open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Austrijas pilsētu uzskaitījums

[thumbnail|[Austrijas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas **[[Austrija]]s pilsētas**. Uz 2013.g. 1. janvārī Austrijā bija **201** pilsēta (vācu valodā:*Städte*). 

No šīm pilsētām 186 pilsētas ir bez konkrētiem statūtiem, bet 15 pilsētas ir ar statūtiem.

## Pilsētu sadalījums pa federālajām zemēm

## Uzskaitījums

## Karte
Šajā kartē norādītas 70 lielākās Austrijas pilsētu (ņemot vērā iedz.sk.) atrašanās vietas

## Galerija

## Atsauces
Moldovas pilsētu uzskaitījums

[250px|thumbnail|[Moldovas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas **[[Moldova]]s pilsētas**. Moldovā ir **66** apdzīvotās vietas ar pilsētas statusu. Moldovas lielākā pilsēta ir galvaspilsēta Kišiņeva, tajā 2014. gada 1. janvārī dzīvoja 674500 iedzīvotāji.

## Pilsētu sadalījums pa reģioniem

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Karšu māja

thumb|Ledlauža „Красин“ karšu māja.
**Karšu māja** ir viena no kuģa dienesta telpām. Tā izvietota virsbūvē blakus stūres mājai.

Karšu mājā glabājas pārgājiena kartes, dažādas navigācijas iekārtas un instrumenti, kā arī speciāls stūrmaņa galds darbam ar kartēm. Tajā tiek atlikts kuģa kurss un kontrolēta kuģa atrašanās vieta uz kartes. Uz daudziem kuģiem karšu māja ir apvienota ar stūres māju un tās kopā sauc par navigācijas māju.

## Atsauces
Boleslavs Beruts

**Boleslavs Beruts** ( dzimis  Ruros Brigidkovskos (*Rury Brigidkowskie*) pie Ļubļinas, Krievijas Impērijā (tagad Polijā), miris  Maskavā, PSRS, (tagad Krievijā), apglabāts Varšavā) bija poļu komunistu līderis, Polijas galva pēc Otrā pasaules kara, staļinists, PSRS marionete.

## Biogrāfija
Dzimis zemnieku ģimenē. Vidējā izglītība. Strādājis par burtlici. No 1912. gada darbojies Polijas Sociālistiskajā partijā-Levicā (*Polska Partia Socjalistyczna - Lewica*), bet no 1918. gada - Polijas Komunistiskajā partijā (*Komunistyczna Partia Polski*).

Kad Staļins, sākot ar 1937. gadu, izrēķinājās ar Polijas Komunistisko partiju un visi poļu komunistu līderi tika nogalināti, Beruts izglābās, jo tajā laikā atradās Polijas cietumā. Pēc Polijas kampaņas, pēc nepārbaudītām ziņām, Beruts no 1939. līdz 1941. gadam darbojās PSRS okupētajos Polijas austrumu apgabalos kā NKVD izmeklētājs.
1943. gadā tika nosūtīts uz Varšavu, kur darbojās Polijas Strādnieku partijas CK. 1944. gadā kļuva par Ļubļinas valdības galvu.

Līdz pat Staļina nāvei ieņēma Polijas valsts augstākos amatus. 1956. gadā tūlīt pēc PSKP XX kongresa, kurā Ņikita Hruščovs teica runu ar Staļina noziegumu daļēju nosodījumu, Beruts Maskavā piedzīvoja infarktu un pēc pāris nedēļām mira.
thumb|150px|left|Boleslava Beruta kapavieta

## Ārējās saites
Kimi ga Nozomu Eien

**Kimi ga Nozomu Eien** (pazīstams arī kā: kiminozo, KGNE un 君が望む永遠 (sākotnējais nosaukums)) ir 14 sēriju anime seriāls, kuru Japānas televīzijā rādīja no 2003. gada 5. oktobra līdz 2004. gada 4. janvārim. Šis seriāls ir veidots pēc tāda paša nosaukuma datorspēles motīviem.

## Ārējās saites
*  
* 
*
Georgs Kaizers

thumb|150px|Georgs Kaizers
**Frīdrihs Karls Georgs Kaizers** (; dzimis 1878. gada 25. novembrī Magdeburgā, Vācijā, miris 1945. gada 4. jūnijā Askonā, Šveicē) bija viens no ievērojamākajiem vācu ekspresionisma dramaturgiem. Starp viņa nozīmīgākajiem darbiem minama triloģija "Korallis", "Gāze I" un "Gāze II".

## Biogrāfija

Georgs Kaizers piedzima Magdeburgā tirgotāja ģimenē, turpat arī studēja tirdzniecību. Pēc tam Kaizers devās strādāt uz Argentīnu, taču slimības dēļ bija spiests atgriezties dzimtenē. Viņa pirmais nozīmīgākais literārais darbs bija luga "Kalē pilsoņi" (1914), un tai sekoja citas - "No rīta līdz pusnaktij" (1916), "Korallis" (1918) utt. 1938. gadā nacistu cenzūra viņa darbus aizliedza, un Kaizers meklēja patvērumu Šveicē, kur arī uzrakstīja daudzus no saviem vēlīnajiem darbiem. Viņa pēdējais darbs bija viņa "grieķu drāmu" triloģija "Amfitrions", "Pigmalions" un "Belerofons" (to publicēja pēc autora nāves 1948. gadā).

Georgs Kaizers kopumā uzrakstīja vairāk nekā 60 lugas. Latviski Kaizera darbi nav izdoti (pirms Otrā pasaules kara daži no tiem gan uzvesti Latvijas teātros).

## Literārā darbība

Georga Kaizera lugām raksturīga ekspresionisma tematika - piemēram, savā lugu triloģijā "Korallis", "Gāze" un "Gāze II" Kaizers formulē savu laikmeta tvērumu: cilvēks ir tikai tā viņa ķermeņa daļa, kas strādā, darbojas kā mašīna, cilvēciskais cilvēkā nav svarīgs, tāpat arī cilvēka dzīvība ne. Ekspresionisma autori, tostarp Kaizers, uzskata, ka viduvējībai un vienaldzībai jāpretojas, jāizceļ indivīds, nedrīkst samierināties ar dzīvošanu pelēkajā ikdienā.

Kaizera pirmās plašu atzinību guvušās lugas "Kalē pilsoņi" pamatā ir vēsturisks notikums, Kalē aplenkums. Kalē angļu aplenkumu izturēja 11 mēnešus, un pēc tam Anglijas karalis Edvards III lika pilsētas iedzīvotājiem izvēlēties - vai nu visi tās iedzīvotāju tiktu nogalināti, vai arī sešiem cienījamiem Kalē pilsoņiem jāpiekrīt pazemojošam nāvessodam. Lugā Kaizers norāda, ka tie, kuri piekrituši mirt visas pilsētas vārdā, nevis cieš, bet gan kļuvuši par īstiem cilvēkiem, jo ideāla vārdā atteikušies no viduvējības.

## Nozīmīgākie darbi

* "Kalē pilsoņi" (*Die Bürger von Calais*, luga; 1914)
* "No rīta līdz pusnaktij" (*Von morgens bis mitternachts*, luga; 1916)
* "Korallis" (*Die Koralle*, luga; 1918)
* "Gāze I" (*Gas I*, luga; 1918)
* "Gāze II" (*Gas II*, luga; 1920)

## Ārējās saites
Vinilhlorīds

**Vinilhlorīds** (hloretilēns, hloretēns, CH2=CHCl) ir bezkrāsaina, relatīvi viegli sašķidrināma gāze. Tas ir vienkāršākais nepiesātinātais halogēnogļūdeņradis.

## Īpašības
Vinilhlorīda kritiskā temperatūra ir 158,4&nbsp;°C, bet īpatnējā siltumietilpība 858 J/(kg·K) (pie 25&nbsp;°C).

## Iegūšana
Vinilhlorīdu iegūst, hlorējot etilēnu. Reakcijas gaitā rodas dihloretāns, kurš lielā temperatūrā un spiedienā sadalās par vinilhlorīdu un hlorūdeņradi.

Vinilhlorīdu iespējams iegūt arī tiešā veidā no acetilēna un sālsskābes dzīvsudraba sāļu klātienē:

: CH≡CH + HCl → CH2=CHCl

## Izmantošana
Vinilhlorīdu lieto svarīga polimēra - polivinilhlorīda iegūšanai, jo vinilhlorīds viegli polimerizējas, tāpat kā visi citi savienojumi, kas satur vinilgrupu CH2=CH— . No vinilhlorīda iegūst arī daudzus citus hlorētos ogļūdeņražus.
Klīze

Klīze|thumb|200px
**Klīze** ir kuģa ierīce, kura paredzēta pietauvošanās galu, enkurķēžu un buksēšanas tauvas izvadīšanai aiz borta. Tā ietilpst enkura ierīcēs, pietauvošanās ierīcēs un buksēšanas ierīcēs.

thumb|left|Universālā (A) un automātiskā (B) klīze: 1 — pamatne, 2 — nekustīga caurule, 3 — ap nekustīgās caurules horizontālo asi brīvi grozāms rāmis, 4 — rāmī brīvi pagriežami vadveltņi, 5 — pietauvošanās gals, 6 — vadveltņi.
Enkura ierīcēs ietilpst divu veidu klīzes: enkurklīze un enkurķēdes klīze. Enkurklīze ir caurule caur kuru enkurķēdi izvada no klāja, uz kura atrodas enkurspilve, aiz borta. Enkurķēdes klīze ir caurule pa kuru enkurķēdi no klāja, uz kura atrodas enkurspilve, novada ķēžu kastē.

Pietauvošanās galu izlaišanai no kuģa uz krastu (otru kuģi), margsienā ierīko klīzes — apaļus vai ovālus izgriezumus ar noapaļotām malām. Tajās vietās, kur nav margsienas, ierīko klāja klīzes (Panamas klīzes). Ar Panamas klīzēm jābūt aprīkotiem kuģiem, kuri iet cauri Panamas kanālam. Panamas klīzēs darba virsmas izliekuma rādijs daudz lielāks nekā parastajām, tādēļ tās parocīgas darbam ar liela diametra tauvām. Pašlaik arvien plašāk pielieto universālās pietauvošanās klīzes () ar grozāmu rāmi un vadveltni un automātiskās klīzes (*Roller fairlead*). Šāda tipa klīzes pasargā galus no ātras to pārrīvēšanas. Sentlorensas ūdensceļa iestādes apstiprinātas automātiskās klīzes angļu valodā dēvē arī par *St. Lawrence fairlead*.

Uz velkoņiem bīstamas sānsveres novēršanai trosei nostiepjoties, buksēšanas tauva no āķa iet caur pakaļgala buksēšanas klīzi. Pakaļgala buksēšanas klīzes var būt slēgtās, atveramās un ar vadveltņiem. Atveramajai klīzei un klīzei ar vadveltņiem ir atveramā plāksnīte. Klīzei ar vadveltņiem ir horizontālais vadveltnis un divi vertikālie vadveltņi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gotfrīds Benns

**Gotfrīds Benns** (, dzimis  Mansfeldā, Brandenburgā, miris  Berlīnē) bija esejists un vācu ekspresionisma dzejnieks.

## Biogrāfija

Benns piedzima Mansfeldā luterāņu mācītāja ģimenē. Viņš Marburgas Universitātē studēja teoloģiju un pēcāk militāro medicīnu Ķeizara Vilhelma akadēmijā Berlīnē. Benna literārā karjera sākās, kad viņš 1912. gadā publicēja nelielu dzejas krājumu ar nosaukumu "Morgs un citi dzejoļi". Savos agrīnajos dzejoļos Benns izlietoja savu medicīnisko pieredzi un terminoloģiju, lai detalizēti attēlotu cilvēka nāvi, miesas sadalīšanos.

Armijai Benns pievienojās 1914. gadā, īsu brīdi pavadīja Beļģijas frontē, tad strādāja par armijas ārstu Briselē. Pēc tam Benns pārcēlās uz Berlīni, kur kļuva par dermatoloģijas un venērisko slimību speciālistu.

Benns pamazām nacismu sāka uzlūkot kā revolucionāru spēku, kas varētu ekspresionismu padarīt par Vācijas oficiālo mākslu. 1932. gadā Benns tika ievēlēts par Prūsijas Akadēmijas dzejas nodaļas locekli un kļuva par šīs nodaļas galvu 1933. gada februārī. Maijā viņš jauno režīmu aizstāvēja radiorunā. Režīma kultūras politika tomēr izrādījās atšķirīga no Benna cerētās, un jūnijā viņam amats bija jāatstāj. Garo nažu nakts viņā raisīja šausmas. 1936. gada maijā žurnāls *[[Das Schwarze Korps]]* viņa ekspresionisma darbus nosauca par deģenerātu mākslu. 1938. gadā Nacionālsociālistu autoru asociācija (*Reichsschriftumskammer*) aizliedza Bennam turpmāk rakstīt.

Otrā pasaules kara laikā Benns tika nosūtīts uz Austrumvācijas garnizoniem, kur rakstīja dzejoļus un esejas. Pēc kara Sabiedrotie viņa darbus aizliedza, jo sākotnēji viņš bija atbalstījis Hitleru. Benns nomira 1956. gadā Rietumberlīnē.

## Literārā darbība

Dzejoļu krājums "Morgs un citi dzejoļi" tika publicēts Berlīnē 1912. gadā un izraisīja milzīgu skandālu. 500 eksemplāru metienu izpirka vienas nedēļas laikā, un darbu aizliedza un konfiscēja 1916. gadā. Krājumā parādījās tradicionālu dzejas frāžu grotesks apvienojums ar medicīnas prakses laikā pieredzētā aprakstu. Piemēram, dzejolī "Skaistā jaunība" dzejnieks apraksta slīkoni, kurā iemitinājušies žurkulēni, tā izceļot kontrastu starp dzīvo un mirušo, tradicionāli poētisko ("skaistā jaunība") un pretīgo.

Benns raksta par cilvēka slimīgo un vājo miesu, kas ir pretrunā ar ilglaicīgajiem uzskatiem, ka cilvēks ir pārāka būtne. Viņš uzsver atšķirību starp vārdu un realitāti un noliedz tradicionālās vērtības un tabu.

## Ārējās saites

* Gotfrīds Benns Deutsche Biographie 
* Gotfrīda Benna dzeja oriģinālvalodā un ar tulkojumu angliski
* Gotfrīda Benna sabiedrība (vācu val.)
Kaizers

**Kaizers** ( — 'ķeizars'; sieviešu dzimtē **Kaizere**) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Georgs Kaizers (*Georg Kaiser*; 1878—1945) — vācu ekspresionisma dramaturgs; 
* Gerhards Kaizers (*Gerhard Kaiser*; 1890—1966) — vācu šaha problēmists.
Skandijs

**Skandijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Sc** un atomskaitli 21. Tas ir ļoti reti sastopams, izkliedēts pārejas metāls un nelielos daudzumos ir sastopams dažādos minerālos. Skandijs ir pirmais *d* elements periodiskajā sistēmā — tā atomā elektroni sāk aizpildīt *d* līmeni trešajā čaulā. Skandiju iegūst metalotermiski vai elektrolizējot skandija hlorīda kausējumu. Savienojumos skandijs lielākoties ir trīsvērtīgs, ar oksidēšanas pakāpi +3.

## Izotopi
Dabā ir sastopams tikai viens stabils skandija izotops — skandijs-45. Ir zināmi vēl seši nestabili izotopi, kuri ir iegūti tikai laboratorijās.

## Iegūšana
Ik gadu kopējā iegūtā skandija masa ir ap 50 kilogramiem. Nav zināms, cik potenciāli ir iespējams iegūt pavisam kopā. Tīrā veidā skandiju dabā atrast nevar. Tas ir sastopams aptuveni 800 minerālos. No tiem nozīmīgākais ir tortveitīts ((Sc,Y)2Si2O7). Otrs nozīmīgākais skandija iegūšanas avots ir urāna rūdās.

## Izmantošana
Skandijs ir reti sastopams metāls, bet tomēr mājas apstākļos to var atrast krāsu televizoros, fluorescējošajās spuldzēs un ekonomiskajās spuldzēs. Skandiju lieto galvenokārt sakausējumiem ar alumīniju un dzīvsudraba spuldzēs, kā piedevu pie luminofora, lai uzlabotu gaismas spektrālo sastāvu. Skandijam nav bioloģiska loma dzīvības procesos uz Zemes.

## Vēsture
Ķīmisko elementu skandiju 1879. gadā atklāja zviedru ķīmiķis Larss Fredriks Nilsons. Viņa vadītā zinātnieku grupa šo elementu atklāja euksenīta un gadolinīta minerālos, kas ir sastopami tikai Skandināvijā. Tādēļ elementa nosaukums ir radies no latīņu vārda *Scandia*, kas nozīmē "Skandināvija". Tomēr tikai 1960. gadā tika iegūts skandijs, kura tīrība bija 99%.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tatarstāna

**Tatarstānas Republika** (, ) ir republika Krievijas Federācijas Volgas federālā apgabala sastāvā. Tās galvaspilsēta ir Kazaņa, oficiālās valodas — krievu un tatāru, platība —  km², iedzīvotāju skaits — 4 000 084 miljoni (pēc 2022. gada datiem). Tatarstānas iedzīvotāju sastāvs ir: tatāri — 53,2%, krievi — 39,7%, čuvaši — 3,1%, citi — 4,2%. Tatarstāna dažreiz tiek dēvēta par **Tatāriju**.

## Ģeogrāfija
260px|thumbnail|Tatarstānas etniskā karte (2010)
thumb|175px|Tatarstānas ainava
Tatarstāna robežojas ar Kirovas apgabalu ziemeļos, Udmurtiju ziemeļos un ziemeļaustrumos, Baškīriju austrumos un dienvidaustrumos, Orenburgas apgabalu dienvidaustrumos, Samaras apgabalu dienvidos, Uļjanovskas apgabalu dienvidrietumos, Čuvašiju rietumos un Marijelu ziemeļrietumos.

## Vēsture
Līdz 13.-14. gadsimtā Tatarstānas teritorijā bija Volgas Bulgārija, pēc tam tās zemes ietilpa Zelta Ordas sastāvā. 1438. gadā izveidojās neatkarīga Kazaņas haniste. Pēc ilgstošiem krievu-tatāru kariem Krievijas cars Ivans IV 1552. gadā Kazaņas hanisti pievienoja Krievijai.

Krievijas valdība izraidīja islamticīgos Kazaņas iedzīvotājus un to vietā nometināja krievus un citu tautību pareizticīgos ieceļotājus. Līdz pat Krievijas Impērijas teritoriāli administratīvajai reformai tika lietots jēdziens Kazaņas cariste (*Казанское царство*).

Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada septembrī Kazaņu ieņēma Sarkanā armijas vienības Pētera Slavena un Jāņa Judiņa vadībā. No 1920. līdz 1990. gadam Krievijas PFSR sastāvā pastāvēja Tatārijas APSR.

## Pilsētas
### Karte

## Atsauces

## Ārējās saites
Prūsijas Konfederācija

[thumb|Prūsijas konfederācija piedāvāja iekļaut Prūsiju [Polijas Karaliste (1385—1569)|Polijas Karalistē, 1454. gads, Polijas Centrālais Vēstures Arhīvs]]
**Prūsijas konfederācija** (vāciski- *Preussischer Bund*, poliski - *Związek Pruski*) -  nodibināta Prūsijas pilsētu dižciltīgo un klerikālo iedzīvotāju savienība, lai aizstāvētu ekonomiskās intereses. Galvenās pilsētas - Torna (tagad Toruņa), Danciga (tagad Gdaņska), Elbinga (tagad Elblonga).

Kad ar mierīgiem līdzekļiem neizdevās pretoties augstajiem nodokļiem, konfederācija 1454. gada februārī sacēlās pret Vācu (Teitoņu) ordeni, pieņemot Polijas karaļa Kazimira IV aizsardzību, karalim garantējot Prūsijas pilsētu privilēģijas. Izcēlās Trīspadsmitgadu karš, kura rezultātā 1466. gadā Prūsijas rietumu daļa iekļāvās Polijā, bet austrumdaļa saglabāja neatkarību kā Polijas vasalis.
Roberts Šeklijs

**Roberts Šeklijs** (*Robert Sheckley*, dzimis , miris ) bija amerikāņu fantastikas rakstnieks. Šeklija darbi bieži izceļas ar īpašu humoru, dažbrīd tajos vērojamas arī absurda iezīmes.

## Biogrāfija

right|thumb|200px|Roberts Šeklijs

Roberts Šeklijs dzimis Ņujorkā Bruklinā, bet audzis Ņūdžersijā. No 1946. līdz 1948. gadam dienējis ASV armijā Korejā. 70. gados viņš dzīvojis Spānijas salā Ibizā, tad atgriezies Ņujorkā, lai kļūtu par žurnāla *OMNI Magazine* literāro redaktoru. Līdz savai nāvei Šeklijs dzīvoja Portlendā.

2005. gada aprīlī, kad Šeklijs atradās vizītē Ukrainā, viņš saslima un tika hospitalizēts. Nedēļu viņa stāvoklis tika raksturots kā ļoti smags, taču tad stāvoklis uzlabojās, un Šeklijs varēja atgriezties ASV. 20. novembrī viņam tika izdarīta smadzeņu operācija, tomēr 9. decembrī Šeklijs slimnīcā 77 gadu vecumā nomira.

## Literārā darbība

Savus darbus publicēt Šeklijs sāka 1951. gadā dažādos zinātniskās fantastikas žurnālos. Kopš tā laika viņš sarakstījis vairākus simtus stāstu, desmitiem romānu (vairākus kopā ar Rodžeru Zelazniju, Hariju Herisonu). Vairāki viņa darbi ir ekranizēti, vispazīstamākā pēc Šeklija darba motīviem uzņemtā filma ir itāļu "Desmitais upuris" (1965) ar Marčello Mastrojanni un Urzulu Andresu galvenajās lomās. Tiek uzskatīts, ka viņa romāns *Dimension of Miracles* ietekmējis Duglasu Adamsu, rakstot slaveno "Galaktikas ceļvedi stopētājiem".

Latviešu valodā sērijā "Fantastikas pasaulē" izdots stāstu krājums "Šis tas par velti" (Zinātne, Rīga, 1972). Bez tam žurnālā "Zinātne un Tehnika" publicēti stāsti no cikla par Arnoldu un Gregoru "Laksa atslēga" un "Spoks-V".

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
* Šeklija darbi angļu valodā
* Šeklija darbi krievu valodā Moškova bibliotēkā
Slovēnijas pilsētu uzskaitījums

[250px|thumbnail|[Slovēnijas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā iekļautas visas **[[Slovēnija]]s** pilsētas. Pašlaik Slovēnijā ir **67 pilsētas**.

Slovēnijā ir noteikts, ka pilsētas statusu var iegūt apdzīvotās vietas, kur iedzīvotāju skaits ir virs 3000 iedzīvotājiem, taču pastāv arī atsevišķi izņēmumi, kas saistīti ar vēstures attīstību un ietekmi uz konkrēto apdzīvoto vietu. Pašlaik pilsētas statusu Slovēnijā piešķir Slovēnijas valdība, taču līdz 2005. gadam pilsētas statusu piešķīra Slovēnijas Nacionālā asambleja.

## Pilsētu sadalījums pa statistikas reģioniem
thumb|250px|Statiskas reģioni: 1. Goriškas reģions, 2. Goreņskas reģions, 3. Karintijas reģions, 4. Podravskas reģions, 5. Pomurskas reģions, 6. Centrālslovēnijas reģions, 7. Centrālsavas reģions, 8. Saviņas reģions, 9. Slovēnijas piejūras reģions, 10. Notraņsko Kraškas reģions, 11. Dienvidaustrumslovēnijas reģions, 12. Lejassavas reģions

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Wien

**Wien** var būt:

* Vīne (*Wien*) — Austrijas galvaspilsēta
* Vilhelms Vīns (*Wilhelm Wien*, 1864 —- 1928) — vācu fiziķis
Māršala plāns

thumb|170px|Māršala plāna reklāmas plakāts.

**Māršala plāns** (), oficiāli **Eiropas atgūšanās programma** (*European Recovery Program*, *ERP*), bija Amerikas Savienoto Valstu izstrādāts plāns vairāku Eiropas valstu atbalstam pēc Otrā pasaules kara. Šo plānu ierosināja ASV valsts sekretārs Džordžs Māršals, kura vārdā tas arī ir nosaukts, kā arī tam tika dots liels ASV valsts departamenta amatpersonu atbalsts, it īpaši no Viljama L. Kleitona un Džordža F. Kenana puses.

Atjaunošanas plāns attīstījās pēc  notikušās sanāksmes, kurā piedalījās arī Eiropas valstu pārstāvji. Māršala plāns paredzēja sniegt tādu pašu palīdzību arī Padomju Savienībai un tās sabiedrotajiem, bet šīs valstis atteicās no sniegtās palīdzības, jo baidījās, ka tādā veidā vēlāk ASV varētu izdarīt gan diplomātisku, gan politisku spiedienu. Plāna darbības laiks bija četri gadi, sākot ar 1947. gada jūliju. Šajā laikā 17 Eiropas valstīm, kuras bija apvienojušās Eiropas Ekonomiskās sadarbības organizācijā (OEEC), kopā tika piešķirti 13 miljardi ASV dolāru. Salīdzinājumam 1948. gadā ASV IKP bija 258 miljardi ASV dolāru.

Kad plāns noslēdzās, katra valsts, kurai tika piešķirti līdzekļi, izņemot Vāciju, bija atguvusi tādu pašu ekonomisko līmeni, kāds bija pirms kara. Šo četru gadu laikā (1948.—1952.) ražošanas kopapjoms Rietumeiropas valstīs pieauga par 25% (rūpniecība — 35%, lauksaimniecība — 10%), uzlabojās rietumvalstu attiecības, bet negatīvi Māršala plāns ietekmēja ASV attiecības ar Padomju Savienību, kas uztvēra šo palīdzību kā ASV centienus pārvērst Rietumeiropu par savu ietekmes zonu un baidījās, ka šāds plāns veicinātu Austrumeiropas demokratizēšanos. Nākamajās divās desmitgadēs daudzos Rietumeiropas reģionos bija novērojams bezprecedenta labklājības līmeņa pieaugums. Māršala plāns tāpat bija arī viens no Eiropas valstu savstarpējās integrācijas galvenajiem cēloņiem. Tā rezultātā tika likvidētas dažādas tirdzniecības barjeras, kā arī izveidotas institūcijas, kuras koordinēja ekonomisko darbību kontinentālā līmenī.

Pēdējos gados vēsturnieki aktīvi mēģina noskaidrot gan Māršala plāna galveno motivāciju, gan vispārējo efektivitāti. Daži vēsturnieki apgalvo, ka labums no Māršala plāna faktiski beidzās līdz ar neiejaukšanās principa ieviešanu, kas ļāva tirgoties pie stabila ekonomiskā pieauguma.

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
Horvātijas pilsētu uzskaitījums

[250px|thumbnail|[Horvātijas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskatījumā apkopotas visas **[[Horvātija]]s pilsētas**. Uz 2024.g. 1. janvāri Horvātijā bija **128** pilsētas.

Horvātijā apdzīvotās vietas pilsētas statusu (horvātu valodā:*grad*) var iegūt, ja atbilst šādiem nosacījumiem:
* župānijas centrs
* apdzīvota vieta ar iedzīvotāju skaitu virs 10 000 iedzīvotājiem
* vai arī kāds izņēmums.

Pilsētas (*grad*) ir vietējais administratīvais ekvivalents pašvaldībai (*općina*). Atšķirība ir tāda, ka teritorija pilsētas gadījumā ietver tikai pašu pilsētu savukārt pašvaldības gadījumā tā parasti sastāv no vairākām ciematu grupām.

* 1991. gadā Horvātijā bija 70 pilsētas un 419 pašvaldības, kas bija apvienotas 20 apgabalos, savukārt Zagrebai ir speciāls statuss.
* 2001. gadā bija 122 pilsētas (izņemot Zagrebu) un 423 pašvaldības. Tas bija teritoriālais iedalījums, ko izmantoja 2001. gada tautas skaitīšanas datos.
* 2006. gadā bija 127 pilsētās un 429 pašvaldības. Šis sadalījums tika izmantots arī pēdējā tautas skaitīšanā 2011. gadā.
* 2013. gadā Popovačai tika piešķirtas pilsētas tiesības, tādēļ pašlaik pavisam ir 128 pilsēta un 428 pašvaldības.

## Pilsētu sadalījums pa župānijām

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Antarktika

**Antarktika** ir Zemes polārais reģions, kas aptver Dienvidpolu, pretēji Arktikai, kas aptver Ziemeļpolu. Antarktika sastāv no Antarktīdas un šelfa ledājiem, ūdeņiem un salām, kas atrodas Dienvidu okeānā, uz dienvidiem no Antarktiskās konverģences. Šis reģions pārklāj 20% no Dienvidu puslodes, un Antarktīdas kontinents sastāda 5,5% (14 miljonus km<sup>2</sup>) no Dienvidu puslodes.

## Atsauces
Neue Slowenische Kunst

***Neue Slowenische Kunst*** (**NSK**) () ir mākslinieku kustība Slovēnijā, dibināta 1984. gadā Centrālslovēnijas ogļrūpniecības pilsētiņā Trbovļē. Tajā laikā Slovēnija ietilpa Dienvidslāvijā.

NSK logo|thumb|100px

## Kustības sastāvdaļas
* *[[IRWIN]]* — gleznotāju grupa
* *Jaunais kolektīvisms* — grafiķu grupa
* *[[Laibach (grupa)|Laibach]]* — industriālās mūzikas grupa
* *[[Noordung]]* — teātra trupa
* *Retrovision* — video un filmas
* *Tīrās un pielietojamās filozofijas departaments* — filozofu grupa

## Kustības pamatiezīmes
1) NSK izmanto XX.gs totalitārisma režīmu formas un estētiku. Tas bieži izraisa skandālus un pārmetumus par grupas saistību ar neonacistiem. Piemēram, 1987.gadā izraisījās skandāls, jo NSK uzvarēja konkursā par Dienvidslāvu Jaunatnes dienas plakātu. NSK bija izmantojuši nacistu mākslinieka Riharda Kleina gleznojumu nomainot nacistu karogu ar Dienvidslāvijas karogu, bet nacistu ērgli ar balodi — miera simbolu.

2) Mākslinieki neparaksta savus darbus, visi darbi ir tiek uzskatīti par kolektīvi veidotiem, tā uzsverot totalitārisma antiindividuālo būtību.

3) Kustība ir politiski aktīva.

## NSK valsts
Kopš 1991. gada NSK deklarē sevi par valsti. Kustība izsniedz pases, izrāda savus darbus NSK vēstniecībās (NSK uztur vēstniecības Florencē, Itālijā un Umagā, Horvātijā). Izlaiž pastmarkas.

## Ārējās saites
* Apraksts par NSK ideoloģiju (angliski)
* NSK valsts mājaslapa
Saskaņotais pasaules laiks

**Saskaņotais pasaules laiks**, **koordinētais pasaules laiks** jeb **UTC** (no ) ir starptautisks, ļoti precīzs un stabils laika noteikšanas standarts, ko izstrādājusi ASV jūras observatorija. UTC ir plašāk zināms kā abreviatūra GMT ().

## Atsauces

## Ārējās saites
Bulgārijas pilsētu uzskaitījums

[200px|thumbnail|[Bulgārijas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas **[[Bulgārija]]s pilsētas**. Pašlaik Bulgārijā ir **257 pilsētas**.

Saskaņā ar 2009. gada 26. marta Bulgārijas Ministru padomes lēmumu pilsētas tiek iedalītas šādās grupās:
* **Ļoti lielās pilsētas** — ar iedzīvotāju skaitu vairāk nekā 200 000;
* **Lielās pilsētas** — ar iedzīvotāju skaitu no 100 000 —  200 000;
* **Vidēja lieluma pilsētas** — ar iedzīvotāju skaitu no 30 000  — 100 000;
* **Mazās pilsētas** — ar iedzīvotāju skaitu no 10 000 līdz 30 000;
* **Mazpilsētas** — ar iedzīvotāju skaitu līdz 10 0000.

## Pilsētu sadalījums pa apgabaliem

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Sofija

**Sofija** () ir pilsēta Bulgārijas rietumos Vitošas piekājē. Valsts galvaspilsēta un galvenais politiskais, ekonomiskais un kultūras centrs.

## Vēsture
Arheoloģija liecina, ka Sofijas vietā jau 8. gadsimtā p.m.ē. bijusi apmetne. 29. gadā romieši ieņēma trāķiešu pilsētu **Serdiku** (*Serdica*).

Romiešu laikā Serdika bija Dakijas (*Dacia*) provinces centrs, bet Diokletiāna un Konstantīna I laikā Iekšzemes Dakijas (*Dacia Mediterranea*) centrs. 342.—343. gadā (iespējams, līdz 344. gadam) Serdikā notika Serdikas koncils.

441. gadā pilsētu nopostīja huņņi. Bizantijas imperators Justiniāns I pilsētu atjaunoja un nosauca par **Triadicu**. 809. gadā pilsētu ieņēma bulgāri un pārdēvēja to par **Sredecu**. 1376. gadā to nosauca par Sofiju (grieķu - *gudrība*).

1382. gadā Sofiju ieņēma osmaņi un tā kļuva par Osmaņu impērijas provinces Rumēlijas centru. 1443. gadā pilsētu nodedzināja poļu un ungāru karaspēks karaļa Vladislava III Varnieša vadībā. 1878. gadā Sofiju ieņēma krievu karaspēks un 1879. gadā tā kļuva par Bulgārijas galvaspilsētu. Otrā pasaules kara laikā pilsētu ieņēma padomju karaspēks.

## Ievērojamākās vietas
* Aleksandra Ņevska katedrāle
* Vitoška - pilsētas centrālā iela

## Cilvēki
Sofijā dzimuši:
* Asens Jordanovs (*Асен Йорданов*; 1896—1967) — aviokonstruktors
* Galērijs (*Galerius Maximianus*; ap 240—311) — Romas imperators
* Ivans Kostovs (*Иван Костов*; 1949) — politiķis
* Georgijs Markovs (*Георги Марков*; 1929—1978) — rakstnieks un disidents
* Antuaneta Stefanova (*Антоанета Стефанова*) — šahiste
* Hristo Šopovs (*Христо Шопов*; 1964) — aktieris
* Cvetans Todorovs (*Цветан Тодоров*; 1939) — filozofs

## Atsauces

## Ārējās saites
Bosnijas un Hercegovinas pilsētu uzskaitījums

[250px|thumbnail|[Bosnija un Hercegovina|Bosnijas un Hercegovinas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas **[[Bosnija un Hercegovina|Bosnijas un Hercegovinas]] pilsētas**.

Valsts lielākā pilsēta ir galvaspilsēta Sarajeva. Tajā 2013. gadā dzīvoja 369 534 iedzīvotāji.

## Pilsētu sadalījums pa valsts daļām

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Ziemeļmaķedonijas pilsētu uzskaitījums

[200px|thumbnail|Ziemeļmaķedonijas novietojums [Eiropa|Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas **[[Ziemeļmaķedonija]]s pilsētas**. Pašlaik Ziemeļmaķedonijā ir **34** pilsētas, no kurām 5 pilsētas ir ar iedzīvotāju skaitu virs 50 000 un 12 pilsētas aiz iedzīvotāju skaitu zem 10 000. Valsts galvaspilsētā Skopjē dzīvo apmēram 25% no visiem valsts iedzīvotājiem. Kopš 2002. gada 55% valsts iedzīvotāju dzīvo pilsētās.

## Pilsētu sadalījums pa reģioniem

## Pilsētu uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Albānijas pilsētu uzskaitījums

[230px|thumbnail|Albānijas novietojums [Eiropa|Eiropā]]
Šis ir **Albānijas pilsētu uzskaitījums**. Pilsētas statusu Albānijā piešķir Albānijas Statistikas institūts. Albānijā ir **65 pilsētas**. Albānijas galvaspilsēta ir Tirāna, kas ir arī valsts lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita un arī Albānijas ekonomikas centrs. Albānijas otrā lielākā pilsēta un lielākā ostaspilsēta ir Duresi. Atsevišķās pilsētās ir pašvaldības funkcijas (*njësi bashkiake, lagje or rajone*). Pat ja pilsētās nav atsevišķs administratīvais dalījums, tā ir daļa no pilsētas pašvaldības (*bashki*) administratīvajā līmenī Albānijā.

## Pilsētu sadalījums starp ķarkām (apgabaliem)

## Pilsētu uzskaitījums

## Galerija

## Karte

## Atsauces
Meško

**Meško** ir četru vēsturisku Polijas Pjastu dinastijas valdnieku vārds:

* Meško I (Mieszko I) (ap 935-25.V.992) - Polijas kņazs
* Meško II (Mieszko II Lambert) (990 - 1034) - Polijas karalis
* Meško III Vecais (Mieszko III Stary) (starp 1122 un 1125-13 vai 14.III.1202) - Polijas kņazs
* Meško IV (Mieszko IV Plątonogi) (ap 1130-16.V.1211) - Polijas kņazs
Surdopedagoģija

**Surdopedagoģija** ir speciālās pedagoģijas apakšnozare, kas nodarbojas ar to cilvēku attīstīšanu, mācīšanu un audzināšanu, kam ir dzirdes traucējumi.
Tiflopedagoģija

**Tiflopedagoģija** (no  (*typhlos*) — 'neredzīgs') ir speciālās pedagoģijas nozare, kas risina vājredzīgu un neredzīgu bērnu mācīšanas un audzināšanas problēmas.
Meško I Pjasts

**Meško I** (; dzimis starp 922. un 945. gadu, miris , apglabāts Poznaņas katedrālē) bija pirmais vēsturiski zināmais Polijas valdnieks, poļānu kņazs no Pjastu dinastijas. Pusleģendārā Polijas kņaza Semomisla (*Siemomysł*) dēls. Tiek uzskatīts par *de facto* Polijas valsts dibinātāju un kristietības ieviesēju.

## Dzīvesgājums
965. gadā Meško apprecējās ar Bohēmijas karaļa meitu Dubravku, bet pēc viņas nāves ar Odu fon Haldenslēbenu, nolaupot to no klostera.

966. gadā Meško pieņēma kristietību. Gņezno un Poznaņā tika uzceltas pirmās baznīcas Polijā.

Ap 962. gadu Meško valdīja Lielpolijā, Kujāvijā, Mazovijā un, iespējams, Pomerānijas austrumos. 960. gados Meško I bija iekarojis daļu no Pomerānijas rietumdaļas un 990. gados Silēziju un Mazpoliju. Gandrīz visa mūsdienu Polijas teritorija nonāca Meško I rokās.

Lielas militārās aktivitātes noritēja gar Baltijas jūras krastu. 972. gadā Meško sakāva markgrāfu Odo Cediņas kaujā un 976. gadā iekaroja Oderas grīvu. 997. gadā tika ieņemta arī Gdaņska.

Ap 992. gadu datēts viens no pirmajiem vēsturiskajiem, visai neskaidrajiem dokumentiem *Dagome Iudex*, kurā Meško I nodod valsti Romas pāvestam.

Miris 992. gada 25. maijā, apglabāts Poznaņas katedrālē.

Meško I no laulības ar Dubravku bija dēls - nākamais Polijas karalis Boļeslavs I, un divas meitas, vecākā no tām (Svetoslava) kļuva vispirms par Svēlandes ķēniņa  Ērika Uzvarētāja sievu Sigrīdu Lepno, bet pēc tam par Dānijas karaļa Svena I sievu Gunhildu, un Dānijas karaļa Knuta māti.
Cediņas kauja

**Cediņas kauja** (, ) bija kauja starp Polijas kņaza Meško I un Saksijas Austrumu markas markgrāfa Odo I karaspēku 972. gada 24. jūnijā, kurā poļu karaspēks sakāva vācu spēkus. Tā aprakstīta Merzeburgas Tītmāra hronikā, to pieminējis Galls Anonīms.

Kauja bija maz zināma ārpus vēsturnieku aprindām līdz Otrajam pasaules karam. Nostiprinoties Polijas—Vācijas robežai pa Oderas upi pēc Otrā pasaules kara, sociālistiskā Polijas valsts kaujas piemiņu izmantoja jaunās robežas leģitimizēšanai.

## Bibliogrāfija
* Migdalski P., Znaczenie i lokalizacja bitwy pod Cidini w świetle historiografii, [w] Civitas Schinesghe. Mieszko I i początki państwa polskiego, red. J.M. Piskorski, Poznań-Gniezno 2004, s. 159-169.
*
Boļeslavs I

**Boļeslavs I** ir divu valdnieku vārds:

* Boļeslavs I (Boleslav I Ukrutný) (915—967/972) - Čehijas kņazs
* Boļeslavs I (Bolesław I Chrobry) (966/967-1025) - Polijas karalis

## Sk. arī
* Boļeslavs
* Boļeslavs II
* Boļeslavs III
Boļeslavs

**Boļeslavs** var būt: 

* Boļeslavs (personvārds), Latvijas vārdadienu kalendārā 24. augustā ievietots vārds

## Cilvēks ar šādu vārdu
* Boļeslavs Pruss
* Boļeslavs Sloskāns

### [[Čehija]]s un [[Polija]]s valdnieki
* Boļeslavs I (Boleslav I Ukrutný) (915—967/972) - Čehijas kņazs
* Boļeslavs II (Boleslav II. Pobožný) (?—999) - Čehijas kņazs
* Boļeslavs I Drosmīgais (Bolesław I Chrobry) (966/967-1025) - Polijas karalis, arī Čehijas kņazs Boļeslavs IV (Boleslav Chrabrý)
* Boļeslavs III (Boleslav III. Ryšavý) (?—1037) - Čehijas kņazs
* Boļeslavs IV (Boleslav Chrabrý) (966/967-1025) - Čehijas kņazs, arī Polijas karalis Boļeslavs I (Bolesław I Chrobry)

* Boļeslavs II Drosmīgais (Bolesław II Śmiały) (ap 1042-1081/1082) - Polijas karalis
* Boļeslavs III Greizmutis (Bolesław III Krzywousty) (1085—1138) - Polijas lielkņazs
* Boļeslavs IV Cirtainais (Bolesław IV Kędzierzawy) (1120/1121-1173) - Polijas lielkņazs
* Boļeslavs V (Bolesław V Wstydliwy) (1226-1279) - Polijas kņazs

## Ārējās saites
* vardadienas.lv
Boļeslavs I Drosmīgais

**Boļeslavs I** saukts **Drosmīgais** (; dzimis 966. vai 967. gadā, miris ) bija pirmais Polijas karalis. Pjastu dinastijas pārstāvis. Pirmā kristītā poļānu kņaza Meško I un čehu princeses Dobravas dēls. No 992. līdz 1025. gadam valdīja kā kņazs, bet no 1025. gada - kā pirmais Polijas karalis.

## Dzīvesgājums
thumb|left|250px|Polijas un tās kaimiņvalstu karte ap 1000. gadu.
984. gadā Boļeslavs I apprecēja Meisenes markgrāfa meitu Hunildu, pēc tam Ungārijas lielkņaza meitu Judīti, Lužicas princesi Enmildu, un beidzot Meisenes markgrāfa meitu Odu. No Enmildas Boļeslavam piedzima dēls - nākamais Polijas karalis. Boļeslava I meita bija precējusies ar Kijivas lielkņazu Svjatopolku I. Pēc tēva Meško I nāves Boļeslavam I izdevās padzīt no valsts tēva otro sievu Odu un tās dēlus un apvienot valsti.

997. gadā Boļeslavs sūtīja Sv. Adalbertu uz Prūsiju kristīšanas misijā.
999. gadā Boļeslavs anektēja Morāviju, bet 1000. vai 1001. gadā - Slovākiju.
1000. gadā Svētās Romas impērijas imperators Otons III devās svētceļojumā uz Sv. Adalberta kapu Gņezno katedrālē un piešķīra Boļeslavam I titulu *Frater et Cooperator Imperii* (*Impērijas brālis un partneris*). Tad pat Otons III piešķīra Gņezno diacēzei arhibīskapijas statusu.
Pēc Otona III nāves 1002. gadā Boļeslavs I iekaroja Meiseni un Lužicu, bet 1003. - 1004. gadā - Bohēmiju, kļūdams par Čehijas kņazu Boļeslavu IV.

Boļeslavs iesaistījas arī Kijivas Krievzemes iekšējās lietās. Viņš palīdzēja iegūt varu savam znotam Svjatopolkam I, kurš kopā ar poļu karaspēku kādu laiku valdīja Kijivā, līdz tika padzīts. Šajā pat laikā Boļeslavs ieguva Polijas īpašumā Sarkano Krievzemi (Austrumgalīciju).
Boļeslavs karoja arī pret Lužicas slāvu zemēm, pēc 1018. Baucenas līguma Boļeslavs I ieguva savā īpašumā Meiseni un Lužicu.

Boļeslavs I sūtīja karaspēku sava sabiedrotā Dānijas karaļa Knuta Lielā atbalstam Anglijas iekarošanā.

Pēc Svētās Romas impērijas ķeizara Heinriha II nāves Boļeslavs I 1025. gadā pats kronēja sevi par Polijas karali.

## Ārējās saites
Ārstniecības kumelīte

**Ārstniecības kumelīte** (*Matricaria recutita*, *Matricaria chamomilla*) ir kurvjziežu jeb asteru dzimtas kumelīšu ģints augs, ko plaši izmanto ārstniecībā un skaistumkopšanā. Augs neliels, no 10cm līdz 40cm.
Tās sinonīmi ir: *Chamomilla chamomilla*, *Chamomilla recutita*, *Matricaria chamomilla*, un *Matricaria suaveolens*.

Citas kumelīšu ģints sugas:
* 
* 

## Izplatība un biotipi
Ārstniecības kumelīte sastopama viscaur Eiropā un dažviet Āzijā. Parasti — tuvu cilvēku iekoptām vietām, ceļmalās, pie atkritumu izgāztuvēm un apstrādātos laukos kā nezāle. Arī Latvijā kumelīte ir plaši sastopama.

## Ārstnieciskās īpašības
thumb|left|100px|Kumelītes uzbūve
[left|thumb|207x207px|[Zieds|Ziedu galvas tiek atdalītas no stiebriem, lai varētu tās žāvēt tējai]]
Ārstniecības kumelīte tiek izmantota medicīnā kā pretsāpju līdzeklis un kā viegli nomierinošs līdzeklis pret bezmiegu. Kumelīšu tēja būs nomierinoša un nogurumu mazinoša, komprese (piemēram, uz sāpošām locītavām vai pie muskuļu sastiepumiem) — sāpes atvieglojoša.

Sen zināmas kumelītes dezinficējošās un dziedējošās īpašības. No auga gatavotas kompreses palīdzēs pret dažādām ādas kaitēm — brūcēm un iekaisumiem, izsitumiem un uztūkumiem.

Kumelīti izmanto arī kā dezinficējošu līdzekli mutes gļotādas skalošanai.
No kumelītes iegūst eļļu, kuras galvenā aktīvā sastāvdaļa ir bisabolols un kurai piemīt pretiekaisuma, pretalerģiska un nomierinoša iedarbība. Kumelītes eļļu plaši izmanto arī aromterapijā.

### Ārstniecisko preparātu pagatavošana
Visplašāk pazīstama ārstnieciskās kumelītes zāļu tēja. Tās pagatavošanai iesaka izmantot 2 tējkarotes kumelīšu drogu uz krūzi karsta ūdens. Pie hroniskām vēdersāpēm šādu tēju iesaka dzert katru rītu tukšā dūšā 2—3 mēnešus.

No kumelītes var gatavot novārījumus un kompreses, un rūpnieciski — arī eļļu.

## Izmantošana skaistumkopšanā
Kumelīte mīkstina un nomierina ādu, tādēļ no tās gatavotus kosmētiskos līdzekļus izmanto raupjas un sakairinātas ādas kopšanā. Pusaudžiem ar problemātisku sejas ādu iesaka to mazgāt ar atdzesētu kumelīšu novārījumu, jo kumelīte arī attīra ādu un mazina izsitumus.

Kumelīšu novārījumu izmanto arī blondu matu skalošanai.

Savukārt no atdzesētas kumelītes tējas vai novārījuma pagatavotas kompreses palīdzēs atpūsties nogurušām acīm un mazinās pietūkumu ap tām. Tējas kompresei var izmantot arī tējas maisiņu.
thumb|right|300px|Kumelītes zieds šķērsgriezumā

## Ārējās saites

* Sugu enciklopēdija '“Latvijas daba'”
* '“Latvijas dabas'” kopskats
* www.camomile.com — kumelītei veltīta interneta lapa angļu valodā
Meško II Lamberts

**Meško II Lamberts** (; dzimis 990. gadā, miris ) bija Polijas karalis un kņazs. Pjastu dinastijas pārstāvis. Valdīja no 1025. līdz 1034. gadam ar pārtraukumu no 1031. līdz 1032. gadam, kad valdnieks bija viņa brālis Bezprims (*Bezprym*).

Kronējās 1025. gada 25. decembrī Gņezno.

## Dzīvesgājums
Meško II bija Polijas karaļa Boļeslava I dēls no laulības ar Lužicas kņaza meitu Enmildu. Bija precējies ar Riksu no Lotringas, no kuras Meško II bija meita Ģertrūde, kura apprecēja Kijivas Krievzemes kņazu Izjaslavu.

Meško II bija tiem laikiem labi izglītots - prata lasīt un rakstīt, kā arī latīņu un grieķu valodu. Pirms kļūšanas par karali 1025. gadā, Meško II visticamāk bija Krakovas vietvaldis un esot šeit uzcēlis daudzas baznīcas.

No 1028. gada viņš kopā ar ungāriem veiksmīgi cīnījās pret Svētās Romas impēriju. Tomēr vēlāk valstī sākās jukas. Meško II nebija vecākais dēls ģimenē. Boļeslava I vecākais dēls bija Bezprims no ungāru princeses, tomēr tronis tika Meško I.
Abi Meško brāļi aizbēga uz ārzemēm - Otons uz impēriju, bet Bezprims uz Kijivas Krievzemi. Drīz pēc tam Svētās Romas impērijas ķeizars Konrāds II un Kijivas Kriezemes lielkņazs Jaroslavs Gudrais vienlaicīgi iebruka Polijā, un Meško I bēga uz Bohēmiju.
Polijā sāka valdīt Bezprims, kurš gandrīz tūlīt aizsūtīja karaļa kroni un regālijas uz Vāciju.

Meško drīz atgriezās, bet bija spiests kļūt par ķeizara sabiedroto un sadalīt valsti starp saviem radiniekiem. Tālākie notikumi ir ļoti neskaidri. Vēsturnieki uzskata, ka 1034. gadā Meško II tika nogalināts augstmaņu sazvērestībā.

Pēc Meško nāves līdz 1039. gadam Polijā valdnieka nebija, jo valstī izcēlās jukas un pagānisma atdzimšana. Nākamais kņazs, mazgadīgais Kazimirs I bija spiests doties trimdā. Augstmaņi, mūki un priesteri tika nogalināti, daudzas pilsētas, baznīcas un klosteri nodedzināti. Haosu pastiprināja čehu iebrukums no dienvidiem. Katrā apgabalā valdīja vietējie valdnieki. Lielpolija ar senajiem Polijas centriem - Poznaņu un Gņezno bija tik izpostīti, ka Polijas valsts centrs pārvietojās uz Mazpolijas pilsētu Krakovu.
Bezprims

**Bezprims** (*Bezprym*; 986/987-1032) - Boļeslava I pirmais dēls no ungāru sievas. Tika izslēgts no troņa mantošanas par labu Meško II. 1031. gadā savienībā ar Svētā Romas impērijas imperatoru Konrādu II un Kijivas Krievzemes lielkņazu Jaroslavu Gudro Bezprims ieguva Polijas troni. Meško II aizbēga uz Bohēmiju, bet Bezprims aizsūtīja Polijas karaliskās regālijas uz Vāciju. Viņa valdīšana turpinājās īsu laiku, jo 1032. gadā Bezprimu nogalināja, un par Polijas valdnieku atkal kļuva Meško II.
Kazimirs

**Kazimirs** ir valdnieku vārds:

**[[Polija|Polijā]]:**

* Kazimirs I (*Kazimierz I Odnowiciel*) (1016-1058) - Polijas kņazs
* Kazimirs II (*Kazimierz II Sprawiedliwy*) (1138-1194) - Polijas kņazs
* Kazimirs III Lielais (*Kazimierz III Wielki*) (1310-1370) - Polijas karalis
* Kazimirs IV Jagellons (*Kazimierz IV Jagiellończyk*) (1427-1492) - Polijas karalis, viņš arī Kazimirs I Lietuvā

**[[Lietuva|Lietuvā]]:**

* Kazimirs I (*Kazimieras I Jogailaitis*) (1427-1492) - Lietuvas dižkunigaitis, viņš arī Kazimirs IV Polijā

Skatīt arī:

* Svētais Kazimirs - katoļu svētais, Lietuvas aizgādnis
* Frīdrihs Kazimirs (*Friedrich Casimir*) - Kurzemes hercogs
* Kazimirs Maļevičs - (*Казимир Северинович Малевич*), krievu gleznotājs (1887-1935)
* Hendriks Kazimirs -  nīderlandiešu fiziķis (1909-2000)
Picca TV

***Picca TV*** bija Latvijas televīzijas kanāls, kurš izveidots 1994. gada aprīlī, bet 1996. gada augustā, apvienojoties ar NTV-5, pārtapa par LNT (Latvijas Neatkarīgo Televīziju). Kanālu studija atradās Rīgā, Maskavas ielā 40/42. Tā īpašnieks bija Andrejs Ēķis. *Picca TV* bija informatīvi izklaidējoša rakstura televīzija. Kanālā varēja redzēt interesantas, krāsainas un neierastas lietas, piemēram, raibas reklāmas, animācijas filmas u.c. Vispopulārākais raidījums bija "Lampu drudzis" ar Viesturu Dūli. Tā bija prāta spēle, kur trīs dalībnieki atbildēja uz izvēlētajiem jautājumiem un kas bija atklāti uz tablo. Vēl šīs televīzijas ietvaros tika radīts humora seriāls "Pelikāns".

## Atsauces
Klients-serveris

**Klienta-servera** tīkla arhitektūra ir savā ziņā pretstats vienādranga tīkla arhitektūrai jeb P2P. Šādai arhitektūrai raksturīgs viens vai vairāki serveri, kuriem katram pieslēdzas salīdzinoši liels daudzums klientu. Šis ir tradicionāli lietotais variants daudzlietotāju sistēmās, un uz šo principu balstās vairums klasisko interneta protokolu, piemēram, FTP, HTTP, IRC, SMTP un citi. Tajā ir salīdzinoši viegli iespējams nodrošināt lietotāju autentifikāciju. Savukārt, ja klientu skaits palielinās ļoti strauji, palielinās slodze uz serveriem un tīkls zaudē efektivitāti, P2P šī problēma tik ļoti neskar.

**Resursu koplietošana**

Serveri veido tādā veidā, lai dotu pieejas iespējas failiem un printeriem, nodrošinot augstu veiktspēju un aizsardzību. Datu pieejas vadība un administrēšana tiek veikta centralizēti. Resursi arī tiek izvietoti centralizēti, lai atvieglotu to meklēšanu un apkalpošanu.

**Aizsardzība**

Galvenais arguments, kas nosaka šāda tīkla izvēli, parasti ir datu drošība. Windows NT tīklos ar drošības problēmām var nodarboties viens administrators - veido vienotu drošības politiku un to pielieto attiecībā uz katru tīkla lietotāju.

Tā kā svarīga informācija ir izvietota centralizēti (koncentrēta vienā vai vairākos serveros), viegli var veikt datu rezerves kopēšanu (backup). Pateicoties šādai sistēmai, dati jebkurā serverī var tikt dublēti reālā laika režīmā. Ja tiek sabojāta informācijas galvenā krātuve, tad informācija nebūs pazaudēta, jo vienmēr varēs izmantot rezerves kopiju.

**Priekšrocības:**

* Vairumā gadījumu, ļauj sadalīt skaitļošanas funkcijas starp vairākiem neatkarīgiem tīkla datoriem. Tas ļauj vienkāršot skaitļošanas sistēmas uzturēšanu, tai skaitā servera nomaiņu, labošanu, uzlabošanu vai servera pārvietošanu neietekmējot klientus.
* Visi dati tiek glabāti serverī, kas parasti ir daudz labāk aizsargāts nekā lielākā daļa klientu datori, turklāt uz servera ir vieglāk nodrošināt piekļuves tiesību kontroli dažādiem, uz servera esošiem, datiem, ļaujot piekļuvi tikai tiem, kuriem ir atbilstošas pieejas tiesības.
* Ļauj apvienot dažādus klientu datorus un izmantot viena servera resursus klientiem ar dažādām aparatūras platformām, operētājsistēmām utt.

**Trūkumi:**
* Ja pārstāj darboties serveris, tad var tikt paralizēts viss tīkls un iestājas dīkstāve.
* Šādas sistēmas darbības nodrošināšanai ir nepieciešams atsevišķs speciālists – sistēmas administrators.
* Augstas aparatūras izmaksas.

**Vairāklīmeņu klients-serveris arhitektūra**

*Vairāklīmeņu klients-serveris arhitektūra* – ir arhitektūras klients-serveris paveids, kurā informācijas un datu apstrādes funkcijas veic viens, vai vairāki atsevišķi serveri. Šāda arhitektūra ļauj sadalīt uzglabāšanas, apstrādes un datu paziņošanas funkcijas labākai un efektīvākai serveru un klientu iespēju un resursu izmantošanai. Biežāk izmantotā vairāklīmeņu arhitektūra ir trīs līmeņu arhitektūra.

## Atsauces
Dervicas planieris

[thumb|[Oto Lilientāls lidojumā Dervicā 1891. gadā]]
thumb|Dervicas planiera tehniskais rasējums un Oto Lilientāla pacelšanās 1891. gadā
**Dervicas planieris** (nosaukums radies no šī planiera izmēģinājuma lidojumu vietas Dervicā, mūsdienās Brandenburgas pilsētas daļā) ir vācieša Oto Lilientāla izgatavotais planieris. Tas bija pirmais par gaisu smagākais lidaparāts, kurš spēja pacelt cilvēku. Pirmais lidojums notika 1891. gadā, un vēlāk tika sasniegts līdz pat 25 metrus tāls planējums.

## Tehniskie dati
Kontrole ar svara maiņu; stingrs lifts un vertikālais stabilizators.
* Spārnu platums: 7,6 m (vēlāk 5,5 m)
* Spārnu dziļums: 1,7 m
* Spārna platība: aptuveni 10 m² (vēlāk 8 m²)
* Spārnu malu attiecība: aptuveni 6 (vēlāk 4)
* Spārna izliekums: 1/10 no spārna dziļuma
* Garums: 3,90 m
* Svars: 18 kilogrami
* Maksimālais Lilientāla sasniegtais lidojuma attālums ir 25 m

## Atsauces

## Ārējās saites
Liroepika

**Liroepika** ir daiļliteratūras veids, dzejas formā sarakstīti darbi, kuros apvienojas epikas jeb prozas un lirikas jeb dzejas, un dažreiz arī dramaturģijas, iezīmes: tā rakstīta saistītā valodā un ir vēstījoša, sižetiska.

Liroepikas žanri ir eposs, sāga, balāde, poēma, fabula.

Latviešu literatūrā liroepikas veidam ir pieskaitāmi daudzi no dzejnieka Viļa Plūdoņa (*Atraitnes dēls, Tīreļa noslēpums, Salgales Mada loms, Zagnicas kalējs*), Rūdolfa Blaumaņa (*Tālavas taurētājs)*, Imanta Ziedoņa (*Poēma par pienu)* darbiem.

## Atsauces
Veclāra

**Veclāra** () ir sena pilsēta Vācijas rietumos pie Lānas upes. Pazīstama kā leģendārā fotoaparāta *[[Leica]]* dzimtene.

left|thumb|Veclāras vecpilsēta|150px
Pirmoreiz rakstos minēta 897. gadā, kad šeit cēla baznīcu. No 1197. gada līdz 1803. gadam Veclāra bija Impērijas brīvpilsēta. Šeit atradās Svētās Romas impērijas Impērijas Augstākā tiesa (*Reichskammergericht*). 1803. gadā pilsēta nokļuva Napoleona sabiedrotā, Svētās Romas impērijas kanclera Karla fon Dālberga īpašumā. Pēc Napoleona sakāvas pilsēta tika iekļauta Prūsijā. Pēc Otrā pasaules kara — Hesenē. 1977. gadā Veclāru apvienoja ar blakusesošo Gīseni, izveidojot jaunu pilsētu Lāni, bet šis lēmums bija tik nepopulārs, ka to 1979. gadā atcēla.

## Ārējās saites

*
Rubenšs Barikello

**Rubenšs Gonsalvešs Barikello** (*Rubens Gonçalves Barrichello*, dzimis  Sanpaulu, Brazīlijā) ir brazīliešu autosportists, pazīstams pateicoties Formula 1 pilota karjerai (.-.). Kopš 2012. gada Barikello startē IndyCar seriālā, pārstāvot KV Racing komandu.

## Karjera
Formula 1 čempionātā Barikello debitēja , . Tolaik viņš brauca *[[Jordan Grand Prix|Jordan]]* komandā kopā ar Ediju Ērvainu. Šādā sastāvā komanda piedalījās F1 čempionātā līdz . gadam, kad Ērvains devās uz *[[Scuderia Ferrari|Ferrari]]*. . gadā brazīlietis nonāca *[[Stewart Grand Prix|Stewart]]* komandā, savukārt . gadā kļuva par *Ferrari* pilotu, nomainot iepriekšminēto Ērvainu. Ferrari komandā viņš bija otrais pilots aiz titulētā Mihaela Šūmahera, . un . gada sezonās sasniedzot F1 karjeras augstāko rezultātu — otro vietu sezonas kopvērtējumā. Lai gan R. Barikello bija līgums ar Ferrari līdz . gadam, viņš to lauza gadu pirms līguma beigām un devās uz *[[Honda F1|Honda]]* komandu. Viņa vietu *[[Scuderia Ferrari|Ferrari]]* ieņēma cits brazīlietis — Felipe Masa.

Aizvadījis trīs gadus Honda komandā, Barikello . gadā startēja Brawn GP komandā kopā ar Džensonu Batonu, kurš togad izcīnīja čempiona titulu. Barikello līdz pat priekšpēdējam posmam cīnījās par čempiona titulu, tomēr sezonas kopvērtējumā ieņēma trešo vietu.

Pēdējās divas F1 sezonas Barikello aizvadīja Williams komandā.

. gada  Barikello pārspēja Rikardo Patrēzes sasniegto rekordu (257) aizvadīto sacīkšu skaita ziņā, kopumā līdz . gada sezonas pēdējai sacīkstei kā pilots piedaloties 326 sacīkstēs (322 starti).

## Formula 1 rezultāti

* Sacīkstes **treknrakstā** sāktas no pirmās starta pozīcijas.
* Sacīkstēs *slīprakstā* ir uzrādīts ātrākais apļa laiks.

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites
 
* Oficiālā mājaslapa , 
* Braucēja profils  F1 oficiālajā portālā formula1.com