva par 2018. gada Amerikas čempionu šajā vecuma grupā.

## Atsauces

## Ārējās saites
PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija

thumb|Staļina un Kara kolēģijas parakstīts tiesāto personu saraksts Lielā terora laikā
thumb|Ulriha parakstīts nāvessoda izpildes rīkojums Jakovam Bojarskim, Mihailam Koļcovam, Vsevolodam Mejerholdam un citiem
**PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija** () bija kolēģija, ko 1924. gadā izveidoja Padomju Savienības Augstākā tiesa priekš Sarkanās armijas un flotes augstākajam militārajam un politiskajam personālam. Turklāt tā bija tieša militāro tribunālu uzraudzības un militāro apelāciju augstākā iestāde.

Laikā no 1926. līdz 1948. gadam kolēģijas priekšsēdētājs bija Vasilijs Ulrihs.

Kara kolēģijas loma krasi mainījās pēc 1934. gada jūnija, kad tai uzdeva par pienākumu izskatīt lietas, kas ietilpa 58. panta, kontrrevolucionāras darbības, jomā.

1937. un 1938. gadā Lielā terora laikā Kara kolēģija tiesāja relatīvi ievērojamas personas, parasti pamatojoties uz Josifa Staļina personīgi apstiprinātiem sarakstiem, lielāko daļu 58. panta lietu ārpustiesas kārtībā izskatīja NKVD troikas. Bieži vien Kara kolēģija vadīja galvenās padomju paraugprāvas.

Kolēģija bija iesaistīta arī vēlākā Polijas ģenerāļa Leopolda Okulicka, pēdējā Polijas Iekšzemes armijas komandiera, un Jana Staņislava Jankovska, valdības delegāta Polijā, tiesas prāvā.

## Atsauces
Mārtiņš Apsītis

**Mārtiņš Apsītis** (dzimis Rīgā ) ir latviešu aktieris, fotogrāfs, videogrāfs un pasākumu organizators. Beidzis Ogres valsts ģimnāziju. Kopš 2022. gada ir Ogres teātra aktieris. Jau no bērnudārza gadiem dejo tautas dejas.

Mārtiņš ar savu kādreizējo tautas deju kolektīvu “Straujupe” ir uzņēmis pilnmetrāžas spēlfilmu, psiholoģisku drāmu “Pamostas Mafija. CILPA”, par kuru saņemtas balvas — Ogres novada gada balva kultūrā “Gada Jaundarbs 2024”, kā arī Ogres novada Jauniešu gada balva “Gada spilgtākais notikums 2024”.

Filmai ”Pamostas Mafija. CILPA” M. Apsītis bija gan režisors, gan scenārija autors (kopā ar deju biedreni Aurēliju Verebu), gan operators. Filmas veidošana notika laika posmā no 2022. līdz 2024. gadam.

## Lomas Ogres teātrī
* Rikardo — “Neapoles romance” (rež. J. Kaijaks), *sagatavošanā*
* Patriss Dudelo — “Rītdiena ir tālu” (rež. J. Kaijaks), kopš 2025
* Izpildītājs — kamerkoncerts “Gribas viegli” (rež. J. Kaijaks), 2025
* Izpildītājs — muzikāli teatrāla koncertprogramma “Teātra karuselis” (rež. J. Kaijaks), 2024
* Rūdis — R. Blaumanis “Skroderdienas Silmačos” (rež. J. Kaijaks), 2023
* Loma — L. Akurātere “Uz vienas stīgas. A una corda” (Ogres Teātra studija, rež. J. Kaijaks), 2023
* Ekskursants, sapulces dalībnieks — H. Ibsens “Sanatorija” (rež. J. Kaijaks), 2022
* Jaunietis no bariņa — P. Barijē, Ž. P. Gredī “Rītdiena ir tālu” (rež. J. Kaijaks), kopš 2022

## Atsauces
Tuvas Tautas Republika

thumb|TTR priekšgājēja un pēcteča robežas. Aptuvenā TTR robeža 1944. gadā ir noteikta pēc sarkanās robežas
thumb|Pirmā oficiālā Tuvass delegācija Maskavā: draudzības un sadarbības līguma parakstīšana starp Tannu-Tuvu un PSRS (1925. gada jūnijs)
**Tuvas Tautas Republika** (tiviešu: *Tva Arat Respuʙlik*) bija daļēji atzīta (PSRS — 1924. gadā un MTR — 1926. gadā) valsts Dienvidsibīrijā no 1921. līdz 1944. gadam. No 1921. līdz 1926. gadam to oficiāli sauca par **Tannu-Tuvu**. 

1944. gadā to anektēja PSRS un izveidoja Tivas autonomo apgabalu Krievijas PFSR sastāvā.

## Ārējās saites
Maskavas līgums (1921)

thumb|Līguma parakstīšanas brīdis. Labajā rindā centrā — padomju delegācijas vadītājs Georgijs Čičerins
**Maskavas līgums**, arī **Krievijas–Turcijas draudzības līgums** (turku: *Moskova Antlaşması*) ir mierlīgums un draudzības līgums, kas noslēgts 1921. gada 16. martā starp Krievijas PFSR un Turcijas Lielās nacionālās asambleja valdību Mustafas Kemala vadībā. Tas noteica jaunās Turcijas Republikas un Padomju Krievijas savstarpējās attiecības un robežas Kaukāza reģionā.

Līgums bija viens no nozīmīgākajiem Turcijas neatkarības kara diplomātiskajiem panākumiem, un tas nostiprināja Padomju Krievijas ietekmi Kaukāzā.

## Ārējās saites
Čikapa

**Čikapa** (franču un ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kasai provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Atrodas valsts rietumdaļā Kasai un Čikapas upju satekā. Nozīmīgs kalnrūpniecības un transporta centrs.

Pilsētu 1900. gadi sākumā dibināja amerikāņu-beļģu kalnrūpniecības konsorcijs *Forminière* kā dimantu ieguves centru. Pilsēta strauji izauga Pirmā Kongo kara laikā, kad šeit apmetās ievērojams skaits no kara zonām pārvietoto iedzīvotāju. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Meirīda Magvaira

**Meirīda Magvaira** (), agrāk **Meirīda Korigena** (*Mairead Corrigan*, dzimusi ), ir Ziemeļīrijas miera aktīviste, viena no nozīmīgākajām nevardarbīgās kustības balsīm Ziemeļīrijas konflikta laikā. Viņa kļuva par vienu no vadošajām sabiedriskajām līderēm, kas centās mazināt politisko un grupējumu vardarbību, balstot savu darbību stingrā nevardarbības filozofijā. Kopā ar Betiju Viljamsu un žurnālistu Kiaranu Makovnu (*Ciaran McKeown*) Magvaira dibināja organizāciju *[[Peace People]]* (sākotnēji *Women for Peace*), kas aicināja apvienot gan katoļus, gan protestantus kopīgā sabiedriskā kustībā pret teroru un bruņotu vardarbību, veicinot nevardarbīgu dialogu, kopienu izlīgumu, cilvēktiesību ievērošanu un politiskā konflikta risināšanu bez militāriem līdzekļiem. Šī kustība kļuva par būtisku sabiedrības mobilizācijas faktoru un ietekmīgu posmu Ziemeļīrijas miera procesa attīstībā. Par ieguldījumu miera kustības veidošanā un miera nostiprināšanā Ziemeļīrijā Meirīda Magvaira kopā ar Betiju Viljamsu 1976. gadā (balva pasniegta 1977. gadā) ieguva Nobela miera prēmiju, kļūstot par vienu no jaunākajām šīs balvas laureātēm un vienu no starptautiski pazīstamākajām miera kustības pārstāvēm reģionā. Arī pēc miera procesa institucionalizācijas viņa turpinājusi darbu organizācijā *Peace People*, kā arī aktīvi iesaistījusies cilvēktiesību aizstāvībā, nevardarbīgā aktīvismā un starptautiskās solidaritātes iniciatīvās, kļūstot par nozīmīgu miera centienu simbolu Ziemeļīrijā un ārpus tās.

## Ārējās saites
Hagaja grāmata

[thumbnail|upright=1.0|Hagaja grāmatas sākums viduslaiku manuskriptā ''[Codex Gigas*]]
*'Hagaja grāmata*' (, *Sefer Ḥaggay'') ir viena no praviešu grāmatām ebreju Bībelē (Tanahā) un Vecajā Derībā. Bībelē Hagaja grāmata parasti ierindota kā trešā no beigām starp divpadsmit mazo praviešu grāmatām, pēc Habakuka un Cefanjas grāmatām un pirms Zaharijas un Maleahija grāmatām. Tā ir īsa grāmata divu nodaļu apjomā, kas atspoguļo pravieša Hagaja vēstījumu Izraēlas tautai (jūdu kopienai) Persijas impērijas valdīšanas laikā pēc Babilonijas trimdas. Centrālā tematika ir Jeruzalemes otrā tempļa atjaunošana. Pravietojumos kritizēta tautas kūtrība tempļa būvdarbos, Jeruzalemes saimnieciskās grūtības skaidrotas kā šīs nolaidības sekas, vienlaikus mudinot atjaunot kulta dzīvi un nostiprināt sabiedrības reliģisko identitāti. Tempļa rekonstrukcija tiek izvirzīta kā centrālais pēctrimdas kopienas garīgās atjaunošanās simbols, ar solījumu par Dieva svētību, ja “Dieva nams” tiks atjaunots. Grāmata datējama ar 6. gadsimtu p.m.ē., precīzāk – ar 520. gadu p.m.ē., Persijas ķēniņa Dārija I valdīšanas otro gadu, laikā, kad otrā tempļa celtniecība vēl nav pabeigta. Tradicionāli teksts tiek attiecināts uz pašu pravieti Hagaju, kura īsie, teoloģiski blīvie paziņojumi fiksēti persiešu periodā. Tomēr daļa pētnieku, ņemot vērā trešās personas stāstījumu un stilistiskās īpatnības, pieļauj, ka grāmata varētu būt vēlāk rediģēts Hagajam piedēvēto pravietojumu apkopojums, ko 6. gadsimta p.m.ē. beigās vai 5. gadsimta p.m.ē. sākumā sastādījis kāds skolnieks vai pēctrimdas kopiena.

## Ārējās saites
Alise Robinsone

**Alise Robinsone** (; dzimusi  Sidnejā, Austrālijā) ir Jaunzēlandes kalnu slēpotāja. Viņa ir 2025. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļas ieguvēja milzu slalomā, vairāku Pasaules kausa posmu uzvarētāja.

## Karjera
Dzimusi Sidnejā, Austrālijā, četru gadu vecumā ar vecākiem pārcēlās uz Kvīnstaunu Jaunzēlandē. Pasaules kausa sacensībās A. Robinsone debitēja 16 gadu vecumā  Kraņska Gorā. Milzu slaloma pirmajā braucienā ieņēma 42. vietu un otrajam braucienam nekvalificējās. 2018. gada Pasaules čempionātā junioriem Davosā viņa piedalījās gan slalomā, gan milzu slalomā, bet abās disciplīnās nefinišēja. Viņa kvalificējās  Phjončhanā, kur milzu slalomā ieņēma 25. vietu, bet slalomā nefinišēja pirmajā braucienā. 

Pasaules čempionātā Robinsone pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Orē, Zviedrijā. Startēja tikai milzu slalomā, kur ierindojās 17. vietā. Otrajā braucienā viņai bija ātrākais laiks. 
2019. gada Pasaules čempionātā junioriem uzvarēja milzu slalomā. Tā Jaunzēlandei bija pirmā zelta medaļa pasaules junioru čempionātu vēsturē. 
Pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē ieguva 2019. gada martā Čehijā, ieņemot 16. vietu milzu slalomā. 2018.—2019. gada Pasaules kausa noslēguma posmā Andorā, kam viņa kvalificējās kā pasaules junioru čempione, milzu slalomā izcīnīja pirmo pjedestālu — otro vietu, piekāpjoties tikai Mikeilai Šifrinai. Nākamās sezonas pirmajā Pasaules kausa posmā Zeldenē milzu slalomā viņa izcīnīja savu pirmo uzvaru.

2021. gada Pasaules čempionātā Kortīnā d'Ampeco ieguva 4. vietu. 2021. gada martā viņa uzvarēja Pasaules kausa noslēguma posmā Lenderheidē.  Pekinā labāko rezultātu sasniedza milzu slalomā, ieņemot 22. vietu. Startēja arī nobraucienā (25. vieta) un supergigantā, kur nefinišēja.

2025. gada Pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļu milzu slalomā. Tā Jaunzēlandei bija pirmā medaļa pasaules kalnu slēpošanas čempionāta vēsturē. 2024.—2025. gada Pasaules kausa sezonā ieguva otro vietu milzu slaloma kopvērtējumā un 7. vietu absolūtajā ieskaitē.  uzvarēja Pasaules kausa posmā milzu slalomā *Copper Mountain* slēpošanas kūrortā Kolorādo, ASV. Tā Robinsonei bija piektā uzvara Pasaules kausā, līdz ar to viņa pārspēja citas Jaunzēlandes kalnu slēpotājas Klaudijas Rīgleres rekordu, kļūstot par Pasaules kausa uzvarām bagātāko kalnu slēpotāju ārpus Eiropas un Ziemeļamerikas.  divreiz ieguva 8. vietu — gan supergigantā, gan milzu slalomā.

## Rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

## Atsauces

## Ārējās saites
2026. gads kino

Šajā lapā apkopota informācija par **[[2026. gads|2026. gada]]** starptautiskajiem un vietējiem kino pasākumiem, ienesīgākajām gada filmām, kino nozares darbinieku nāvēm.

Šajā gadā Kinoakadēmijas balvas kategorijā "Labākā filma" ieguvēja "Rietumu frontē bez pārmaiņām" kļūst par neaizsargājamu darbu. *[[Vitaphone]]* svin savu 100. gadadienu.

## Ienesīgākās filmas
Šis ir pēc tīmekļa vietnes *[[Internet Movie Database|IMDb.com]]* datiem veidots 2026. gadā izdoto desmit pasaules ienesīgāko filmu saraksts:

## Notikumi

### Balvu pasniegšanas ceremonijas

### Kinofestivāli

## Balvas
**[[Zelta lācis]] ([[76. Berlīnes Starptautiskais kinofestivāls]]):**
: ***[[Gelbe Briefe]]***, režisors Ilkers Čataks, , 

## Miruši

## Atsauces

## Ārējās saites
* 2026. gada filmu saraksts vietnē IMDb
Anna Manjāni

**Anna Manjāni** (; dzimusi , mirusi ) bija Itālijas kino un teātra aktrise, viena no nozīmīgākajām 20. gadsimta Itālijas kino personībām un spilgta pēckara itāļu neoreālisma pārstāve. Viņa īpaši saistās ar neoreālisma virzienu, kurā iemiesoja spēcīgas sievietes — strādnieces, mātes un marginālus pilsētas tēlus —, bieži vien psiholoģiski sarežģītas un traģiskas varones, padarot šos tēlus par žanra atpazīstamiem simboliem. Manjāni aktierspēli raksturo dabiskums, emocionāla intensitāte, spēcīga klātbūtne un izteikta sociālā līdzjūtība, kas būtiski ietekmējusi gan itāļu kino attīstību, gan starptautisko priekšstatu par neoreālisma estētiku.

Starptautisku ievērību viņa ieguva ar lomām Roberto Rosellīni filmā "Roma — atvērta pilsēta" (*Roma, città aperta*, 1945), kā arī filmās *[[L’amore]]* (1948) un *[[Bellissima]]* (1951), kas nostiprināja viņas statusu Eiropas kino kontekstā. 1955. gadā Manjāni atveidoja Serafinu Dellu Rosi filmā "Tetovētā roze" (*The Rose Tattoo*, režisors Daniels Manns), kas veidota pēc Tenesija Viljamsa lugas motīviem un rakstīta tieši viņai; par šo lomu aktrise saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā", kļūstot par pirmo itālieti un vienu no pirmajām aktrisēm, kurai angļu valoda nav dzimtā valodā, kas ieguvusi šo apbalvojumu. Viņas nozīmīgāko darbu vidū bieži min arī filmas *[[Mamma Roma]]* (1962), *[[Wild Is the Wind]]* (1957) un *[[The Fugitive Kind]]* (1960), kurās Manjāni konsekventi attīsta intensīvu, emocionālu aktierspēli. Viņa palikusi Itālijas kultūras vēsturē kā aktrise, kuras darbi veido vienu no Itālijas kino kanona atskaites punktiem un ilgstoši ietekmē sievietes tēla interpretāciju Eiropas kino.

## Ārējās saites
Ministrijas skola

[thumb|[Umurgas - Sāruma pagasta ministrijas skola.]]
[thumb|[Saikavas pagasts|Saikavas paɡasta Ministrijas skola (pēc 1913)]]
**Ministrijas skola** bija augstāka tipa tautskola Vidzemes un Kurzemes guberņās, ko izveidoja Baltijas pārkrievošanas periodā Rīgas mācību apgabala kuratora tiešā pakļautībā. Skolotājus apstiprināja tautskolu direktors, īpašu uzmanību pievērsa krievu valodas mācīšanai. Līdztekus turpināja darboties arī pagastskolas un draudzes skolas, kas bija pakļautas guberņu skolu virsvaldēm. 

## Vēsture
Pirmo divklasīgo ministrijas skolu Latvijā nodibināja 1884. gadā Lielezerē, drīz pēc tam sāka darboties Dundagas, Jaungulbenes, Skrundas, Vietalvas ministrijas skolas. Tā kā valdība piedalījās to uzturēšanā, tad pagasti bieži vien centās panākt pagasta skolu pārveidi par ministrijas skolām. Pēc 1905. gada revolūcijas Krievijas impērijas valdība sāka veidot t.s. kroņa skolas ar īstiem krievu skolotājiem.  

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1919. gada 8. decembrī Tautas padome pieņēma likumu “Par Latvijas izglītības iestādēm”, pagastskolu, draudžu skolu un ministrijas skolu vietā ieviešot sešgadīgas pamatskolas.

## Atsauces
Konstantīns (pāvests)

**Konstantīns** (; dzimis 664. gadā, miris ) bija Romas bīskaps un Romas katoļu baznīcas pāvests no 708. gada līdz savai nāvei 715. gadā, viens no pēdējiem tā sauktās Bizantijas pāvestības perioda pāvestiem. Sīrijā dzimušais, grieķiski runājošais Konstantīns bija cieši saistīts ar austrumu kristietības vidi un labi orientējās Bizantijas galma reliģiskajās un politiskajās tradīcijās, kas ļāva viņam kļūt par nozīmīgu starpnieku starp Romu un Konstantinopoli. Viņa pontifikāts norisinājās īpaši sarežģītā periodā, ko raksturoja ciešas un reizēm saspringtas attiecības starp Romu un Bizantijas impēriju, un Konstantīns ir viens no pēdējiem pāvestiem, kurš vēl dzīves laikā devās uz Konstantinopoli, lai tiešā veidā stiprinātu saikni ar imperatora galmu.

Viņa pontifikātu noteica saspringtās Romas un Bizantijas attiecības un turpinātās teoloģiskās debates pēc Trullo koncila koncila kanonu noraidīšanas Rietumos, kā arī pēc monotēlētisma nosodījuma Trešajā Konstantinopoles koncilā (680–681). 710.–711. gadā Konstantīns pēc imperatora Justiniāna II pavēles devās vizītē uz Konstantinopoli, kur tika panākts diplomātisks kompromiss par Trullo kanonu praktisko piemērošanu, saglabājot Romas nostāju, bet vienlaikus izlīdzinot politisko plaisu starp pāvestu un imperatoru. Pēc Justiniāna II nogalināšanas Konstantīns atteicās atbalstīt jaunā imperatora Filipika monotelētiskās tendences, neatzīstot viņu liturģiskajā pieminēšanā un tādējādi nostiprinot Romas uzticību Halkedonas un Trešā Konstantinopoles koncila lēmumiem. Viņa pontifikāta laikā pāvestība pakāpeniski centās nostiprināt savu autonomiju Rietumos, vienlaikus saglabājot diplomātisku līdzsvaru ar Bizantiju, kuras ietekme Itālijā joprojām bija nozīmīga. Šā iemesla dēļ Konstantīns tiek vērtēts kā pāvests, kura darbība veicināja attiecību stabilizāciju starp abām kristīgās pasaules lielvarām un nodrošināja Baznīcai relatīvu mieru pēc intensīvajiem teoloģiskajiem strīdiem 7. gadsimta otrajā pusē.

## Ārējās saites
Dorogobuža

**Dorogobuža** () ir pilsēta Krievijas rietumos, Smoļenskas apgabalā, Dorogobužas rajona administratīvais centrs. Izvietojusies apgabala austrumu daļā Dņepras upes krastos apmēram 125 km no apgabala centra Smoļenskas. Tā ir viena no Krievijas senākajām pilsētām, pirmie tās pieminējumi attiecas uz 13. gadsimtu.

## Vēsture
Pilsēta bieži smagi cietusi no karadarbības. 1507.–1508.gada kara laikā pilsētu nodedzināja un ieņēma Lietuvas lielkņazistes hetmanis Staņislavs Kiške. 1609.-1613. gadā pilsētu atkal bija iekarojusi Polija-Lietuva, un 1614. gadā Krievijas vojevoda žēlojās, ka pilsētā atlikuši tikai 10 iedzīvotāji, bet pār apriņķi valda kazaki. 1617. gadā Krievijas vojevoda kopā ar iedzīvotājiem deva zvērestu Polijas karalim, izmantojot kārtējo poļu armijas tuvumu. Sekojošajās desmitgadēs pilsēta karos vairākkārt mainīja saimniekus, līdz 1667. gadā galīgi nokļuva Krievijas sastāvā. Pēc 1763. gada ugunsgrēka, kurā nodega pilsētas centrs, tas tika atjaunots ar tam laikam modernām akmens celtnēm. Napoleona iebrukuma laikā vairums pilsētas nodega atkal.

Otrajā pasaules karā pilsēta nokļuva padomju karaspēka pretuzbrukuma rajonā Rževas-Vjazmas operācijas laikā un no 1942. gada februāra vidus līdz jūnija sākumam atradās vispirms padomju partizānu, pēc tam Sarkanās armijas kontrolē. No jauna padomju spēki atguva pilsētu 1943. gada septembrī, un uz to laiku pilsētas lielākā daļa bija gruvešos gan tiešas pastāvīgās karadarbības dēļ, gan abu pušu "izdedzinātās zemes" taktikas dēļ. Tikai 64 mājas tika atzītas par vēl atjaunojamām.

## Saimniecība
5 kilometrus no pilsētas atrodas kompānijas *Akron* rūpnīca amonjaka, slāpekļskābes, amonija nitrāta, komplekso minerālmēslu un sauso mēslošanas līdzekļu maisījumu, neorganisko ķīmisko produktu ražošanai. Produkcija tika lietota sprāgstvielu ražošanai militāriem mērķiem, tāpēc rūpnīcā bija armijas drošības noteikumi un tā strādāja visu diennakti. Rūpnīcas apkaimes iedzīvotāji masveidā slimo ar astmu. Vairākkārtēji Ukrainas dronu uzlidojumi 2025. gadā nespēja ievērojumi kaitēt ražošanai, kamēr 2026. gada 25. februāra agrā rītā ap 30 dronu sasniedza rūpnīcu un nodarīja tai smagus bojājumus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Roslavļa

**Roslavļa** () ir pilsēta Krievijas rietumos, Smoļenskas apgabalā, Roslavļas rajona administratīvais centrs. Tā atrodas apgabala dienvidaustrumu daļā, apmēram 110 km uz dienvidaustrumiem no Smoļenskas, pie Osteras upes (Dņepras baseins).

## Vēsture
Roslavļa ir pazīstama kopš 12. gadsimta un vēsturiski bijusi nozīmīgs tirdzniecības un amatniecības centrs reģionā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vjazma

**Vjazma** () ir pilsēta Krievijas rietumos, Smoļenskas apgabalā, Vjazmas rajona administratīvais centrs. Tā atrodas apgabala austrumu daļā, pie Vjazmas upes, apmēram 160 km uz austrumiem no Smoļenskas.

## Vēsture
Vjazma ir pazīstama kopš 13. gadsimta un vēsturiski bijusi nozīmīgs tirdzniecības un militārs centrs ceļā starp Maskavu un Smoļensku.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marija Zaharova

**Marija Zaharova** (; dzimusi ) ir Krievijas diplomāte un kopš 2015. gada Krievijas Federācijas Ārlietu ministrijas oficiālā pārstāve. Viņa ir viena no galvenajām Maskavas ārpolitikas dezinformācijas kampaņas sejām un regulāri vada preses brīfingus.

Marija Zaharova plaši kritizēta ārvalstu politiķu, neatkarīgo mediju un cilvēktiesību organizāciju vidū, un uzskatīta par vienu no centrālajām figūrām Krievijas dezinformācijas izplatīšanā, īpaši saistībā ar Krievijas pilna mēroga iebrukumu Ukrainā. Viņa regulāri izplata nepārbaudītu un pretrunīgu informāciju, kuru vēlāk atspēko starptautiskie faktu pārbaudes projekti, savukārt viņas publiskajos paziņojumos bieži tiek izmantota agresīva, pazemojoša un konspiratīva retorika attiecībā uz citām valstīm, politiķiem un medijiem, tādēļ kritiķi norāda, ka Zaharovas darbība neatbilst klasiskajai diplomātijas izpratnei un vairāk atgādina iekšpolitisku propagandas instrumentu, un viņas izteikumi vairākkārt izraisījuši diplomātiskus skandālus un saasinājuši attiecības starp valstīm.

## Dzīvesgājums
Dzimusi diplomāta ģimenē. Bērnību daļēji pavadījusi Ķīnā, kur strādāja viņas tēvs. 1998. gadā absolvējusi Maskavas Valsts Starptautisko attiecību institūtu ar specializāciju starptautiskajā žurnālistikā.

Kopš 2000. gadiem strādājusi Krievijas Ārlietu ministrijā, vēlāk — Krievijas pastāvīgajā pārstāvniecībā ANO. No 2015. gada ieņem Informācijas un preses departamenta direktora amatu un ir oficiālā ministrijas pārstāve.

## Ārējās saites
Poleris

thumb|Kuģa poleris
**Poleris** ir sapāroti vertikāli koka vai metāla stabiņi, kuri uzstādīti vai nu uz kuģa, vai arī uz piestātnes. Stabiņus izmanto, lai nostiprinātu pietauvošanās galus, virves, tauvas, troses vai ķēdes. Poleri uz koka buriniekiem (dažreiz saukti par tauvu poleriem (*cable-bitts*)) bija ķīļa ligzdās nostiprināti lieli vertikāli baļķi, kurus izmantoja enkura tauvas nostiprināšanai. Polerus izgatavo un uztur ar lielu rūpību, lai izvairītos no asām malām, kuras varētu berzties gar pietauvošanās galiem un tos vājināt.

## Konstrukcija
thumb|Virves aiztura izmantošana. Aizturis īslaicīgi notur pietauvošanās galu nostieptā stāvoklī un ļauj noņemt to no vinčas spoles un nostiprināt uz polera. Pēc tam virves aizturi atbrīvo un slodzi pārņem polera stabiņi
Poleris sastāv no diviem stabiņiem. Krastā izvietots poleris var sastāvēt arī no viena stabiņa, bet kuģu poleriem tādi ir divi un tie sastopami praktiski uz visu okeāna kuģu klājiem. Poleri pie klāja parasti nostiprina izmantojot metinātu konstrukciju.

Pašus stabiņus izgatavo vai nu no lieta tērauda, vai arī mūsdienās daudz biežāk no cauruļveida tērauda gabala, kurš iekšpusē pastiprināts. Stabiņu augšpusē ir paplašinājums, lai novērstu iespēju pietauvošanās galiem nomukt no polera atrodoties zem slodzes. Zem klāja poleru atrašanās vietās izvieto papildus saistus. Stabiņu apakšpusē parasti piemetina ausis virves vai ķēdes aizturiem.

## Atsauces
Valdis Celmiņš

**Valdis Celmiņš** ir latviešu kinooperators, režisors un scenārists pazīstams gan kā dokumentālo, gan spēlfilmu operators. Saņēmis vietējās un starptautiskās nominācijas un balvas.

Valdis Celmiņš dzimis Rūjienā. Studējis arī ārpus Latvijas, tostarp piedaloties apmaiņas programmās un mācībās kinomākslā. Kā profesionāls operators Valdis Celmiņš piedalījies vairāk nekā piecdesmit filmu un televīzijas projektu veidošanā.

Valdis Celmiņš bija galvenais operators vēsturiskajai kara drāmai "Dvēseļu putenis" (2019) un par šo darbu saņēma plašu atzinību, kā arī nomināciju starptautiskajai kinooperatoru federācijas balvai IMAGO.

## Filmogrāfija
Šajā sarakstā pamatā uzskaitīti operatora darbi, citi vai papildus amati norādīti iekavās.

## Apbalvojumi un nominācijas
* Nominācija Starptautiskās kinooperatoru federācijas (IMAGO) balvai par operatora darbu filmā "Dvēseļu putenis" (2019).
* Vairākkārtīgas nominēts un ieguvis Latvijas Nacionālajās kino balvās "Lielais Kristaps" operatora kategorijās.

## Atsauces

## Ārējās saites

* VFS — Valdis Celmiņš profila lapa
Einārs Graudiņš

**Einārs Graudiņš** (dzimis  Ogrē) ir Latvijas politologs un bijusī PSRS un Latvijas NBS militārpersona.

## Dzīvesgājums
Einārs Graudiņš dzimis 1965. gada 22. novembrī Ogrē. 

Padomju periodā izvēlējās militāro karjeru un absolvējis ģenerāļa Hruļeva vārdā nosaukto Sarkanās Zvaigznes ordeņa Jaroslavļas augstāko finanšu karaskolu. Dienējis PSRS Bruņotajos spēkos, tostarp kodolraķešu karaspēkā, virsnieka amatā. Pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas piedalījās Latvijas bruņoto spēku veidošanā un dienēja Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos, tostarp Sužu izlūkdesanta bataljonā. Aktīvi iesaistījās Latvijas integrācijas procesos NATO, kā arī komandēja pirmās paraugmācības NATO augstākajai militārajai vadībai Latvijas teritorijā.

Pēc militārās karjeras ieguvis ekonomikas maģistra grādu un ilgstoši darbojies mediju jomā – presē, televīzijā un radio.

Graudiņš bijis vairāku politisko spēku sarakstos, tostarp partijā Par Alternatīvu un Rīcības partijā. Bijis Eiropas Parlamenta deputāta kandidāts. Priekšvēlēšanu debatēs Graudiņš rosinājis pret nelegālajiem imigrantiem vērst radikālus pasākumus, tostarp «nekavējoties atklāt uguni», ja tie šķērso Eiropas Savienības robežu. Šie izteikumi izraisīja plašu rezonansi sabiedrībā, un tos izvērtēja arī Valsts policija un Valsts drošības dienests, norādot uz iespējamu vardarbības slavināšanu.

Citā priekšvēlēšanu diskusijā viņš paziņoja, ka «ja vīrietim ir kaut kas starp kājām, tad viņam ir jābūt ierocim rokā», runājot par jauniešu iesaisti Zemessardzē.

Pēc Krievijas pilna mēroga iebrukuma Ukrainā 2022. gadā Graudiņš kļuva par vienu no redzamākajiem Krievijas Federācijas politikas publiskajiem kritiķiem, regulāri izsakoties par kara, drošības un reģionālās stabilitātes jautājumiem. Paudis uzskatu, ka nākotnē Ukrainai varētu būt nepieciešama sava kodolieroču potenciāla atjaunošana kā atturēšanas instruments iespējamas Krievijas agresijas gadījumā.

## Atsauces
Kvango

**Kvango** () vai **Kuango** () ir upe centrālajā Āfrikā, Kongo pietekas Kasai lielākā pieteka. Sākas Lundas plato Angolā, tek ziemeļrietumu—ziemeļu virzienā, ievērojamā garumā veidojot Angolas un Kongo Demokrātiskās Republikas robežu. Ietek Kasai pie Bandundu pilsētas. 17 km augšpus ietekas uzņem savu lielāko pieteku Kvilu. Citas lielākās pietekas ir Vamba un Lulo (labās) un Kvilo un Kambo (kreisās). Upes baseinu lielākoties aizņem ekvatoriālie lietus meži. Lielākās pilsētas krastos ir Bandundu, Popokabaka, Kasongo-Lunda, Tembo (visas Kongo DR).

## Atsauces

## Ārējās saites
Kvilu

**Kvilu** () vai **Kuilo** () ir upe centrālajā Āfrikā, Kongo baseinā, Kvango lielākā pieteka. Sākas Lundas plato Angolā, tek ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā, lejtecē plūst pa Kongo ieplaku. Ietek Kvango 17 km augšpus tās ietekas Kasai. Lielākās pietekas ir Kvenge, Lučima (kreisās) un Luange (labā). Upes baseinu lielākoties aizņem savanna un ekvatoriālie lietus meži. Lielākās pilsētas krastos ir Kikvita, Bagata, Gungu (visas Kongo DR) un Kvilo (Angolā). Kuģojama no grīvas līdz Kikvitai. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Kasarehosa

**Kasarehosa** () ir pašvaldība Spānijas ziemeļos, Sorijas provincē, Kastīlijas un Leonas autonomajā kopienā. Tā atrodas kalnainā Mesetas daļā Pinaresas (*Tierra de Pinares*) reģionā, rietumos no Sorijas pilsētas, netālu no dabas parka *[[Cañón del Río Lobos]]*, tuvu *[[Cuerda del Pozo]]* ūdenskrātuvei un Vinuesas mežu masīviem. Pašvaldības teritorija aptver 28,08 km², un tajā 2024. gadā dzīvoja 146 iedzīvotāji. Apdzīvotā vieta atrodas aptuveni 1085 m augstumā virs jūras līmeņa mežainā, kalnainā apvidū, ko raksturo plaši priežu meži, ielejas un Lobosas upes kanjons kontinentāla klimata apstākļos. Administratīvi Kasarehosa ir viens no Sorijas provinces mazajiem lauku pašvaldību (*municipio*) centriem, kas ietilpst El Burgo de Osmas tiesas apgabalā un Pinaresas komarkā. Tā pilda vietēja līmeņa pārvaldes, sociālo un saimniecisko pakalpojumu centra funkcijas apkārtējam mežainajam reģionam, kur tradicionāli nozīmīga loma bijusi lauksaimniecībai, mežsaimniecībai, kokapstrādei un ar dabas tūrismu saistītām aktivitātēm. Pašvaldība ir daļa no reģiona kultūrvēsturiskā un ainaviskā tīkla, kas raksturīgs Kastīlijai un Leonai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kvilu (province)

**Kvilu province** (, ) ir province Kongo Demokrātiskajā Republikā. Atrodas valsts rietumdaļā Kvilu un Kasai upju baseinā, robežojas ziemeļos ar Maji-Ndombi, austrumos — ar Kasai, dienvidos — ar Kvango, bet rietumos — ar Kinšasu. Administratīvais centrs ir Bandundu, bet lielākā pilsēta — Kikvita. Administratīvi province dalās 2 lielpilsētās (Bandundu un Kikvita) un 5 teritorijās. Province izveidota 2015. gadā, sadalot bijušo Bandundu provinci.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ba (valsts)

[thumb|[Karojošo valstu periods (Ba valsts kreisajā pusē)]]
**Ba** (ķīniešu: 巴国, *Bā Guó*) bija sena valsts mūsdienu Ķīnas dienvidrietumos, kas pastāvēja aptuveni no 11. gs. p.m.ē. līdz 316. gadam p.m.ē. Tā atradās mūsdienu Čuncjinas pašvaldības teritorijā un Sičuaņas provinces austrumu daļā. Ba bija nozīmīga politiskajā un kultūras attīstībā Džou dinastijas laikā.

316. gadā p.m.ē. Cjiņas karaspēks iekaroja Šu un Ba valstis, pilnībā anektējot to teritorijas.

## Ārējās saites
Diasistēma

**Diasistēma** ir valodniecības jēdziens, kas apzīmē vairāku vienas valodas paveidu (izlokšņu, dialektu, sociolektu, idiolektu) kopumu, kurā ir gan kopīgas iezīmes, gan sistemātiskas atšķirības.

Diasistēmas jēdzienu 20. gadsimta vidū ieviesa strukturālās un funkcionālās valodniecības pārstāvji, lai raksturotu valodu nevis kā vienotu un viendabīgu sistēmu, bet gan kā daudzveidīgu un dinamisku veidojumu, kurā līdzās pastāv vairāki savstarpēju saprotami valodas paveidi, kam vienlaikus ir arī regulāras strukturālas atšķirības.

## Piemērs
Serbu, horvātu, bosniešu un melnkalniešu valodas bieži tiek uzskatītas par vienas diasistēmas paveidiem — tās ir ļoti līdzīgas, savstarpēji labi saprotamas, bet politiski un kultūras ziņā tiek uzskatītas par atsevišķām valodām.

## Skatīt arī
* Dialektu kontinuums

## Ārējās saites
Problēma ''valoda vai dialekts''

**Problēma ** ir viens no centrālajiem jautājumiem valodniecībā, kas saistīts ar noteiktas valodas variācijas statusa noteikšanu kā atsevišķai valodai vai kā kādas valodas dialektam.

## Valoda vai dialekts
Saskaņā ar lingvistisko definīciju, valoda tiek uzskatīta par lielu un funkcionāli neatkarīgu valodas vienību, kam ir savs gramatikas un vārdu krājuma komplekts, kā arī rakstības sistēma, ja tāda pastāv. Dialekts ir valodas variants, kuru lieto noteiktā ģeogrāfiskā teritorijā vai noteiktas sociālās grupas vidū un atšķiras no standarta valodas vai citiem dialektiem tikai ar izrunu, gramatikas vai vārdu krājumu, taču lielākoties saglabā savstarpēju saprotamību ar valodu kopumā.

Valodas un dialekta definīcijas bieži vien nav viennozīmīgas, jo tās ir cieši saistītas ar sociālajiem, politiskajiem un kulturāliem faktoriem. No lingvistiskā viedokļa, jebkuram dialektam jābūt saprotamam visiem valodas runātājiem, bet daudziem dialektiem ir ļoti zems savstarpējās sapratnes līmenis. Tādēļ ļoti bieži tiek lietots ne-lingvistisks kritērijs — piemēram, politiskās identitātes, nacionālās piederības un vēsturiskie apstākļi, lai noteiktu, vai valodas variants ir valoda vai dialekts.

## "Valoda ir dialekts ar armiju un floti"
Slavenais apgalvojums, ko lieto lingvisti, ir: "Valoda ir dialekts ar armiju un floti" (angļu "A *language is a dialect with an army and navy*"). Tas nozīmē, ka politiskais atbalsts un valsts institūcijas bieži vien nosaka, vai valodas variants tiek uzskatīts par atsevišķu valodu vai tikai par dialektu.

Serbu, horvātu, bosniešu un melnkalniešu valodas ir savstarpēji saprotamas un lingvistiski ļoti līdzīgas, tomēr tās tiek uzskatītas par atsevišķām valodām, jo politiskās un kulturālās atšķirības, kas attīstījušās kopš Dienvidslāvijas sabrukuma. Savukārt mandarīnu un kantoniešu valodas, kas lingvistiski ir ļoti līdzīgas, tiek uzskatītas par atsevišķām valodām tikai tāpēc, ka tās pieder pie dažādām kultūrām un politiskām vienībām (Ķīna un Honkonga).

## Ģeogrāfiskās un sociālās atšķirības
Dialekti bieži atšķiras ģeogrāfiski un sociāli. Dialekti, kas tiek lietoti vienā valstī vai reģionā, var būt ļoti līdzīgi, taču atšķirības kļūst acīmredzamākas, ja runa ir par dažādiem kontinentiem vai sociāliem slāņiem.

* Dienviditālijas un Ziemeļitālijas dialekti ir ļoti atšķirīgi, bet tie tiek uzskatīti par vienu valodu, jo sociāli un politiski tās ir daļa no Itālijas valsts.
* Savukārt latviešu valodas dialekti (piem. latgaliešu valoda) tiek uzskatīti par vietējiem variantiem latviešu valodā, lai gan tiem ir ievērojamas fonētiskās un leksiskās atšķirības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nirnberga (2025. gada filma)

**"Nirnberga"** () ir 2025. gada ASV vēsturiskā drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Džeimss Vanderbilts. Filmā galvenās lomas atveido Rasels Krovs, Rāmī Māleks, Leo Vudals, Džons Sleterijs, Marks O'Braiens, Kolins Henkss, Vrenna Šmita, Lidija Pekema, Ričards Grānts un Maikls Šenons. Filma balstīta uz Džeka Elhaja 2013. gada grāmatu *The Nazi and the Psychiatrist*.

Filma stāsta par ASV armijas psihiatru Daglasu Kelliju (Māleks), kuram uzdots novērtēt Hermaņa Gēringa (Krovs) un citu nacistu līderu mentālo veselību pirms Nirnbergas procesa.

Filmas "Nirnberga" pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Latvijā filmas pirmizrāde notika . Filma saņēma galvenokārt pozitīvus kritiķu novērtējumus, kuri īpaši izcēla Krova aktierspēli.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bonifācijs IV

**Bonifācijs IV** (; dzimis 550. gadā, miris ) bija Romas bīskaps un pāvests no 608. līdz 615. gadam, viens no 7. gadsimta sākuma pāvestiem, kas darbojās ciešā saistībā ar Austrumromas impēriju un imperatora galma politiku. Kā bijušā pāvesta Gregora Lielā diakons un benediktiešu mūks, Bonifācijs IV pārņēma Gregora monastisko orientāciju, veicinot klosteru dzīves attīstību un Laterāna pils pakāpenisku pārveidi par mūku kopienas centru. Viņa pontifikāts ritēja tā sauktās Bizantijas pāvestības ietvaros, kad pāvesta ievēlēšanu un konsekrāciju noteica imperatora apstiprinājums un Romas politika bija cieši saistīta ar Konstantinopoles reliģiskajām un militārajām interesēm, tostarp cīņu ar lombardiešiem. Bonifācijs IV īpaši ievērojams ar Romas Panteona nodošanu kristiešu dievkalpošanai. Ar imperatora Fokasa atļauju pāvests 609. gada 13. maijā konsekrēja seno pagānu templi par baznīcu *[[Santa Maria ad Martyres]]*. Tas bija pirmais antīkais templis Romā, kas oficiāli pārveidots par kristīgu svētnīcu, un šis solis kļuva par vienu no nozīmīgākajiem agrīnās kristietības simboliskajiem žestiem pilsētas sakralās ainavas transformācijā. Tas nereti saistīts arī ar agrīnām Visu svēto dienas tradīcijām.

Bonifācija IV pontifikātu raksturoja rūpīgi līdzsvarota diplomātija ar Austrumromas impēriju laikā, kad tās administratīvā un militārā klātbūtne Itālijā joprojām bija ievērojama. Lai gan viņa valdīšanas gados vēl neizcēlās pilnā apjomā ar monotelētismu saistītie teoloģiskie strīdi, turpinājās pēc Halkedonas koncila radušos kristoloģisko diskusiju atskaņas, kas 7. gadsimta turpinājumā pārauga monoenerģisma un monotelētisma polemikā starp Romu un Konstantinopoli. Šādā ziņā Bonifācija IV pontifikāts iezīmē pārejas posmu starp Gregora Lielā laiku un vēlākajām strīdīgajām debatēm par Kristus gribu un darbību, vienlaikus sniedzot nozīmīgu ieguldījumu gan Romas sakrālās telpas pārveidē, gan Baznīcas attiecību konsolidēšanā ar Austrumromas impērijas galmu.

## Ārējās saites
Likteņa ironija

**"Likteņa ironija"** () ir 2022. gada ASV romantiskās komēdijas filma, kuras režisors ir Marjuss Vaisbergs. Tā ir 1975. gada padomju režisora Eldara Rjazanova kinokomēdijas "Likteņa ironija jeb Vieglu garu!" jauns ekranizējums. Filmā galvenās lomas atveido Emma Robertsa un Tomass Manns. Filmas sižets ir par divu mūsdienu amerikāņu attiecībām un piedzīvojumiem Vecgada vakarā un Jaungada naktī.

Studija *[[United Artists|United Artists Releasing]]* izdeva filmu atsevišķos kinoteātros un digitālajās video straumēšanas platformās Amerikas Savienotajās Valstīs 2022. gada 9. septembrī.

## Atsauces

## Ārējās saites