open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Malaizijas monarhs

**Malaizijas monarh**s (*Yang di-Pertuan Agong*) ir Malaizijas valsts galva un konstitucionāls monarhs. Amats tika izveidots 1957. gadā, kad valsts ieguva neatkarību no Lielbritānijas. Malaizija ir vienīgā valsts pasaulē, kurā monarhs tiek ievēlēts uz noteiktu termiņu, nevis manto troni dinastiskā kārtībā.

## Vēsture
Pēc Malaizijas federācijas izveidošanās tika ieviesta unikāla monarhijas sistēma, lai apvienotu deviņu Malajas štatu tradicionālos sultānus. 1957. gadā par pirmo *Yang di-Pertuan Agong* kļuva Tuanku Abduls Rahmans.

## Ievēlēšana
Monarhu ievēlē Deviņu valdnieku padome (*Konferensi Raja-Raja*), kurā ietilpst deviņu Malajas štatu sultāni. Monarhs tiek ievēlēts uz pieciem gadiem, un pēc amata termiņa beigām nākamais valdnieks tiek izvēlēts pēc rotācijas principa.

Četri Malaizijas štati (Penanga, Malaka, Sabaha un Saravaka) nekad neizvirza monarhu, jo tiem nav sultāna institūcijas (tos pārstāv gubernatori).

## Pilnvaras
Saskaņā ar Malaizijas konstitūciju Yang di-Pertuan Agong galvenokārt ir ceremoniāls valsts galva, bet viņam ir noteiktas funkcijas:

* apstiprināt premjerministra iecelšanu,
* sankcionēt likumus,
* vadīt bruņoto spēku augstāko pavēlniecību,
* būt islāma lietu aizstāvim federācijā un vairākos štatos,
* piešķirt titulus un apbalvojumus.

Lai gan monarhs parasti darbojas pēc valdības padoma, krīzes situācijās viņam var būt nozīmīga loma. Piemēram, pēc 2020. gada politiskās nestabilitātes Agongs aktīvi iesaistījās premjerministra izvēlē.

## Ārējās saites
Lamanšs (grupa)

**"Lamanšs"** () bija ukraiņu rokgrupa no Ivanofrankivskas. Grupa ir vislabāk pazīstama ar dziesmu *Погляд*, kas tika izmantota kā filmas "Brālis 2" skaņu celiņš.

Grupa dibināta 1998. gada 1. janvārī Ivanofrankivskā, un tajā apvienojušies bijušie grupas "RARA AVIS" dalībnieki Oleksandrs Tokarevs (bass), Jarema Kovaliva (taustiņinstrumenti) un Vitālijs "Bilo" Bikovecs (ģitāra), kuriem pievienojās 16 gadus vecā vietējās mūzikas skolas studente Hanna Bezeļa (vokāls).

1999. gada pavasarī grupai pievienojās bundzinieks Oleksandrs Iļčenko. 1999. gada augustā grupa ierakstīja galīgās versijas pirmajām piecām jaunā albuma dziesmām. Līdz 2000. gada aprīļa beigām bija plānots uzņemt videoklipu dziesmai *Сама собі весна* ("Pati sev pavasaris"). Albuma izlaišana bija plānota 2000. gada rudenī.

Grupa pēkšņi izjuka 2000. gadā.

## Ārējās saites
Kreimules

**Kreimules** (*Pinguicula*) ir pūsleņu dzimtas ģints, kuras dabiskais izplatības areāls ir subarktiskajā un mērenajā joslā ziemeļu puslodē, kā arī no Meksikas līdz Bolīvijai, no Čīles līdz Argentīnas dienvidiem, Bahamu salās, Kubā un Haiti.

Ģintī ir klasificētas aptuveni 120 sugas, no kurām Latvijā ir sastopamas:

* Alpu kreimule (*Pinguicula alpina*) L.
* Parastā kreimule (*Pinguicula vulgaris*) L.

## Atsauces
Ļvivas Politehnika

**Nacionālā universitāte "Ļvivas politehnika"** () ir vecākā tehniskā augstskola Ukrainā un viena no senākajām tehniskajām universitātēm Austrumeiropā.  

Ļvivas politehniskais institūts tika dibināts 1844. gadā kā Ķeizariskā-Jozefa politehnika un gadsimtu gaitā kļuva par vienu no nozīmīgākajiem tehniskās izglītības centriem reģionā.  

Mūsdienās universitātē studē vairāk nekā 35 000 studentu, un tā ir nozīmīgs zinātniski pētnieciskais un tehnoloģiskais centrs Ukrainā.  

## Ārējās saites
NG-23

thumb|right|300px|''Cygnus NG-23'' izceļ no transportēšanas konteinera
***NG-23*** jeb ***S.S. William "Willie" C. McCool*** ir ASV uzņēmuma *[[Northrop Grumman]]* kravas kosmosa kuģa *[[Cygnus (kosmosa kuģis)|Cygnus]]* Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) apgādes misija *[[Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija|NASA]]* programmā *[[Commercial Resupply Services 2]]* (*CRS-2*).
Šis ir pirmais uzlabotā kravas kuģa *Cygnus XL* lidojums. To orbītā palaida 2025. gada 14. septembrī.

Kravas kuģis nosaukts par godu ASV kosmonautam Frensisam Ričardam Skobī, kurš gāja bojā ''Columbia'' katastrofā 2003. gadā.

## Derīgā krava
Kopējā kravas masa bija 4911 kg.

## Lidojuma gaita
*Cygnus NG-21* tika palaists  22:11:49 *UTC* ar nesējraķeti *[[Falcon 9 Block 5]]* no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma *SLC-40*. Nesējraķetei izmantoja pirmo pakāpi (sērijas numurs *В1094*), kas bija lidojusi trīs reizes.
Pēc derīgās kravas atdalīšanas raķetes pirmā pakāpe nolaidās uz nosēšanās zonas *LZ-2* Kanaveralas zemesraga Kosmisko spēku stacijā.

Sasniedzis orbītu, kravas kuģis sāka plānoto dzinēju darbību, lai sasniegtu Starptautisko kosmosa staciju, bet divas dzinēju iedarbināšanas tika pārtrauktas priekšlaicīgi programmatūras drošības sistēmas dēļ. *NASA* atlika 17. septembra saslēgšanos, kamēr inženieri strādāja pie alternatīva plāna, uzturot *Cygnus* drošā attālumā.

18. septembrī *Cygnus* pietuvojās stacijai. 11:24 *UTC* kosmosa kuģi satvēra ar stacijas manipulatoru, ko vadīja Džonatans Kims. Pēc tam *[[Canadarm2]]* vadību pārņēma zemes kontrolieri, un 14:10 *UTC* *Cygnus* bija pievienots pie *[[Unity (SKS)|Unity]]* moduļa apakšējās pieslēgvietas.

2025. gada 25. novembrī ar *Canadarm2* manipulatoru *Cygnus* tika atvienots no *Unity* moduļa un attālināts no SKS, lai nodrošinātu vietu gaidāmajai *[[Sojuz MS-28]]* saslēgšanai pie blakus moduļa *[[Rassvet (SKS)|Rassvet]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* NASA Commercial Resupply Mission NG-23 Northrop Grumman
* NASA’s Northrop Grumman CRS-23 NASA
* Cygnus-sPCM Gunter Dirk Krebs
Rietumukrainas Nacionālā universitāte

**Rietumukrainas Nacionālā universitāte** () ir valsts augstākās izglītības iestāde Ukrainā, kas atrodas Ternopiļā.  

Universitāte tika dibināta 1971. gadā kā Ternopiļas finanšu un ekonomikas institūts. Vēlāk tā kļuva par Ternopiļas nacionālo ekonomikas universitāti, bet 2020. gadā ieguva pašreizējo nosaukumu – Rietumukrainas nacionālā universitāte.  

Šodien universitātē studē vairāk nekā 16 000 studentu, un tā ir viens no nozīmīgākajiem ekonomikas un sociālo zinātņu centriem Rietumukrainā.  

## Ārējās saites
Jiriki

thumb|Jiriku tēvs ar meitu, Antālija (2009)
**Jiriki** (turku: *Yörük*; no vārda *yürümek* — “iet, pārvietoties”) ir tjurku izcelsmes klejotāju kopienas Anatolijā, kuru dzīvesveidu tradicionāli raksturoja sezonālas pārvietošanās starp ziemas un vasaras ganībām.

Lielākā daļa jiriku apdzīvoja Vidusjūras piekrasti un Centrālās Anatolijas dienvidu daļu.

No 19. gadsimta beigām un 20. gadsimta sākuma Osmaņu un pēc tam Turcijas valdība veicināja jiriku pāreju pie pastāvīga dzīvesveida. Lielākā daļa šodien ir integrējušies sabeidrībā, tomēr kultūras elementi (mūzika, dejas, amatniecība, aušanas tradīcijas) joprojām saglabājušies.

## Ārējās saites
Džeimss Mills

thumb|Džeimss Mills
**Džeimss Mills** (; dzimis , miris ) bija skotu vēsturnieks, filozofs, politiskais teorētiķis un ekonomists. Viņš bija viens no klasiskās ekonomikas un utilitārisma pārstāvjiem, ciešā sadarbībā ar Džeremiju Bentamu un Deividu Rikardo.

Mills pazīstams ar savu monumentālo darbu „Britu ndijas vēsture” (*The History of British India*, 1817), kas ilgu laiku ietekmēja britu skatījumu uz Indijas kultūru un pārvaldi. Viņš arī bija utilitārisma ideju izplatītājs, aktīvi rakstīja par politisko reformu, izglītību un brīvās tirdzniecības nozīmi.

Džeimss Mills bija arī filozofa un ekonomista Džona Stjuarta Milla tēvs, kurš turpināja un paplašināja tēva iesākto utilitārisma tradīciju.

## Dzīvesgājums
Džeimss Mills piedzima 1773. gada 6. aprīlī Ziemeļanglijas ciematā *Northwater Bridge*, netālu no Montrosas, Skotijā, kur viņa tēvs bija kurpnieks. Viņš bija talantīgs skolēns, un ar vietējās draudzes atbalstu ieguva iespēju studēt Edinburgas Universitātē, kur apguva teoloģiju, filozofiju un klasiskās valodas. Sākotnēji viņš gatavojās kļūt par presbiterāņu mācītāju, taču drīz vien atteicās no garīdznieka karjeras un pievērsās publicistikai un izglītībai.

1798. gadā viņš pārcēlās uz Londonu, kur strādāja kā žurnālists un privātskolotājs. Šeit viņš iepazinās ar utilitārisma ideju autoru Džeremiju Bentamu, ar kuru izveidoja ciešu sadarbību. Kopā ar Bentamu un Deividu Rikardo viņš kļuva par vienu no ietekmīgākajiem 19. gadsimta pirmās puses klasiskās ekonomikas un politiskās teorijas pārstāvjiem.

1799. gadā Mills publicēja savu nozīmīgāko darbu „Britu Indijas vēsture” (*The History of British India*), kas viņam nodrošināja ievērojamu autoritāti. Šī grāmata, lai gan mūsdienās tiek kritizēta par koloniālo skatījumu, ilgu laiku bija oficiāls avots britu ierēdņiem Indijā.

1800. gadā viņš ieņēma amatu Britu Austrumindijas kompānijā, kur pakāpeniski kļuva par vienu no tās vadošajiem darbiniekiem un bija atbildīgs par politisko un administratīvo jautājumu analīzi.

Papildus akadēmiskajam un administratīvajam darbam Mills audzināja savu dēlu Džonu Stjuartu Millu stingrā intelektuālā režīmā, lai viņu sagatavotu kļūt par filozofu un sabiedrisko domātāju. Šī audzināšana vēlāk būtiski ietekmēja Dž. S. Milla dzīvi un darbus.

Miris 1836. gada 23. jūnijā Londonā.

## Ārējās saites
Feita Čerotiča

**Feita Čerotiča** (; dzimusi ) ir Kenijas vieglatlēte, kas specializējas 3000 metru šķēršļu skrējienā. Viņa ir 2025. gada pasaules čempione un  bronzas medaļas ieguvēja šajā distancē.

## Karjera
17 gadu vecumā ieguva bronzas medaļu Pasaules U-20 čempionātā 2021. gadā Nairobi. Nākamajā gadā Pasaules U-20 čempionātā Kali, Kolumbijā, izcīnīja zelta medaļu. 2023. gadā pirmo reizi startēja Pasaules čempionātā pieaugušajiem, kas risinājās Budapeštā, un izcīnīja bronzas medaļu, 3000 metru šķēršļu distanci veicot 9 minūtēs un 0,69 sekundēs.

Piedalījās  Parīzē un ieguva bronzas medaļu ar jaunu personisko rekordu 8:55,15. 2024. gada septembrī uzvarēja Dimanta līgas finālā Briselē. 2025. gadā otro reizi pēc kārtas izcīnīja Dimanta līgas trofeju, uzvarot finālposmā Cīrihē. Čerotičai tika pasniegta Džesija Ouensa uzlecošās zvaigznes balva. 2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā kļuva par pasaules čempioni, uzstādot jaunu čempionātu rekordu (8:51,59).

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
Grenadīnu salas

**Grenadīnu salas** ( vai *Grenadine Islands*) ir nelielu salu arhipelāgs Karību jūrā, administratīvi ietilpst Grenādas (dienviddaļa) un Sentvinsentas un Grenadīnu (ziemeļdaļa) valstīs. Salu lielākā apdzīvotā vieta ir Hilsboro arhipelāga lielākajā Kariaku salā.

## Ģeogrāfija
Sala atrodas Mazajo Antiļu salu dienvidrietumos Vējpuses salu grupā. Stiepjas 94 km garumā starp Sentvinsentu ziemeļos un Grenādu dienvidos. Salas lielākoties vulkāniskas izcelsmes, bet tās apjož koraļļu rifi. Reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Taboi kalns (305 m vjl) Jūnionas salā. Arhipelāgā 32 salas, lielākās ir Kariaku Grenādā un Bekija Sentvinsentā un Grenadīnās. Valda mitrs tropu klimats ar vidējo temperatūru 22–32 °C un nokrišņu daudzumu ap 2500 mm gadā.

### Salas

## Atsauces

## Ārējās saites
Biržu kunigaitija

thumb|300px|Radvilu dzimtas valdījumi (zilā krāsā) 16. un 17. gadsimta mijā.
thumb|300px|Upītes pavieta (vēlāk apriņķis) Lietuvas dižkunigaitijas kartē.
**Biržu kunigaitija** (*Biržų kunigaikštystė*)  jeb **Biržu pavalsts** (*pavietas*) bija reizēm lietots apzīmējums Radvilu dzimtas zemes valdījumiem Lietuvas dižkunigaitijas ziemeļu pierobežā, kuras saimnieciskais un militārais centrs atradās Biržu pilsētā pie Rīgas–Viļņas lielceļa. 
No 1547. līdz 1731. gadam Biržu pavalsts piederēja Radvilu dzimtas Biržu-Dubiņģu atzaram, tad Ņasvižas atzaram. Pēc Nikolaja Radvila Rudā pāriešanas kalvinismā 1564. gadā pavalstī sāka izplatīties reformātu baznīca.  

Biržu kunigaitijā bija četri miesti (Nemunēles Radvilišķi, Papile, Salamiests un Saloči) un 250–300 dažāda lieluma muižas, lielākās no tām bija Agenišķu muiža (*Ageniškio dvaras*), Astravas muiža (*Astravo dvaras*), Naradavas muiža (*Naradavos dvaras*) un Parovejas muiža (*Parovėjos dvaras*). Citas muižas iznomāja, ieķīlāja vai nodeva pārvaldībā ar lēņa tiesībām. Savukārt Radzivilu muižas, kas atradās Viļņas un Kauņas apriņķos un Žemaitijā, pārvaldīja kā Biržu kunigaitijas zemes īpašumus.

## Vēsture
Radvilu zemes īpašumus agrākajās Upītes un Sēlijas zemēs sāka saukt par kunigaitiju (kņazisti) pēc tam, kad 1547. gadā Traķu vaivads Nikolajs Radvils Rudais (1512-1584) no Svētās Romas impērijas ķeizara saņēma firsta titulu un sāka sevi dēvēt par Biržu un Dubiņģu kņazu. 1565. gadā viņš savus īpašumus pievienoja Traķu vaivadijai. 
No 1586. līdz 1589. gadam viņa dēls Kristaps Nikolajs Radvils, saukts "Pērkons" uzcēla Biržu pili, kas kalpoja par Radvilu dzimtas rezidenci.

1589. gadā Biržiem piešķīra Magdeburgas tiesības, 1625. gadā poļu-zviedru kara laikā zviedri pilnīgi nopostīja Biržu pili, ko pēc tam atjaunoja renesanses stilā. Pēdējais Biržu-Dubiņģu dzimtas vīriešu atzara valdnieks bija Boguslavs Radzivils (1620–1669), kurš pārsvarā uzturējās Sluckas pilī. 1657. gadā Otrā Ziemeļu kara laikā Zviedrijas karaspēks Biržus atkal nopostīja, tāpēc viņa meita Ludvika Karolīna (1667–1695) savus īpašumus pārvaldīja no Kēnigsbergas. 1704. gada augustā — septembrī Biržu pili aplenca un bombardēja Zviedrijas armija Ādama Ludviga Lēvenhaupta vadībā. 
1731. gadā nopostītā Biržu pils un pavieta pārgāja Radvilu Ņasvižas atzara īpašumā. 1729. gadā kāds dominikāņu mūks nodedzināja reformātu baznīcu Nemunēles Radvilišķos un Papilē. 1736. gadā Polijas-Lietuvas Seims reformātiem aizliedza dzīvot Radvilu pārvaldītajā Biržu pavalstī. Savukārt 1744. gadā Viļņas diecēzes sinode liedza reformātiem mācīt katoļu bērnus skolās un laulības starp katoļiem un reformātiem.

1811. gadā Dominiks Jeronīms Radvils visus Biržu majorāta īpašumus pārdeva grāfam Nikolajam Tiškevičam.

## Atsauces
Kariaku

**Kariaku** () ir neliela sala Karību jūrā, Mazajās Antiļu salās, Grenadīnu salu arhipelāga lielākā sala, administratīvi pieder Grenādai, tās otra lielākā sala. Salas lielākā apdzīvotā vieta ir Hilsboro.

## Ģeogrāfija
Kariaku atrodas Grenadīnu salu dienviddaļā 26 km uz ziemeļaustrumiem no Grenādas. Sala vulkāniskas izcelsmes, to apjož koraļļu rifi. Piekrastē vairākas nelielas saliņas. Reljefs paugurains, augstākā virsotne ir Hainortpīks (291 m vjl) salas ziemeļos. Valda mitrs tropu klimats ar vidējo temperatūru 22–32 °C un nokrišņu daudzumu ap 2500 mm gadā. Populāra niršanas tūrisma vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Austrumirāņu valodas

**Austrumirāņu valodas** ir indoeiropiešu valodu saimes irāņu valodu apakšgrupa, kas vēsturiski tika lietota plašā teritorijā no Melnās jūras līdz pat Vidusāzijai un Indijas ziemeļrietumiem. Tās veido vienu no divām lielajām irāņu valodu atzariem līdzās rietumirāņu valodām.

Senākās austrumirāņu valodu liecības datējamas ar 1. gadu tūkstoti p.m.ē. Šajā grupā ietilpa vairākas nozīmīgas valodas, kas bija lietotas lielās impērijās un tirdzniecības ceļu centros, piemēram, skitu, sogdiešu, baktriešu un partiešu valoda. Austrumirāņu valodas spēlēja svarīgu lomu Zīda ceļa kultūras apmaiņā.

Lielākā daļa seno austrumirāņu valodu ir izzudušas, tomēr šo grupu pārstāv arī vairākas mūsdienu valodas. Nozīmīgākā ir osetīnu valoda, kas tiek lietota Kaukāzā un tiek uzskatīta par vienīgo dzīvo skitu–sarmatu valodu. Pie austrumirāņu valodām pieskaita arī jagnobiešu valoda Tadžikistānā, kas ir tiešs sogdiešu pēctecis.

## Rakstība
Austrumirāņu valodas tika pierakstītas dažādās rakstu sistēmās, tostarp aramiešu alfabētā balstītos rakstos (sogdiešu, partiešu, hotaniešu), kā arī grieķu alfabētā (baktriešu). Dažas valodas saglabājušās tikai fragmentāros uzrakstos vai manuskriptos.

## Ārējās saites
Interneta veikals

**Interneta veikals** ir tiešsaistes platforma, kurā uzņēmumi vai privātpersonas pārdod preces un pakalpojumus, izmantojot internetu. Tas darbojas kā digitāls veikals, kur klienti var pārlūkot piedāvājumu, veikt pasūtījumus un apmaksāt tos, izmantojot elektroniskās norēķinu sistēmas.

Interneta veikali būtiski mainīja mazumtirdzniecības nozari, veicinot globalizāciju un sniedzot iespēju arī maziem uzņēmumiem sasniegt plašu klientu loku.

## Vēsture
Pirmie interneta veikali sāka darboties 20. gadsimta 90. gadu sākumā, kad attīstījās globālais tīmeklis un tiešsaistes maksājumu risinājumi. Viens no pirmajiem zināmākajiem piemēriem ir uzņēmums *[[Amazon]]*, kas tika dibināts 1994. gadā kā grāmatu interneta veikals un vēlāk paplašinājās citās nozarēs.

Latvijā pirmie interneta veikali parādījās 1990. gadu beigās, bet plašu popularitāti tie ieguva 2000. gadu sākumā, pieaugot interneta pieejamībai. Viens no pirmajiem lielākajiem Latvijas interneta veikaliem bija 220.lv, kas tika dibināts 2002. gadā un kļuva par tirgus līderi Baltijas valstīs. Vēlāk tam pievienojās tādi uzņēmumi kā RD Electronics, 1a.lv un daudzi citi. Pēc Latvijas iestāšanās Eiropas Savienībā 2004. gadā būtiski paplašinājās arī preču piegādes iespējas no ārvalstīm, piemēram, no ''eBay'' un *Amazon*.

## Interneta veikalu tipi

* B2C (*Business to Customer*) — uzņēmumi pārdod produktus gala patērētājiem;
* B2B (*Business to Business*) — uzņēmumi tirgo produktus citiem uzņēmumiem;
* C2C (*Customer to Customer*) — privātpersonas pārdod preces cita citai (piem., “''eBay''”).

## Ārējās saites
RD Electronics

**RD Electronics** ir viens no lielākajiem elektronikas mazumtirdzniecības uzņēmumiem Latvijā, kura īpašnieks ir sabiedrība ar ierobežotu atbildību MK Trade. Uzņēmums dibināts 1995. gadā Rīgā, sākotnēji kā sadzīves tehnikas un elektronikas mazumtirgotājs ar fiziskiem veikaliem.

2000. gadu vidū RD Electronics izveidoja savu interneta veikalu, kas kļuva par vienu no populārākajiem Latvijā elektronikas un sadzīves tehnikas kategorijā.

2021. gadā SIA “MK Trade” sasniedza uzņēmuma vēsturē augstāko apgrozījumu un peļņu. Uzņēmuma apgrozījums pieauga par aptuveni 17%, sasniedzot 124,73 miljonus eiro, bet peļņa veidoja 3,76 miljonus eiro. Pieaugumu nodrošināja gan mazumtirdzniecības, gan vairumtirdzniecības apjoma palielināšanās.

2021. gadā SIA “MK Trade” bija darba devējs 362 darbiniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Britnija Grainere

**Britnija Iveta Grainere** (, dzimusi  Hjūstonā) ir amerikāņu basketboliste, spēlē centra pozīcijā. ASV sieviešu basketbola valstsvienības dalībniece. 2014. gadā kļuva par Sieviešu Nacionālās basketbola asociācijas (WNBA) čempioni kopā ar Fīniksas "Mercury". Līdztekus spēlēšanai WNBA pārstāvējusi arī Ķīnas un Krievijas klubus. Četras reizes kļuvusi par Eirolīgas čempioni.

Pēc četriem gadiem Beilora Universitātē, kuru laikā viņa kļuva par NCAA čempioni, 2013. gada WNBA draftā Fīniksas "Mercury" B. Graineri izvēlējās ar pirmo numuru.

ASV izlases sastāvā kļuvusi par trīskārtēju olimpisko čempioni (, , ) un divkārtēju pasaules čempioni (2014, 2018).

2013. gadā B. Grainere publiski atzina, ka ir homoseksuāla. 2015. gada maijā viņa apprecējās ar basketbolisti Gloriju Džonsoni, kurai piedzima dvīņi, bet pāris izšķīrās jau 2016. gada jūnijā. 2019. gadā apprecējās ar Šerilu Votsoni, ģimene audzina dēlu.

2022. gada februārī B. Grainere tika aizturēta Maskavas Šeremetjevas lidostā, kad viņas bagāžā atrada hašiša eļļu saturošus smēķēšanas piederumus. Viņai tika izvirzītas apsūdzības narkotiku kontrabandā, un Krievijas tiesa piesprieda 9 gadu cietumsodu. Grainere sodu sāka izciest Krievijas labošanas kolonijā, taču 2022. gada decembrī viņa tika atbrīvota ieslodzīto apmaiņas ietvaros — ASV atdeva Krievijai ieroču tirgotāju Viktoru Butu, pretī saņemot Graineri.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mūkusalas ielas krasta promenāde

thumb|270px|Mūkusalas krastmalas barjeras pirms pārbūves (2013).
**Mūkusalas ielas krasta promenāde** ir topoša promenāde gar Daugavas kreiso krastu Torņakalna apkaimē, kas stiepjas līdztekus Mūkusalas ielai vairāk nekā divu kilometru garumā no AB dambja līdz Mūkusalas rotācijas aplim. 
Būvniecību pabeidza 2025. gada beigās, taču būvniekiem bija jānovērš margu betonējuma izdrupumi uz citi defekti, kas atklājās pēc ziemas sezonas. 

## Pārbūve
Mūkusalas ielas krasta promenāde atrodas valsts nozīmes pilsētbūvniecības pieminekļa Rīgas pilsētas vēsturiskā centra aizsardzības zonā, kā arī atrodas UNESCO Pasaules kultūras un dabas mantojuma vietas Rīgas vēsturiskā centra aizsardzības zonā. Sākotnējais projekta izpildes termiņš bija 2014.-2021. gads un kopējais budžets EUR 390 954,40 no Rīgas pilsētas infrastruktūras fonda.

2023. gadā krastmalas nostiprināšanai un saistītās infrastruktūras būvniecībai piešķirtais finansējums bija aptuveni 20 miljoni eiro. Promenādi sāka būvēt 2023. gada decembrī SIA "Tilts". 2025. gada vasarā kļuva zināms, ka zem Akmens tilta līdz AB dambim neizbūvēs sākotnēji plānoto 2,5 metrus plato gājēju un velobraucēju tiltu, kas stieptos paralēli Daugavai, savienojot topošās promenādes abas puses.

Ābrama Leibovica radiorūpnīcas pārvaldes ēka Mūkusalas ielā 41.jpg|Mūkusalas iela ar Leibovica radiorūpnīcas pārvaldes ēku (agrākā *[[Carl Zeiss]] optikas* ražotne, pēc 1932)
Rīga, Brīvības cīnītāju piemineklis 2002-11-12 - panoramio.jpg|Bermontiādes upuru piemineklis pie Dzelzs tilta (2002)
RigaMukusalasIela.jpg|Promenāde pirms pārbūves (2016)
Pietura Laivu iela (Mūkusalas iela).jpg|Nožogojums promenādes būves sākumā (2024)


## Atsauces

## Skatīt arī
* Ķengaraga promenāde
* Spīķeru promenāde

## Ārējās saites
Zemessardzes 26. kājnieku bataljons

**Zemessardzes 26. kājnieku bataljons** ir kājnieku bataljons, kas ietilpst LR Zemessardzes 2. Vidzemes brigādē. Bataljona štābs atrodas Gulbenē, tā atbildības teritorija ir Madonas un Gulbenes novads.

## Vēsture
Zemessardzes 26. kājnieku bataljons dibināts 1991. gada 25. septembrī kā **Zemessardzes 26. Madonas bataljons**. 26. Madonas bataljonā pirmie 50 zemessargi zvērestu deva 1991. gada 30. novembrī. Šo datumu vēlāk iestrādāja bataljona karogā un to atzīmē kā bataljona dibināšanas gadadienu. 1997. gada 12. jūlijā Madonas Luterāņu baznīcā karogs tiek svinīgi iesvētīts. 2002. gada 28. augustā, kad notika bataljona reorganizācija, ceremonijas laikā bataljona karogs tika nodots Latvijas Kara muzejam un 2002. gada 1. septembrī 26. kājnieku bataljonu apvienoja ar 25. kājnieku bataljonu.

2021. gada 10. jūlijā Saieta laukumā, Madonā, klātesot aizsardzības ministram Artim Pabrikam, NBS komandierim Leonīdam Kalniņam, kā arī ZS 2. Vidzemes brigādes vadībai notika **26. kājnieku bataljona** atjaunošanas ceremonija, kuras laikā aizsardzības ministram pasniedzot 26. Madonas bataljona karogu, komandiera amatā stājās majors Vladimirs Bistrovs, faktiski pienākumus sākot pildīt 1. oktobrī. 26. kājnieku bataljons pārņēma iepriekšējo 25. kājnieku bataljona emblēmu, atbildības teritoriju un karavīru un zemessargu personālsastāvu.

## Uzdevumi
Bataljona pamatuzdevums ir attīstīt jaunas un uzlabot esošās bataljona kaujas spējas, lai nodrošinātu bataljona atbildības apgabala aizsardzības uzdevumu izpildi un atbalstu valsts, pašvaldību un civilajām institūcijām.

* Zemessargu individuālā pamatapmācība
* Zemessargu pamatapmācība
* Speciālistu (ložmetējnieku, sakarnieku, utml.) apmācība
* Kolektīvā zemessargu apmācība
* Bataljona štāba apmācība

## Apakšvienības
* 1. Kājnieku rota
* 2. Kājnieku rota
* Kaujas atbalsta rota
* Štāba apsardzes rota

## Atsauces

## Ārējās saites
* 26. kājnieku bataljons
Partiešu valoda

**Partiešu valoda** bija indoeiropiešu valodu saimes austrumirāņu valoda, ko lietoja Partas impērijas iedzīvotāji (247. g. p.m.ē.–224. g. m.ē.) sākotnēji Irānas ziemeļaustrumos, bet vēlāk arī plašākā Tuvo Austrumu teritorijā. Tā kalpoja kā viena no valsts administratīvajām un rakstu valodām līdzās aramiešu valodai, rakstībā izmantojot aramiešu alfabētu ar pielāgojumiem. Partiešu valoda saglabājusies monētu leģendās, uzrakstos, kā arī manihejiešu un zoroastriešu tekstos. Pēc Partas impērijas krišanas to pakāpeniski aizstāja viduspersiešu valoda (pehlevī), tomēr dažas tās iezīmes saglabājušās vēlākajās irāņu valodās, tostarp osetīnu valodā.

## Ārējās saites
Sentvinsenta

**Sentvinsenta** () ir sala Karību jūrā, kopā ar Grenadīnu salu ziemeļdaļu veido Sentvinsentas un Grenadīnu valsti. Salas lielākā apdzīvotā vieta ir valsts galvaspilsēta Kingstauna.

## Ģeogrāfija

Sala atrodas Mazo Antiļu salu dienvidrietumos Vējpuses salu grupā. 42 km platais Sentvinsentas šaurums šķir Sentvinsentu no Sentlūsijas, bet dienvidos stiepjas Grenadīnu salu arhipelāgs. Sala vulkāniskas izcelsmes, reljefs kalnains, augstākā virsotne ir aktīvais Sufriēra vulkāns (1234 m vjl, pēdējais izvirdums 2021. gadā) salas ziemeļos. Krasti mēreni izroboti, piekrastē dažas nelielas saliņas un klintis. Ainavā dominē tropu meži, piekrastē — plantācijas. Valda mitrs tropu klimats ar vidējo temperatūru 18–31 °C. 

## Vēsture

Pirms eiropiešu ierašanās salu apdzīvoja indiāņu tauta kalinago, kas to dēvēja par Airunu (*Hairouna*). Pirmais no eiropiešiem salu 1498. gada 22. janvārī apmeklēja Kristofors Kolumbs un nodēvēja par godu Svētajam Vinsentem no Saragosas, kura piemiņas dienā sala atklāta. Salas iedzīvotāji ilgstoši pretojās kolonizēšanas mēģinājumiem. Pirmo veiksmīgo koloniju salas rietumu krastā Baruaju izveidoja Francija tikai 1719. gadā. Līdz tam salā jau bija izveidojusies tā sauktā «melno karību» kopiena, sajaucoties no avarējušajiem vergu kuģiem izdzīvojušajiem āfrikāņiem ar vietējiem indiāņiem. 

Septiņgadu kara laikā briti padzina franču kolonistus un ieņēma Baruaju. 1763. gadā Sentvinsenta saskaņā ar Parīzes līgumu tika nodota Lielbritānijai. Britu koloniālā ekspansija un vietējo iedzīvotāju pretestība 1769. izraisīja Pirmo Karību karu, kas beidzās 1773. gadā ar miera līgumu, kurā tika noteiktas robežas starp kolonistu un karību teritorijām. No 1779. līdz 1783. gadam Sentvinsenta bija Francijas kontrolē. 1795. gadā izraisījās Otrais Karību karš, kurā vietējos atbalstīja Francija un kas beidzās 1797. gadā ar 5000 garifunu deportāciju uz Roatanas salu pie Hondurasas krastiem, Belizu un Baliso salu Grenadīnās.

Pēc verdzības atcelšanas 1834. gadā plantācijās bija ievērojams darbaspēka trūkums un salā ieradās algotais darbaspēks no Madeiras un Indijas. Lielu postu salas ekonomikai nodarīja 1902. gada Sufriēra izvirdums, kas nogalināja 1,5—2 tūkstošus cilvēku un izpostīja lielu daļu aramzemes. 

Kopš 1979. gada Sentvinsenta ir neatkarīga valsts.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marija Žodzika

**Marija Žodzika** (, ; dzimusi  Baranavičos, Baltkrievijā) ir Polijas vieglatlēte, startē augstlēkšanas sacensībās. Viņa ir 2025. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļas ieguvēja. Līdz 2024. gadam pārstāvēja Baltkrieviju, bet tad ieguva Polijas pilsonību, pateicoties poļu izcelsmes vecvecākiem, un starptautiskās sacensībās pārstāv Poliju.

## Karjera
2017. gada Eiropas U-23 čempionātā Žodzika ieņēma 5. vietu. 2020. gadā viņa uzvarēja Baltkrievijas čempionātā. 2021. gadā viņa uzstādīja personisko rekordu, pārvarot 1,96 m. Tas viņai deva iespēju kvalificēties vasaras olimpiskajajām spēlēm Tokijā, taču Baltkrievijas Vieglatlētikas federācija nenodrošināja savlaicīgu dopinga pārbaudes procedūras pabeigšanu, tāpēc viņa zaudēja tiesības piedalīties olimpiskajās spēlēs.

2022. gadā viņa pārcēlās uz Poliju un apmetās Bjalistokā, kur trenējas pie trenera Roberta Nazarkeviča Bjalistokas "Podlasie" klubā. 2024. gada februārī Polijas čempionātā telpās Toruņā viņa sasniedza personisko rekordu — 1,97 metrus. 2024. gada martā viņai tika piešķirta Polijas pilsonība. Žodzika pārstāvēja Poliju  Parīzē, kur kvalifikācijā pārvarēja tikai 1,83 metrus un neiekļuva finālā, ierindojoties 28. vietā.

2025. gada 15. jūnijā Dimanta līgas posmā Stokholmā izcīnīja trešo vietu. Pēc divām nedēļām Eiropas komandu čempionāta Pirmajā divīzijā Madridē ieņēma otro vietu aiz Jaroslavas Mahučihas. Tā paša gada augustā Dimanta līgas posmā Lozannā dalīja pirmo vietu ar Nikolu Olislagersu un Kristīnu Honzeli, visām trim pārvarot 1,91 m. 2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā izcīnīja sudraba medaļu. Viņa sasniedza personisko rekordu, tāpat kā uzvarētāja Nikola Olislagersa pārvarot 2,00 metrus, bet piekāpās pēc pēc mēģinājumu skaita šajā augstumā.

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
Sufriērs

**Sufriērs** ( — ‘sērains’) var būt:
* Sufriērs — vulkāns Gvadelupā
* Sufriērs — vulkāns Sentvinsentā
* Sufriērhilss — vulkāns Montserratā
Bekija

**Bekija** () ir neliela sala Karību jūrā, Mazajās Antiļu salās, Grenadīnu salu arhipelāga otra lielākā sala, administratīvi pieder Sentvinsentai un Grenadīnām, tās otra lielākā sala. Salas lielākā apdzīvotā vieta ir Portelizabeta. Salas pamatiedzīvotāji lielākoties ir bijušo āfrikāņu vergu, kalinago indiāņu un skotu ieceļotāju pēcteči. Tiek uzskatīts, ka salas nosaukums cēlies no senās aravaku valodas un nozīmē ‘mākoņu sala’.

No 1870. gadiem līdz pat 20. gadsimtam nozīmīga vietējās ekonomikas sastāvdaļa bija vaļu medības. Saskaņā ar Starptautisko konvenciju par vaļu medību regulēšanu iedzīvotājiem ir oficiāli atļauts medīt ierobežotu skaitu kuprvaļu, izmantojot tradicionālās metodes, harpūnas no mazām laivām, un tikai vietējam patēriņam.

## Ģeogrāfija
Bekija atrodas Grenadīnu salu ziemeļos 8,5 km uz dienvidiem no Sentvinsentas. Sala vulkāniskas izcelsmes, piekrastē vairākas nelielas saliņas. Reljefs paugurains, augstākā virsotne ir Plīzentops (268 m vjl) salas vidusdaļā. Valda mitrs tropu klimats ar vidējo temperatūru 22–32 °C un nokrišņu daudzumu ap 2500 mm gadā. Populāra niršanas tūrisma, kā arī ekspatu apmešanās vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sufriērs (Sentvinsenta)

**Sufriērs** (no  — ‘sērains’) ir aktīvs stratovulkāns Sentvinsentas salā Sentvinsentā un Grenadīnās. Atrodas salas ziemeļos 3,5 km no salas krasta. Vulkāna augstums ir  vjl; augstākais punkts ir 2,5 km platās kalderas ziemeļu mala. Kalderas dienvidos atrodas 1812. gada izvirdumā radies 1,6 km diametra krāteris. Sufriēra nacionālais parks 2012. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma pretendentu sarakstā.

## Izvirdumi
Sufriērs ir viens no Mazo Antiļu salu aktīvākajiem vulkāniem. Aprakstītās vēstures laikā tas izvirdis septiņas reizes — 1718., 1812., 1814., 1902., 1971., 1979. un 2021. gadā, bet vulkāniskā aktivitāte novērota vēl vairākkārt.

### 1902. gada izvirdums
1902. gada 6. maija izvirdumā, kas sākās tikai dažas stundas pirms katastrofālā Pelē vulkāna izvirduma Martinikas salā, tika nogalināti 1680 cilvēki, ap 600 tika ievainoti, bet 4000 palika bez pajumtes. Postījumu apgabals lielākoties atradās karību indiāņu apdzīvotajā salas daļā un izvirduma rezultātā faktiski tika iznīcinātas pēdējās karību kultūras paliekas. 1907. gadā vulkāns tika atzīts par neaktīvu un tā krāterī izveidojās ezers.

### 1979. gada izvirdums
Pirms 1979. gada 13. aprīļa izvirduma savlaicīgā brīdināšana ļāva iedzīvotājiem evakuēties un izvairīties no upuriem. Izvirduma rezultātā izveidojies pelnu mākonis sasniedza 160 km attālo Barbadosu austrumos.

### 2021. gada izvirdums
Seismiskās aktivitātes pirms izvirduma tika reģistrētas kopš 2020. gada decembra un izvirdums no jaunizveidotā lavas kupola sākās 27. decembrī. Lava turpināja izplūst un 2021. gada 9. aprīlī notika eksplozīvs izvirdums, kura pelnu mākonis sasniedza 8 km augstumu un tas virzījās austrumu virzienā. Mākonis sasniedza Barbadosu, noklājot salu ar pelniem. Pēdējais eksplozīvais izvirdums notika 22. aprīlī. Vulkāna apkārtnes iedzīvotāji tika savlaicīgi evakuētu un necieta. Neskatoties uz uz COVID-19 pandēmiju, Sentlūsija, Grenāda, Antigva un Barbadosa piekrita uzņemt evakuētos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bastēra (sala)

**Bastēra** ( — ‘zemā zeme’) ir sala Karību jūrā, Mazajās Antiļu salās, Gvadelupas aizjūras departamenta lielākā sala. Bastēras lielākā apdzīvotā vieta ir Ptibūra, bet salas dienvidrietumos atrodas departamenta centrs Bastēra.

## Ģeogrāfija

Sala atrodas Mazo Antiļu salu vidusdaļā Aizvēja salu dienvidos, kopā ar Grantēru austrumos parasti tiek uzskatīta par vienu salu Gvadelupu. No Grantēras Bastēru atdala mangrovju sēklis un 7,5 km garais un 0,05—1,17 km platais Salē šaurums. Bastēra ir vulkāniskas izcelsmes un pretēji tās nosaukumam «Zemā Zeme» ir kalnaina, tās dienviddaļā paceļas Mazo Antiļu salu augstākais kalns Sufriēra vulkāns (1467 m vjl). Krasti mēreni izroboti, ziemeļaustrumu un austrumu piekrastē plaši koraļļu sēkļi. Valda mitrs tropu klimats. Salas vidienē ainavā dominē tropu meži, šeit 1989. gadā ierīkots Gvadelupas nacionālais parks. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Ukrainas Centrālās Radas Universāli

thumb|Pirmais Universāls
**Ukrainas Centrālās Radas Universāli** (ukraiņu: *Універсали Української Центральної Ради*) bija 4 politiski tiesiski dokumenti, kas tika pieņemti 1917.—1918. gadā Ukrainā. Tie noteica Ukrainas valsts statusa evolūciju — no prasības pēc autonomijas Krievijas sastāvā līdz pilnīgai neatkarības pasludināšanai. Universāli kļuva par nozīmīgāko tiesisko un idejisko pamatu Ukrainas Tautas Republikas tapšanā.

## Pirmais Universāls
Pieņemts: 1917. gada 10. (23.) jūnijā

Nosaukums: "Uz Ukrainas tautu, Ukrainā un ārpus tās"

Pirmais Universāls tika pieņemts pēc tam, kad Krievijas Pagaidu valdība atteicās atzīt Ukrainas autonomiju. Tajā tika pasludināts, ka Ukrainas tauta pati pārvaldīs savu dzīvi savā zemē, nešķiroties no Krievijas. Universāls paredzēja, ka likumdevēja vara Ukrainā piederēs Visukrainas Tautas sapulcei (Nacionālajam kongresam).

Galvenais saturs:

* Ukrainai tiek pieprasīta plaša pašpārvalde.
* Vietējie likumi jāpieņem ukraiņu tautas vēlētai sapulcei.
* Pirmo reizi izteikta skaidra Ukrainas politiskā griba pēc autonomijas.

## Otrais Universāls
1917. gada jūlija Otrais Universāls bija kompromisa rezultāts starp Ukrainas Centrālo Radu un Krievijas Pagaidu valdību. Pēc vienošanās Rada piekrita paplašināt savu sastāvu ar citām tautībām un saskaņot Galvenā sekretariāta (valdības) darbību ar Pagaidu valdību. Savukārt Pagaidu valdība atzina Radu kā likumīgu Ukrainas tautas pārstāvi.

Galvenais saturs:

* Apstiprināta Centrālās Radas tiesība būt par Ukrainas tautas institūciju.
* Ukrainas autonomijas juridiskā forma jānosaka viskrievijas Konstituantei.
* Radā iekļauj krievu, ebreju, poļu un citu mazākumtautību pārstāvjus.
* Daudzi Ukrainas politiķi uzskatīja šo soli par vājināšanos un nodevību.

## Trešais Universāls
1917. gada 7. (20.) novembra Trešais Universāls proklamēja Ukrainas Tautas Republiku kā autonomu valsti federācijā ar Krieviju. Tas bija nozīmīgs pagrieziens: pirmo reizi tika pasludināta Ukrainas republikas forma.

Galvenais saturs:

* Izsludināta Ukrainas Tautas Republika.
* Visa vara Ukrainā līdz Konstitucionālās sapulces sasaukšanai pieder Centrālajai Radai un Galvenajam sekretariātam.
* Pasludinātas sociālās un ekonomiskās reformas: privāto zemju nacionalizācija un nodošana tautai,
* 8 stundu darba diena,
* pilsoniskās un politiskās brīvības,

tautību vienlīdzība.

## Ceturtais Universāls
Pieņemts: 1918. gada 9. (22.) janvārī

Ceturtais Universāls kļuva par izšķirošu dokumentu — tas pasludināja pilnīgu UTR neatkarību no Krievijas. Tas tika pieņemts, kad Ukrainā iebruka boļševiku karaspēks un radās nepieciešamība pēc pilnīgas starptautiskas suverenitātes.

Galvenais saturs:

* UTR tiek pasludināta par neatkarīgu un suverēnu valsti.
* Izveidota Tautas Ministru padome kā valdība.
* Aicinājums aizstāvēt valsti pret boļševikiem.
* Turpinātas sociālās reformas: zemes likums, darbinieku aizsardzība, ekonomikas regulēšana.
* Atvērts ceļš starptautiskai diplomātijai un Brestļitovskas miera līgumam.

## Ārējās saites
Pēteris Skrapce

**Pēteris Skrapce** ( — ) bija latviešu virsnieks, Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis (1929).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Pilsraunas pagastā. 1902. gadā brīvprātīgi iestājās Krievijas Impērijas armijā, tika ieskaitīts 102. Vjatkas kājnieku pulkā. 1906. gadā absolvēja Viļņas junkurskolu kā podporučiks, turpināja dienestu 114. Novotoržskas kājnieku pulkā Jelgavā, pēc tam 105. Orenburgas kājnieku pulkā Viļņā. 1909. gadā tika paaugstināts par poručiku. 1913. gadā tika paaugstināts par štabskapteini. 1911. gadā iestājās Intendantūras akadēmijā Pēterburgā, absolvēja to 1914. gada jūnijā, tieši pirms Pirmā pasaules kara izcelšanās.

Pēc kara sākšanās turpināja dienestu Kijivas kara apgabala Intendatūras pārvaldē, vēlāk tika iecelts par 4. Sibīrijas strēlnieku divīzijas intendantu Rīgas frontē. 1915. gadā saņēma kapteiņa dienesta pakāpi. 1917. gadā sasniedza apakšpulkveža dienesta pakāpi. Pēc kara beigām 1918. gadā demobilizējās. Tā paša gada jūlijā iestājās hetmaņa Skoropadska Ukrainas Valsts bruņotajos spēkos. Pēc hetmaņa krišanas un Sarkanās armijas iebrukuma gada beigās tika mobilizēts Sarkanajā armijā. 1919. gadā pārgāja Dienvidkrievijas Brīvprātīgo armijas dienestā, tika iecelts par Kijivas karaspēka intendantu.

1920. gada aprīlī atgriezās Latvijā un iestājās Latvijas Bruņotajos spēkos kā pulkvedis-leitnants. Tajā pašā gadā tika paaugstināts par pulkvedi, dienēja Galvenās apgādes pārvaldē. 1920. gada jūlijā tika iecelts par Kara ēku un būvju valdes priekšnieku. Pēc valdes likvidēšanas 1924. gada martā tika pārvietots uz Kara saimniecības pārvaldi (vēlākā Galvenās intendantūras pārvalde). 1927. gadā P. Skrapci iecēla Galvenās intendantūras pārvaldes galvenā intendanta palīgu. 1929. gadā viņu iecēla par galvenā intendanta vietas izpildītāju un 11. novembrī paaugstināja par ģenerāli. 1933. gadā tika iecelts par Apgādības pārvaldes priekšnieka palīgu (1933—1938). 1938. gada augustā atvaļinājās sakarā ar štata vietu samazināšanos.

Vācu okupācijas laikā (1941—1944) P. Skrapce darbojās Tautas Palīdzībā.

Miris  Rīgā. Apbedīts I Meža kapos.

## Apbalvojumi
* Sv. Staņislava ordenis, II šķira (ar šķēpiem), III šķira,
* Sv. Annas ordenis, II (ar šķēpiem), III šķira,
* Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira.

## Atsauces

## Ārējās saites
Palestīnas starptautiskā atzīšana

thumb|450x450px|
**Palestīnas valsts starptautiskā atzīšana** ir starptautisko tiesību process, kas ietver suverēno valstu deklarācijas atzīt Palestīnas valsti par suverēnu valsti. Jautājums par Palestīnas valsts starptautisku atzīšanu kā atsevišķu vienību ir Izraēlas un Palestīnas konflikta pamatjautājums.

## Vēsture
Palestīnas valsti oficiāli pasludināja Palestīnas Atbrīvošanas organizācija (PLO) 1988. gada 15. novembrī, pretendējot uz suverenitāti pār starptautiski atzītajām palestīniešu teritorijām: Rietumkrastu (kur ietilpst Austrumjeruzaleme) un Gazas joslu. Līdz 1988. gada beigām Palestīnas valsti bija atzinušas 78 valstis.

Cenšoties atrisināt gadu desmitiem ilgo Izraēlas un Palestīnas konfliktu, 1993. un 1995. gadā starp Izraēlu un PLO tika parakstīti Oslo līgumi, izveidojot Palestīniešu pašpārvaldi (PA) kā pagaidu administrāciju Gazas joslā un aptuveni 40% no Rietumkrasta. Pēc Ichaka Rabina slepkavības un Benjamina Netanjahu nākšanas pie varas sarunas starp Izraēlu un PA apstājās, kā rezultātā palestīnieši nāca pēc Palestīnas valsts starptautiskas atzīšanas bez Izraēlas piekrišanas.

2011. gadā Palestīnas valsti uzņēma UNESCO. 2012. gadā tā tika pieņemta kā ANO Ģenerālās asamblejas novērotājvalsts ar 138 ANO dalībvalstu balsīm piekrītot Rezolūcija 67/19 un PA sāka oficiāli izmantot nosaukumu "Palestīnas Valsts" visiem mērķiem. 2014. gada decembrī Starptautiskā krimināltiesa atzina Palestīnu par valsti, neskarot turpmākus tiesas lēmumus šajā lietā.

Daudz valstu atbalsta divu valstu risinājumu konfliktam. 14 no 19 G20 dalībvalstīm — Argentīna, Austrālija, Brazīlija, Kanāda, Ķīna, Francija, Indija, Indonēzija, Meksika, Krievija, Saūda Arābija, Dienvidāfrika, Turcija un Apvienotā Karaliste, kā arī pastāvīgā uzaicinātā Spānija ir atzinušas Palestīnu par valsti; pārējās piecas (Vācija, Itālija, Japāna, Dienvidkoreja un ASV) neatzīst Palestīnu.

## Atzīšanas process
Kopš 2025. gada septembra Palestīnu par suverēnu valsti atzīst 157 no 193 Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) dalībvalstīm jeb aptuveni 81 % no visām ANO dalībvalstīm. Kopš 2012. gada novembra tā ir ANO Ģenerālās asamblejas novērotājvalsts, kas nav tās locekle. Šis ierobežotais statuss lielā mērā ir saistīts ar faktu, ka Amerikas Savienotās Valstis, kas ir ANO Drošības padomes pastāvīgā locekle ar veto tiesībām, ir pastāvīgi izmantojušas savu veto vai draudējušas to darīt, lai bloķētu Palestīnas pilntiesīgu dalību ANO. Palestīnu atzīst 4 no 5 ANO Drošības padomes pastāvīgajām loceklēm, kas ir Ķīna, Francija, Krievija un Apvienotā Karaliste, atstājot ASV kā vienīgo pastāvīgo locekli, kas neatzīst Palestīnu.

### Valstis, kas nav atzinušas Palestīnas valsti (2025)

## Skatīt arī

* Valstu saraksts ar ierobežotu atzīšanu
* Latvijas valsts atzīšana de iure
* Katalonija, Katalonijas neatkarības referendums

## Atsauces
Savvaļnieks

**Savvaļnieks** () bija zemākais čins jeb pakāpe Krievijas Impērijas armijā, sarunvalodā arī "brīvprātīgais" (jo armijā pieteicās brīvprātīgi).

Ne vienmēr savvaļnieki patiesi bija brīvprātīgie, jo savvaļniekos automātiski ieskaitīja arī izglītotos mobilizētos: augstskolas beidzējs bija 1. šķiras savvaļnieks, vidusskolu absolvējušais – 2. šķira. Savvaļnieka pārbaudījumu izturēšana deva tiesības uz zināmiem atvieglojumiem kara dienestā. Savvaļnieki kazarmās dzīvoja atsevišķi, visbiežāk 1-2 istabiņā ar piešķirtu kareivi kalpotāju. Pēc mācību komandas kursa pabeigšanas sekoja praktiskās šaušanas nodarbības un pārbaudījumi, pēc tam mācību komandas kursu beigušie savvaļnieki tika iedalīti rotās, arī ar atsevišķām istabiņām un apkalpotājiem, un dienesta pienākumus pildīja līdz ar obligātā iesaukuma karavīriem. Tie, kuri gatavojās iestāties junkuru skolās, tika atbrīvoti no dienesta pienākumu izpildīšanas, atļaujot gatavoties iestājpārbaudījumiem.

Kā P. Radziņš vēstulē māsai rakstīja, "pret savvaļniekiem visi izturas par visam citādi nekā pret vienkāršiem zaldātiem".

## Atsauces

## Ārējās saites
Grantēra (Gvadelupa)

**Grantēra** ( — ‘lielā zeme’) ir sala Karību jūrā, Mazajās Antiļu salās, Gvadelupas aizjūras departamenta otra lielākā sala. Grantēras lielākā apdzīvotā vieta ir Lezabima.

## Ģeogrāfija
thumb|left|250px|Grantēras ainava salas dienviddaļā
Sala atrodas Mazo Antiļu salu vidusdaļā Aizvēja salu dienvidos, kopā ar Bastēru rietumos parasti tiek uzskatīta par vienu salu Gvadelupu. No Bastēras Grantēru atdala mangrovju sēklis un 7,5 km garais un 0,05—1,17 km platais Salē šaurums. Bastēra ir tektoniskas izcelsmes kaļķakmens plato, reljefā dominē viļņota pauguraine. Krasti mēreni izroboti, vietām piekrastē koraļļu sēkļi. Valda mitrs tropu klimats. Grantēra ir galvenais Gvadelupas lauksaimniecības un tūrisma reģions. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Grantēra

**Grantēra** () var būt:
* Grantēra — sala Gvadelupā
* Grantēra — sala Jaunkaledonijā
* Grantēra — sala Kergelēna arhipelāgā
* Mahores cits nosaukums
Lezabima

**Lezabima** (, ) ir pilsēta un komūna Gvadelupā, tās lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Grantēras salas dienvidrietumos. Ietilpst Puentapitras aglomerācijā, kas savukārt ar 252 tūkstošiem iedzīvotāju ir lielākā konurbācija Francijas aizjūras teritorijās. Pilsētas rietumos atrodas Gvadelupas Marisa Kondē starptautiskā lidosta.

Pirmā apdzīvotā vieta, kas atradās dažus kilometrus no pašreizējās pilsētas centra, tika dibināta 1691. gadā. Tajā bija tikai dažas mājas, un tā attīstījās kā cukurniedru, kakao un kafijas plantāciju centrs. Patstāvīga Lezabimas draudze tika izveidota 1726. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lejanisa Peresa

**Lejanisa Peresa-Ernandesa** (; dzimusi ) ir Kubas vieglatlēte, startē trīssoļlēkšanas sacensībās, 2025. gada pasaules čempione.

## Karjera
Lejanisa Peresa ir no Pinaras del Rio. Viņas dvīņumāsa Lidjanisa ir rokasbumbas spēlētāja. Lejanisa desmit gadu vecumā iestājās sporta skolā un trenējās gan augstlēkšanā, gan trīssoļlēkšanā. 2018. gadā viņa vairāk pievērsās trīssoļlēkšanai, savās pirmajās oficiālajās sacensībās 2019. gadā sasniedzot 14,13 metru atzīmi.

Pirmos starptautiskos panākumus guva 2019. gada Panamerikas U-20 čempionātā Sanhosē, Kostarikā, kur izcīnīja sudraba medaļu. Viņa bija pieteikta dalībai  Tokijā, bet nestartēja. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2022. gadā Jūdžīnā un uzreiz ieguva 4. vietu ar rezultātu 14.70 m, sasniedzot personisko rekordu.

2023. gada maijā izcīnīja savu pirmo uzvaru Dimanta līgas posmā Rabātā. Ta paša gada jūlijā viņa ieguva sudraba medaļu Centrālamerikas un Karību jūras reģiona spēlēs Sansalvadorā, sasniedzot personisko rekordu 14,98 m. 2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā ieguva bronzas medaļu, aizlecot 14,96 metrus. Tā paša gada novembrī izcīnīja uzvaru Panamerikas spēlēs Santjago, Čīlē.

2024. gada Pasaules čempionātā telpās Glāzgovā izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties tikai Teai Lafondai. 2024. gada jūnijā Gvadalaharā, Spānijā, pirmo reizi aizlēca tālāk par 15 metriem, sasniedzot 15,16 m, rezultāts gan tika sasniegts ar vēja palīdzību (+2.3 m/s), lai tiktu klasificēts kā rekords. 2024. gada sezonā uzvarēja vairākos Dimanta līgas posmos. Viņa uzvarēja arī sezonas finālposmā Briselē, izcīnot pirmo Dimanta līgas trofeju.  Parīzē ar 14,68 metrus tālu lēcienu ieguva piekto vietu.

2025. gada Pasaules čempionātā telpās Naņdzjinā izcīnīja zelta medaļu. 2025. gada augustā Cīrihē otro gadu pēc kārtas uzvarēja Dimanta līgas finālā. 2025. gada Pasaules čempionātā, kas risinājās Tokijā, kļuva par pasaules čempioni ar rezultātu 14,94 m. 2026. gada martā Toruņā izcīnīja savu otru zeltu Pasaules čempionātos telpās.

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
AWACS

thumb|USAF izlūklidmašīna ''Boeing E-3 Sentry'' (2002)
***Airborne Early Warning and Control System (AWACS)*** jeb **Gaisa agrīnās brīdināšanas un kontroles sistēma** ir lidaparātos iebūvēta radaru sistēma pretinieka gaisa telpas izlūkošanai un novērošanai ar mērķi agrīni atklāt lidojošos objektus.

## Vēsture
1946. gadā ASV sāka ražot pirmās ar radaru aprīkotās lidmašīnas *PB-1W Fortress*, 1956. gadā kara flotei sāka piegādāt *Lockheed WV-2 Warning Star* lidmašīnas. 1975. gadā pirmo lidojumu veica *Boeing E-3 Sentry* izlūklidmašīna.
No 1978. līdz 1992. gadam PSRS ražoja agrās brīdināšanas lidmašīnu uz *[[Il-76]]* bāzes *[[Berijev A-50]]* ().

## Ārējās saites
Puentapitra

**Puentapitra** (, ) ir ostas pilsēta un komūna Gvadelupā, tās galvenais urbānais centrs, kas ar 252 tūkstošiem iedzīvotāju ir lielākā konurbācija Francijas aizjūras teritorijās. Atrodas Grantēras salas dienvidrietumos pie Ptikuldisakmarēna līča  no departamenta centra Bastēras.

## Vēsture

Francijas koloniālās varas iestādes jau ilgstoši bija domājušas par pilsētas dibināšanu pašreizējās Puentapitras vietā, šaurumā starp Gvadelupas divām galvenajām salām Bastēru un Grandtēru, taču vairāki mēģinājumi ap 1713.–1730. gadu neizdevās neveselīgās, purvainās augsnes dēļ. 

Britu okupācijas laikā Gvadelupā 1759.—1763. gadā uz pakalna purva malā izveidojās apmetne. Pēc Gvadelupas atgriešanas Francijai 1763. gadā gubernatora Gabriela de Klē vadībā 1764. gadā ar karalisko ediktu oficiāli tika dibināta Puentapitras pilsēta, un purvi, kur mūsdienās atrodas Puentapitras centrs, turpmākajos gados tika nosusināti, tādējādi ļaujot attīstīties pilsētvidei.

Pilsētas attīstība bija relatīvi strauja, daļēji pateicoties korsāriem. 1780. gadā pilsētu pilnībā iznīcināja liels ugunsgrēks. Sešdesmit trīs gadus vēlāk, 1843. gadā, to atkal nopostīja zemestrīce. Puentapitras vēsturi iezīmē daudzas katastrofas: 1850., 1871. un 1931. gada ugunsgrēki, 1851. un 1897. gada zemestrīces un 1865. un 1928. gada viesuļvētras. Pilsēta piedzīvoja arī vairākas holēras epidēmijas. Tās atrašanās vieta un lielā aizsargātā osta tomēr ir ļāvusi Puentapitrai kļūt par Gvadelupas lielāko urbāno centru un ekonomisko galvaspilsētu.

## Aglomerācija
Puentapitras aglomerācija plešas abās galvenajās Gvadelupas salās, iekļauj 11 no 32 komūnām un veido ap 65 % no departamenta iedzīvotāju skaita. Aglomerācijā ietilpstošās komūnas ir: Lezabima ( iedzīvotājs), Bemao (), Legozjēra (), Ptibūra (), Sentana (), Mula (), Mornalo (), Lamentēna (), Puentapitra (), Senfransuā () un Ptikanala (). 

## Atsauces

## Ārējās saites
Grenctāles pienotava

**Grenctāles pienotava** ir ciems Bauskas novada Brunavas pagastā. Atrodas  no pagasta centra Ērgļiem,  no novada centra Bauskas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A7 (Rīga—Bauska—Lietuvas robeža (Grenctāle)) un autoceļa V1021 (Grenctāles pienotava–Ērgļi–Mežgaļu skola) krustojuma.

## Atsauces
Sufriērs (Gvadelupa)

**Sufriērs** (no  — ‘sērains’) ir aktīvs stratovulkāns Bastēras salā Gvadelupā. Atrodas salas dienvidos 8 km no salas krasta. Vulkāna augstums ir  vjl un tā ir augstākā virsotne Mazajās Antiļu salās. Vulkāns atrodas Gvadelupas nacionālā parka teritorijā.

## Aktivitāte
Vulkāns radies pirms aptuveni 200 tūkstošiem gadu, bet vulkāna kaldera formējusies pirms 100 tūkstošiem gadu. Pēdējais magmatiskais izvirdums noticis 16. gadsimta vidū, un tā laikā izveidojās pašreizējais lavas kupols. Vēlākie izvirdumi bijuši freatiski. 1843. gada 8. februāra izvirdums izraisīja zemestrīci, kurā gāja bojā vairāk kā 5000 cilvēku. 1976. gada seismiskās aktivitātes un sekojošais izvirdums notika bez upuriem, jo apkārtnes iedzīvotāji bija savlaicīgi evakuēti.

## Atsauces

## Ārējās saites