Patskaņu harmonija

**Patskaņu harmonija** ir patskaņus asimilējošs fonoloģisks process. Atkarībā no terminoloģijas, tas ir viens no diviem metafonijas paveidiem. Valodās, kurās darbojas patskaņu harmonija, ir ierobežojumi, kādi patskaņi var atrasties līdzās cits citam, respektīvi, patskaņiem ir jābūt saskaņotiem pēc kāda noteikta kritērija.

## Virziens un kritēriji
* **Progresīva metafonija** ir saskaņošanās no kreisās uz labo pusi jeb no vārda sākuma uz beigām. Šaurākajā nozīmē tikai progresīvu metafoniju sauc par patskaņu harmoniju. Progresīva patskaņu harmonija darbojas vairākās urāliešu un tjurku valodās. Piemēram, šādos turku valodas vārdos piedēklis ir saskaņots ar saknes patskani: ***e'''v'''i'''m'' "mana māja", ''k'''o'''l'''u'''m'' "mana roka", ***u**l**u**s**u**m'' "mana tauta", ''g**ü**l**ü**m'' "mana roze". Šajos piemēros redzama saskaņošanās gan pēc piederības priekšējai (⟨e⟩ ar ⟨i⟩, arī (⟨ü⟩ ar ⟨ü⟩) vai pakaļējai (⟨o, u⟩ ar ⟨u⟩) rindai, gan pēc [[labializācija]]s/noapaļotības (⟨ü⟩ ar ⟨ü⟩).

* **Regresīva metafonija** ir saskaņošanās no labās puses uz kreiso jeb no vārda beigām uz sākumu. Regresīvu metafoniju mēdz saukt par **umlautu**. Vēl šaurākā nozīmē umlauts ir tieši pakaļējās rindas patskaņu kļūšana par priekšējās rindas patskaņiem sekojoša priekšējās rindas patskaņa ietekmē, piemēram, [[vācu valoda]]s vārdos ''der Gast'' — ''die Gäste'' "viesis — viesi", ''der Wolf'' — ''die Wölfe'' "vilks — vilki", ''der Baum'' — ''die Bäume'' "koks — koki".

== Latviešu valodā ==
Latviešu valodas "šaurais" un "platais ⟨e⟩" šaurākajā nozīmē neatbilst patskaņu harmonijas jēdzienam, jo ir regresīvs. Parādība ir līdzīga umlautam (īpaši latgaliešu valodā), taču šo nosaukumu parasti izmanto tikai ģermāņu valodu kontekstā. Visprecīzākais nosaukums latviešu valodā novērojamā procesa definēšanai būtu regresīva metafonija. Angļu valodas publikācijās, atsaucoties uz procesu latviešu valodā, tomēr bieži tiek lietots apzīmējums patskaņu harmonija.

=== Darbības principi latviešu valodā ===
No praktiska, [[sinhronija un diahronija|sinhroniska]] viedokļa (pieņemot, ka šauru izrunu varētu nosacīti uzskatīt par burta ⟨e⟩ "standarta" izrunu) varētu teikt, ka priekšējās rindas vidēji augstais  kļūst par pazemināto , ja tam seko kāds pakaļējās rindas patskanis, tostarp , , .

Taču no vēsturiska, [[sinhronija un diahronija|diahroniska]] skatpunkta, ja salīdzina latviešu vārdus ar to [[lietuviešu valoda|lietuviešu]] analogiem, redzams, ka mantotos vārdos uzsvērtā pozīcijā lietuviešu valodas ⟨e⟩ vērtība kā likums ir plats , piemēram, ''berti''  "bērt", ''eglė''  "egle", ''erkė''  "ērce". Tādējādi varētu teikt, ka plats  ir burta ⟨e⟩ "izejas" vērtība un latviešu valodā tas noteiktos apstākļos ticis "šaurināts" (paaugstināts). No tā izrietoši, latviešu valodniecībā un latviešu valodas mācību līdzekļos parasti runā par t.s. **šaurinātājskaņām**, kuras ir priekšējās rindas patskaņi  un  un [[palatāli līdzskaņi]], tostarp  un mīkstinātie līdzskaņi. Pēdējo divu skaņu grupu nosacīta līdzība ir to viena otrai tuvās [[artikulācijas vieta]]s, piemēram, bieži novērojamā priekšējās rindas patskaņa  mīšanās ar palatālo līdzskani  vai vairākās (tostarp lietuviešu un krievu) valodās sastopamā asimilatīvā palatalizācija, kad priekšējās rindas  un  palatalizē (mīkstina) pirms tiem esošos līdzskaņus.

Pirmās deklinācijas vīriešu dzimtes vārdos, kas beidzas ar "-s", patskaņu harmonija būtu interpretējama kā agrāk pastāvējušās vīriešu dzimtes galotnes ''*-as'' reflekss, piemēram, vārdā "vēders"  no ''*vēderas'', tāpat arī darbības vārdos kā izzudušu tagadnes galotņu reflekss, sal. latviešu "tu cērt"  pretstatā "viņš cērt" , lietuviešu ''kert**i*** ("tu cērt") un ''kert'''a*** ("viņš cērt").

Pieņemot, ka plati baltu  latviešu valodā ir vēsturiski šaurinājušies, nebūtu sagaidāms šai parādībai pretējs process, kad aizgūtu vārdu šauri ⟨e⟩ paplatinātos "atpakaļ" uz senāko baltu vērtību. Aplūkojot to no otra, sinhroniskā skatpunkta (t.i., ka šauri ⟨e⟩ noteiktos apstākļos "paplatinās") varētu teikt, ka patskaņu harmonija latviešu valodā nav pilnīgi produktīva, respektīvi, tai var netikt pakļauti salīdzinoši nesen aizgūti vārdi un internacionālismi. Piemēram, šādos aizguvumu un mantotu vārdu pāros, kur ⟨e⟩ ir līdzīgās pozīcijās, tā asimilācija atšķiras:
* v**ē**na — **ē**na
* prezid**e**nts — V**e**nts

Dažkārt sastopami izņēmumi, kad  tiek asimilēts arī internacionālismos, piemēram, vārdā "persona" , turklāt darbības vārdos (specifiskāk, vēlējuma izteiksmē ar galotni "-u") asimilācija vienmēr ir produktīva neatkarīgi no vārda aizgūšanas senuma, piemēram, "menedžēt"  &mdash; "menedžētu" .

### Latgaliešu dialektā
Kaut arī latgaliešu dialekta runātājiem stereotipiski raksturīga nespēja diferencēt starp "platajiem" un "šaurajiem ⟨e⟩", runājot standarta latviešu valodā, latgaliešu dialektā pastāv izvērstāka patskaņu harmonija nekā standarta latviešu valodā. Pateicoties latgaliešu patskaņu pārvirzēm, patskaņu harmonija kļūst redzama arī ortogrāfijā, dažkārt pat viena vārda ietvaros, piemēram:
* **a**z**a**rs &mdash; **e**z**e**r**e**ņš

Atšķirībā no standarta latviešu valodas, kur novērojama tikai opozīcija pēc paaugstinājuma, latgaliešu valodā novērojama pārvirzīšanās starp priekšējo un pakaļējo rindu atkarībā no tā, vai vārda izskaņā ir priekšējās vai pakaļējās rindas patskanis, ko varētu ilustrēt ar rindu:

*šketerēt ( *šk*'e**t**e**r**ē**t**i**'') &mdash; šk**a**t**a**r**ā**t**u** &mdash; v**a**s**a**r**e**ņa &mdash; v**o**s**o**r**a'''.

### Izcelsme latviešu valodā
Baltijas somu valodu ietekme tiek minēta kā patskaņu harmonijas avots latviešu valodā.

Lietuviešu valodā patskaņu harmonija nepastāv, kā pieminēts iepriekš, uzsvērts ⟨e⟩ mantotos vārdos lietuviešu valodā ir plats arī pirms priekšējās rindas patskaņiem (t.i., vidē, kur latviešu valodā tas šaurinātos).

Lībiešu un (standarta) ziemeļigauņu valodā nav patskaņu harmonijas. Daži autori spekulējuši, ka tas noticis baltu ietekmē, taču citi autori norāda, ka šāds apgalvojums nevar būt patiess, jo netālu no Latvijas robežas runātajā veriešu valodā pastāv patskaņu harmonija.

## Atsauces