Visuma argonauti

"**Visuma argonauti**" () ir ukraiņu rakstnieka Volodimira Vladko (1901—1974) zinātniskās fantastikas romāns, kas pirmoreiz publicēts 1935. gadā. Tas stāsta par astronautu piedzīvojumiem viņu ceļojuma laikā uz Veneru. Darbs balstīts uz 20. gadsimta pirmajā pusē izplatītajiem priekšstatiem par Veneru kā planētu, kas līdzīga aizvēsturiskajai Zemei.

Vladko ilgi strādāja pie darba, katrā atkārtotajā izdevumā ņemot vērā jaunākos zinātniskos sasniegumus. Pēc pirmā izdevuma publicēšanas Vladko saņēma vairāk nekā 1500 lasītāju vēstules ar padomiem un vēlējumiem, no kuriem daudzi tika ņemti vērā turpmākajos izdevumos. Romāns atsevišķi ukraiņu valodā izdots sešas reizes, pēdējo no tām 2016. gadā.

## Saturs

### Tēli
* Mikola Petrovičs Rindins — ekspedīcijas vadītājs, profesors.
* Vadims Petrovičs Sokils — ģeologs un ķīmiķis.
* Vans Luns (agrīnajās versijās indietis Džounss Boriss Huro) — enerģētikas zinātnieks no Ķīnas, Šanhajas Universitātes profesors. Turklāt viņš pēc vaļasprieka ir ceļotājs un mednieks.
* Halina Rižko (agrīnajās versijās Vasils Rižko) — "zaķis" uz klāja, Politehniskā institūta studente.

### Sižets

Padomju Savienība nosūtīja pirmo ekspedīciju uz Veneru 1950. gadu beigās. Apkalpe dodas starpplanētu ceļojumā ar kosmosa kuģi "Venera-1", kas palaists no Kazbeka estakādes. Neilgi pirms palaišanas Vans Luns atrod pogu, kuru kāds ir pazaudējis, no kuras viņš secina, ka uz kuģa atrodas nepiederoša persona. Pēc palaišanas laikā piedzīvotas pārslodzes apkalpe nonāk bezsvara stāvoklī. Rindins sazinās ar Zemi, kur žurnālistiem atstāsta ekspedīcijas detaļas un tās mērķi. Ekspedīcijai jāizpēta kaimiņplanētas daba, taču ir arī praktiskāks uzdevums. Profesors un ekspedīcijas vadītājs Mikola Rindins plāno uz Venēras atklāt lielas ultrazelta, jauna transurāna ķīmiskā elementa, atradnes. Tā kā Venera ir jaunāka par Zemi, šis elements joprojām varētu pastāvēt planētas garozas augšējos slāņos. Paredzams, ka rūpnieciskajā ražošanā esošie ultrazelta savienojumi būs lēti un tiem būs pretkorozijas īpašības, kas ļaus ietaupīt miljoniem tonnu dzelzs gadā. Savā stāstā Rindins savu apkalpi nosauc par "Visuma argonautiem".

Ekspedīcijas dalībnieki pierod pie dzīves bezsvara stāvoklī. Vanu Lunu satrauc svešinieka klātbūtnes sajūta. Pēc kuģa apskates viņš atklāj kādu meiteni vienā no skafandriem un atpazīst viņu kā savu studenti Halinu Rižko. Rindins pārmet viņai par pārsteidzīgo rīcību. Halina attaisno savu spēcīgo vēlmi doties kosmosā un sola palīdzēt ekspedīcijā. Apkalpei neatliek nekas cits kā atstāt nelūgto viesi pie sevis, bet studentei tiek uzdots nepieciešamo zināšanu pārbaudījums, kuru viņa veiksmīgi nokārto.

Kuģi trāpa meteorīti, bojājot korpusu. Apkalpei ir jāremontē caurumi, riskējot zaudēt gaisa padevi. Pēc tam seko gara diskusija par ceļojuma tehniskajiem aspektiem un dažādu "Veneras-1" sistēmu struktūru. Vēlāk astronauti tiek pakļauti nezināmam kosmiskajam starojumam, kas izraisa straujas izmaiņas viņu emocionālajā stāvoklī. Pēc tam kosmosa kuģis sasniedz Veneru, bet nosēšanās notiek pārāk ātri. Pateicoties astronautu koordinētajam darbam, "Venerai-1" izdodas iziet cauri Veneras mākoņiem un nolaisties vietējo augu sarkanajos biezokņos.

Kamēr pārējie atgūstas, Halina pamana nezināmu radību, kuru viņa raksturo kā pūķi. Rindins un Vans Luns iziet no kuģa kosmosa tērpos. Izpētot apkārtējos biezokņus, viņi pamana daudzus kukaiņus un iegūst apkārtējās dzīvības paraugus. Viņi uzsprauž Padomju Savienības karogu uz vienas no klintīm un atgriežas uz kuģa. Izrādās, ka Halinu Rižko sadzēlusi vietējā ērce, taču bez neatgriezeniskām sekām.

Lai droši palaistu raķeti no planētas, ir ierosināts saspridzināt apkārtējos akmeņus. Tomēr Halina piedāvā citu variantu — izmantot lēzeno nogāzi kā estakādi paātrinājumam. Bēgot no briesmoņa, Halina slēpjas alā, kamēr pārējie dodas viņu meklēt. Meitene atklāj dīvainus, spīdošus akmeņus, savukārt radījums viņu atrod un parāda, ka ir šāvienu neievainojams. Vans Luns, izvairījies no milzu tārpa, ierodas tur tieši radījuma uzbrukuma brīdī un izglābj meiteni.

Tikmēr Rindins un Sokils palaiž gaisa balonu ar antenu aiz mākoņiem, lai sazinātos ar Zemi. Viņiem traucē milzu zirneklis, bet palaišana ir veiksmīga. Sokils pēta Halinas atrastos akmeņus, kas izrādās "infrarādijs" — vēl viens uz zemes nezināms elements. Tomēr tas ir radioaktīvs, un meitene gūst apdegumus, nēsājot paraugus līdzi.

Meklējot ultrazeltu, Sokils sastopas ar "pūķi" — milzu skolopendru — un cīņā to tik tikko pieveic. Turpat viņš un Halina atklāj kārotā elementa tīrradni. Pēkšņi milzu spāre satver Vanu Lunu un aiznes viņu prom. Viņam izdodas savainot spāri un iekrist mežā. Pēc tam Vanu Lunu ielenc sfēriskas radības, kuras viņš padzen, maksimāli ieslēdzot skafandra apsildi. Viņš galu galā uztver savu biedru signālus un, ieraugot karogu uz klints, sasniedz kuģi tieši tad, kad viņa gaisa krājumi sāk izsīkt.

Līdz tam laikam bija pagājuši divi Veneras mēneši (romānā tās ir 82 dienas), un ekspedīcijai pēc plāna bija jāpaliek uz Venēras 467 dienas. Lidojuma mērķi jau ir sasniegti, un pastāv iespēja atgriezties mājās priekšlaicīgi. Jaunatklātas lielas komētas gravitāciju var izmantot, lai nogādātu kuģi uz Zemi, negaidot īsāko attālumu starp planētām. Astronauti no ultrazelta izstrādā uzlabotu aizsardzību pret kosmisko starojumu un spridzina akmeņus, lai attīrītu palaišanas vietu.

Kā jau bija plānots, "Visuma argonauti" devās uz Zemi un nolaidās Azovas jūras ūdeņos.

## Publikācijas vēsture

Vladko jau agrāk bija publicējis zinātniskās fantastikas darbus, tā, 1931. gadā viņš izdeva grāmatu par mašīnu sacelšanos "Roboti nāk!", vēlākos izdevumos "Dzelzs dumpis". Šajā laikā tiek publicēti arī vairāku citu ukraiņu rakstnieku zinātniskās fantastikas romāni.

Volodimirs Vladko pabeidza "Visuma argonautus" 1933. gadā, taču publicēšana aizkavējās, jo viņa iepriekšējais romāns "Aerotorpēdas griežas atpakaļ" par grāmatā tieši nenosauktās Vācijas uzbrukumu PSRS tika aizliegts, un tā tirāža tika iznīcināta sižeta pretrunu dēļ ar kārtējām izmaiņām PSRS attiecībās ar Vāciju.

Romāns pirmo reizi ukraiņu valodā tika publicēts 1935. gadā žurnālā "Zināšanas un darbs" (, Nr. 1-21). Darbs par kosmosa ekspedīciju uz Veneru tika publicēts pa daļām desmit mēnešu laikā. Bērnu izdevniecība "*Дитвидав*" noslēdza sadarbības līgumu ar Volodimiru Vladko "Visuma argonautu" popularitātes dēļ.

Pirmais atsevišķais izdevums ar 20 000 eksemplāru tirāžu tika publicēts tajā pašā gadā ar Josipa Daica ilustrācijām. Ukraiņu grāmatu vidējā tirāža tajā laikā bija 7,5 tūkstoši. Grāmata tika pārtulkota krievu valodā 1939. gadā. 1960. gadā darbs tika publicēts japāņu valodā, kurā tas izdots sešas reizes, bet 1961. gadā — horvātu valodā.

1956. gadā romāns tika publicēts ar izmaiņām. Ilustrators bija mākslinieks Georgijs Malakovs, mednieku un ceļotāju Huro nomainīja ķiniešu zinātnieks Vans Luns, atstājot viņam Huro nodarbošanos kā vaļasprieku, un Vasila Rižko vietā parādījās Halina Rižko. Saskaņā ar tā laika zinātniskajiem atklājumiem tika pievienota jauna informācija par ceļojuma tehnisko pusi. Pēdējā publikācija padomju laikā notika 1990. gadā kā daļa no krājuma “Sirmais kapteinis. Visuma argonauti”

## Prognozes romānā

Romāns ir balstīts uz 20. gadsimta 30.—50. gadu zinātniskajām idejām un savās prognozēs rāda zinātnes attīstību sociālistiskajās valstīs. Volodimirs Vladko aprakstīja Padomju Savienības pirmās atomelektrostacijas nodošanu ekspluatācijā 1954. gadā un modernas Kantonas observatorijas darbību. Tiek pieminēti Ungārijas, Bulgārijas un Vācijas zinātnieku sasniegumi kā "demokrātiskās nometnes" locekļi. Saskaņā ar romānu, 10 gadus pirms "Veneras-1" lidojuma tika palaists pirmais padomju mākslīgais pavadonis "Disk-1", bet vēlāk arī ķīniešu un amerikāņu. Realitātē pirmais satelīts ("Sputnik-1") tika palaists 1957. gadā, un tā lidojums ilga 92 dienas, nevis 10 gadus. Tiek pieminēti automātisko transportlīdzekļu lidojumi uz Mēnesi 5 un 2 gadus pirms ekspedīcijas uz Veneru. Faktiski abas šādas palaišanas notika 1959. gadā ("Luna-1" un "Luna-2"). Papildus neesošajiem ultrazeltam un infrarādijam Vladko apraksta paša izgudroto supertitānu, oksilītu un atomīta degvielu, ko izmanto kosmosa kuģu un skafandru būvē. Ultrazeltam un infrarādijam atbilstošie elementi ar numuriem 111 un 120 realitātē ir īslaicīgi pastāvoši un tiem nepiemīt aprakstītās īpašības.

Tipiski sava laika kosmosa daiļliteratūrai, "Veneras-1" palaišana ir aprakstīta pēc Konstantīna Ciolkovska piedāvātā principa. Vispirms kuģis paātrinās pa sliedēm gar viaduktu un sasniedz 5 km augstumu, kur gaisa pretestība ir mazāka. Tur tiek ieslēgti reaktīvie dzinēji, kas palaiž kuģi kosmosā.

Romānā Venera tiek raksturota kā planēta, kur turpinās Zemes mezozoja laikmeta analogs ar džungļiem, milzīgiem dzīvniekiem un vulkānisku aktivitāti. Saskaņā ar pašreizējiem datiem, dzīvība uz Venēras virsmas nav iespējama augstās temperatūras un spiediena dēļ, un tektoniskā un vulkāniskā aktivitāte jau sen ir apstājusies.

## Nozīme literatūrā

"Visuma argonauti" ir pirmais nozīmīgais ukraiņu darbs par lidošanu uz citām planētām, un grāmatā ir pirmie ukraiņu kosmonautu tēli. "Visuma argonauti" nezaudēja savu popularitāti arī vēlāk, kad sākās reālu, ne tikai literāru, kosmosa lidojumu ēra.

Romāns iedvesmoja pirmo padomju filmu par kosmosu "Kosmosa lidojums" (1935), Klušanceva filmu "Vētru planēta" (1961), kā arī brāļu Strugacku pirmo romānu "Sarkano mākoņu zeme" (1959), kas bija iecerēts kā kritiska atbilde "Argonautiem".

Pavlo Popovičs, pirmais ukraiņu kosmonauts, bērnībā lasīja grāmatu “Visuma argonauti” un pēc kosmosa apmeklējuma par Vladko grāmatu sacīja: “Man “Visuma argonauti” ir kosmonautikas ievads. Kad biju kosmosā, mani vienkārši pārsteidza, cik precīzi rakstnieks paredzēja ar bezsvara stāvokli saistīto situāciju”.

## Atsauces

## Ārējās saites