open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Baldvins Disterlo

**Baldvins Disterlo** (;  — ) bija Latvijas vācbaltu jurists un sabiedrisks darbinieks. No 1921. līdz 1922. gadam Latvijas Senāta senators. No 1928. gada decembrim līdz 1929. gada janvārim Latvijas tieslietu ministrs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Rīgā. 1883. gadā viņš absolvēja Vidzemes guberņas ģimnāziju, studēja Pēterburgas universitātes Juridiskajā fakultātē. Strādāja par Krievijas impērijas Kodifikācijas nodaļas redaktoru un Valsts padomes valsts sekretāra palīgu. 
1920. gadā iestājās Latvijas Republikas dienestā kā Tieslietu ministrijas juriskonsultācijas loceklis, tā paša gada beigās nodibināja un vadīja  Kodifikācijas nodaļu. Viņa vadībā izdotas pirmās Latvijas likumgrāmatas. 1922. gadā Disterlo iecēla par Latvijas Senāta senatoru. 1926. gadā viņš atgriezās kodifikācijas darbā un atkal uzņēmās nodaļas vadību.

1927. gadā devās pensijā, bet 1928. gadā tika aicināts kļūt par tieslietu ministru Hugo Celmiņa vadītajā valdībā. Amatā viņš bija nepilnus divus mēnešus — no  līdz . Līdz dzīves beigām darbojās Kodifikācijas nodaļā kā padomdevējs.

1937. gada aprīlī saslima ar pleirītu, miris  no sirds mazspējas.

## Avoti
*Es viņu pazīstu: Latvijas biogrāfiskā vārdnīca, Rīga, 1939.
*Jaunākās Ziņas, 1937., Nr. 106
*Tieslietu Ministrijas Vēstnesis, 1937., Nr. 3
*Latvijas Vēstnesis, 1997. 18.12.
Alberts Zvejnieks

**Alberts Zvejnieks** (dzimis , miris ) bija latviešu cīkstonis un treneris.

## Dzīvesgājums
Izglītību ieguvis Latvijas Tautas universitātē un LVFKI.

Divas reizes piedalījies Olimpiskajās spēlēs (, ). 1928. gadā Amsterdamā A. Zvejnieks bija arī Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā. Pašās sacensībās viņš grieķu-romiešu cīņā svara kategorijā no 84 līdz 96 kg izstājās, izstājies arī 1936. gadā Berlīnē. Viņš ir izcīnījis divas bronzas medaļas Eiropas čempionātā (smagā svara kategorija; 1934, 1935). Laikā no 1947. līdz 1952. un no 1961. līdz 1965. gadam viņš bija LVFKI Smagatlētikas katedras docētājs. 1950. gados un 1960. gadu sākumā vairākās sporta biedrībās strādāja par treneri. 1947. gadā A. Zvejnieks kļuva par Vissavienības kategorijas tiesnesi. 1948. gadā A. Zvejnieks kļuva par PSRS sporta meistaru klasiskajā un brīvajā cīņā. Latvijā notiek A. Zvejnieka piemiņas turnīrs.

## Atsauces
;Kopējās

* 

;Konkrētās

## Ārējās saites
Wet Dream

***Wet Dream*** ir britu progresīvā roka grupas *[[Pink Floyd]]* taustiņinstrumentālista Rika Raita pirmais soloalbums.

## Kompozīcija
*Wet Dream* bija Raita producēts, arī gandrīz, izņemot *Against The Odds*, kas sarakstīta kopā ar viņa toreizējo sievu Džuljetu, visas dziesmas ir paša komponētas.

## Izdošana un komerciālie panākumi

Albuma izdošanas brīdī albums palika tikpat kā nepamanīts.

Tas jau ilgu laiku nav pieejams Raita dzimtajā Lielbritānijā, bet ASV un Kanādā tas tika pārizdots CD formātā deviņdesmitajos gados ar zināmiem panākumiem. Austrālijā *Wet Dream* CD formātā kļuva pieejams 2008. gadā, īsi pēc Raita nāves.

## Skaņdarbu saraksts

Visas dziesmas sarakstījis Riks Raits, izņemot, kur minēts.

# "Mediterranean C" – 3:52
# "Against the Odds" (Riks Raits, Džuljeta Raita) – 3:57
# "Cat Cruise" – 5:14
# "Summer Elegy" – 4:53
# "Waves" – 4:19
# "Holiday" – 6:11
# "Mad Yannis Dance" – 3:19
# "Drop In from the Top" – 3:25
# "Pink's Song" – 3:28
# "Funky Deux" – 4:57

## Mūziķu sastāvs
* Riks Raits - Klavieres, elektriskās klavieres, *Hammond* ērģeles, *Oberheim* sintezators, vokāls.
* Mels Kolinss - Saksofons, flauta.
* *[[Snowy White]]* - Ģitāras.
* Lerijs Stīls - Basģitāra.
* Regs Izadore - Bungas, perkusija.
* *[[Hipgnosis]]* - vāka dizains, fotogrāfija

## Atsauces
Haralds Marvē

**Haralds Aleksandrs Marvē** (dzimis  (pēc vecā stila — ), miris ) bija Latvijas armijas un Vērmahta virsnieks, vieglatlēts un šāvējs. Trīs reizes kļuva par Latvijas meistaru šaušanā ar automātisko pistoli (1932, 1937, 1938). 

Piedalījās  Berlīnē, kur bija arī Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1900. gadā Nītaures mežsarga Artura Oto Eduarda Marvē un Leontīnes, dzimušas Vītolas, ģimenē.
Mācījās Kuldīgas ģimnāzijā, Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada janvārī pieteicās Latvijas zemessardzē, 1920. gada martā ieskaitīts 13. Tukuma kājnieku pulkā.    
Latvijas Kara skolas Kājnieku nodaļas kadets (1922-1924), pēc mācībām Liepājas kājnieku pulka leitnants, vada komandieris (1926), piekomandēts Igaunijas armijas II pulkam (1926–1927).
1928. gadā kļuva par pulka fiziskās audzināšanas instruktoru un beidza Sapieru virsnieku kursus, paaugstināts virsleitnanta pakāpē. Trenējās sporta klubā ASK, uzvarēja Latvijas meistarsacīkstēs vieglatlētikā 1929. gadā 800 m distancē, 1932. gadā — 400 m/b un 4×400 m stafetē. Bija sporta dzīves organizētājs Valkā un Liepājā.
Piekomandēts Kurzemes divīzijai (1928–1930), bija Liepājas pilsētas komandanta adjutants. 1934. gadā paaugstināts par Daugavpils kājnieku pulka vada komandieris kapteiņleitnanta apkāpē.

1935. gadā Marvē piedalījies pasaules meistarsacīkstēs šaušanā Helsinkos.
 viņš ieguva 8. vietu 25 m ātršaušanā ar pistoli. 
Piedalījās vairākās pasaules meistarsacīkstēs, 1939. gadā izcīnīja 5. vietu ātršaušanā ar pistoli. 

Pēc Otrā pasaules kara sākuma 1939. gada XI 17. novembrī Marvē atvaļinājās no Latvijas bruņotajiem spēkiem, repatriējās uz Vāciju, kur no 1942. gada dienēja Vācijas armijā majora pakāpē.      
Pēc kara beigām līdz 1956. gadam bija PSRS gūstekņu nometnēs.
             
Miris 1983. gada 12. oktobrī Hannoverē.

## Apbalvojumi
* Latvijas atbrīvošanas kara piemiņas zīme, 1933. 
* Latvijas brīvības cīņu 10. gadu jubilejas medala, 1933 

## Atsauces

## Ārējās saites
Leonīds Vedējs

**Leonīds Jānis Vedējs** (dzimis  (pēc vecā stila — ), miris ) bija latviešu hokejists un agronoms.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1908. gadā Daugavpilī policijas ierēdņa Jūlija Vedēja un viņa sievas Jozefas, dzimušas Kočānes, ģimenē.
Mācījās Rīgas pilsētas krievu vidusskolā (1922–1927). Studēja Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē (1927–1934), bija studentu korporācijas “Lettgallia” biedrs. Strādāja par bakteriologu LR Zemkopības ministrijas Bakterioloģiskās nodaļas laboratorijā.

Otrā pasaules kara laikā 1944. gada jūlijā līdz ar izlases vārtsargu Robertu Lapaini pieteicās 506. SS zenītartilērijas divizionā un cīnījās tā sastāvā VI SS korpusa pakļautībā.

Pēc kara beigām nokļuva latviešu bēgļu nometnē Fišbahā, kur strādāja par bakteriologu bērnu sanatorijā Nirnbergā. 1949. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, strādāja Grandrepidsas slimnīcas laboratorijā, vēlāk piena pārstrādes uzņēmuma *Joppe’s Dairy Co* bakterioloģiskajā laboratorijā.
Miris 1995. Grandrepidsā.

## Sportista karjera
Leonīds Vedējs pārstāvēja "Universitātes Sports" un "Dinamo". Latvijas izlases sastāvā piedalījās četros Pasaules čempionātos (1933, 1935, 1938, 1939), kā arī , kur bija arī Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā. Kopumā izlases sastāvā aizvadīja 34 spēles (Latvijas izlase starpkaru periodā aizvadīja 36 spēles).

## Apbalvojumi
* Dzelzs krusts, I un II šķiras.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 

* Biogrāfija
Identity (albums)

***Identity*** ir muzikālā projekta *[[Zee]]*, kurš sastāvēja no *[[Pink Floyd]]* taustiņinstrumentālista Rika Raita un Deiva Harisa no *[[Fashion]]*, vienīgais albums, kas izdots 1984. gadā. Vēlāk Raits pēc albuma izdošanas teicis, ka tā bijusi "eksperimentāla kļūda", ko nekad nebūtu vajadzējis izdot. Visas dziesmas producējuši un sacerējuši abi dueta mūziķi, tekstus sarakstījis Deivs Hariss.

Albumā plaši izmantotas
astoņdesmitajos gados populāra sintezatora  *Fairlight CMI* iespējas, kas radījušas ļoti elektronisku skaņu, kas dzirdama teju visā albumā.

Dziesma *Confusion* tika izdota kā singls, ar *Eyes of a Gipsy* B pusē - tas neguva panākumus.

## Skaņdarbu saraksts
Visas dziesmas sarakstījuši Deivs Hariss un Riks Raits.

# "Confusion" – 4:17
# "Voices" – 6:21
# "Private Person" – 3:36
# "Strange Rhythm" – 6:36
# "Cuts Like a Diamond" – 5:36
# "By Touching" – 5:39
# "How Do You Do It" – 4:45
# "Seems We Were Dreaming" – 4:57
# "Eyes of a Gypsy" – 4:13
#* *Papildu dziesma [[audiokasete]]s izdevumā*.

## Albumā neiekļautas dziesmas

# "Confusion" (Singla versija) – 3:36
# "Confusion" (12" Mix) – 6:21
# "Eyes of a Gypsy" (Singla versija) – 4:11

## Mūziķu sastāvs
* Riks Raits - Taustiņinstrumenti, perkusija, *Fairlight CMI*, solovokāls un bekvokāls.
* Deivs Hariss - Ģitāras, taustiņinstrumenti, perkusija, *Fairlight CMI*, solovokāls un bekvokāls.

## Produkcija
* Producenti - Riks Raits un Deivs Hariss
* Inženieris un līdzproducents - Tims Palmers
* Dizaina autors - Deivs Hariss
* Fotogrāfija - Pols Kokss

## Atsauces
Ainārs Ķiksis

**Ainārs Ķiksis** (dzimis  Valmierā) ir latviešu treka riteņbraucējs, šobrīd joprojām startē senioru (*masters*) sacensībās.

Treniņus uzsācis Valmieras Bērnu sporta skolā pie trenera Jāņa Siliņa.

Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (, , ). 1992. gadā Barselonā viņš sprintā izcīnīja dalītu 9.—12. vietu, pēc četriem gadiem Atlantā A. Ķiksis hītā ieņēma 8. vietu, savukārt 2000. gadā Sidnejā keirinā ierindojās dalītā 11.—12. vietā un komandu sprintā (kopā ar Viesturu Bērziņu un Ivo Lakuču) — 8. vietā.

1990. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja uzvaru sprintā. Piedalījies vairākos Pasaules čempionātos. 1998. gadā keirinā izcīnījis sudraba medaļu, tāpat 2. vietu ieņēmis 2001. gadā sprinta daudzcīņā, savukārt gadu vēlāk guva uzvaru šajā disciplīnā. Trīs reizes karjeras laikā uzvarēja Eiropas čempionātā sprinta daudzcīņā (1996, 2002, 2003).

Pēc profesionāļa karjeras beigām turpinājis startēt senioru (*masters*) sacensībās, kļūstot par Pasaules čempionu un uzstādot vairākus pasaules rekordus savā vecuma grupā. Vairākkārt uzvarējis Latvijas čempionātā trekā elites grupā sprinteriem piemērotās kategorijās, pārspējot krietni jaunākus pretiniekus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bernhards Bērents

**Bernhards Bērents** (;  — ) bija Latvijas vācbaltiešu jurists un sabiedrisks darbinieks. No 1929. gada janvāra līdz novembrim bija Latvijas tieslietu ministrs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Rīgā laikraksta redaktora Teodora Bērenta un viņa sievas Almas ģimenē. 1910. gadā pabeidza mācības Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Kā savvaļnieks iestājies Krievijas armijas 3. huzāru Jeļizavetgradas pulkā. 1911. gadā paaugstināts par praporščiku un atvaļināts. Tajā pašā gadā sācis studēt jurisprudenci Tērbatas Universitātē. 1914. gadā vienu semestri mācījies Minhenes Universitātē. Tajā pašā gadā mobilizēts Krievijas armijā. Virsnieka pakāpē krievu armijas sastāvā piedalījies Pirmajā pasaules karā, atvaļināts 1918. gadā. Martā beidzis studijas Tērbatas Universitātē. Bijis vācbaltu studentu korporācijas Livonia biedrs.

1918. gada jūnijā kļuva par decernentu (ierēdni ar lēmuma pieņemšanas tiesībām) Rīgas Kriminālpolicijā. No  līdz  bijis Rīgas apgabaltiesas 3. iecirkņa izmeklēšanas tiesnesis. 1919. gada ziemā un pavasarī studējis Tībingenes Universitātē, pēc atgriešanās Latvijā iestājies Baltijas landesvērā. Maijā tika atvaļināts no kara dienesta.  kļuva par zvērināta advokāta Edvina Magnusa palīgu.  kļuva par zvērinātu advokātu Rīgā.

Bernhards Bērents bija pazīstams arī kā juridiska satura publikāciju autors. 1926. gadā "Vācu juristu biedrība" sāka izdot laikrakstu "Rigasche Zeitschrift für Rechtswiissens – chaft" (), Bērents pirmos piecus gadus bija tā redaktors un autors. Tas iznāca divas līdz četras reizes gadā. Tāpat viņš veidoja rakstus "Tieslietu Ministrijas Vēstnesim". , pēc sava priekšteča un partijas biedra Baldvina Disterlo demisijas Bernhards Bērents kļuva par tieslietu ministru Hugo Celmiņa vadītajā valdībā. Amatā viņš bija līdz tā paša gada novembrim. Bērenta laikā tika pieņemti noteikumi par valsts darbinieku atalgojumu, noteikumi par mežu kultūru fondu, un citi noteikumi.

Bērents bijis arī Rīgas Vācu 1. riteņbraucēju biedrības priekšsēdētājs, Rīgas Vācu juristu biedrības valdes loceklis.  atskaitīts no zvērinātu advokātu skaita un dzēsts no saraksta sakarā ar atteikšanos no Latvijas pavalstniecības. Drīz pēc tam viņš repatriējās uz Vāciju. No 1941. līdz 1943. gadam strādājies Vīnes Tieslietu padomē. Pēc tam Bērents strādāja par tulku Vācijas armijā. 1945. gadā nokļuva amerikāņu, pēc tam krievu karagūstekņu nometnē, kur miris .

## Avoti
*Latvijas Vēstnesis, 18.12.1997.
*Latvijas advokatūra 1919 – 1945 Bibliogrāfiskā vārdnīca
BinckBank Tour

***BinckBank Tour*** (līdz 2016. gadam zināma kā ***Eneco Tour***) ir daudzdienu šosejas riteņbraukšanas sacensības, kas notiek Nīderlandē un  Beļģijā. To nosaukumā ir galvenā sponsora *BinckBank*, tiešsaistes brokeru uzņēmuma nosaukums. Iepriekš tūri sponsorēja enerģijas kompānija *[[Eneco Energie]]*. Sacensības ir daļa no UCI Pasaules tūres kalendāra.

*[[Ronde van Nederland]]* sacensības pirmoreiz notika 1948. gada 6. maijā, bet par ikgadēju pasākumu kļuva tikai 1975. gadā. No 2000. gadā to nosaukums bija *Eneco tour*. Līdz ar 2005. gadā izveidoto UCI *ProTour* sacensību organizēšana tika pārveidota un uzlabota.

*Eneco Tour* aizvieto iepriekšējās vāji organizētās *Ronde van Nederland* sacensības, kuras UCI prezidents Heins Verbrugens uzskatīja par nepieciešamām saglabāt mārketinga iemeslu dēļ. Organizatori piesaistīja jaunu sponsoru (*ENECO Energie*), bet tā kā sacensības nebija pietiekami sarežģītas, tās nevarēja iekļaut jaunajā *ProTour*. Šajā brīdī organizatori meklēja palīdzību no *[[Tour of Belgium]]* un *[[Tour de Luxembourg]]* organizatoriem. Tika plānota kopīga Beniluksa valstu tūre, kura aizvietotu šīs trīs sacensības. Tā rezultātā par līdzorganizatoru kļuva *Tour of Belgium* organzatori, bet Beļģijas un Luksemburgas tūres turpināja savu darbību. *Tour de Luxembourg* sacensību iekļaušana nerealizējās un kopš *Eneco Tour* izveides sacensību trase vēl nav šķērsojusi Luksemburgas teritoriju. Plānots, ka nākotnē oficiālais sacensību nosaukums varētu kļūt par *Tour of the Benelux*.

2008. gada sacensību pēdējā posmā, individuālajā braucienā, uzvarēja Latvijas sportists Raivis Belohvoščiks.

## Uzvarētāji

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Bērents

**Bērents** var būt:

* Bernhards Bērents (*Bernhard Berent*, 1892—1946) - Latvijas vācbaltu jurists
* Johans Teodors Bērents (*Johann Theodor Berent*, 1789—1866) - vācbaltu luterāņu mācītājs

## Skatīt arī
* Bērenss
1377. gads

**1377. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.

## Notikumi
* 17. janvāris — Romas pāvests Gregors XI no Aviņonas pārcēla savu rezidenci atpakaļ uz Romu.
* 22. jūnijs — Ričards II Plantagenets kļuva par Anglijas karali.
* 26. oktobris — tika izveidota Bosnijas karaliste un par pirmo tās karali tika kronēts Tvretko I.

### Nezināms datums
* Jagailis pirmo reizi kļuva par Lietuvas dižkunigaiti.
* Šķirgailis kļuva par Polockas kņazu.

## Dzimuši
* 11. februāris — Ladislavs Anžū-Duračo, Neapoles karalis (miris 1414. gadā)
* 1. augusts — Go-Komacu, Japānas imperators (miris 1433. gadā)
* 19. septembris — Albrehts IV, Austrijas hercogs (miris 1404. gadā)
* 5. decembris — Dzjaņveņs, Ķīnas imperators (miris 1402. gadā)
* datums nezināms — Dzelzs Ernsts (*Ernst der Eiserne*), Iekšaustrijas hercogs (miris 1424. gadā)

## Miruši
* maija beigas — Aļģirds, Lietuvas dižkunigaitis (dzimis ap 1296. gadā)
* 21. jūnijs — Edvards III Plantagenets (*Edward III*), Anglijas karalis (dzimis 1312. gadā)
1384. gads

**1384. gads** () bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.

## Notikumi
* 16. novembris — Jadviga tika kronēta par Polijas "karali".

### Nezināms datums
* Dibināta Krievijas pilsēta Kingisepa.
* No maija līdz septembrim Kastīlijas Karalistes karaspēks bija aplecis Lisabonu.

## Dzimuši
* *datums nezināms*
** Halils Sultāns, Transoksiānas valdnieks (miris 1411. gadā)

## Miruši
* 20. septembris — Luijs I Valuā-Anžū, Anžū grāfs, Neapoles karalis (dzimis 1339. gadā)
* 31. decembris — Džons Viklifs, angļu teologs un sholastikas filozofs.
1391. gads

**1391. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.

## Notikumi
* 6. jūnijs — Seviljā sākās nemieri, kas bija vērsti pret ebrejiem. Pēc tam tie sākās arī citās Spānijas pilsētās.
* 18. jūnijs — notika kauja starp Tamerlana pārvaldīto Timurīdu impēriju un Zelta Ordu.

### Nezināms datums
* Vācvalodīgajās zemēs sākās liela mēroga ķeceru vajāšana.

## Dzimuši
* 31. oktobris — Duarte I (*Duarte I*), Portugāles karalis (miris 1438. gadā)
* Pirmais Dalailama

## Miruši
* 16. februāris — Joans V Paleologs, Bizantijas imperators (dzimis 1332. gadā)
* 10. marts — Tvretko I, Bosnijas karalis (dzimis 1351. gadā)
BKA (pavadonis)

***BKA*** (no  — 'Baltkrievijas kosmiskais aparāts') ir Baltkrievijas pirmais veiksmīgi palaistais pavadonis (2006. gadā *[[BelKA]]* tika zaudēts nesējraķetes avārijā). Tas paredzēts kartogrāfijai, zemju kadastrālai uzskaitei, inženiertehnisko būvju projektēšanai, ģeoloģijai, mežu un ūdens tilpju uzraudzībai.

Pavadonis ir identisks *[[Kanopus-V №1]]*. Tā izšķirtspēja ir 2,1 metrs un ir četri spektrālie kanāli. 
Izgatavots Krievijas uzņēmumā *NPO VNII Elektromehaniki*; avioniku piegādāja Apvienotās Karalistes *[[Surrey Satellite Technology|SSTL]]*.

## Lidojuma gaita
*BKA* startēja  06:41:39 UTC ar nesējraķeti *[[Sojuz-FG/Fregat]]* no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti arī pavadoņi *[[Kanopus-V №1]]*, *[[Zond-PP]]*, *[[exactView-1]]* un *[[TET-1]]*. No *Fregat* dzinējbloka *BKA* atdalījās 07:26 UTC.

## Atsauces
1. Policijas bataljons

**1. Policijas bataljons** (pazīstams arī kā ***baltās beretes***) bija pirmā bruņoto vienība, kas izveidota pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.

Bataljona kaujinieki bija pirmā atjaunotās Latvijas Republikas vienība, kas zvērēja uzticību Latvijai un tautai Svētā Jēkaba katedrālē 1991. gada 30. aprīlī. Uz bataljona bāzes izveidoja Latvijas Republikas Augstākās Padomes Apsardzes dienestu. Apliecības un likumisko statusu vienības ieguva 1990. gada 4. maijā (pēc neatkarības balsojuma). 1992. gada sākumā to pārdēvēja par Latvijas Republikas Drošības dienestu. Pēc reorganizācijas tas turpina darbu kā LR Saeimas un Valsts Prezidenta Drošības dienests. Šis dienests veic ārvalstu amatpersonu un delegāciju apsardzi vizīšu laikā Latvijā, kā arī pavada valsts amatpersonas un delegācijas uz ārvalstīm.

## Darbība
* Komunistiskās partijas ēkas ieņemšana 1991. gada augustā.
* Komunistiskās partijas pirmā sekretāra Alfrēda Rubika apcietināšana 1991. gada 23. augustā.

## Ārējās saites
* 1. Policijas bataljona mājas lapa
Kuriļu salas

**Kuriļu salas** () ir vulkānisks arhipelāgs Krievijas Federācijas austrumu daļā starp Ohotskas jūru un Kluso okeānu. Tā garums ir ap  starp Hokaido salu Japānā un Kamčatkas pussalu Krievijā. Arhipelāgā ietilpst 56 salas. Patlaban Kuriļu salas ietilpst Krievijas Federācijas sastāvā, bet 4 no tām Japāna uzskata par savu sastāvdaļu, kuru dēļ ir radies Kuriļu salu strīds.

## Ģeogrāfija
Kuriļu salas ir seismiski aktīvs reģions, jo tās ir veidojušās Klusā okeāna plātnei paslīdot zem Ohotskas plātnes. Kuriļu salās 1963. gadā notika 8,5 balles spēcīga zemestrīce. Kuriļu salas ir arī vulkāniski aktīvas. Tajās atrodas ap 100 vulkāniem. Reljefs ir kalnains. Augstākais kalns ir Alaida vulkāns, kura augstums ir .

## Klimats
Kuriļu salās ir aukstas, vētrainas, garas ziemas un īsas, miglainas vasaras.
Parasti nokrīt 700—1000 mm nokrišņu ziemeļu salās un 1000—1100 mm dienvidu salās. Parasti nokrišņi krīt ziemā.

## Salas
Lielākās salas ir:
* Iturupa (3175 km²)
* Paramušira (2053 km²)
* Kunašira (1495 km²)
* Urupa (1450 km²)

## Vēsture
1855. gadā noslēgtajā Šimodas līgumā Krievijas impērijas un Japānas robeža bija noteikta starp Iturupas un Urupas salām. Visa Iturupa pienācās Japānai, savukārt visas salas uz ziemeļiem no tās - Krievijai. Sahalīnas sala bija kopējas pārvaldes teritorija jeb kondomīnija.  
Tomēr 1875. gada Pēterburgas līgumā Krievijas impērija atteicās no visām Kuriļu salām, pretī iegūstot Sahalīnu savā īpašumā.

Pēc zaudētā Krievijas-Japānas kara 1905. gada Krievijas impērija Portsmutas līgumā atteicās no Sahalīnas dienvidu daļas. 

Pēc Otrā pasaules kara Japāna Sanfrancisko līgumā (1951) atteicās no Sahalīnas un Kuriļu salu ziemeļu daļas, ko tā ieguva 1905. gada 5. septembrī parakstītā Portsmutas līguma rezultātā. Par šādu Japānas teritorijas samazināšanu jau iepriekš bija vienojušies Sabiedroto spēki un tas bija viens no priekšnosacījumiem, lai PSRS iesaistītos militārā konfliktā pret Japānu.

Taču PSRS izlēma neparakstīt Sanfrancisko līgumu un paturēt visas Kuriļu salas, iekļaujot tās Sahalīnas apgabalā.

## Kuriļu salu strīds

Kuriļu salu strīds ir strīds starp Krieviju un Japānu par Kuriļu salu teritoriālo valdījumu. Kuriļu salas pieder Krievijas Federācijai, bet Japāna uzskata, ka četru salu grupa (Iturupa, Kunašira, Šikotana un Habomai) pieder tai.

## Ārējās saites

* http://www.oceandots.com/pacific/kuril/
Rims Kurtinaitis

thumb|Rims Kurtinaitis 2025. gadā
**Rims Kurtinaitis** (; dzimis  Kauņā) ir bijušais lietuviešu basketbolists, pašlaik strādā par basketbola treneri. Savas profesionāļa karjeras laikā spēlēja Kauņas "Žalgiris". Kopš 2011. gada klubu trenē klubu Maskavas apgabala "Himki", pirms tam trenēja Rīgas VEF.

## Ārējās saites
Jozefs Tiso

**Jozefs Tiso** (; dzimis , miris ) bija slovāku katoļu mācītājs un politiķis, t. s. Pirmās Slovākijas republikas (1939—1945) autoritārs vadītājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis slovāku ģimenē Bitčas pilsētā, mūsdienu Slovākijas ziemeļrietumos. No 1911. gada kalpoja par katoļu mācītāju, publicējās presē un strādāja par skolotāju. Pirmā pasaules kara laikā kļuva par Nitras katoļu semināra garīgo vadītāju. Pēc Čehoslovākijas izveidošanas 1918. gadā, iesaistījās politikā un iestājās Slovāku Tautas partijā. 1924. gadā kļuva par mācītāju, vēlāk dekānu Bānovcē pie Bebravas. Kādu laiku viņš bija Čehoslovākijas parlamenta loceklis Prāgā un no 1927. līdz 1929. gadam arī Čehoslovākijas Veselības un Fiziskās kultūras ministrs. Kad 1938. gadā mira Slovāku Tautas partijas vadītājs Andrejs Hlinka, Tiso kļuva par partijas jauno vadītāju.

1938. gadā pēc Minhenes vienošanās Vācija ieņēma Čehijas Sudetu apgabalu, Slovākija deklarēja autonomiju un Tiso kļuva par šīs autonomijas premjeru. 1938. gada 2. novembrī tika pieņemti Pirmā Vīnes arbitrāža, kuras rezultātā Ungārijai tika piešķirti etnisko ungāru apdzīvotie Slovākijas dienvidi un etniski jauktie Aizkarpati. Tajā pašā mēnesī visas slovāku etniskās partijas konsolidējās vienā.

Lai likvidētu to, kas bija atlicis Čehoslovākijas valsts, Vācijas pārstāvji 1939. gada februārī ierosināja Tiso deklarēt pilnīgu Slovākijas neatkarību, bet Tiso atteicās. 9. martā Čehoslovākijas armija ieņēma Slovākiju un atcēla Tiso no amata. 1939. gada 13. martā Ādolfs Hitlers Berlīnē piedraudēja Tiso atļaut Ungārijai pilnībā okupēt Slovākiju, un 1939. gada 14. martā Slovākijas parlaments vienbalsīgi deklarēja Slovākijas neatkarību.

No 1939. gada 14. marta līdz 1939. gada 26. oktobrim Tiso bija Slovākijas premjerministrs, vēlāk — prezidents. No 1942. gada tika dēvēts par Vadoni (*Vodca*). Valstī tika pieņemta antisemītiska likumdošana, izstumjot ebrejus no sabiedriskās dzīves. 1942. gada martā sākās ebreju deportācija uz Ģenerālgubernatūru, lielākoties uz Aušvicas nometni. 1942. gada oktobrī ebreju deportācijas, pretojoties Vācijas prasībām, tika pārtrauktas līdz par 1944. gada oktobrim, kad Slovākiju okupēja Vērmahts.

1944. gada oktobrī Sarkanā armija pietuvojās Slovākijas robežām un Slovākijā sākās Slovāku tautas sacelšanās. Vērmahts sacelšanos pamatā sakāva, okupēja valsti, saglabājot Jozefu Tiso kā nominālu valsts galvu. 1945. gadā Tiso bēga uz Bavāriju, 1945. gada 6. jūnijā viņu arestēja ASV armijas pārstāvji un izdeva Čehoslovākijas varas iestādēm. Tiesāts par valsts nodevību un sodīts ar nāvi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Prāvests

**Prāvests** (lejasvācu: *Pravest*, cēlies no  — 'tas, kurš nolikts priekšā') ir viens no vadītāja, priekšnieka amatiem kristīgās baznīcas hierarhijā.

Katolicismā sākotnēji tā sauca benediktiešu klostera vadītāja (abata) vietnieku — prioru. Jau vēlāk par prāvestu atsevišķās Eiropas zemēs (galvenokārt — Centrāleiropā un Austrumeiropā) sāka saukt domkapitula vadītāju vai arī draudzes garīdznieku. Mūsdienās katoļi par prāvestu sauc diecēzes iecirkņa priekšnieku.

Protestantismā (galvenokārt — luterānismā) tas ir baznīcas pārvaldes iecirkņa un tā amatpersonu priekšnieks. Tā galvenie uzdevumi — vizitācijas, jauno draudžu mācītāju ievešana amatā, iecirkņa mācītāju un citu baznīcas amatpersonu sanāksmju vadīšana.

## Atsauces

## Ārējās saites
Emilija Sīboma

**Emilija Džeina Sīboma** (; dzimusi ) ir austrāliešu peldētāja.

Ar sporta peldēšanu sākusi nodarboties piecu gadu vecumā. Viņas tēvs bijis austrāliešu futbola spēlētājs, māte spēlējusi netbolu un bijusi peldēšanas trenere. Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs (, ). 2008. gadā Pekinā izcīnījusi zelta medaļu Austrālijas komandas sastāvā 4×100 m stafetē, kā arī 9. vietu 100 m uz muguras. Pasaules čempionātā garajā baseinā izcīnījusi visu triju kalumu medaļas: Austrālijas komandas sastāvā 4×100 m stafetē izcīnījusi zeltu 2007. gadā Melburnā un sudrabu 2009. gadā Romā, 2013. gadā Barselonā izcīnīja sudrabu 100 m peldējumā uz muguras, Austrālijas sastāvā 4×100 m brīvā stila stafetē un 4×100 m kompleksajā stafetē, kā arī bronzu 100 m uz muguras 2009. gadā Romā. Nāciju Sadraudzības spēlēs izcīnījusi trīs zelta, divas sudraba un trīs bronzas medaļas. E. Sībomai ir piederējuši vairāki pasaules rekordi gan garajā, gan īsajā baseinā.

## Atsauces

## Ārējās saites
2012. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula

Šajā sarakstā apkopota informācija par **medaļu kopvērtējumu **. Džudo, boksā, tekvondo un cīņas sportā katrā svara kategorijā tiek pasniegtas divas bronzas medaļas.

## Medaļu kopvērtējums

 Mājinieki



## Ārējās saites
* Medaļu kopvērtējums
Švāna

**Švāna** () ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidiem no Rostokas pie Varnovas upes. Līdz tam būdama neievērojama pilsētiņa, Švāna attīstījās pēc 1850. gada, kad caur to izbūvēja Rostokas - Hamburgas dzelzceļa līniju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Britu Antarktiskais dienests

**Britu Antarktiskais dienests** () ir Apvienotās Karalistes valdības institūcija, kas nodarbojas ar  Antarktikas izpētes programmu organizēšanu un koordinēšanu. Iekļauts Vides izpētes padomē *(Natural Environment Research Council; NERC)*. Dienests organizē piecu polārstaciju darbību Antarktikā, tam pieder divi izpētes kuģi un pieci lidaparāti. Koordinē Antarktikas izpētes programmas sadarbībā ar vairāk nekā 40 Apvienotās Karalistes universitātēm un vairāk nekā 120 nacionālās un starptautiskās sadarbības programmas. Dienesta galvenais birojs atrodas Kembridžā, Anglijā, pastāvīgs birojs tiek uzturēts Stenli, Folklenda Salās.

## Vēsture

Institūcija izveidota 1945. gada jūlijā, civilā pārvaldē Koloniju birojam nododot Operācijas “Tabarin” organizatorisko struktūru un Antarktikā izveidotās bāzes un nodēvējot to par **Folklenda Salu Teritoriju dienestu** *(Falkland Islands Dependencies Survey; FIDS)*. Institūcija nodarbojās ar zinātnisko pētniecību Folklenda Salu atkarīgajā teritorijās *(dependencies)* — Dienvidšetlendu salās, Dienvidorkneju salās un Greiema Zemē. 1962. gada 3. martā, pēc Antarktikas Līguma parakstīšanas, minētās teritorijas tika atdalītas no Folklendu Salām un izveidota atsevišķa Britu Antarktiskā teritorija. Sakarā ar šo reorganizāciju Folklendu Salu Teritoriju dienestu jau 1962. gada 1. janvārī pārdēvēja par **Britu Antarktisko dienestu**.

## Polārstacijas

Darbības laikā dienests ierīkojis 22 polārstacijas, no kurām 8 darbojas. Divas no tām (vissezonas Kingedvardpointa un Bērdailenda) atrodas Dienviddžordžijas un Dienvidsendviču salu teritorijā, bet 6 (vissezonas Rotera un Haleja, vasaras Fosilblafa, Signi un Skaiblū, kā arī stacija muzejs Portlokruā) — Britu Antarktiskajā teritorijā. Dienests uztur arī Arktisko pētniecības staciju Nīolesunnā, Svalbārā.

## Atsauces
BAS

**BAS** var būt:
* Baltkrievijas antarktiskā stacija
* *[[Ēkas vadības sistēma|Building automation system]]*, ēkas vadības sistēma
* *[[Britu Antarktiskais dienests|British Antarctic Survey]]*, Britu Antarktiskais dienests
Svētā Antonija kārdināšana

**Svētā Antonija kārdināšana**, kas pamatojas uz Antonija Lielā vīzijām tuksnesī, ir motīvs Rietumu mākslā, tai skaitā:

* "Svētā Antonija kārdināšana" — Hieronīma Bosa triptihs;
* Gistava Flobēra romāns.
Centrālā banka

[right|275px|thumb|Latvijas centrālā banka — [Latvijas Banka]]
**Centrālā banka** ir publiska institūcija, kuras uzdevums ir valstī pārvaldīt naudas emisiju un realizēt monetāro politiku.

Paralēli savām pamatfunkcijām tā var glabāt valsts zelta rezerves, kā arī ārvalstu u.c. valūtu rezerves, uzturēt depozitāriju, kā arī veikt citas funkcijas. Centrālā banka valstī var būt viena un parasti tā ir autonoma no citiem varas atzariem savā darbībā.

Latvijā centrālā banka ir Latvijas Banka. Centrālā banka veica arī uzraudzības funkcijas pār citām kredītiestādēm, tomēr nereti tam tiek izdalīta atsevišķa institūcija, piemēram, Latvijā no Latvijas Bankas laika gaitā tika izdalīta Finanšu un kapitāla tirgus komisija.

Mūsdienās bez nacionālajām centrālajām bankām pastāv arī pārnacionālās centrālās bankas (Eirozonā — Eiropas Centrālā banka).

## Atsauces
Sendai

**Sendai** (, *Sendai*) ir pilsēta Japānā, Mijagi prefektūras administratīvais centrs. Tā atrodas Honsju salas austrumu piekrastē, Tohoku reģionā. 2012. gadā pilsētā dzīvoja aptuveni 1,06 miljoni iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir 12. lielākā Japānas pilsēta. Attīstīta naftas pārstrādes, elektroenerģijas, kokapstrādes rūpniecības, tektilrūpniecība un pārtikas rūpniecība.

Sendai pilsētu 1600. gadā dibināja daimjo *[[Date Masamune]]*. 2006. gadā pilsētā notika vairākas basketbola Pasaules čempionāta spēles.  pilsētu skāra postošs cunami vilnis, kas radās pēc 9,0 balles stiprās Tohoku reģiona zemestrīces.

## Atsauces

## Ārējās saites
Eržēbeta Bātori

**Eržēbeta Bātori no Ečēdas** (; dzimusi , mirusi ) bija ungāru grāfiene no ietekmīgās Bātori dzimtas. Saukta par "Asiņaino grāfieni", un ir viena no pazīstamākajām sērijveida slepkavām pasaules vēsturē. Pēc sava vīra Fērenca Nādašdi nāves, pils kalpiem un kalponēm viņai palīdzot, dažādos veidos esot nogalinājusi vairākus simtus jaunu meiteņu (precīzs skaits nav zināms, ir liecība par līdz pat 650 upuriem). Tomēr 2025. gadā viņa tika izņemta no Ginesa rekordu grāmatas, motivējot ar to, ka viņas dzīvesstāstos nav iespējams atdalīt realitāti no viņas ienaidnieku un vēlāku laikmetu izdomājumiem, un pirmā vieta tika atdota slepkavai ar 31 upuri.

Noziegumi lielākoties notikuši grāfienes rezidencēs: Čahtices (mūsdienu Slovākijā) un Šārvāras pilī. Noziegumus izmeklēja Svētā Romas impērijas ķeizara Matiasa pārstāvis Ģerģs Turzo, kurš atzina par pierādītām 80 slepkavības. Grāfienes palīgi tika sodīti ar nāvi, bet pati Eržēbeta tika ieslodzīta Čahtices pilī, kur pēc četriem gadiem mira.

## Dzīvesgājums
Eržēbeta Bātori piedzima augstdzimušā aristokrātu ģimenē, kas bija cieši saistīta ar Ungārijas un Transilvānijas politisko eliti. Viņa saņēma sava laikmeta augstmaņu sievietei neparasti labu izglītību un prata vairākas valodas, tostarp ungāru, latīņu un vācu valodu.

1575. gadā Eržēbeta apprecējās ar ungāru muižnieku un karavadoni Ferencu Nādašdi, kurš bija pazīstams ar dalību karos pret Osmaņu impēriju. Laulības laikā viņa lielākoties pārvaldīja ģimenes īpašumus, jo vīrs bieži atradās karagājienos. Pārim piedzima vairāki bērni.

Pēc Ferenca Nādašdi nāves 1604. gadā sāka izplatīties baumas par vardarbību Eržēbetas īpašumos. Tika apgalvots, ka viņa spīdzinājusi un nogalinājusi jaunas meitenes, galvenokārt kalpones no zemākajām sociālajām kārtām. 1610. gadā Ungārijas palatīns Ģerģs Tūrzo uzsāka oficiālu izmeklēšanu. Izmeklēšanas laikā tika savāktas daudzas liecības, galvenokārt netiešas un balstītas uz baumām vai citu personu stāstiem. Tieši, nepārprotami pierādījumi nav saglabājušies, un Eržēbeta Bātori pati nekad netika tiesāta atklātā tiesā. Vairāki viņas kalpi tika notiesāti un sodīti ar nāvi.

1611. gadā Eržēbeta Bātori tika ievietota mājas arestā savā pilī Čahticē, kur viņa pavadīja atlikušos dzīves gadus izolācijā. Viņa nomira 1614. gadā 54 gadu vecumā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Tesīne

**Tesīne** () ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz austrumiem no Rostokas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oto Kārkliņš

**Oto Kārkliņš** (, 1884–1939/1942) bija latviešu marksists un revolucionārs. Vidzemes Zemes padomes valdes priekšsēdis (1917), Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomitejas (Iskolata) pirmais priekšēdis (1917), LSPR Komisāru padomes priekšsēdētāja biedrs (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1884. gada 21. aprīlī Durbes pagastā dārznieka ģimenē. Kopš 1902. gada darbojās Liepājas sociāldemokrātu pulciņos, bija to vadītājs (partijas iesauka "Dārznieks"), 1904. gada jūnijā piedalījās Latviešu sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) dibināšanā. 1905. gada revolūcijas laikā darbojās LSDSP Rīgas komitejā ar segvārdu "Blūms", pēc revolūcijas sakāves dzīvoja ar uzvārdu "Zaķītis", 1908. gadā viņu apcietināja un piesprieda 8 gadu ieslodzījumu katorgā, Smoļenskā, pēc tam izsūtījumā Irkutskas guberņas Znamenkā.

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada vasarā atgriezās no izsūtījuma un kļuva par Rīgas strādnieku deputātu padomes priekšēdētāja Endrupa biedru. 1917. gada 12. augustā ievēlēts par Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomitejas (Iskolata) priekšsēdi, bet 20. augustā par Vidzemes Zemes padomes valdes priekšsēdi. 1918. gada 4. janvārī Valkā parakstīja Iskolata dekrētu "Par darīšanu valodu Latvijas oficiālajās iestādēs". Pēc Latvijas vācu okupācijas un Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas devās uz Maskavu, kur darbojās Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejā un kara revolucionārajā tribunālā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada janvārī kopā ar Sarkano armiju atgriezās Rīgā, bija LSPR Komisāru padomes priekšsēdētāja Stučkas biedrs.

Pēc LSPR sakāves piedalījās Krievijas pilsoņu kara cīņās, 1920. gadā bija Turkestānas frontes Revolucionārās padomes loceklis. Vēlāk darbojās Harkivā, Omskā, Maskavā, Tbilisi. 1932. gadā kļuva par Krimas APSR Tautas komisāru padomes priekšsēdētāja vietnieku. Lielā terora laikā viņu atcēla no amata un norīkoja strādāt sovhozā. 1938. gada 4. janvārī Krimas NKVD Oto Kārkliņu apcietināja un apsūdzēja dalībā labēji trockistiskā organizācijā. Pēc ilgstošām pratināšanām 1939. gada 17. oktobrī viņam piesprieda 10 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnē. Pēc oficiālās versijas miris ieslodzījumā 1942. gada 12. septembrī.

## Atsauces
Jūlijs Daniševskis

**Jūlijs Kārlis Daniševskis** (segvārds **Hermanis**, 1884—1938) bija latviešu marksists, publicists un profesionāls revolucionārs. Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Krievijas biroja loceklis un Krievijas SFPR Revolucionārās kara padomes loceklis (1918), LSPR Komisāru padomes priekšsēdētāja biedrs (1919).
[thumb|300px|Padomju Latvijas valdības locekļi pie valdības nama 1919. gada janvārī. No kreisās '''Jūlijs Daniševskis''', [Oto Kārkliņš, Dāvids Beika, Pēteris Stučka, Jānis Šilfs, Kārlis Pētersons]]

## Dzīvesgājums
Dzimis 1884. gada 15. maijā Salgales pagasta Garozas muižas kalpu mājā zemnieku ģimenē. 1900. gada iestājās Latvijas Socialdemokrātiskajā Strādnieku partijā (LSDSP), bija partijas Jelgavas organizācijas komitejas loceklis (1903), 1905. gada revolūcijas laikā LSDSP Rīgas Federatīvās komitejas loceklis, pēc tam pagrīdnieks Pēterburgā, Aizkaukāzā, Maskavā, Varšavā, Liepājā. Līdztekus mācījās Maskavas komercinstitūtā (1910—1912). Daniševskis aktīvi darbojās LSD legālajā presē, bija sociāldemokrātu dienas avīzes «Laika Balss» un tās turpinājumu faktiskais redaktors, līdz 1914. gadam daudz rakstīja par Latvijas arod- un apdrošināšanas kustību problēmām. 1914. gadā viņu apcietināja un izsūtīja uz Narimu Tomskas apgabalā Sibīrijā.

Pēc Februāra revolūcijas ievēlēts par Maskavas Strādnieku deputātu padomes locekli, pēc tam par LSD Rīgas padomes locekli, laikraksta " Cīņa" redaktors (1917). Pēc Oktobra revolūcijas Iskolata loceklis. Kad vācieši 1917. gada septembrī ieņēma Rīgu, Daniševskis centās panākt legālu Rīgas padomes un LSD darbības turpināšanu, kad tas neizdevās, pārgāja nelegālā stāvoklī.
1918. gada jūnijā viņš devās uz Maskavu, kur piedalījās kreiso eseru dumpja apspiešanā, kļuva par Krievijas SFPR Revolucionārās Austrumu frontes kara padomes locekli. 1919. gadā atgriezās Latvijā, kur bija Latvijas SPR Komisāru padomes priekšsēdētāja biedrs (1919).

Pēc tam Sarkanās Armijas Galvenā štāba komisārs, Krievijas SFPR Revolucionārā kara tribunāla priekšsēdētājs (1920). Poļu—padomju kara (1919—1921) laikā no 1920. gada 17. augusta līdz 2. septembrim Minskā vadīja Padomju Krievijas delegāciju nesekmīgajās pamiera sarunās ar Poliju, pieprasot tai izformēt savu armiju un atteikties no tās austrumu teritorijām. Pēc 1921. gada strādāja saimnieciskā darbā, rakstīja apcerējumus par latviešu strēlniekiem Krievijas Pilsoņu karā.

1937. gada 16. jūlijā, Lielā terora laikā, kad notika NKVD "Latviešu operācija", Daniševski apcietināja, apsūdzēja par dalību «latviešu fašistiski teroristiskā spiegu organizācijā» un pēc ilgstošām pratināšanām nošāva 1938. gada 8. janvārī NKVD palīgsaimniecībā "Komunarka" pie Maskavas.

## Atsauces
Jānis Lencmanis

**Jānis Lencmanis**, segvārds **Ķencis** (1881—1939), bija latviešu marksists un profesionāls revolucionārs, Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Krievijas biroja loceklis (1918), LSPR Komisāru padomes priekšsēdētāja biedrs un Iekšlietu tautas komisārs (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1881. gada 29. novembrī Naudītes pagasta zemnieka Dāvida Lencmaņa ģimenē. 1899. gadā iestājās LSDSP un organizēja pirmo sociāldemokrātisko strādnieku pulciņu Jelgavā. 1905. gada revolūcijas laikā darbojās Liepājā un Jelgavā (1905—1907), bija LSDSP Centrālkomitejas loceklis (1905), Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas loceklis (1906—1908, 1911—1917), emigrēja uz Aizkaukāzu, kur bija Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas Baku komitejas loceklis.

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā atgriezās Latvijā, bija Rīgas strādnieku deputātu padomes un Rīgas pilsētas domes deputāts. Pēc tam, kad Latviju okupēja Vācijas karaspēks, bija Jaroslavļas guberņas Kara revolucionārās komitejas priekšsēdētājs, vadīja Borisa Savinkova organizētās Baltās kustības bruņotās sacelšanās apspiešanu 1918. gada 11.—21. jūlijā. Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Krievijas biroja loceklis.

thumb|270px|left|Latvijas SPR valdība 1919. gadā. No kreisās: D. Beika, J. Lencmanis, J. Šilfs, P. Stučka, K. Pētersons, K. Daniševskis.
1919. gadā bija LSPR Iekšlietu tautas komisārs un Komisāru padomes priekšsēdētāja biedrs, pēc tam KSPFR 15. armijas Revolucionārās kara padomes loceklis, LKP CK Ārzemju biroja loceklis.
1920. gadā Jāni Lencmani iecēla par Padomju Krievijas militārā izlūkdienesta vadītāju, bet jau 1921. gadā viņu šajā amatā nomainīja Arvīds Zeibots. No 1921. gada Lencmanis strādāja dažādos saimnieciskos amatos Krievijā, bija Petrogradas tirdzniecības ostas priekšnieks (1921), PSRS Tirdzniecības flotes valdes priekšsēdētājs (1925), Kuzņeckas celtniecības direktors (1926), PSRS Finanšu Tautas komisariāta darbinieks (no 1929).

Lielā terora laikā tā sauktās "Latviešu operācijas" ietvaros viņu 1937. gadā apcietināja NKVD un apsūdzēja dalībā "latviešu fašistiski-teroristiskā spiegu organizācijā". Pēc ilgām pratināšanām nošauts 1939. gada 7. martā, līķis sadedzināts Maskavas Jaunās Donas kapsētas (*Новое Донское кладбище*) krematorijā, un Lencmaņa pīšļi kopā ar 669 citu upuru pīšļiem aprakti kapsētas kopīgajā kapā Nr. 1.

## Atsauces
Rūdolfs Endrups

**Rūdolfs Endrups** (segvārds **Krauze**, 1887–1938) bija latviešu marksists un profesionāls revolucionārs. Rīgas padomes priekšsēdētājs (1917), Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas (CK) Krievijas biroja loceklis (1918), LSPR Finanšu, vēlāk Pārtikas komisārs (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1887. gada 20. jūnijā Lielauces pagastā. LSDSP biedrs no 1902. gada, partijas CK loceklis 1905. gada revolūcijas laikā. No 1910. gada līdz 1914. gadam rediģēja žurnālu "Arodnieks". Pēc Februāra revolūcijas Rīgas padomes priekšsēdētājs un Iskolata loceklis (1917), LSPR valdības finansu, vēlāk pārtikas komisārs (1919). 

Pēc Latvijas atstāšanas 1920. gadā Endrups darbojās Latvijas Komunistiskā partijas (LKP) CK ārzemju birojā Pleskavā un Kominternes Latvijas sekcijā. 1920. un 1930. gados vadīja LKP izdevniecības "Spartaks" un "Prometejs". 1936. gadā viņu ievietoja psihiatriskajā slimnīcā, vēlāk apcietināja un it kā izsūtīja uz Gulaga nometni, kur viņš esot miris 1942. gada 27. jūnijā.

Pēc vēlāk noskaidrotiem faktiem R. Endrups nogalināts jau 1938. gadā Lielā terora laikā tā sauktās NKVD "Latviešu operācijas" ietvaros Komunarkas poligonā.

## Atsauces
Jānis Krūmiņš-Pilāts

**Jānis Krūmiņš**, segvārds *Pilāts* (1894–1938) bija latviešu marksists un revolucionārs, Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Krievijas biroja loceklis (1918).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1894. gada 25. septembrī Skrīveru pagastā zemnieka ģimenē. 1912. gadā iestājās LSDSP, pēc Oktobra revolūcijas bija Iskolata priekšsēdētāja vietnieks un laikraksta " Ziņotājs" redaktors.  Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas bija pagrīdnieks Vācijas karaspēka okupētajā Latvijā un Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) Centrālkomitejas (CK) Krievijas biroja loceklis 1918. gadā. 1919. gadā darbojās kā Latvijas Komunistiskās partijas CK propagandists.

Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma J. Krūmiņš bija LKP CK Ārzemju biroja loceklis. 1922. gadā viņu nosūtīja uz Latviju pagrīdes darbā, kur viņš bija LKP CK sekretārs. 1923. gadā viņu atsauca uz PSRS, kur Krūmiņš bija pasniedzējs Maskavas Komunistiskajā universitātē, mācījās Sarkanās profesūras institūtā (1927–1929). 
LKP CK Ārzemju biroja sekretārs (1932-1936), LKP pārstāvis Komunistiskās Internacionāles izpildkomitejā. 1936. un 1937. gadā viņš uzturējās Kominternes galvenajā sakaru punktā Kopenhāgenā.  

NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gada 22. oktobrī Kominternes aparāta partijas komiteja izskatīja Krūmiņa lietu par sakariem ar Maskavas latviešu izdevniecību «Prometejs». Sēdes protokolā lasāms: *Šīs sabiedrības vadībā bija ļaunais tautas ienaidnieks [[Jūlijs Daniševskis|Daniševskis]]  – bijušais priekšsēdētājs, kas tagad atmaskots un arestēts. «Goda» priekšsēdētājs bija briesmīgais nelietis spiegs [[Jānis Rudzutaks|Rudzutaks]].* 1937. gada 1. decembrī Krūmiņu arestēja NKVD orgāni, apvainojot pretpadomju darbībā, kas izpaudusies Latvijas spiegu un diversantu ievešanā PSRS. Izmeklēšanas rezultātā viņu "atmaskoja" kā Latvijas Republikas izlūkošanas orgānu rezidentu PSRS.

1938. gada 15. martā J. Krūmiņam nošaušanas poligonā Komunarka izpildīja nāves sodu.

## Atsauces
Roberts Bauze

**Roberts Bauze** (1895—1938) bija latviešu marksists un profesionāls revolucionārs, Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Krievijas biroja loceklis (1918), LSPR armijas Revolucionārās kara padomes politnodaļas priekšnieks (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1895. gada 8. janvārī Raunas pagastā. 1910. gadā iestājās LSDSP, 1914. gadā viņu apcietināta un izsūtīja uz Narimu Tomskas apgabalā Sibīrijā. Pēc aizbēgšanas no trimdas vietas turpināja nelegāli darboties Jekaterinburgas un Samāras partijas organizācijās.
Pēc Oktobra revolūcijas atgriezās Latvijā, bija Iskolata loceklis, Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) Centrālkomitejas Krievijas biroja sekretārs (1918), LSD CK laikrakstu "Sociāldemokrāts" un "Cīņa" redaktors.
Padomju Latvijas armijas Revolucionārās kara padomes politnodaļas priekšnieks (1919).

Pēc evakuēšanās uz Krievijas SPFR 1921. gadā bija laikraksta "Krievijas cīņa" redaktors. No 1926. gada darbojās Pleskavas un Ļeņingradas partijas un padomju iestādēs. Līdz apcietināšanai bija Ļeņingradas apgabala radiokomitejas priekšsēdētājs.

Padomju Savienības Lielā terora laikā tā sauktās "Latviešu operācijas" ietvaros NKVD apcietināts 1937. gada 5. novembrī, pēc ilgstošām pratināšanām 1938. gada 17. janvārī notiesāts un nošauts 1938. gada 27. janvārī.

PSRS varas iestādes slēpa viņa nāves patiesos apstākļus un oficiāli tika apgalvots, ka R. Bauze miris Otrā pasaules kara laikā 1942. gada decembrī.

## Atsauces
Dāvids Beika

[thumb|270px|Padomju Latvijas valdības locekļi pie valdības nama 1919. gada janvārī. No kreisās [Jūlijs Daniševskis, Oto Kārkliņš, Dāvids Beika, Pēteris Stučka, Jānis Šilfs, Kārlis Pētersons]]
**Dāvids Beika** (1885—1946) bija latviešu marksists un profesionāls revolucionārs, viens no Amerikas latviešu sociāldemokrātijas koporganizācijas vadītājiem (1907—1917), LSPR Rūpniecības komisārs (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gada 30. augustā Zaļenieku pagasta "Anutelēs". Strādāja par Dobeles skolotāju (1903—1905), 1903. gada iestājās LSDSP. 1905. gada revolūcijas laikā piedalījās muižu dedzināšanās, vēlāk vadīja Dobeles apriņķa mežabrāļu kustību. 1907. gadā emigrēja uz ASV, kur bija viens no Amerikas latviešu sociāldemokrātijas koporganizācijas vadītājiem (1907—1917). Pēc Oktobra revolūcijas ieradās Padomju Krievijā, Sarkanās armijas iebrukuma laikā atgriezās Latvijā, bija LSPR Rūpniecības komisārs (1919). Pēc Padomju Latvijas sakāves pārcēlās uz Maskavu, kur turpināja darboties kā Latvijas Komunistiskās partijas Centrālkomitejas loceklis (1919—1923) un Kominternes izpildkomitejas loceklis (1920—1921).

Vēlāk darbojās Vjazmas (1921—1923), Smoļenskas (1923—1926) un Arhangeļskas VK(b)P komitejās. PSRS Smagās rūpniecības Tautas komisariāta darbinieks (1932—1935).

Piedalījās Spānijas Pilsoņu karā (1936—1938), organizēja Internacionālās brigādes. Lielā terora laikā viņu 1938. gada 20. aprīlī apcietināja un apsūdzēja dalībā pretpadomju nacionālistiskā diversantu teroristu organizācijā. Pēc ilgstošām pratināšanām 1939. gada 22. aprīlī viņam piesprieda 20 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnē. Pēc oficiālās versijas miris ieslodzījumā 1946. gada 6. februārī Komi APSR.

## Memuāri
* "Mežabrāļu gads" (1937)

## Atsauces
Jānis Šilfs

[thumb|270px|Padomju Latvijas valdības locekļi pie valdības nama 1919. gada janvārī. No kreisās [Jūlijs Daniševskis, Oto Kārkliņš, Dāvids Beika, Pēteris Stučka, Jānis Šilfs, Kārlis Pētersons.]] 
**Jānis Šilfs**, segvārds *Jaunzems* (1881, pēc citām ziņam 1891—1921), bija latviešu marksists un profesionāls revolucionārs, Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Krievijas biroja loceklis (1918), LSPR valdības sekretārs (1919).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1881. gada 20. septembrī Rīgā. Pēc 1905. gada revolūcijas iestājās LSDSP (1908) un darbojās Latvijas Sociāldemokrātijas Rīgas organizācijā, vēlāk Madlienas-Gaismas organizācijā (1912-1913). Bija LSD propagandistu kolēģijas loceklis un nelegālo tipogrāfiju veidotājs.

1919. gadā Jānis Šilfs bija LSPR valdības sekretārs, pēc Rīgas krišanas 1919. gada 22. maijā turpināja vadīt nelegālo Latvijas Komunistisko partiju Rīgā, bija tās Centrālkomitejas sekretārs un laikraksta "Cīņa" redaktors.

1921. gada maijā viņu apcietināja un ar Latvijas lauka karatiesas lēmumu piesprieda nāves sodu ar nošaušanu, kas izpildīts 1921. gada 11. jūnijā Rīgā.

## Atsauces
Kārlis Krastiņš

**Kārlis Krastiņš** jeb **Kārlis Krastiņš-Viktors** (1892–1932) bija latviešu marksists un revolucionārs, Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Krievijas biroja loceklis (1918), LSPR laikraksta “Cīņa” redaktors (1919).

## Dzīvesgājums
Kārlis Krastiņš darbojās Latvijas Sociāldemokrātiskajā partijā no 1910. gada. 1917. gadā LSD V kongresā Krastiņš tika ievēlēts par Latvijas Sociāldemokrātijas CK locekli, 1919. gadā bija «Cīņas» redaktors. Atstāts pagrīdes darbā Latvijā, viņš 1919. gada septembrī tika arestēts un 1920. gada 16. aprīlī apmainīts Krievijas-Latvijas ieslodzīto apmaiņā. 1920. gada beigās, kad izveidojās Kominternes Latsekcija, Krastiņš kļuva par tās sekretāru un palika šai postenī līdz Latvijas Kompartijas VIII kongresam, kurā viens  no svarīgākajiem jautājumiem kongresā bija 1919. gadā LKP pieļauto kļūdu atzīšana un novērtēšana. To prasīja daudzi partijas biedri, bet negribēja 1919. gada Latvijas SPR vadītāji ar Pēteri Stučku priekšgalā. 

Krastiņš tika arestēts, apvainots spiegošanā un provokatoriskā darbībā. Ar ''OGPU'' kolēģijas 1932. gada 7. marta lēmumu pēc KPFSR Kriminālkodeksa 58-6 panta Krastiņš tika sodīts ar nošaušanu.