Henrijs Tandijs

**Henrijs Džeimss Tandijs** (; dzimis , miris ) bija Lielbritānijas karavīrs, Viktorijas krusta kavalieris. Viņš bija viens no diviem visvairāk apbalvotajiem Lielbritānijas zemākās dienesta pakāpes kareivjiem Pirmā pasaules kara laikā, un viņu visbiežāk atceras kā karavīru, kurš, iespējams, saudzējis Ādolfa Hitlera dzīvību šajā karā. Dzimis ar uzvārdu **Tandi** (*Tandy*), viņš vēlāk nomainīja savu uzvārdu uz Tandijs pēc nesaskaņām ar tēvu, un tādēļ dažos militārajos ierakstos viņa uzvārda rakstība ir atšķirīga.

## Jaunības gadi
Henrijs Džeimss Tandijs piedzima Rojallemingtonspā, Vorvikšīrā, bijušā karavīra ģimenē, kura sieva bija mirusi ja Tandijam mazam esot. Pavadīja daļu savas bērnības bērnu namā un apmeklēja Sv. Pētera pamatskolu, vēlāk kļuva par apkures katlu apkalpotāju viesnīcā.

## Iespējamā tikšanās ar Ādolfu Hitleru
Lai gan šis fakts tika apstrīdēts, Tandijs vēlāk stāstīja ka 1918. gada 28. septembrī esot sastapies ar Ādolfu Hitleru Francijā pie Markuenas ciema, kamēr Tandijs dienēja 5. Velingtonas hercoga pulkā. Tajā dienā Tandijs piedalījās kaujā, par kuru viņam tika piešķirts Viktorijas krusts. Kad kauja tuvojās beigām, ievainots vācu karavīrs nokļuva Tandija ugunslīnijā, un viņš izvēlējās nešaut uz pretinieku. Vācu karavīrs redzēja viņu nolaižot šauteni un pateicībā pamāja ar galvu, pirms viņš devās prom. Lai gan Tandijs parasti saudzēja ievainotos un atbruņotos vācu karavīrus, tiek apšaubīts fakts, ka šis karavīrs bija Hitlers. Savukārt Hitlers no 1918. gada 10. līdz 28. septembrim bija atvaļinājumā no armijas, kas nozīmētu, ka viņam tajā laikā vēl bija jāatrodas Vācijā. Tandijs tika apbalvots ar Viktorijas krustu 1919. gada beigās, pēc tam ziņojumi avīzēs par ceremoniju tika izplatīti ar attēlu, kurā Tandijs nesa ievainotu karavīru pirmās Ipras kaujas laikā (1914), par ko Hitlers, vēlāk iespējams, uzzināja.

1923. gadā Jorkšīras pulks pasūtīja itāļu gleznotājam Fortunino Matānijas gleznu, kurā redzams, karavīrs, kurš, domājams, ir Tandijs, 1914. gadā nesot ievainotu cilvēku Kruisekes krustojumā (uz ziemeļrietumiem no Menenas pilsētas) Beļģijā. Glezna tika veidota pēc skices, ko Matānijam piegādāja pulks, pamatojoties uz notikumu šajās krustcelēs. Ēka, kas gleznā redzama aiz Tandija, piederēja Van Den Brukes ģimenei, kurai pulks vēlāk uzdāvināja gleznas kopiju.

1937. gadā Hitlers uzzināja par Matānijas gleznu, kuras kopija piederēja Dr. Otto Švendam, Hitlera štāba loceklim. Švends bija medicīnas darbinieks 1914. gadā Ipras kaujas laikā, un 1936. gadā viņam gleznas kopiju nosūtīja pulkvežleitnants Ērle, kuru Švends bija ārstējis medicīnas postenī Menenas krustcelēs; un vīri uzturēja kontaktus arī pēc kara. Švends uzdāvināja lielu gleznas fotogrāfiju Hitleram, kurš it kā identificēja britu karavīru, kurš nesa ievainoto vīrieti, kā Henriju Tandiju no fotoattēla ar viņu 1918. gada laikrakstā. Hitlera adjutants, kapteinis Frics Vīdemans, atbildot Švends rakstīja:

"Es lūdzu izteikt atzinību par jūsu draudzīgo dāvanu, kas tika nosūtīta uz Berlīni ar doktora Švenda starpniecību. Fīreru, protams, ļoti interesē lietas, kas saistītas ar viņa paša kara pieredzi, un viņš acīmredzot bija aizkustināts, kad es viņam parādīju fotogrāfiju un paskaidroju, kāda doma jums bija, liekot viņam to nosūtīt. Viņš bija acīmredzami aizkustināts, kad es viņam parādīju attēlu. Viņš man ir pavēlējis nosūtīt jums vislielāko pateicību par jūsu draudzīgo dāvanu."

1938. gadā Lielbritānijas premjerministrs Nevils Čemberlens apmeklēja Hitleru Berghofā uz sarunām, kuru rezultātā tika noslēgta Minhenes vienošanās, un pamanīja gleznu un apjautājās par to. Hitlers atbildēja:
[thumb|[Fortunino Matānijas glezna, ko iedvesmojuši Tandija pulka stāsti, ko vēlāk piesavinājās nacistu diktators Ādolfs Hitlers]]
"Šis vīrietis bija tik tuvu, lai mani nogalinātu, ka es domāju, ka nekad vairs neredzēšu Vāciju; Providence mani izglāba no tik velnišķīgi precīzas uguns, ar kādu tie angļu zēni šāva uz mums".

Hitlers, domājams, lūdza Čemberleinu izteikt Tandijam vislabākos novēlējumus un pateicību. Čemberlens apsolīja piezvanīt Tandijam pēc viņa atgriešanās Lielbritānijā. Domājams, ka uz tālruņa zvanu atbildēja deviņus gadus vecais Viljams Vitelijs, Tandija sievas Edītes radinieks. Ierakstos, kas saistīti ar 1938. gada sanāksmi Kedberijas pētniecības centrā (kurā glabājas Čemberleina dokumentu un dienasgrāmatu kopijas), nav atsauces uz Tandiju, un kurš tajā laikā dzīvoja Koventri pilsētā un strādāja *[[Triumph Motor Company]]*.

## Apbalvojumi
Tandijs ziedoja visas savas medaļas Velingtonas hercoga pulka muzejam Helifaksā, Rietumjorkšīrā. Īpašos gadījumos un parādēs viņš tās paņēma, lai valkātu pie apģērba. Pēdējā laikā, kad viņš ordeņus bija paņēmis 1977. gadā, Tandijs nomira. Nezinot, ka medaļas vajadzēja atdot muzejam, viņa sieva medaļas izsolīja *Sotheby's* izsoļu namā Londonā, un pēc tam tās iegādājās privāts kolekcionārs. Sers Ernests Harisons tās uzdāvināja Jorkšīras pulka muzejam (pulkam, kurā viņš agrāk bija dienējis) ceremonijā Londonas Tauerā 1997. gada 11. novembrī, divdesmit gadus pēc Henrija Tandija nāves.

Tandija Viktorijas krusta kopija tagad ir izstādīta Jorkšīras pulka muzejā Ričmondā, Ziemeļjorkšīrā. Kopā ar citiem depozītiem oriģinālais ordenis tiek glabāts pilsētas vietējās bankas seifā.


100px
100px
100px
100px

100px
100px
100px
100px

100px
100px


## Atsauces

## Ārējās saites
* Location of grave and VC medal (*Warwickshire*)
* How a Right Can Make A Wrong (*First World War Article, an Urban Myth — see this article's Talk Page*)