open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Latviešu folkloras krātuve

**Latviešu folkloras krātuve** ir LU Literatūras, folkloras un mākslas institūtā ietilpstoša folkloras pētniecības iestāde.

## Vēsture

Latviešu folkloras krātuve dibināta 1924. gada 2. decembrī, tā ir uzskatāma par senāko akadēmisko pētniecības iestādi Latvijas Republikā. Tās izveidošanā liela nozīme bija folkloristei un skolotājai Annai Bērzkalnei.
Sākotnēji krātuve bija LR Izglītības ministrijas Pieminekļu valdes struktūrvienība, tās dibināšanas pavēli un noteikumus parakstīja toreizējais izglītības ministrs folklorists Kārlis Straubergs. Krātuvi pārraudzīja īpaša kolēģija, kuru vadīja valodnieks Jānis Endzelīns. Krātuves izveidē tika izmantoti starptautiski atzīti principi — Igaunijas, Somijas, Dānijas, Vācijas folkloras arhīvu darbā uzkrātā pieredze. No 1924. līdz 1929. gadam krātuves vadītāja bija A. Bērzkalne, no 1929. līdz 1944. gadam K. Straubergs.

Līdz 1940. gadam krātuve bija pakļauta LR Izglītības ministrijai, ar šādu nosaukumu tā pastāvēja arī okupācijas laikā līdz 1944. gadam. No 1945. līdz 1950. gadam tās nosaukums bija **Folkloras institūts** (sākotnēji pie Latvijas Universitātes, no 1946. gada Zinātņu akadēmijas sastāvā). No 1950. līdz 1956. gadam to sauca **Latvijas ZA Etnogrāfijas un folkloras institūts**. No 1956. līdz 1992. gadam tā ietilpa ZA Valodas un literatūras institūtā ar nosaukumu **Folkloras sektors**.

1992. gadā Latviešu folkloras krātuve atguva savu vēsturisko nosaukumu un kļuva par Literatūras, folkloras un mākslas institūta struktūrvienību. Līdz 1999. gadam institūts atradās Latvijas Zinātņu akadēmijas sastāvā, no 1999. līdz 2006. gadam — LU institūts, bet kopš 2006. gada — LU aģentūra. No 2000. līdz 2013. gadam krātuves vadītāja bija Dace Bula, kopš 2013. gada — Rita Treija.

Latviešu folkloras krātuve savas pastāvēšanas laikā ir atradusies dažādās ievērojamās Rīgas ēkās — Rīgas pilī, "Kaķu mājā" Vecrīgā, Zinātņu akadēmijas augstceltnē. Kopš 2014. gada tā atrodas Latvijas Nacionālajā bibliotēkā, kur lasītājiem apskatāms arī Krišjāņa Barona Dainu skapis.

Krātuve vāc latviešu folkloras materiālus, izdod tos un veic pētījumus folkloristikā. Pēc 2. pasaules kara galvenais materiālu vākšanas veids bija ekspedīcijas (2004. gadā notika 50. ekspedīcija), kurās no visas Latvijas savākts ap 300 000 folkloras vienību.

## Atsauces
Hiršsprunga slimība

thumb|250px|Hiršsprunga slimnieka zarnu gļotādas preparāts
**Hiršsprunga slimība** ir iedzimta slimība, kurai raksturīgi, ka kādā zarnas segmentā neizveidojas ne Meisnera (*Meissner*) zemgļotādas, ne Auerbaha (*Auerbach*) starpmuskuļu nervu pinums. Līdz ar to bojātajā segmentā iztrūkst peristaltika un var veidoties sastrēgums. Tas var radīt zarnas dilatāciju jeb izplešanos (līdz pat 20 cm diametrā). Slimības biežums piedzimušajiem bērniem ir 1:5000. Var kombinēties ar Dauna sindromu un neiroloģiskiem traucējumiem.

## Atsauces
Evita Ašeradena

**Evita Ašeradena** (dzimusi **Evita Sniedze** 1974. gada 6. augustā Madonā) ir latviešu dramaturģe, teātra zinātniece un Valmieras Drāmas teātra direktore.

## Biogrāfija
Beigusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes Teātra studiju kursu (1996), ieguvusi maģistra grādu. No 1997. līdz 2005. gadam LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta asistente. No 2001. līdz 2005. gadam Valmieras Drāmas teātra literārās daļas vadītāja, kopš 2005. gada — teātra direktore. Publicējusi recenzijas izdevumos "Teātra Vēstnesis", "Literatūra un Māksla Latvijā", "Literatūra. Māksla. Mēs", "Rīgas Balss", "Kultūras Forums", "Jaunā Avīze", "Neatkarīgā Rīta Avīze". Valmieras Drāmas teātra direktore. Dramatizējusi Viljama Somerseta Moema romānu "Teātris" (2002, Latvijas Nacionālajā teātrī).

Sastādījusi grāmatu "Latvijas Nacionālais teātris" (2004) un izdevumu "Latviešu teātra hronika. 1919—1944" (2006). Līdzautore pētījumiem "20. gadsimta teātra režija pasaulē un Latvijā" (2002) un "Teātra režija Baltijā" (2006). Sarakstījusi poētiskas prozas krājumu "Leģendas par ilgām" (2011). Saņēmusi "Spēlmaņu nakts" žūrijas īpašo balvu, lugas "Kreisais pagrieziens" izrāde Dailes teātrī atzīta par gada labāko latviešu literatūras iestudējumu (2004). Ieguvusi AKKA/LAA Bezgalības balvu (2005).

Teātra darbinieku savienības biedre (1995). Dramaturgu ģildes biedre (2004). Rakstnieku savienības biedre (2005).

2015. gadā apprecējusies ar politiķi Arvilu Ašeradenu.

## Lugas
* "Tikai dzīvojam..." (1999), iestudēta Tukuma teātrī "Brīvā versija" (2000) un Lielvārdes skolas teātrī (2002)
* "Smilšu kaste" (2000), iestudēta Valmieras Drāmas teātrī (2003)
* "Tie paši oši" (2001), iestudēta Valmieras Drāmas teātri (2003)
* "Leģenda par lauru koku" (2001), iestudēta Lielvārdes skolas teātrī (2002)
* "Vilku ceļš" (2002), iestudēta Ausekļa Limbažu teātrī (2006)
* "Kreisais pagrieziens" (2003), iestudēta Dailes teātrī (2004)
* "Līdz pavasarim", iestudēta Valmieras Drāmas teātrī (2008)
* "Mākoņains, iespējams skaidrosies", iestudēta Valmieras Drāmas teātrī (2011)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Evita Ašeradena izrades.lv
Taukšūnas

[300px|thumb|[Taukaudi|Taukaudu šķērsgriezums]]

**Taukšūnas**, **adipocīti** jeb **lipocīti** (no , *lípos* — 'tauki' un , *kútos* — 'šūna') ir saistaudu šūnu veids, kuru sakopojumi veido taukaudus. Tām ir mehāniska, termoregulējoša un enerģētiska nozīme.

## Attīstība
Taukšūnu veidošanās cilvēkam sākas 30. embrionālās attīstības nedēļā un turpinās pirmos divus dzīves gadus pēc dzimšanas, kā arī pirmspubertātes vecumā. No mezenhīmas diferencējas lipoblasti, no kuriem rodas prelipocīti. Tajos rodas enzīms lipoproteīnlipāze, un vienā šūnas pusē parādās atsevišķi tauku pilieni. Diferenciācijas sākumā šūna var dalīties, turpretim vēlīnie prelipocīti un lipocīti vairs nedalās.

## Atsauces
Urīnizvadkanāls

thumbnail|Pirmajā attēlā redzams sievietes urīnizvadkanāls, bet otrajā vīrieša urīnizvadkanāls.
**Urīnizvadkanāls** ir orgāns, kas izvada urīnu no urīnpūšļa. Urīnizvadkanāla struktūra sievietēm un vīriešiem ir dažāda. Vīrieša urīnizvadkanāla garums ir ap 15—20 cm, bet sievietes urīnizvadkanāls ir ap 3—5 cm. Šī iemesla dēļ sievietēm ievadīt urīna katetru ir daudz vieglāk nekā vīriešiem.

Vīriešiem urīnizvadkanālā atveras dažādi dziedzeri, tādēļ dzimumakta laikā pa to izdalās arī sperma. Urīnizvadkanālam ir iekšējais un ārējais sfinkters jeb slēdzējmuskulis. Pirmais atrodas pie urīnizvadkanāla iekšējās atveres. Iekšējā sfinktera darbība nav pakļauta cilvēka gribai. Ārējais slēdzējmuskulis atrodas ap urīnizvadkanālu vietā, kur tas iet cauri starpenei. Abiem sfinkteriem atslābstot, var notikt urinēšana.

## Vīrieša urīnizvadkanāla uzbūve
Vīrieša urīnizvadkanālam izšķir trīs daļas:
* *pars prostatica* (3–4&nbsp;cm) izklāj pārejas epitēlijs, attālinoties no urīnpūšļa, kļūst par daudzkārtu cilindrisko epitēliju. Šajā daļā mugurējā sienā atveras arī *ductus ejaculatorius* un mazie prostatas dziedzeri.
* *pars membranacea* (1–2&nbsp;cm) iet caur *diaphragma urogenitalis*, kuras muskuļapvalks apkārt veido *musculus sphincter urethrae externus*. Gļotādu veido daudzkārtu cilindrisks epitēlijs.
* *pars spongiosa* (15&nbsp;cm) stiepjas cauri dzimumloceklim un atveras dzimumlocekļa galviņā (*glans penis*). Gļotādu veido cilindrisks epitēlijs, kas *fossa navicularis* apvidū pāriet daudzkārtainajā plakanajā epitēlijā. Tajā ir daudz glikogēna ieslēgumu, kas ir barošanās substrāts *fossa navicularis* normālajai mikroflorai, tādējādi pasargājot urīnizvadkanālu no patogēnās mikrofloras. *Pars spongiosa* atveras arī izvadi no *glandula bulbourethralis*. Gļotādā ir arī daudz gļotu dziedzeru — Litrē dziedzeri.
Vīrieša urīnizvadkanāls ir 15—29 cm garš. 

## Sievietes urīnizvadkanāla uzbūve
Sievietes urīnizvadkanāla augšējo trešdaļu klāj pārejas epitēlijs, bet divas apakšējās trešdaļas — daudzkārtainais plakanais nepārragotais epitēlijs.

Gļotāda veido gareniskas krokas. Gļotādas saistaudi (*lamina propria*) satur lielu daudzumu elastīgo šķiedru un labi attīstītu venozo pinumu. Gandrīz visā garumā sievietes urīnizvadkanāla gļotādā atrodami *glandulae urethrales* (līdzīgi Litrē dziedzeriem). Turklāt urīnizvadkanāla apakšējā trešdaļā *lamina propria* kreisajā un labajā pusē atrodami parauretrālie dziedzeri, kas pēc savas struktūras un funkcijām atbilst prostatai. Šo dziedzeru kreisais un labais izvadkanāls atveras urīnizvadkanāla ārējās atveres apvidū, dziedzeri savu sekrētu sāk izdalīt sievietes seksuālā uzbudinājuma laikā.

Muskuļslānis (*tunica muscularis*) labi attīstīts, to veido iekšējais gareniskais un ārējais cirkulārais slānis. Urīnizvadkanāla diafragmas daļu aptver *m. sphincter urethrae*.

## Atsauces
Vera Vāvere

**Vera Vāvere** (dzimusi **Pētersone** , mirusi ) bija latviešu literatūrzinātniece. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenā locekle (1992).

## Biogrāfija
Beigusi Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātes Krievu valodas un literatūras nodaļu (1953). Beigusi Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūta aspirantūru (1956). No 1956. līdz 2001. gadam strādājusi šajā institūtā (kopš 1992. gada Literatūras, folkloras un mākslas institūts), no 1964. līdz 2001. gadam Literatūras teorijas sektora vadītāja. 1987. gadā ieguvusi filoloģijas zinātņu doktora grādu, tas 1992. gadā nostrificēts par habilitētā doktora grādu.

Pētījumi latviešu literatūrā un salīdzinošajā literatūrzinātnē, pētījusi latviešu literatūras sakarus ar krievu literatūru. Pievērsusies Eglīšu dzimtas pētniecībai gan rakstnieka Viktora Eglīša daiļrades mantojumam veltītā monogrāfijā, gan sagatavojot viņa dēla, rakstnieka un gleznotāja Anšlava Eglīša dienasgrāmatas publicēšanai grāmatā (2004, kopā ar Ievu E. Kalniņu).

Par monogrāfiju "Latviešu modernisma aizsākumi un krievu literatūras "sudraba laikmets"" (kopā ar Ludmilu Sproģi) 2002. gadā saņēmusi Literatūras gada balvu.

2021. gada 12. martā par godu V. Vāveres 90. jubilejai notika Latvijas Universitātes konferences latviešu literatūras vēsturei veltītā sekcija "Vera Vāvere — personība, pētījumi, recepcija".

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Valsts emeritētā zinātniece (2001)
* LPSR Nopelniem bagātā zinātnes darbiniece (1987)
* Andreja Upīša prēmija (1987)
* Literatūras gada balva (2002)
* Viļa Plūdoņa balva (2014)

## Monogrāfijas
* *Maksims Gorkijs un latviešu literatūra (līdz 1940. gadam)*. Rīga, 1956.
* *Latviešu un krievu literatūras sakari* (krievu valodā, kopā ar G. Mackovu). Rīga, 1965.
* *Andrejs Upīts un pasaules literatūra* (krievu valodā). Rīga, 1986.
* *Latviešu modernisma aizsākumi un krievu literatūras "sudraba laikmets"* (kopā ar L. Sproģi). Rīga: Zinātne, 2002.
* *Viktors Eglītis*. Rīga: Zinātne, 2012.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Vera Vāvere Latvijas Radošo savienību padome
Serbijas filma

**"Serbijas filma"** ( / Srpski film) ir 2010. gada groteska filma. Tās režisors ir Srdžans Spasojevičs, kurš filmu veidoja kā parodiju gan Serbijas politiskajai situācijai, gan tās publiskajai ārienei. Filma apskata tādas tēmas kā slepkavība, izvarošana (arī nepilngadīgo) un nekrofilija. Filmas saturs tiek vērtēts kā ļoti tiešs, ekstrēms un neērts. Šī satura dēļ filma ir aizliegta Spānijā, Somijā, Portugālē, Francijā, Vācijā, Austrālijā, Jaunzēlandē, Malaizijā, Singapūrā un Norvēģijā.

## Sižets
Bijušo serbu pornogrāfijas modeli Milošu (Srdžans Todorovičs), kinorežisors Vukmirs (Sergejs Trifunovičs) pierunā filmēties savā jaunākajā mākslas filmā, bet ierodoties filmēšanas laukumā, Milošs saprot, ka tajā tiek filmētas nelegālas aktivitātes un mēģina aizbēgt. Nākamajā dienā viņam ir radusies traumas izveidota amnēzija un saprot, ka ir ticis sazāļots un spiests piedalīties vairākās izvarošanās un slepkavībās, kurās ir iesaistīta arī viņa ģimene.

## Ārējās saites
Lipāru salas

**Lipāru salas** (, , ) jeb **Eolu salas** (*Isole Eolie, Ìsuli Eoli, Αιολίδες Νήσοι*) ir vulkāniskas izcelsmes salu arhipelāgs Tirēnu jūras dienvidos netālu no Sicīlijas krastiem, Itālijā. Arhipelāgā ir izvietojušās desmit vulkāniskas izcelsmes salas, no kurām septiņas ir apdzīvotas, bet divas ir aktīvi vulkāni. Lielākās salas ir Lipari, Vulkāno, Salina un Stromboli.

Lipāru salu nosaukums ir radies no arhipelāga lielākās salas Lipari. Kopš 2000. gada salu arhipelāgs ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā. Katru gadu salas apmeklē vairāk kā 200 000 tūristu.

## Ģeogrāfija
Vulkāniskās izcelsmes salas ir izveidojušās aptuveni pirms 260 000 gadu vulkāniskas aktivitātes rezultātā. Āfrikas tektoniskajai plātnei virzoties pretī Eirāzijas tektoniskajai plātnei, ir izveidojusies vulkāniskā zona ar zemes garozas plīsumiem, kurā magma ir izvirdusi aptuveni 3600 metrus dziļumā Tirēnu jūras gultnē. Ģeoloģiski šis ir ļoti nelīdzens apvidus ar dziļām aizām un stāvām klintīm. Pēdējo 20 000 gadu laikā vulkānā Stromboli nepārtraukti notiek lavas izvirdumi, no kuriem pēdējais notika 2009. gada 13. aprīlī. Pārējās salās vulkāniskā aktivitāte ir novērojama reti, bet to apstiprina tvaiku un karsto termālo ūdeņu esamība.

## Ārējās saites
Sirds vadītājsistēma

**Sirds vadītājsistēma** ir īpašu miokarda šūnu kopums, kas ģenerē ritmiskus impulsus un novada tos uz muskuļšūnām. Sirds vadītājsistēmas šūnas (pārveidotas miokarda šūnas) nodrošina sirds saraušanās ritmiskumu. Šīs šūnas ir specializējušās nervu impulsu ģenerēšanā, tām piemīt pašuzbudināšanās spēja — automātija. Šīs šūnas veido sinusatriālo (SA) mezglu jeb Kīsa—Fleka mezglu, atrioventrikulāro (AV) mezglu jeb Ašofa—Tavara mezglu, atrioventrikulāro kūlīti jeb Hisa kūlīti, tā divas kājiņas. Vadītājsistēma atrodas zem endokarda.

thumb|250px|Sirds vadītājsistēmas darbība (iezīmēta ar sarkanu krāsu)
Uzbudinājums vispirms rodas SA mezglā (sirds ritma noteicējšūnās), kas atrodas labajā priekškambarī. No mezgla uzbudinājums pa Bekmena (*Bachmann*) kūlīti nonāk kreisajā priekškambarī, AV mezglā. Šeit uzbudinājums izplatās vislēnāk (0,05—0,1 m/s), tādēļ to sauc par atrioventrikulāro aizturi. Atrioventrikulārās aiztures dēļ priekškambaru un kambaru sistoles ir atdalītas. Elektrokardiogrammā atrioventrikulārā aizture parādās kā PQ segments. Tālāk uzbudinājums pa atrioventrikulāro kūlīti nonāk labajā un kreisajā kambarī. Hisa kūlītī uzbudinājums izplatās visātrāk — ap 4 m/s. Uzbudinājumam seko kontrakcija (muskuļu saraušanās).

Visos vadītājsistēmas veidojumos nav vienādi izteikta pašuzbudināšanās spēja, pastāv automātijas gradients:
* sinusatriālais mezgls ģenerē 70 — 80 imp./min;
* atrioventrikulārais mezgls — 40 — 60 imp./min;
* Purkiņe šķiedras (agrāk izdotā literatūrā — Purkinjē šķiedras) — 15 — 40 imp./min

Gadījumā, ja sinusatriālais mezgls ir bojāts, par galveno ritma avotu var kļūt atrioventrikulārais mezgls vai pat Purkiņe šķiedras, nodrošinot pietiekamu, kaut arī palēninātu sirdsdarbību.

## Uzbūve

thumb|350px|Sirds vadītājsistēmas shēma
## Atsauces
Nikolajs Radvils Melnais

[thumb|180px|Firstu [Radvilu dzimtas ģerbonis]]
**Nikolajs Radvils**, arī **Radivils**, saukts **Melnais** (, ), arī **Nikolajs Radzivils** (, , 1515-1565) bija Lietuvas dižkunigaitijas valstsvīrs un diplomāts no Radvilu dzimtas. Lietuvas māršals (1545), Lietuvas kanclers (1550), Viļņas vaivads (1551). Livonijas kara laikā panāca Livonijas un Lietuvas militāro savienību pret Krieviju. Pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas (1561) bija Rīgas arhibīskapijas administrators (1563–1565).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1515. gada 4. februārī Ņasvižā Traķu vaivadijas kastelāna Jāņa Radvila (*Jonas Radvila*) ģimenē. Jaunību pavadīja Polijas karaļa Sigismunda I (1467-1548) Krakovas galmā, kur sadraudzējās ar jauno princi Sigismundu Augustu. 1544. gadā viņu iecēla par Lietuvas zemes maršalu, 1547. gadā Svētās Romas impērijas ķeizars Kārlis V viņu iecēla impērijas firsta kārtā. 1550. gadā viņš kļuva par Lietuvas kancleru, 1551. gadā par Viļņas vaivadu.
1553. gadā pārgāja kalvinisma ticībā, 1557. gadā Viļņā nodibināja reformātu baznīcu un skolu.

Pēc Livonijas kara sākšanās firsts Nikolajs Radvils veicināja Livonijas un Lietuvas tuvināšanos. 1557. gada septembrī Livonijas ordenis  noslēdza vienošanos ar Lietuvas dižkungu Sigismundu II Augustu par savstarpēju palīdzību karā pret Krieviju. 1559. gada augustā Viļņā Livonijas ordenis noslēdza protekcijas līgumu (Viļņas līgumu) ar Lietuvu.

1560. gada jūnijā N. Radvils ieradās Rīgā, lai vienotos par Lietuvas karaspēka iesaistīšanos Livonijas aizsardzībā pret Krievijas uzbrukumu. 1561. gada augustā viņš vēlreiz ieradās Rīgā un 8. septembrī piešķīra pilsētai drošības garantijas. 1561. gada oktobrī un novembrī Viļņā veda sarunas ar Livonijas kārtām, kas noveda pie Viļņas ūnijas parakstīšanas 28. novembrī. Sigismunds II Augusts iecēla viņu par Livonijas pārvaldnieku.  
1562. gada janvārī N. Radvils trešo reizi ieradās Rīgas pilī, lai organizētu Livonijas ordeņa likvidāciju. Livonijas ordeņa pēdējais mestrs Gothards Ketlers 1562. gada 5. martā Rīgas pils kapitula zālē atbrīvoja ordeņa bruņiniekus no dotā zvēresta un ordeņa mestra regālijas nodeva Nikolajam Radvilam, pretī saņemot Kurzemes un Zemgales hercoga kroni. Pirms tam viņš izdeva aktu Rīgas arhibīskapijas bruņniecībai, solīdams ticības brīvību, privilēģijas, aizsardzību pret krieviem, palikšanu arhibīskapa pakļautībā utt. Pēc arhibīskapa Vilhelma nāves 1563. gadā sakās Lietuvas cīņa ar Zviedriju, kas beidzās ar Lietuvas uzvaru un N. Radvila kļūšanu par Rīgas arhibīskapijas administratoru.

Miris 1565. gada 29. maijā Viļņā.

## Atsauces
Nikolajs Radvils

**Nikolajs Radvils** var būt:

* Nikolajs Radvils Melnais
* Nikolajs Radvils Rudais
* Kristaps Nikolajs Radvils

## Skatīt arī
* Radvili
Daloa

**Daloa** (*Daloa*) ir pilsēta Kotdivuārā, Augšsasandras reģiona centrs. Izvietojusies valsts rietumdaļā 141 km no administratīvās galvaspilsētas Jamusukro un 383 km no biznesa galvaspilsētas Abidžanas. Iedzīvotāju galvenā ikdienas valoda ir bete. Pilsēta atrodas attīstītas lauksaimniecības reģionā (audzē jamsu, rīsu, banānus, kokvilnu u.c.) un ir nozīmīgs kakao, kafijas un kolas riekstu eksporta centrs. Mežrūpniecības centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Autoimūna slimība

**Autoimūna slimība** ir stāvoklis, kas rodas no pārmērīgas imūnsistēmas atbildes pret sava organismā sastopamām vielām un audiem, kad tā kļūdaini mērķē un uzbrūk veselām, funkcionējošām ķermeņa daļām, it kā tās būtu svešķermeņi. Tiek uzskatīts, ka ir vairāk kā 80 atzītu autoimūno slimību, un jaunākie zinātniskie pierādījumi liecina, ka, iespējams, pastāv vairāk nekā 100 dažādu slimību. Tās var skart gandrīz jebkuru ķermeņa daļu.

Tā var skart gan tikai noteiktus orgānus, piemēram, vairogdziedzeris — autoimūns tireoidīts, gan konkrētu audu tipu piemēram, Gudpāsčera slimība, kas var ietekmēt bazālo membrānu gan plaušās, gan nierēs.

Autoimūno slimību simptomi var ievērojami atšķirties, galvenokārt atkarībā no konkrētā slimības veida un ķermeņa daļas, kuru tā skar. Simptomi bieži vien ir dažādi un var būt īslaicīgi, svārstīties no viegliem līdz smagiem, un parasti tie ir zems drudzis, noguruma sajūta un vispārējs nespēks. Tomēr dažas autoimūnās slimības var izpausties ar specifiskākiem simptomiem, piemēram, locītavu sāpēm, ādas izsitumiem (piemēram, nātreni) vai neiroloģiskiem simptomiem.

Autoimūno slimību precīzi cēloņi joprojām nav skaidri, un, visticamāk, tie ir multifaktoriāli, kas saistīti gan ar ģenētisko, gan vides ietekmi. Dažām slimībām, piemēram, vilkēdei, raksturīga ģimenes sastopamība, kas liecina par ģenētisku noslieci, bet citi gadījumi ir saistīti ar infekcijas izraisītājiem vai vides faktoru iedarbību, kas liecina par sarežģītu gēnu un vides mijiedarbību šo slimību etioloģijā.

Dažas no visbiežāk sastopamajām autoimūnām slimībām ir celiakija, 1. tipa diabēts, Greivsa slimība, zarnu iekaisuma slimības (piemēram, Krona slimība un čūlainais kolīts), multiplā skleroze, alopēcija areata, Addisona slimība, perniciozā anēmija, psoriāze, reimatoīdais artrīts un sistēmiskā sarkanā vilkēde. Autoimūno slimību diagnostika var būt sarežģīta, jo tās izpaužas dažādi un daudzi simptomi ir pārejoši.

Autoimūnās slimības ārstē parasti ar imūnsupresijas medikamentiem, kas samazina imūnreakciju, piemēram, glikokortikoīdiem.

## Atsauces
Dāņu šaurums

**Dāņu šaurums** jeb **Dānijas šaurums** (), arī **Grenlandes šaurums** (), ir 290 km plats jūras šaurums, kas atdala Islandi no Grenlandes un savieno Grenlandes jūru ziemeļaustrumos ar Irmingera jūru dienvidrietumos. Šaurākajā vietā starp Rietumfjordu pussalu Islandē un Blosvila krastu Grenlandē stiepjas Grenlandes—Islandes pacēlums, pār kuru šauruma rietumu malā plūst cauru gadu peldošu ledu nesošā aukstā Austrumgrenlandes straume un veido pasaulē lielāko zemūdens ūdenskritumu — Dāņu šauruma kataraktu. Gar Islandes krastu uz ziemeļiem plūst siltās Irmingera straumes atzars.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sēklas pūslītis

**Sēklas pūslītis** () ir vīriešu pāra orgāns, kas atrodas aiz urīnpūšļa. Sēklas pūslīši ir nelielas sēklas krātuves, kas saistītas gan ar sēklas kanāliņiem, gan ar urīna izvadkanāla prostatas daļu.

## Uzbūve
* Gļotāda stipri krokota, starp krokām — dobumi, kas atveras uz lūmenu. Klāj daudzrindu epitēlijs, bet bazālās šūnas ir novietotas saliņās, tāpēc var atrast arī vienkārtīgu cilindrisko epitēliju. Glandulocītos ir labi attīstīts graudainais endoplazmatiskais tīkls, Goldži komplekss, un daudz aktīvu vielu — semenogelīns, fibronektīns, antioksidanti, laktoferīns, cinks (veicina hromatīna dekondensāciju), antiimūnvielas, prostaglandīni, kālijs, magnijs, bikorbonāti.
* Muskuļapvalks sastāv no 2 slāņiem. Ārējais ir gareniskais, bet iekšējais cirkulārais.
* Saistaudu apvalku augšējā daļā veido serozais apvalks, bet zemāk adventīcijs.

## Funkcija
Ražo viskozu bāzisku sekrētu ar fruktozi, kas veido 65% no spermas daudzuma. Fruktoze nepieciešama spermatozoīdu katabolismam. Lipofuscīna granulas no mirušajām epitēlija šūnām var dot sekrētam iedzeltenu krāsu.

## Atsauces
Ziemeļamerikas dižknābji

**Ziemeļamerikas dižknābji**, **Ziemeļamerikas dižknābju ģints** (*Hesperiphona*) ir žubīšu dzimtas (*Fringillidae*) ģints, kas apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tās sastopamas Ziemeļamerikā: viena suga dzīvo ziemeļos, otra Centrālamerikā.

## Izskats un ieradumi
Ziemeļamerikas dižknābji ir drukni putni, līdzīgi Eiropā dzīvojošam dižknābim. Tie ir vieni no lielākajiem žubīšu dzimtā, ar ļoti masīvu knābi un lielu galvu, tādēļ vizuāli putns it kā zaudē kaklu. Tiem ir samērā īsa aste. Tēviņi nedaudz lielāki nekā mātītes. Ģints lielākā suga ir saulrieta dižknābis (*Hesperiphona vespertina*), kura lielāko indivīdu ķermeņa garums ir 21,5 cm, spārnu plētums 36 cm, svars 74 g.

Dižknābji ir sēklēdāji, bet atšķirībā no citiem žubīšu dzimtas putniem ar savu masīvo knābi viegli saspiež dažādu augļu, piemēram, ķiršu kauliņus, lai piekļūtu pie kodoliņiem. Viena suga ģintī mājo mērenajā joslā, bet otra tropu joslā. Putni, kas dzīvo reģionos ar bargām ziemā, migrē nedaudz uz dienvidiem.

## Sistemātika
***Ziemeļamerikas dižknābju ģints** (*Hesperiphona*)
** Kapuces dižknābis (*Hesperiphona abeillei*)
** Saulrieta dižknābis (*Hesperiphona vespertina*)

## Atsauces

## Ārējās saites

*Selgas foto: Dižknābis
*Xeno-canto: Genus Coccothraustes
Autofāgija

**Autofāgija** (no , *auto* — 'pats' un *φαγεῖν*, *phagein* — 'ēst') ir katabolisks process, kurā šūna noārda tai nevajadzīgās un bojātās struktūras. No sākuma šādu struktūru ietver vienkārša membrāna, kas atdalās no gludā endoplazmatiskā tīkla. Pēc tam membrānu cisterna saplūst ar pirmatnējo lizosomu. Tā rezultātā veidojas otrā lizosoma vai autofāgiskā vakuola, kurā bojātās struktūras tiek sadalītas. Šādā veidā šūnās nomainās novecojušie vai bojātie organoīdi — membrānas, ribosomas, mitohondriji un citi. Autofāgija ir nepieciešama, jo lielāko organoīdu, piemēram, mitohondriji, dzīves laiks ir dažas dienas, bet olbaltumvielas dzīves laiks ir dažas stundas vai viena diennakts. Augu šūnās var notikt autolīze, pārplīst centrālā vakuola un hidrolītiskie fermenti sadala citoplazmas olbaltumvielas.

## Atsauces
Antikominternes pakts

250 px|thumbnail|Pakta parakstīšana 1936. gadā
**Antikominternes pakts** () bija 1936. gada 25. novembrī Berlīnē noslēgts antikomunistisks pakts starp Trešo reihu un Japānas impēriju, ar kuru tika izveidots starpvalstu bloks pret Kominterni, izvirzot mērķi nepieļaut tālāku komunisma izplatīšanos pasaulē. 

Atbilstoši Antikominternes pakta noteikumiem, puses vienojās saskaņot darbību Padomju Savienības uzbrukuma gadījumā, kā arī neslēgt starpvalstu vienošanās ar Padomju Savienību. Tādējādi faktiski tika izveidots vēlākais Ass valstu bloks.

1937. gadā paktam pievienojās Itālijas Karaliste, kam 1939. gadā sekoja Ungārija, Maņdžouguo un Spānija. Pēc tā darbības termiņa pagarināšanas par pieciem gadiem, kas notika 1941. gadā, paktam pievienojās Somija, Rumānija, Bulgārija, Turcija (*kā novērotāja*), kā arī vāciešu un japāņu okupētās teritorijas ar marionešu valdībām.

## Ārējās saites
Neirogēnais iekaisums

**Neirogēnais iekaisums** ir iekaisums, kas radies, jušanas nerviem atbrīvojot dažādus neiropeptīdus, kā P vielu, kalcitonīnu, neirokinīnu A un citus. Tas izraisa sāpes, apsārtumu, uztūkumu, funkciju trūkumu un citas pārmaiņas.

Šis iekaisums pastāv paralēli jebkuram citam iekaisuma veidam un atšķiras no pārējiem ar to, ka praktiski nemaz nepakļaujas vispārpieņemtiem terapijas līdzekļiem: desensibilizācijai, glikokortikoīdiem u.t.t. Neirogēnais iekaisums ir novērots ādā, acīs, urīnpūslī, kuņģa-zarnu traktā, elpceļos un tādu patoloģiju gadījumos kā astma, migrēna, psoriāze.

## Atsauces
Dankova

**Dankova** () ir pilsēta Krievijā, Ļipeckas apgabalā, Dankovas rajona centrs. Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Donas upes krastā. Liels transporta mezgls, ķīmiskās, būvmateriālu un pārtikas rūpniecības centrs.

## Vēsture
Dankova vai **Donkova** ir viena no vecākajām Donas augšteces pilsētām, kas pastāvējusi netālu no tagadējās pilsētas vēl pirms mongoļu iebrukuma. Tagadējā pilsēta dibināta 1586. gadā kā aizsardzības līnijas garnizons. 17. gadsimtā pilsētas militārā nozīme samazinājās un tā panīka. 1778. gadā tā kļuva par apriņķa pilsētu. Dankova stipri cieta 1791. gada ugunsgrēkā, kad tika iznīcināta visa vecās pilsētas daļas koka apbūve. 19. gadsimta beigās pilsēta bija ievērojams labības tirdzniecības centrs. 1890. gadā pilsēta savienota ar dzelzceļa satiksmi. 1925. gadā Dankova kļuva par ciemu, bet atkal sāka attīstīties 1940. gados, kad tika uzbūvēta kaučuka rūpnīca. 1959. gadā Dankovai atkal piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kreatīns

**Kreatīns** ir slāpekli saturoša organiskā skābe, kas sastopama mugurkaulnieku muskuļos. Tā ir nepieciešama enerģijas metabolismam un kustību izpildei. Franču ķīmiķis Mišels Ežēns Ševrols (*Michel Eugène Chevreul*) bija pirmais, kas 1832. gadā to ieguva no skeleta muskuļiem. Viņš vēlāk nosauca kristalizētās nogulsnes grieķu vārdā . Sākotnējās analīzes parādīja, ka cilvēka asinīs ir aptuveni 1% kreatīna, smadzenēs 0,14%, muskuļos 0,50%, bet sēkliniekos 0,18%. Aknas un nieres satur aptuveni 0,01% kreatīna. Mūsdienās kreatīna saturu procentos no kopproteīna var izmantot kā rādītāju gaļas kvalitātei. Šķīdumā kreatīns ir līdzsvarā ar kreatinīnu. Kreatīns ir guanidīna katjona atvasinājums. Kreatīnu var sintezēt arī pats organisms no glicīna, arginīna vai metionīna.

## Fosfokreatīna sistēma
Kreatīns tiek sintezēts aknās un nierēs, transportēts no asinīm uz audiem ar augstām enerģijas prasībām, piemēram, smadzeņu un skeleta muskuļos. ATF koncentrācija skeleta muskuļos parasti ir 2—5 mM, kas ļautu muskuļiem veikt kontrakcijas tikai dažas sekundes. Tādēļ gadījumos, kad paaugstinās vajadzība pēc enerģijas, fosfagēnā sistēma strauji resintezē ATF no ADF ar fosfokreatīna jeb kreatīnfosfāta palīdzību. Šo reakciju katalizē enzīms kreatīnkināze. Skeleta muskuļos fosfokreatīna koncentrācija var sasniegt 20-35 mM vai vairāk. Lai gan šūnu ATF koncentrācija ir maza, izmaiņas ir grūti atklāt, jo ATF nepārtraukti un efektīvi tiek papildināts no fosfokreatīna un kreatīnkināzes. Kreatīnam ir spēja palielināt muskuļu fosfokreatīna krājumus, attiecīgi palielinot muskuļa spēju resintezēt ATF no ADF, tādējādi palielinot enerģijas rezerves.

## Uztura bagātinātāji
thumb|left|220px|Kreatīnu saturošs uztura bagātinātājs
Kreatīna piedevas uzturā izmanto sportisti, kultūristi, cīkstoņi, sprinteri un citi, kas vēlas iegūt lielāku muskuļu masu. 2009. gada pētījums noraida bažas, ka kreatīna lietošana varētu ietekmēt hidratācijas stāvokli, noturību pret karstumu un izraisīt muskuļu krampjus un caureju.

Ir ziņojumi par nieru bojājumiem saistībā ar kreatīna lietošanu, piemēram, intersticiālu nefrītu, tādēļ pacientiem ar nieru slimībām rekomendē izvairīties no papildus kreatīna uzņemšanas. 2004. gadā *European Food Safety Authority* (EFSA) publicēja rakstu, kurā teikts, ka, ilgtermiņā regulāri lietojot trīs gramus tīra kreatīna, tas nekaitē cilvēka veselībai.

Lai gan daļa pētījumu liecina, ka tīra kreatīna lietošana ir droša, pārbaudot trīsdesmit trīs komerciāli pieejamos bagātinātājus, konstatēts, ka vairāk nekā 50% atrasts vismaz viens piesārņotājs. Visizplatītākais no šiem piesārņotājiem bija kreatinīns, kas ir kreatīna galaprodukts, kas izveidojas arī organismā. Tāpat tika atrasts arī dihidrotriazīns un diciāndiamīds.

Kreatīna lietošana samazina miostatīna daudzumu ķermenī.  Miostatīns ir olbaltumviela, kas nomāc muskuļu augšanu.

## Skatīt arī
* Kreatīnfosfāts

## Atsauces
Baznīcas dziesma

**Baznīcas dziesma** vai **himna** ir reliģiska dziesma, kas īpaši uzrakstīta dievu, dievību, nozīmīgu cilvēku vai personifikāciju slavināšanai, dievināšanai un lūgšanām. Baznīcas dziesmu parasti izpilda dievkalpojumos vai reliģiskos rituālos. Baznīcu dziesmas parasti ir apkopotas dziesmu grāmatās.

## Atsauces
Dārzaugļu iela

**Dārzaugļu iela** ir iela Rīgā, Centra rajona Grīziņkalna apkaimē. Dārzaugļu iela sākas pie Pērnavas ielas krustojuma un beidzas pie Zemitāna ielas. Dārzaugļu ielas kopējais garums ir 196 metri.

Rīgas adrešu grāmatās iela atrodama 1868. gadā ar nosaukumu **Kalna iela**. 1885. gadā tās nosaukums ir mainījies uz **Augļu ielu,** bet tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairs nav mainījies, Dārzaugļu iela ieguva 1923. gadā.

## Ielu savienojumi
Dārzaugļu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Pērnavas iela
* Zemitāna iela

## Skatīt arī
* Centra rajons

## Atsauces
Ata iela

**Ata iela** ir Rīgas iela Latgales priekšpilsētas Grīziņkalna apkaimē. Ata iela sākas pie Pērnavas un Vārnu ielas krustojuma un beidzas pie netālu esošajam dzelzceļa sliedēm ar strupceļu. Ielas kopējais garums ir 537 metri. Ielas vienā pusē atrodas Grīziņkalna parks, bet pretējā pusē agrāk atradās artilērijas kazarmas, kas kādu laiku tika izmantotas kā 5. Cēsu kājnieku pulka kazarmas un apmācību laukums, bet pēc 2. pasaules kara tās izmantoja Sarkanās Armijas vajadzībām. 

Ata ielā 5 (agrāk Ata ielas 1 2. stāvā) izvietojies Latvijas Nacionālo bruņoto spēku štāba orķestris (no 1994), bet Ata ielā 1 no 1994. gada atrodas Latvijas Nacionālā arhīva Personāla dokumentu valsts arhīvs.

## Vēsture
Ata iela ir izvietota paralēli Grīziņkalna parka ziemeļaustrumu malai. 1885. gadā šim ceļam piešķīra nosaukumu Ata (citviet **Otto iela**) iela. 
Pērnavas ielas/Grīziņkalna kazarmas no 1897. līdz 1903. gadam projektējis Rīgas pilsētas arhitekts Reinholds Georgs Šmēlings. Pēc Latvijas okupācijas tajās atradās vācu *Stalag 350* karagūstekņu nometnes daļa (1941–1944), notika Vācijas kara aviācijas Smagās 385. zenītartilērijas diviziona Latviešu 4807. baterijas formēšana (1944. gadā), izvietojās Sarkanās armijas Latviešu divīzija (1945–1946), PSRS Bruņoto spēku Baltijas kara apgabala štāba daļa (1950.– 1970. gadi) un PSRS Aizsardzības ministrijas karaspēka daļa Nr. 41582 (1980. gadi – 1994.), kā arī Baltijas kara apgabala štāba orķestris (1960–1991).

## Ielu savienojumi
Ata iela ir savienota ar šādām ielām:
* Pērnavas iela
*Vārnu iela

## Skatīt arī
* Grīziņkalns
* Ata Kronvalda iela

## Atsauces
Bernārs Tevenē

**Bernārs Tevenē** (; ; dzimis ) ir bijušais profesionālais Francijas šosejas riteņbraucējs. Viņš divreiz uzvarēja *[[Tour de France]]* un plašāk zināms ar to, ka pārtrauca pieckārtējā tūres uzvarētāja Edija Merksa uzvaru gājienu, taču šos panākumus aizēno Tevenē vēlākā atzīšanās steroīdu lietošanā karjeras laikā. Tevenē uzvarēja arī 1972. gada *[[Tour de Romandie]]* un 1975. un 1976. gada *[[Dauphiné Libéré]]*.

## Pēc sportista karjeras beigām
Tevenē 1984. gadā kļuva par *[[La Redoute]]* komandas sporta direktoru. Komandu tobrīd pārstāvēja Stīvens Ročs. 1986. un 1987, gadā Tevenē nomainīja komandu uz RMO.

Vēlāk viņš kļuva par televīzijas komentētāju un dibināja uzņēmumu, kurā izveidoja savā vārdā nosauktu apģērbu līniju.

## Apbalvojumi
Tevenē 2001. gada 14. jūlijā saņēma Francijas Nacionālā Goda Leģiona ordeni.

## Ārējās saites

*Oficiālā vietne ar apģērbu līniju un komentāriem 
*Oficiālie ''Tour de France'' rezultāti
Mēles mandele

thumb|230px|Mēles uzbūve
**Mēles mandele** () ir limfoīdo folikulu sakopojums, kas atrodas mēles saknes gļotādā aiz *sulcus terminalis*. Tādēļ mēles saknes gļotādas virsma ir nelīdzena. Mēles mandele ir viena vai divas. To sedz daudzkārtains plakans nepārragots epitēlijs, kas turpinās kriptās, ko apņem limfoidālie audi ar sekundāriem mezgliņiem. Epitēlijā ir limfocīti. Kriptas ir seklas un savstarpēji savienojas, tajās atveras siekalu dziedzeri. Mandeli no apkārtējiem audiem atdala saistaudu kapsula.

## Atsauces
Topoļčani

**Topoļčani** () ir pilsēta Slovākijā, Nitras apgabala Topoļčanu apriņķa centrs. Pilsētā atrodas Slovākijas armijas kara bāze - bāzējas 1. mehanizētā brigāde.

## Vēsture
Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1173. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Topoļčani līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Naģtopolčāņa** (*Nagytapolcsány*). Līdz 1920. gadam pilsētas nosaukums bija **Veļke Topoļčani** (*Veľké Topoľčany*). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā. 1945. gada 24. septembrī pilsētā notika ebreju grautiņš.

## Cilvēki
2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (98 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (82,94 %), nereliģiozi (11,37 %).

Topoļčani ir Slovākijas premjera Roberta Fico (*Robert Fico*, 1964), astronoma Ļubora Kresāka (*Ľubor Kresák*, 1927-1994), hokejista Ļubomīra Višņovska (*Ľubomír Višňovský*, 1976) un no Aušvices izbēgušā Rūdolfa Vrbas (*Rudolf Vrba*, 1924-2006) dzimtā pilsēta.

## Ārējās saites
*
Zlate Moravce

**Zlate Moravce** () ir pilsēta Slovākijā, Nitras apgabala Zlate Moravces apriņķa centrs.

## Vēsture
Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1113. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Zlate Moravce līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir **Araņošmarota** (*Aranyosmarót*). Savulaik pilsētas apkaimē - zelta ieguve. 1919. gadā ap Zlate Moravci notika smagas kaujas starp ungāru un čehoslovāku spēkiem. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā. 1945. gada 24. septembrī pilsētā notika ebreju grautiņš.

## Cilvēki
2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (97,09 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (82,52 %), nereliģiozi (10,59 %).

## Ārējās saites
*
AKKA/LAA

**Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība** (AKKA/LAA) ir nevalstiska organizācija, kura pārstāv dažādus Latvijas autorus un kolektīvi pārvalda to mantiskās tiesības, veido sadarbību starp autoriem un darbu izmantotājiem, lai nodrošinātu darbu izmantotājiem iespēju likumīgi izmantot autoru darbus un autoriem saņemt par to autoratlīdzību. Biedrības darbību vada autoru vēlēta padome.

AKKA/LAA pārstāv vairāk nekā 4800 Latvijas autoru un vairāk nekā četrus miljonus ārvalstu autoru.

1999. gadā organizācija izveidoja apbalvojumu — Autortiesību bezgalības balvu, ko piešķir autoriem, kuru darbi iepriekšējā gadā izmantoti visvairāk un visdažādākajos veidos.
 
## Darbības kritika
Organizācija izpelnījusies sabiedrības kritiku par atsevišķiem darbu izmantošanas gadījumiem, kur autoru darbi atskaņoti nekomerciālos vai labdarības nolūkos, kā arī autoru kritiku par ievērojamiem organizācijas administratīvajiem izdevumiem, kuri var būt līdz 25% no iekasētajām autoratlīdzībām.

2013. gadā Konkurences padome sodīja AKKA/LAA ar naudas sodu par monopolstāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Tizen

***Tizen*** ir operētājsistēma, kas veidota uz ''Linux'' kodola un *[[GNU C]]* bibliotēkas pamata, realizējot *Linux API* koncepciju. Tā paredzēta plaša spektra ierīcēm, piemēram, personālajiem datoriem, viedtālruņiem, multimediju ierīcēm, sadzīves tehnikai. *Tizen* atvērto pirmkodu attīsta *[[Linux Foundation]]*, un projektu pārvalda *Technical Steering Group* (*TSG*), kuru veido uzņēmumi *[[Samsung Electronics]]*, *[[Intel]]* un citas organizācijas. Projektu atbalsta bezpeļņas asociācija *[[Tizen Association]]*.

thumb|left|240px|''Tizen'' attīstība no citiem projektiem
*Tizen* veidota, integrējot un tālāk attīstot projektus *[[MeeGo]]* (sākotnēji izstrādāts *[[Nokia]]*, vēlāk — *Linux Foundation*), *[[LiMo]]* (*[[LiMo Foundation]]*) un *[[Bada]]* (*Samsung*).
Atšķirībā no *MeeGo*, *Tizen* izmanto lietojumprogrammas saskarni *Tizen Web API*, kas balstīta uz *[[HTML5]]*.

## Vēsture
Uzņēmums *Samsung Electronics* sadarbībā ar *[[Enlightenment Foundation Libraries|EFL]]* un īpaši ar Karstenu Haicleru (*Carsten Haitzler*) izstrādāja projektu *[[LiMo]]*. 2011. gada septembrī projektam pievienojās *Intel*, un tas tika pārdēvēts par ***Tizen***. *Intel* kopā ar *Nokia* un *Linux Foundation* bija izstrādājusi platformu *[[MeeGo]]*, bet 2011. gadā *Nokia* pārtrauca atbalstīt *Linux* izstrādes, pievēršoties *[[Microsoft]]* programmatūrai.

2012. gada 1. janvārī *LiMo Foundation* tika pārdēvēts par *Tizen Association*.
2012. gada 30. aprīlī izlaista *Tizen* versija *1.0* ar koda nosaukumu *Larkspur*.
2012. gada 25. septembrī izlaista versija *2.0 alpha* ar koda nosaukumu *Magnolia*.

Pirmā uz *Tizen* balstīta ierīce bija *Samsung* viedkamera *NX300M*, kura izlaista 2013. gada oktobrī.
Operētajsistēma izmantota viedpulkstenī *[[Samsung Gear 2]]*, kurš izlaists 2014. gada aprīlī.
Pirmā *Tizen* viedtālruņa izlaišana aizkavējās, lai veiktu uzlabojumus, līdz 2015. gada janvārī izlaists *[[Samsung Z1]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā vietne
Mareja

**Mareja** () ir upe Austrālijā, kontinenta otra garākā upe. Sākas Sniega kalnos Austrālijas Alpos, tek galvenokārt rietumu—ziemeļrietumu virzienā, lielā daļā sava tecējuma veidojot Viktorijas un Jaundienvidvelsas robežu. Marejas garums ir 2508 km, bet kopā ar tās garāko pieteku Dārlingu un tās augštecēm Kulgoa, Belonu un Kondamainu — 3672 km. Marejas baseins aizņem 12% kontinenta teritorijas un izvietojas lielākajā daļā Viktorijas un Jaundienvidvelsas un daļēji arī Kvīnslendas un Dienvidaustrālijas štatos. Upe sekla, daļēji izsīkstoša; 80% tās ūdens resursu (11 no 14 km³ noteces) tiek izmantots apūdeņošanai, kas dod 40% no Austrālijas lauksaimniecības produkcijas. Ietek Aleksandrinas ezerā netālu no Adelaidas un gados, kad ir bagātīgs ūdens pieplūdums, caur to okeānā.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem, kas atklāja upi, bija Hemiltons Hjūms *(Hamilton Hume)* un Viljams Hovels *(William Hovell)* 1824. gadā, viņi nodēvēja to par **Hjūmu**. 1830. gadā kapteinis Čārlzs Stērts sasniedza upi, ceļojot lejup pa tās pieteku Murumbiģi, un nodēvēja to par godu britu valsts kara sekretāram seram Džordžam Marejam *(George Murray)* nezinot, ka tā ir tā pati Hjūma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Badahšāna

**Badahšāna** (, ) ir viens no trīsdesmit četriem Afganistānas vilajetiem, izvietojies valsts ziemeļaustrumos. Robežojas ar Tahāru rietumos, ar Nūrestānu dienvidos un ar Pandžšīru dienvidrietumos, kā arī ar Tadžikistānu ziemeļos, Pakistānu dienvidos un Ķīnu austrumos. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Feizābāda. Kopējā platība ir  km2, pēc 2012. gada datiem vilajetā dzīvo  iedzīvotāji, vairākums no tiem  tadžiki. Badahšānā dzīvo arī vairākas Pamira tautas, to starpā vahani. Badahšāna sīkāk iedalās divdesmit astoņos rajonos.

## Skatīt arī
* Kalnu Badahšāna

## Ārējās saites
Bādgīsa

**Bādgīsa** (, ) ir viens no trīsdesmit četriem Afganistānas vilajetiem valsts ziemeļrietumu daļā. Robežojas ar Herātas vilajetu rietumos, ar Farjabu austrumos un ar Gouru dienvidaustrumos, kā arī ar Turkmenistānu ziemeļos. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Kale i Nova. Vilajeta kopējā platība ir 20 591 km2, pēc 2012. gada datiem tajā dzīvo  iedzīvotāji. Bādgīsa sīkāk iedalās septiņos rajonos. Vairāk nekā 60% no iedzīvotājiem ir tadžiki, bet ap 28% - puštuni. Caur vilajetu tek Murgapas upe.

## Ārējās saites
Baglāna

**Baglānas vilajets** (, *Baġlān*) ir viens no trīsdesmit četriem Afganistānas vilajetiem valsts ziemeļaustrumu daļā. Robežojas ar Kondozu un ar Tahāru ziemeļos, ar Pandžšīru austrumos, ar Parvānu dienvidos, ar Bāmijānas vilajetu dienvidrietumos un ar Samangānu rietumos. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Polehomrī. Vilajeta kopējā platība ir 21 118 km2, pēc 2012. gada datiem tajā dzīvo  iedzīvotāji. Baglāna sīkāk iedalās sešpadsmit rajonos.

## Ārējās saites
Harāms

**Harāms** ( **') ir arābu valodas vārds [[islāms|islāmā]], kas tiek lietots ar nozīmi ''grēcīgs''. Islāma tiesību skolā harāms ir jebkura rīcība, ko aizliedz [[Allāhs]].

Harāms ir piektais [[Korāns|Korāna]] un [[Sunna]]s morālā kodeksa ([[ahkām]]) līmenis, kas atbilst vislielākajam aizliegumam:
* [[važibs]] — obligāti darāms,
* [[mustahabs]] — ieteikts,
* [[muharams]] — neitrāls,
* [[makruhs]] — nosodāms,
* **harāms''' — grēkpilns.

Tas, kas tiek uzskatīts par harāmu, ir aizliegts, neskatoties uz to, vai tas tika veikts labu un cēlu nodomu dēļ. Tāpat arī viss, kas tika veikts, lai varētu īstenot aizliegto lietu, arī tiek uzskatīts par harāmu. Persona, kas nav to veikusi, bet kas ir materiāli vai morāli atbalstījusi aizliegtās lietas, arī tiek uzskatīta par harāma veicēju.

Korānā harāms tiek saistīts ar:
* darbībām (piemēram, slepkavību, pirmslaulību seksu vai tetovējuma taisīšanu),
* politikām (piemēram, ribu — peļņa no augļošanas vai aizdevuma),
* objektiem (piemēram, Hārama mošeju un Nebevi mošeju),
* ēdieniem un dzērieniem (piemēram, bekonu un alkoholu),
* pienākumu nepildīšanu (piemēram, atteikšanos no salāha).
Dažas atļautās darbības, objekti un dzērieni pie atsevišķiem apstākļiem var kļūt par harāmu (piemēram, ramadana laikā ēstie ēdieni un dzērieni, govis un mājlopi, kas nav nokauti pēc Islāma likumiem un Allāha vārdā).

## Atsauces
Udmurtu valoda

**Udmurtu valoda** (*удмурт кыл*) ir permiešu valoda, kas izplatīta Udmurtijā, Krievijas Federācijā, kur to galvenokārt lieto udmurti. Tā ir viena no Udmurtijas Republikas divām oficiālajām valodām (otra ir krievu valoda). Tai visradniecīgākā ir komiešu valoda. Udmurtu valodā ir daudz aizguvumu no krievu un tatāru valodas.

Pastāv Vikipēdija udmurtu valodā.

## Rakstība
Udmurtu valodas rakstībā izmanto pielāgotu kirilicu. Udmurtu alfabētā ir tie paši burti, kas krievu alfabētā, kā arī pieci papildu burti: Ӝ/ӝ, Ӟ/ӟ, Ӥ/ӥ, Ӧ/ӧ un Ӵ/ӵ.

## Gramatika

### Locījumi
Udmurtu valodā ir 15 locījumi.

## Valodas izzušana
Udmurtu valodas runātāju skaits samazinās, un saskaņā ar UNESCO datiem tai draud izzušana. Ja pašreizējās tendences turpināsies, pēc aptuveni 100 gadiem udmurtu valodā vairs nebūs neviena runātāja, un pēc tam tā tiks atzīta par izzudušu. Udmurtu valodā runā galvenokārt vecākās paaudzes cilvēki. Jauniešu vidū tā ir daudz mazāk izplatīta. Ievērojams skaits dzimtās valodas runātāju ir pasīvie runātāji (cilvēki, kas zina valodu, bet nerunā tajā).

Gandrīz visi udmurtu valodas pratēji ir bilingvi: saskaņā ar 2010. gada tautas skaitīšanas datiem 552 299 cilvēki norādīja, ka viņi ir udmurti, no tiem 58,7 % norādīja, ka viņu dzimtā valoda ir udmurtu. Udmurtu-krievu bilingvisms veido 64,4 %, t. i., 92,8 % no kopējā runātāju skaita; ir arī udmurtu-tatāru bilingvisma gadījumi un pat udmurtu-tatāru-krievu trilingvisms, kas kopējā summā ar krievu valodu veido 68,5 %.

## Ārējās saites
Augšiela (Rīga)

**Augšiela** ir Rīgas iela Latgales priekšpilsētas Grīziņkalna apkaimē. Augšiela sākas pie Augusta Deglava ielas krustojuma un beidzas pie Jāņa Asara ielas. Ielas kopējais garums ir 377 metri.

1885. gadā ielai tika piešķirts nosaukums Augšējā iela, bet kopš 1923. gada to sauc par Augšielu. Gandrīz visā ielas garumā tās malā atrodas Daugavas stadions, kas atklāts 1958. gadā, ar tenisa kortiem un citiem sporta laukumiem.

## Ielu savienojumi
Augšiela ir savienota ar šādām ielām:
* Augusta Deglava iela (T-veida krustojums);
* Stadiona iela (T-veida krustojums);
* Jāņa Asara iela (T-veida krustojums).

## Skatīt arī
* Grīziņkalns

## Atsauces
Johans Heinrihs Blūmentāls

**Johans Heinrihs Blūmentāls** (, dzimis , miris ) bija vācbaltiešu ārsts un teologs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1734. gadā Jelgavā tirgotāja un konditora ģimenē. Mācījās Jelgavas latīņu skolā, studēja teoloģiju Rostokas Universitātē (1753-1754) un Jēnas Uiversitātē (1754-1755). No 1770. līdz 1773. gadam studēja medicīnu Leidenes Universitātē, papildinājās Oksfordā un Parīzē. 1774. gadā atgriezās dzimtajā Jelgavā, kur praktizēja kā ārsts. No 1775. gada līdz savai nāvei 1804. gadā bija Aizputes ārsts.

Johana Heinriha dēls no trešās laulības Heinrihs Blūmentāls arī kļuva par pazīstamu ārstu.

## Ārējās saites
*Johans Heinrihs Blūmentāls Baltische Biographische Lexikon
Blūmentāls

**Blūmentāls** (, no *Blumen* — 'ziedi', 'puķes' un *Thal* — '(ie)leja'; sieviešu dzimtē **Blūmentāla**) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Arvīds Blūmentāls (1925—2006) — latviešu izcelsmes austrāliešu dēkainis;
* Heinrihs Blūmentāls (*Heinrich Ludwig Johann Blumenthal*, 1804—1881) — vācbaltiešu ārsts, Johana Heinriha Blūmentāla dēls;
* Johans Heinrihs Blūmentāls (*Johann Heinrich Blumenthal*, 1734—1804) — vācbaltiešu ārsts;
* Oskars Blūmentāls (*Oskar Blumenthal*, 1852—1917) — vācu dramaturgs, teātra kritiķis un šaha problēmists.
IKEA efekts

**IKEA efekts** ir kognitīva novirze, kas notiek, kad patērētāji pašu daļēji veidotiem produktiem piešķir neproporcionāli augstu vērtību. Nosaukums radies no Zviedrijas mēbeļu ražotāja un tirgotāja IKEA, kas pārdod mēbeles, kurām nepieciešama salikšana.

## Pārskats
Oficiālos IKEA efekta eksperimentālos rezultātus pirmoreiz 2011. gadā publicēja Maikls Nortons no Hārvardas Uzņēmējdarbības skolas, Denjels Močons no Jeila Universitātes un Dens Arielijs no Djūka Universitātes. Viņu eksperimenti uzrāda, ka pašu veikta salikšana ietekmē patērētāju produkta vērtējumu. Rezultāti norāda, ka, ja cilvēki izmato paši savu darbaspēku, lai konstruētu konkrēto produktu, pat, ja tas tiek veikts slikti, viņi to vērtē augstāk kā to, kur viņiem nav bijis jāiegulda nekāds darbs tā radīšanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dena Arielija uzruna TED par IKEA efektu
Zirgspēks

**Zirgspēks** jeb **zirgspēja** () ir mērvienība, ko lieto jaudas mērīšanai. Lai gan agrāk jaudas noteikšanai zirgspēkus izmantoja bieži, mūsdienās tos lieto tikai specifiskās jomās, piemēram, automašīnu motoru jaudas novērtēšanai. Mūsdienās ir pieņemts jaudu izteikt vatos, kas ir SI sistēmas atvasinātā mērvienība. Zirgspēku apzīmē ar ZS. Sakarība starp šīm vienībām ir 1 ZS = 735,5 W.

Terminu 18. gadsimta beigās ieviesa skotu inženieris Džeimss Vats, veicot eksperimentus smago kravas zirgu veiktspēju salīdzināšanai ar tvaika dzinēju. Viens zirgspēks atbilst jaudai, kas nepieciešama, lai paceltu ķermeni ar masu 33 000 mārciņas par vienu pēdu vienā minūtē. Viens zirgspēks par apmēram 50% pārsniedz parastu zirgu vidējās spējas.

## Atsauces
Antajs

[thumbnail|[Hērakls paceļ Antaju virs zemes un nožņaudz viņu]]
**Antajs** jeb **Antejs** (, *Antaios*) ir gigants berberu un sengrieķu mitoloģijā. Jūras valdnieka Poseidona un zemes dievietes Gajas dēls, kas bija neuzvarams, kamēr viņa kājas skārušas māti zemi. Antaju pieveica varonis Hērakls, paceļot viņu gaisā un nožņaudzot.

## Ārējās saites
Anna Paulovna (Nīderlandes karaļa sieva)

**Anna Paulovna** (, ; dzimusi , mirusi ) bija Krievijas imperatora Pāvila I meita, Krievijas ķeizaru Aleksandra I un Nikolaja I māsa un Nīderlandes karaļa Villema II sieva. Nīderlandes karaliene — konsorte no 1840. līdz 1849. gadam.

## Dzīvesgājums
Dzimusi Gatčinā, Krievijas Impērijas ķeizara Pāvila I ģimenē. Anna Paulovnas roku lūdza Napoleons I, tomēr tika atraidīts formāli Annas Paulovnas mazgadības dēļ. 1816. gada 21. februārī Sanktpēterburgā viņa apprecējās ar Nīderlandes kroņprinci. Pāris dzīvoja Briselē līdz 1830. gada Beļģijas revolūcijai, kad pārcēlās uz mūsdienu Nīderlandes daļu. 1840. gada 7. oktobrī no troņa atteicās Annas vīratēvs Villems I un Anna Paulovna kļuva par karalieni-konsorti. Nodarbojās ar bāreņu namu un hospitāļu dibināšanu. Pēc vīra nāves 1849. gadā dzīvoja Hāgā, kur mirusi.

Anna Paulovnas vārdā nosaukta pilsēta Nīderlandē (*Anna Paulowna*), augu dzimta *Paulowniaceae* un ģints *Paulównia*.

## Ārējās saites

* ANNA PAVLOVNA Online Dictionary of Dutch Women
* Anna Pavlovna  Hermitage Amsterdam