Pēteris Juraševskis

thumb|270px|Pēteris Juraševskis uzstājas ar runu VI Vispārējos latviešu Dziesmu svētkos (1926).
**Pēteris Juraševskis** ( — ) bija Latvijas sabiedrisks, politisks darbinieks, jurists. Latvijas Ministru prezidents (1928), vienīgais premjerministrs no partijas Demokrātiskais Centrs. Bijis arī Latvijas iekšlietu un tieslietu ministrs, kā arī Jelgavas domes vadītājs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums

Dzimis  (pēc vecā stila — ) lauksaimnieku Pētera un Lavīzes Juraševsku ģimenē Lielsesavas pagasta "Pilnzābakos" (tagad Viesturu pagastā). Mācījās Svitenes pagasta skolā (beidzis 1885), pēc tam Jelgavas apriņķa skolā (beidzis 1888) un Jelgavas reālskolā (beidzis 1890), un Irlavas skolotāju seminārā. 1891.–1893. gadā strādājis par mājskolotāju Zaļenieku pagastā, vēlāk (1893–1895) bijis arī skolotājs Sesavas pagastskolā.

No 1895. līdz 1899. gadam strādāja par ierēdni Kurzemes guberņas valdē Jelgavā. 1900. gadā iestājās Pēterburgas Universitātē, kuru pabeidza 1904. gadā, iegūstot jurista izglītību. Pēc augstskolas pabeigšanas neilgu laiku strādāja par ierēdni Rīgas–Orlas dzelzceļa kontrolē.

Pēc atgriešanās Latvijā 1905.-1906. gadā Juraševskis bija tiesamatu kandidāts Jelgavas apgabaltiesā, 1906. gadā zvērināta advokāta Jāņa Čakstes palīgs.  
Pēc 1905. gada revolūcijas izraisītajām pārmaiņām valstī valdība izveidoja Baltijas ģenerālgubernatora padomi un visu Baltijas guberņu provinciālpadomes, kuru uzdevums bija sagatavot priekšlikumus Baltijā veicamajām reformām, 1906. gada aprīlī Juraševski ievēlēja par Kurzemes guberņas pārstāvja Jēkaba Lautenbaha vietnieku ģenerālgubernatora padomē, un līdz septembra sākumam viņš bija ievēlēts arī Kurzemes guberņas provinciālpadomē.
1907. gadā februārī Juraševski ievēlēja otrajā Krievijas Valsts domes sasaukumā, kur viņš galvenokārt aizstāvēja pilsonības intereses. 
Pēc parlamenta atlaišanas tā paša gada jūnijā atsāka strādāt par juristu Jelgavā. Pirmā pasaules kara laikā darbojās latviešu bēgļu organizācijās, bija Latviešu bēgļu komitejas sekretārs un juriskonsuls Maskavā. Latviešu pagaidu nacionālās padomes loceklis.

### Politiskā darbība neatkarīgajā Latvijā
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gadā kļuva par Kārļa Ulmaņa vadītās Pagaidu valdības tieslietu ministru, amatā bija līdz 1919. gada martam. Tautas padomes loceklis no Latvijas Radikāldemokrātiskās partijas.
Pēc bermontiešu padzīšanas Pēteris Jurašvekis kļuva par Jelgavas pilsētas galvu. Jelgavas pilsētas domes deputāts (1922.–1928.). 
Viens no partijas "Demokrātiskais Centrs" dibinātājiem un vadītājiem. 1924. gadā bija iekšlietu ministrs Voldemāra Zāmuēla vadītajā valdībā. Vēlāk — tieslietu ministrs Hugo Celmiņa kabinetā.

1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā, bijis tās sekretārs. 
Pēc Valsts prezidenta Jāņa Čakstes nāves 1927. gadā kandidēja prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā, kurā guva ievērojamu (44 balsis), taču nepietiekošu deputātu atbalstu un tika atsaukts.
Jaunais prezidents Gustavs Zemgals 1928. gada janvārī uzaicināja Juraševski vadīt Ministru kabinetu.

Līdz martam viņš vienlaicīgi pildīja arī finanšu ministra pienākumus. Kabinetu atbalstīja 51 deputāts, pret bija 43. Juraševska valdība akceptēja noteikumus par valsts himnu. Gatavojoties valsts neatkarības desmitgadei, Ministru kabinets sagatavoja likumprojektu par pilsētas tiesību piešķiršanu 16 miestiem, kā arī apstiprināja noteikumus par brīvības cīņu 10 gadu jubilejas piemiņas medaļu. Valdība parakstīja 14 bilaterālus vai starptautiskus līgumus.

Rudenī Juraševskis tika ievēlēts 3. Saeimā, taču zaudēja premjerministra amatu. 3. Saeimā bija Juridiskās komisijas priekšsēdētāja biedrs. 1931. gada martā ievēlēts Rīgas pilsētas domē, bet 1931. gada oktobrī arī 4. Saeimā.

Vadīja Jelgavas brīvības pieminekļa komiteju. Bijis opozīcijā Ulmaņa apvērsumam (1934).
Pēc Saeimas atlaišanas 1934. gadā Juraševskis turpināja notāra darbu Rīgā, no kura atbrīvots Padomju okupācijas laikā 1940. gada decembrī.

Pēc padomju karaspēka ienākšanas piedalījās neveiksmīgajos centienos noorganizēt demokrātisku valdību Latvijā. Viens no Latvijas Centrālās padomes 1944. gada 17. marta memoranda parakstītājiem. Miris  Jelgavā, apbedīts Vircavas pagasta Jačūnu kapos.
[thumb|[Demokrātiskais Centrs|Demokrātiskā centra grupa. No kreisās: Kārlis Skalbe, Gustavs Zemgals, Berta Pīpiņa, Pēteris Juraševskis. Pirmais no labās Jānis Breikšs. 1920. gadu beigas. Fotogrāfs Vilis Rīdzenieks, fotostudija “Klio”]]
[alt=Melnbalta fotogrāfija sēpijas nokrāsā. Ģimenes kopbilde. Astoņi pieaugušie, divi bērni un viens zīdainis. |thumb|Ģimenes kopbilde Pētera Juraševska 60 gadu jubilejā: no kreisās sēž znots [Miķelis Veidemanis ar meitu Birutu, otrā sieva Lilija ar dēlu Andreju, P. Juraševskis, meita Anna Veidemane ar dēlu Juri, stāv meita Nora Gruzniņa, znots Alfrēds Gruzniņš, meita Lidija Juraševska un dēls Jānis Juraševskis. Fotogrāfija publicēta ilustrētajā žurnālā "Atpūta" (Nr.388, 08.04.1932) kā iekšējā vāka noformējums.]]

## Apbalvojumi
* Latvijas atbrīvošanas kara piemiņas zīme (1923)
*II šķiras Triju Zvaigžņu ordenis (1929)
*Latvijas Skautu centrālās organizācijas pateicības zīme “Svastika”

## Atsauces

## Ārējās saites