open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Anhidrīds

**Anhidrīds** ( - bezūdens) ir savienojums, kas tiek iegūts, atšķeļot kādam citam savienojumam ūdeni. Parasti ar jēdzienu *anhidrīds* saprot **skābju anhidrīdus**. Skābes anhidrīds ir viela, kuru iegūst, atšķeļot skābekli saturošai skābei ūdeni. Praktiski gan neorganisko skābju ražošanā bieži vien vispirms tiek iegūts tieši anhidrīds, no kura tālāk iegūst pašu skābi. Anhidrīdi reaģē ar ūdeni, veidojot attiecīgo vielu (piemēram, sērskābes anhidrīdam SO<sub>3</sub> reaģējot ar ūdeni, veidojas sērskābe). Neorganisko skābju anhidrīdus sauc arī par skābajiem oksīdiem.

Par anhidrīdiem sauc arī bezūdens kalcija hlorīdu CaCl2 un kalcija sulfātu (minerāls anhidrīts CaSO4). Dažreiz par anhidrīdiem sauc arī bezūdens sārmus, bet tas ir reti.

## Organisko skābju anhidrīdi
Tos iegūst, atšķeļot karbonskābēm ūdeni:

:2 CH<sub>3</sub>COOH → (CH<sub>3</sub>CO)<sub>2</sub>O + H2O 

Karbonskābju anhidrīdi dažās reakcijās ir aktīvāki nekā pašas karbonskābes, taču mazāk aktīvi kā attiecīgie halogēnanhidrīdi.

## Ķīmiskās īpašības
Skābju anhidrīdi gandrīz vienmēr reaģē ar ūdeni, veidojot attiecīgās skābes. Stipru un stabilu skābju (sērskābe, fosforskābe) anhidrīdi darbojas kā ūdensatņēmējas vielas, un tos var lietot, lai iegūtu vājāku skābju anhidrīdus. Vāju un nestabilu skābju anhidrīdi ar ūdeni reaģē lēni (oglekļa dioksīds), vai nereaģē nemaz (silīcija dioksīds). Skābju anhidrīdi reaģē ar sārmiem normālos apstākļos vai paaugstinātā temperatūrā.

Bezūdens sāļi hidratējas ūdens klātienē.
Etnonīms

**Etnonīms** ( — 'tauta' + *onyma* — 'vārds') ir etnosa (cilts, cilšu apvienības, tautības, tautas, nācijas) nosaukums.
Oldess Hakslijs

**Oldess Leonards Hakslijs** (; dzimis , miris ) bija britu rakstnieks. Vislabāk zināmā viņa daiļrades daļa ir romāni un esejas, bet viņš rakstījis arī īsos stāstus, dzeju, filmu scenārijus. Hakslija darbos bieži asi kritizēta sabiedrība, tās normas un ideāli, zinātnes ietekme uz cilvēci. Pazīstamākais Hakslija darbs ir antiutopiskais romāns "Brīnišķīgā jaunā pasaule" (*Brave New World*, 1932).

Hakslijs ir dzimis Lielbritānijā, bet 1937. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV. Drīz pēc pārcelšanās uz ASV viņš pievērsās parapsiholoģijai un misticismam. Hakslijs ir zināms arī kā humānists, pacifists un psihodēlisko vielu piekritējs un aizstāvis. Pēc Otrā pasaules kara Hakslijs eksperimentēja ar halucinogēnu vielu meskalīnu, pēc kā tapa viņa darbs "Uztveres durvis".

1960. gada rudens semestrī Hakslijs tika uzaicināts pasniegt lekcijas Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā simtgades pasākumu programmas ietvaros, kuru organizēja Humanitārais departaments.

Latviešu valodā izdoti divi Hakslija romāni: "Brīnišķīgā jaunā pasaule" un "Sala" (*Island*, 1962).

## Ārējās saites
Altamira

**Altamiras ala** () ir ala Spānijā, kur atrasti vēlā paleolīta alu gleznojumi. Ala atrodas netālu no Santiljanas del Maras Kantabrijā, apmēram 30 km uz rietumiem no Santanderas. Pēc radioaktīvā oglekļa metodes noteikts, ka alas gleznojumi varētu būt veidoti apmēram — g. p.m.ē. Altamira no spāņu valodas nozīmē ‘augsts skats’. Alā veiktajos arheoloģiskajos izrakumos atrastie objekti datēti ar Solutras kultūru ( pirms mūsdienām) un Madlēnas kultūru (starp  un  pirms mūsdienām).

Ala iekļauta UNESCO Pasaules kultūras mantojuma sarakstā. 2007. gada 31. decembrī nacionālais parks atzīts par vienu no divpadsmit Spānijas dārgumiem.

## Vēsture
1879. gadā arheologs amatieris Marselīno Sanss de Sautuola un viņa meita atklāja, ka Altamiras alā atrodas vēlā paleolīta zīmējumi un polihromi gleznojumi, kuros attēloti savvaļas zīdītāji un cilvēku rokas.

Izrakumus alā veica Sautuola, pēc tam arī Erminio Alkade del Rio (1902–1904), Hugo Obermaijers (1924–1925) un Hoakins Gonsaless Ečegarajs (1981). 1977. gadā Altamira apmeklējumiem tika slēgta, jo gleznojumus bojāja apmeklētāju elpas radītais mitrums. Netālu uzcelts muzejs un izveidota alas kopija, kurā iespējams aplūkot darbus.

## Raksturojums
Ala ir 270 m gara; tās galvenā eja ir 2–6 m augsta. Izšķiramas trīs zonas — liela priekštelpa, kuras gaismas avots ir dienasgaisma un kur cilvēki apmetušies kopš vēlā paleolīta sākuma, liela telpa, kurā atrodami polihromie gleznojumi (dēvēta arī par "alu laikmeta mākslas siksta kapelu"), un pārējās telpas un ejas, kurās atrodami mazāk svarīgi darbi.

Visbiežāk attēlotais dzīvnieks alā ir sumbrs; tas attēlots 16 reizes dažādos izmēros un pozās, blakus zirgiem un briežiem. Dzīvnieku attēlojumam raksturīgs liels reālisms. Gleznojumu radīšanai izmantota ogle un okers vai hematīts, radot sarkanus, melnus, dzeltenus un brūnus toņus. Lai panāktu krāsu pārejas un dažādu spilgtumu, krāsa izberzēta vai atšķaidīta, tā radot *[[chiaroscuro]]* efektu. Lai panāktu trīsdimensionalitātes efektu, izmantotas alu sienu dabiskās kontūras.

## Skatīt arī
* Vilanova de Foškoa
* Lasko

## Atsauces

## Ārējās saites
Ašē

**Ašē** (portugāļu: *axé*) ir populārās mūzikas stils, kas cēlies Salvadorā, Brazīlijā. Vārds cēlies no rituāla sveiciena, kas nozīmē "laba vibrācija" un kas nāk no *kandomblē* un *umbanda* reliģijām.

Kopš 1990. gadu sākuma ašē ir viens no populārākajiem popmūzikas žanriem Brazīlijā.
Knuts Hamsuns

**Knuts Hamsuns**, īstajā vārdā **Knuts Pedersens** (*Knut Hamsun*, *Knud Pedersen*, dzimis 1859. gada 4. augustā, miris 1952. gada 19. februārī), bija norvēģu rakstnieks, Nobela prēmijas literatūrā ieguvējs (1920).

Hamsuna nozīmīgākie darbi ir romāni "Bads (romāns)" (*Sult*, 1890), "Mistērijas" (*Mysterier*, 1892), "Zemes svētība" (*Markens Grøde*, 1917), stāsti "Pāns" (*Pan*, 1894), "Viktorija" (*Victoria*, 1898). Romāns "Bads" tiek uzskatīts par vienu no pirmajiem modernistiskajiem romāniem.

Latviešu valodā tulkoti daudzi Hamsuna darbi, pirms Otrā pasaules kara izdoti arī kopotie raksti. Hamsuns atstājis lielu ietekmi uz vairāku nozīmīgu latviešu rakstnieku daiļradi (Jānis Jaunsudrabiņš, Gunars Janovskis u.c.).

Norvēģijā attieksme pret Hamsunu ir visai rezervēta viņa politisko uzskatu dēļ: Hamsuns atbalstīja nacionālsociālismu, sadarbojās ar Vidkuna Kvislinga režīmu. Hamsuns ticies ar Jozefu Gēbelsu un Ādolfu Hitleru.

## Ārējās saites

*
Pompeji

**Pompeji** (, ) bija Senās Romas pilsēta, kas atradās netālu no mūsdienu Neapoles, Kampānijas reģionā. Tā, tāpat kā Herkulāna, tika iznīcināta Vezuva izvirduma laikā 79. gada 24. augustā. Izvirduma laikā pilsētu pārklāja bieza pelnu kārta, tāpēc pilsēta saglabājusies praktiski neskarta. Pompeji iekļauti *[[UNESCO]]* Pasaules mantojuma sarakstā. Austrumos no senajiem Pompejiem atrodas mūsdienu Pompeju pilsēta ar 24 tūkstošiem iedzīvotāju.

## Vēsture
thumb|250px|left|Māja Pompejos
Pompejus dibināja oski 6. gadsimtā pirms Kristus. Pilsētas nosaukums visticamāk cēlies no osku vārda *pumpe* - pieci. Pilsēta izveidojusies, apvienojoties pieciem miestiem. Pēc citas versijas pilsētas nosaukums cēlies no grieķu valodas vārda *pompe* - triumfāls gājiens: Pompeju un Herkulānas dibināšanas leģenda vēstī, kad Hērakls uzveicis milzi Gērionu, svinīgi izgājis cauri pilsētas ielām.

Kādu laiku Pompeji piederēja Kumai, kopš 6. gadsimta pirms Kristus beigām bija etrusku pakļautībā un bija pilsētu savienībā ar Kapuju vadībā. 5. gadsimta pirms Kristus divdesmitajos gados, kopā ar citām Kampānijas pilsētām, Pompejus iekaroja samnīti. Otrā Samnītu kara laikā samnītus uzveica Romas republika, bet Pompeji aptuveni 310. gadā pirms Kristus kļuva par Romas sabiedrotajiem.

Pilsēta piedalījās itāļu pilsētu savienības sacelšanās 90. - 88. gados pirms Kristus, kuru sacelšanās laikā 89. gadā pirms Kristus iekaroja Lūcijs Kornēlijs Sulla, pēc kā tika ierobežota pilsētas pašvaldība un tā pārveidota kā Romas kolonija - *Colonia Cornelia Veneria Pompeianorum*. Pilsētai bija svarīga loma tirdzniecības ceļā Via Appia, kas savienoja Romu un Dienviditāliju. Pompejos bija vasarnīcas daudziem dižciltīgiem romiešiem.

## Pilsētas bojāeja
thumb|left|250px|Karls Brulovs. Pēdējā Pompeju diena (1833)
Vezuva izvirduma priekštecis bija stiprā zemestrīce, kas norisinājās 62. gada 5. februārī un, daļēji ir aprakstīta Tacita "Annālēs". Dabas kataklizma radīja ļoti lielus zaudējumus pilsētai, praktiski visas būves bija cietušas zemestrīces laikā. Lielākā ēku daļa tika saremontētas, tomēr daļa pat līdz pilsētas bojāejai 79. gadā, joprojām bija pussagruvušas.

Vezuva izvirdums sākās 79. gada 24. augustā dienas laikā un ilga apmēram diennakti, par ko liecina daži saglabājušies Plīnija Jaunākā "Vēstuļu" manuskripti. Izvirduma rezultātā bojā gāja trīs pilsētas - Pompeji, Herkulāna, Stabija, kā arī daži nelieli ciemi un villas. Veicot arheoloģiskos izrakumus, noskaidrojās, ka pilsētās viss saglabājies tieši tāds, kā līdz izvirduma brīdim. Zem pelnu kārtas tika atrastas ielas, mājas ar pilnīgu iekārtojumu, cilvēki un dzīvnieki, kuri nepaspēja izglābties. Izvirdums bija tik spēcīgs, ka pelni no tā nokļuva pat līdz Ēģiptei un Sīrijai.

No 20 000 Pompeju iedzīvotājiem ēkās un uz ielām bojā gāja apmēram 2000 cilvēku. Vairums iedzīvotāju pameta pilsētu līdz katastrofai, tomēr bojā gājušos atrod arī ārpus pilsētas. Tādēļ precīzu bojā gājušo skaitu noteikt nav iespējams.

Starp bojāgājušajiem bija arī Plīnijs Vecākais, kas zinātnisku interešu vadīts mēģināja pietuvoties Vezuvam izvirduma laikā.

## Skatīt arī
* Pompeju māksla

## Ārējās saites
Vilhelms Haufs

**Vilhelms Haufs** (, dzimis 1802. gada 29. novembrī, miris 1827. gada 18. novembrī) bija vācu rakstnieks, romantisma literatūras pārstāvis.

## Dzīves gājums

Haufs dzimis Štutgartē. Viņa tēvs Augusts Frīdrihs Haufs, valsts ierēdnis, nomira 1809. gadā, un māte ar bērniem (Vilhelmam bija brālis Hermanis un māsas Marija un Sofija) pārvācās pie viņas tēva Karla Frīderiha Elzesera uz Tībingeni.

Haufs mācījās Tībingenes ģimnāzijā, tad no 1817. gada Blaubeirenas klostera skolā. No 1820. līdz 1824. gadam viņš studēja teoloģiju Tībingenē, kur ieguva arī *Dr.phil.* grādu.

No 1824. līdz 1826. gadam Haufs strādāja par mājskolotāju Štutgartē. 1827. gadā viņš kļuva par Johana Frīdriha Kotas izdotā laikraksta *Morgenblattes für gebildete Stände* redaktoru. 1827 gadā viņš apprecēja savu māsīcu Luīzi Haufu, kura tā paša gada 10. novembrī dzemdēja viņam bērnu. Nedēļu vēlāk, 18. novembrī, Haufs nomira no vēdertīfa, ko bija ieguvis kādā ceļojumā caur Tiroli).

## Literārā darbība

Savu īso literārās darbības laiku Haufs uzsāka 1825. gadā, publicējot dažas noveles (*Memoiren des Satans, Othello*) un savu pirmo pasaku almanahu. Par Haufa pazīstamāko darbu līdzās viņa pasakām kļuva 1826. gadā izdotais romantiskais romāns "Lihtenšteins".

Nozīmīgākā Haufa daiļrades daļa ir viņa literārās pasakas.

## Ārējās saites
Kirils (priekšvārds)

**Kirils** (, , , ) ir populārs slāvu un grieķu personvārds, kas tulkojumā no sengrieķu valodas (Κύριλλος *Kyrillos*) nozīmē "dižens", "meistarīgs", saistīts ar *kyrios* - "kungs", "meistars".

9. gadsimtā dzīvojušā grieķu mūka Konstantīna (Svētā Kirila) vārdā ir nosaukta kirilica, daudzu slāvu tautu rakstība, lai gan Kirils netiek uzskatīts par tās izveidotāju.

Pēc latviešu kalendāra Kirila vārdadiena ir 9. jūlijā.

## Skatīt arī

* Aleksandrijas Kirils, Aleksandrijas patriarhs, baznīcas tēvs (376-444)
* Jeruzalemes Kirils, teologs (315—386)
* Kirils (*Cyrillus*), grieķu jurists, V gs.
* Kirils (*Кирилл*), Maskavas un visas Krievzemes patriarhs
* Turovas Kirils (*Кіры́ла Ту́раўскі*) (1130—1182) - senkrievu teologs
* Svētais Kirils (827-869)

## Ārējās saites
* vardadienas.lv
Pēters Hēgs

**Pēters Hēgs** (*Peter Høeg*, * 1957. gada 17. maijā Kopenhāgenā) ir viens no pazīstamākajiem dāņu mūsdienu rakstniekiem. Viņa zināmākie darbi ir romāni "Smillas jaunkundzes sniega izjūta" (*Frøken Smillas fornemmelse for sne*, 1992), "Sieviete un pērtiķis" (*Die Frau und der Affe*, 1996).

Dzimis advokāta un skolotājas ģimenē. Divdesmit gadu vecumā kļuva par valsts junioru čempionu paukošanā.  Hēgs ir studējis teātra mākslu, deju, literatūrzinātni (viņam ir maģistra grāds dāņu literatūrā), strādājis par aktieri, baletdejotāju, matrozi un citus darbus.

Hēga literārā debija bija romāns "Divdesmitā gadsimta sapņu vēsture" (*Forestilling om det tyvende århundrede*, 1988), tam sekoja stāstu krājums "Nakts stāsti" (*Fortællinger om natten*, 1990). Īpašu popularitāti ieguva 1992. gadā publicētais romāns "Smillas jaunkundzes sniega izjūta", kurš Skandināvijā tika ekranizēts "Smillas sense of snow" (1997), režisors Bille Augusts (Bille August), titullomā Holivudas angliete Džūlija Ormanda (Julia Ormond).

Latviešu valodā izdoti romāni: "Smillas jaunkundzes sniega izjūta" (tulk. Inga Mežaraupe, 1997, 1998, 2018), "Sieviete un pērtiķis" (tulk. Inga Mežaraupe, 1998), "Varbūt viņi derēja" (tulk. Rute Lediņa, 1998), "Ceļojums tumsas sirdī" (tulk. Uldis Priede, 1999), "Divdesmitā gadsimta sapņu vēsture" (tulk. Inga Mežaraupe, 2005), "Klusā meitene" (tulk. Inga Mežaraupe, 2011), "Ziloņkopēju bērni" (tulk. Inga Mežaraupe, 2018), "Sūzanas efekts" (tulk. Inga Mežaraupe, 2019) un stāstu krājums "Nakts stāsti" (tulk. Uldis Priede, 2001). Par romānu “Ziloņkopēju bērni” tulkotāja Inga Mežaraupe 2018. gadā saņēma rakstniecības balvu “Sudraba tintnīca”.

## Atsauces

## Ārējās saites
Elčas dāma

thumb|upright=1.2|Elčas dāma
**Elčas dāma** (, ) ir akmens krūšutēls, kas 1897. gadā tika atrasts Lakudijā, arheoloģisko izrakumu vietā apmēram 2 km no Elčas. Uzskata, ka Elčas dāma ir ibēru mākslas paraugs no 4. gadsimta p.m.ē., taču iespējams arī, ka tas ir hellēnisma vai romiešu perioda darbs.

Statujā attēlota sieviete ar sarežģītu galvas rotu. Tās aizmugurē ir atvere, kas, iespējams, izmantota kā urna mirušā pelniem. Tiek uzskatīts, ka statuju sākotnēji klājis polihroma krāsojums.

Skulptūru 1897. gadā atrada Manuels Campeijo i Esklapess. Pjērs Parī, franču arheologs, skulptūru nopirka un aizveda uz Parīzi, kur tā tika izstādīta Luvras muzejā. Tuvojoties Otrajam pasaules karam, Višī valdība piekrita statuju atdot Spānijai, un 1941. gadā tā tika novietota Prado muzejā Madridē, bet pēc tam pārvietota uz Madrides Nacionālo arheoloģijas muzeju, kur tā atrodas arī patlaban.

## Skatīt arī
* Basas dāma
* Ibisas dāma

## Ārējās saites
Ernests Hemingvejs

**Ernests Millers Hemingvejs** (; dzimis  Oakpārkā, ASV, miris  Kečamā, Aidaho, ASV) bija amerikāņu rakstnieks un žurnālists.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1899. gada 21. jūlijā Oukpārkā, Ilinoisā, ārsta ģimenē. Pēc mācībām vietējā vidusskolā viņš sāka strādāt Kanzassitijas avīzē.
Pēc ASV iestāšanās Pirmajā pasaules karā viņš 1918. gadā brīvprātīgi pieteicās par šoferi Sarkanajā Krustā un dienēja Itālijas frontē. Pēc kara beigām atsāka žurnālista karjeru Parīzē kā *Toronto Star* korespondents (1921-1927).
Vēlāk dzīvoja Floridas dienvidu piekrastes pilsētā Kīvestā.
Kā kara korespondents piedalījās Spānijas pilsoņu karā (1936–1939) un Otrajā pasaules karā. Līdz 1960. gadam ar pārtraukumiem dzīvoja Kubā, tad atgriezās ASV, kur ārstējās Meijo klīnikā. Izdarīja pašnāvību 1961. gadā.

## Daiļrade
Ernests Hemingvejs bija viens no tā sauktās "zudušās paaudzes" rakstniekiem, viņa darbi ietekmējuši gan ASV, gan Eiropas literatūru. Hemingveja pazīstamākie romāni ir "Ardievas ieročiem" (, 1929), "Kam ir un kam nav" (, 1937), "Kam skanēs zvans" (, 1940) un citi, stāsti — "Kilimandžāro sniegi" (, 1936), "Sirmgalvis un jūra" (, 1952). 
Savas dzīves laikā viņš izdeva 7 noveles un 6 īso stāstu krājumus. Pēc viņa nāves vēl publicēja trīs noveles un četrus īso stāstu krājumus.

Ernesta Hemingveja darbos spilgti atklājas cilvēka cīņa ar izmisumu un vientulību, ko pārdzīvot palīdz paļaušanās uz likteni un godīga, drosmīga attieksme pret dzīvi. Hemingveja darbos tiek uzsvērta doma, ka drosmīgs un domājošs cilvēks nav pakļaujams — viņš vai nu izdzīvo, vai tiek iznīcināts.

### Bibliogrāfija

## Apbalvojumi
Hemingvejs saņēma Nobela prēmiju literatūrā (1954) un Pulicera balvu (1953) — abas par stāstu "Sirmgalvis un jūra".

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Ernest Hemingway.org.uk
Nematulla Šahranī

**Nematulla Šahranī**, pazīstams kā „skolotāju skolotājs”, ir Afganistānas zinātnieks. Viņš bija viens no četriem Afganistānas pārejas administrācijas vadītājiem un Afganistānas konstitucionālās komisijas vadītājs. Viņš ir sarakstījis un tulkojis vairāk kā 30 grāmatu un vairākus simtus zinātnisko rakstu. Šahranī pieder pie ļoti respektējamas, akadēmiskas ģimenes, šī ģimene Afganistānā ir pazīstama kā zinātnieku ģimene.

Šahranī ir etniskais uzbeks no Badahšānas provinces, Afganistānas ziemeļu daļā. Kaut arī viņš bija viens no ideoloģiskajiem afgāņu pretošanās kustības pret PSRS iebrukumu (sk. PSRS invāzija Afganistānā) vadītājiem, Šahranī nekad nav bijis iesaistīts kādā partijā, sektā vai etniskajā konfliktā Afganistānā. Par to viņš ir izpelnījies iesauku *Mr.Clean* (t.i. "Tīrais").

Viņš ir studējis Kabulas, Alazaras (Kairā) un Dž. Vašingtona (*G.W.University*) universitātēs.

Šobrīd daži citi viņa ģimenes locekļi ir pasniedzēji ASV (Indiānas Universitāte Blūmingtonā) un Lielbritānijas akadēmiskajās iestādēs.
Eirovīzijas dziesmu konkurss

**Eirovīzijas dziesmu konkurss** (, ), tiek saukta arī par **Eirovīziju**, ir ikgadējs konkurss, kurā piedalās dalībnieki no Eiropas Raidorganizāciju apvienības (EBU) valstīm. Katras valsts pārstāvis televīzijas tiešraidē izpilda vienu dziesmu un pēc visu dziesmu izskanēšanas pārējās valstis balso par viņiem vistīkamāko dziesmu (nedrīkst balsot par savas valsts dziesmu). Tādā veidā tiek noskaidrots konkursa uzvarētājs. Savukārt katra valsts savu dalībnieku un viņa izpildīto dziesmu izvēlas nacionālajā atlasē, ko parasti translē kādā no attiecīgās valsts televīzijas kanāliem, vai to izvēlas attiecīgās valsts žūrija. Visi priekšnesumi tiek pārraidīti tiešraidē visām dalībvalstīm caur Eirovīzijas un Eiroradio tīklu.

Pirmais Eirovīzijas dziesmu konkurss notika 1956. gadā Šveices pilsētā Lugāno. Kopš tā laika konkurss ir attīstījies, tam ir pievienojušās daudz jaunas dalībvalstis. Eirovīzijas dziesmu konkurss ir atklājis daudz jaunas zvaigznes, kā ABBA, kas pārstāvēja Zviedriju, Selinu Dionu, kanādieti, kas pārstāvēja Šveici, Danu International no Izraēlas, un konkursā tikušas izpildītas vairākas dziesmas, kas vēlāk kļuvuši par pasaulē atpazīstamiem hitiem, kā *Save your kisses for me*, *[[Waterloo (dziesma)|Waterloo]]*, *Diva*, *Congratulations* un pēdējo laiku populārākās Eirovīzijas dziesmas Ruslanas *[[Wild Dances]]*, brāļu Olsenu *Fly On The Wings Of Love*. Eirovīzija ir viens no visskatītākajiem mūzikas pasākumiem pasaulē. To translē visās Eiropas valstīs, kā arī daudzās citās valstīs, tai skaitā ASV, Austrālijā un Ķīnā. Kopš 2000. gada konkurss tiek pārraidīts internetā Eirovīzijas mājaslapā.

Latvija Eirovīzijā piedalās kopš 2000. gada, kad "Prāta Vētra" izcīnīja 3. vietu. 2002. gada Eirovīzijā uzvarēja Latvijas pārstāve Marija Naumova ar dziesmu *[[I Wanna]]*, nākamā gada konkurss notika Rīgā, Latvijā. Vēl 2005. gada konkursā duets "Valters un Kaža" izcīnīja 5. vietu finālā ar dziesmu *[[The War Is Not Over]]* un 2015. gada konkursā Aminata Savadogo izcīnīja 6. vietu ar dziesmu *[[Love Injected]]*.

## Dalībvalstis

Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījušās vairāk nekā 50 valstis.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Konkursi

## Vēsturiskie logo

## Skatīt arī
* Latvija Eirovīzijas dziesmu konkursā

## Atsauces

## Ārējās saites

* Eirovīzijas dziesmu konkursa vēsture  
* Eirovizija.lv
* Eurovision.tv 
* Eurovision Song Contest Today 
* Eurovision Song Contest Media Hanbook
The Piper at the Gates of Dawn

***The Piper at the Gates of Dawn*** ir britu rokmūzikas grupas Pink Floyd debijas albums, izdots 1967. gadā. Tas ir grupas vienīgais albums ar Sidu Baretu kā līderi, lai arī viņš piedalījās sekojošā albuma *[[A Saucerful of Secrets]]* (1968) ierakstā.

Albuma nosaukums nāk no Keneta Greiema darba "Vējš vītolos" septītās nodaļas nosaukuma.

Abbey Road studiju kompleksā vienlaikus ar Pink Floyd strādāja arī The Beatles pie sava albuma *[[Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band]]*, un abu grupu un albumu ietekme vienam uz otru šī iemesla dēļ ir tikusi vēsturē apspriesta un kļuvusi pretrunīga.

Izņemot kompaktdisku izdevumus 1987. un 1994. gadā, albums ir ticis īpaši pārizdots 1997. un 2007. gadā, par godu tā 30. un 40. jubilejām. 1997. gada kompaktdiska versija saturēja albuma sākotnējo, pašu grupas dalībnieku pārraudzīto monofonisko miksu. 2007. gada izdevums satur kopā trīs kompaktdiskus - gan albuma stereo, gan mono miksus, kā arī grupas pirmos trīs singlus, to b-puses un dažas atšķirīgas dziesmu versijas.

## Dziesmu saraksts
# "Astronomy Domine" (Barets) - 4:12
# "Lucifer Sam" (Barets) - 3:07
# "Matilda Mother" (Barets) - 3:08
# "Flaming" (Barets) - 2:46
# "Pow R. Toc H." (Barets/Voterss/Raits/Meisons) - 4:26
# "Take Up Thy Stethoscope and Walk" (Voterss) - 3:05
# "Interstellar Overdrive" (Barets/Voterss/Raits/Meisons) - 9:41
# "The Gnome" (Barets) - 2:13
# "Chapter 24" (Barets) - 3:42
# "The Scarecrow" (Barets) - 2:11
# "Bike" (Barets) - 3:21

## Izpildītāji
* Sids Barets - ģitāra, vokāls, zīmējums vāka aizmugurē
* Rodžers Voterss - basģitāra, vokāls
* Ričards Raits - ērģeles, klavieres, vokāls
* Niks Meisons - sitamie instrumenti
Epīras despotāts

**Epīras despotāts** () ir viduslaiku grieķu valsts mūsdienu Albānijas un Grieķijas teritorijā. Radās pēc tam, kad 1204. gadā Ceturtā Krusta kara laikā krustneši ieņēma un izpostīja Konstantinopoli.

Uzskatīja sevi par Bizantijas impērijas mantinieci, tomēr 1260. gadā Nīkejas impērijai izdevās atgūt Konstantinopoli un atjaunot Bizantijas impēriju. 1337. gadā atjaunotā Bizantija ieņēma Epīras despotātu.
Albānijas Karaliste

**Albānijas Karaliste** var būt:

* Albānijas Karaliste — viduslaiku valsts mūsdienu Albānijas teritorijā (1272—1368);
* Albānijas Karaliste — neatkarīgās Albānijas valsts nosaukums no 1928. līdz 1939. gadam;
* Albānijas Karaliste — Itālijas okupētās Albānijas valsts nosaukums no 1939. līdz 1943. gadam.
Albānijas Karaliste (viduslaiki)

**Albānijas Karaliste** bija neliela viduslaiku valsts ap mūsdienu Duresi pilsētu Albānijā.

Sicīlijas karalis Šarls I Anžū 1271. gadā no Epīras despotāta atkaroja Duresi pilsētu un piekrastes joslu, izveidojot Albānijas Karalisti. Jau 1281. gadā epīrieši atkaroja daļu teritorijas, un drīz karalistes teritorija bija neliela teritorija ap Duresi. 1368. gadā Duresi ieņēma albāņu valdnieks Karls Topija (*Karl Thopia*).
Illirija

[thumb|270px|Illirija kā [Romas impērijas province.]] 

**Illirija** jeb **Ilīrija** (, ) bija valsts Dienvideiropā 4.—2. gadsimtā p.m.ē. Atradās ilīriešu apdzīvoto apvidū Balkānu pussalas ziemeļrietumos. Valsts kodols bija ilīriešu taulantu (*taulanti*) cilts.

## Vēsture
Valsts pastavēja arī agrāk, bet par ievērojamu spēku kļuva 385. gadā p.m.ē., kad valdnieks bija Bardils (*Bardyllis*). Karoja ar Maķedoniju, piedalījās arī Maķedonijas Aleksandra karagājienos.

168. gadā pirms mūsu ēras romieši sagūstīja pēdējo Illirijas valdnieku Gentiju (*Gentius*) un sāka valdīt Illirijā, izveidojot Illirijas (*Illyricum*) provinci Romas impērijas, pēc tam Austrumromas impērijas sastāvā. Ilīrieši asimilējās un vēstures avotos par tiem vairs ziņu nav.


Attēls:Illyrians Ethnogenesis Theories (English).jpg
Attēls:Illyrian Tribes (English).svg
Attēls:Illyrii Proprie Dicti aka Illyrians Proper aka Docleatae.svg



Attēls:Dardanian Kingdom (English).svg
Attēls:Illyria and Dardania Kingdoms (228 BC) (English).svg
Attēls:Illyria and Dardania Kingdoms.png
Attēls:Map of the Kingdom of Agron of the Ardiaei (English).png
Attēls:KingdomofTeuta.png



Attēls:Map of the territory of Demetrius of Pharos (English).png


## Atsauces

## Skatīt arī
* Senās Ilīrijas kultūra
Rakurss (laikraksts)

**Rakurss** («Ракурс») — Latvijas nedēļas laikraksts krievu valodā, draudzīgs PCTVL.

"Rakurss" tika izdots no 2003. g. maija līdz 2010. g. decembrim, tā bija viena no avīzēm, kas radās pēc dienas laikraksta «Панорама Латвии» bankrota 2003. g. februārī. Izdevējs — SIA "Averti-R".

Galvenais redaktors kopš dibināsanas brīža ir bijis Aleksandrs Šohats. Par viņa vietnieci vēlāk kļuva Ludmila Nukņeviča. Pazīstamākie laikraksta žurnālisti, kas agrāk strādāja avīzē «Панорама Латвии», ir Aleksandrs Gurins (2006. g. balva "Dzintara spalva") un Harijs Gailītis (*Гарри Гайлит*).

"Rakurss" nāca klajā sestdienās 24 lappušu apjomā (agrāk — 12, 20 lappuses), tai skaitā 8 atvēlētas televīzijas programmai. Metiens 2010. g. decembrī — 6950 eksemplāri. Vairākas reizes tika izdoti reģionālie izlaidumi Daugavpilī, Liepājā, Jelgavā un Krāslavā. Abonentu skaits 2010. g. sākumā — 1167.

## Atsauces

## Saites

* Daļējs laikraksta arhīvs
Diena

[thumb|250px|Diena uz Zemes (2. aprīlī plkst. 13:00 UTC). Dienas un nakts apgabali ir nodalīti ar [Terminators (astronomija)|terminatoru. Ziemeļu piepolārā zona ir vienmēr apspīdēta (polārā diena), bet dienvidu polārā zona vienmēr aptumšota (polārā nakts)]]
**Diena** ir diennakts gaišais periods, t.i. laika posms no saullēkta līdz saulrietam. Dienas garums ir atkarīgs no novērojuma punkta ģeogrāfiskā platuma un gadalaika. Dienas garuma izmaiņas gada laikā notiek tādēļ, ka Zemes ekvatora plakne un ekliptikas plakne atrodas 23°26′ leņķī. Zemei riņķojot ap Sauli, Saules redzamais stāvoklis pārvietojas no debess sfēras dienvidu puslodes uz ziemeļu puslodi, un attiecīgi mainās Saules pusdienlaika augstums virs horizonta. Ziemeļu puslodē visīsākā diena ir ziemas saulgriežos, bet visgarākā — vasaras saulgriežos. Rudens un pavasara saulgriežos dienas un nakts ilgumi ir vienādi.

Aiz polārā loka vasaras periodā dienas garums var pārsniegt diennakts garumu. Šī parādība tiek saukta par polāro dienu vai baltajām naktīm. Visgarākās polārās dienas ir Zemes polos un ilgst vairāk par sešiem mēnešiem (ziemeļpolā apmēram no 18. marta līdz 26. septembrim).

## Ārējās saites
Otrdiena

**Otrdiena** ir nedēļas otrā diena starp pirmdienu un trešdienu.

## Etimoloģija
Senajiem romiešiem otrdiena bija veltīta kara dievam Marsam, tādēļ daudzās romāņu valodās otrdienas nosaukums atvasināts no Marsa (, ). Savukārt angļu un skandināvu valodās otrdienas nosaukums cēlies no senskandināvu dieva Tīra (). Portugāļi otrdienu sauc par "trešo dienu" (*terça-feira*), jo par pirmo dienu uzskata svētdienu.

Vācu *Dienstag* un holandiešu *dinsdag* atvasināti no ģermāņu tinga — tautas sapulce viduslaikos.

## Interesanti fakti
Amerikas Savienotajās valstīs vēlēšanas notiek tikai otrdienās. Grieķu un spāņu kultūrās otrdienu uzskata par neveiksmīgu dienu. Turklāt spāņvalodīgie uzskata, ka 13. datums ir īpaši nelaimīgs, ja iekrīt otrdienā, nevis piektdienā.
Ceturtdiena

**Ceturtdiena** ir nedēļas ceturtā diena. Tā ir nedēļas vidus. Pēc standarta ISO 8601 ceturtdiena nosaka nedēļu numerāciju — pirmā gada nedēļa ir nedēļa, kurā iekrīt gada pirmā ceturtdiena.

## Vēsture
Senajā Romā ceturtdiena bija veltīta Jupiteram. Vēl mūsdienās itāļu valodā ceturtdienu sauc *giovedì*. Senie ģermāņi ceturtdienu dēvēja dieva Tora vārdā (). Arī vācu nosaukums *Donnerstag* cēlies no Pērkona dieva.

## Interesanti fakti
1976. gadā PSRS tika pieņemts Ministru padomes lēmums, kas noteica ceturtdienu par "zivju dienu" sabiedriskās ēdināšanas iestādēs.

## Atsauces
Piektdiena

**Piektdiena** ir nedēļas piektā diena. Piektdiena ir pēdējā darba nedēļas diena valstīs ar piecu dienu darba nedēļu.

## Vēsture
Senajā Romā piektdiena bija veltīta dievietei Venerai. Vēl mūsdienās itāļu valodā piektdienu sauc *venerdì*, tāpat spāņu un franču nosaukumi atvasināti no Veneras. Senie ģermāņi piektdienu dēvēja auglības dievietes Freijas vārdā (). Arī vācu nosaukums *Freitag* cēlies no Freijas.

## Interesanti fakti
Cilvēki ar aizspriedumiem piektdienu uzskata par sevišķi neveiksmīgu dienu, ja tā iekrīt 13. datumā. Bailes no piektdienas psihologi sauc par paraskevidekatriafobiju.
Sestdiena

[175px|thumb|Seno romiešu dievs [Saturns (dievs)|Saturns, kam par godu daudzas tautas šo dienu nosaukušas par "Saturna dienu".]]
**Sestdiena** ir nedēļas sestā diena. Dažās valstīs tā ir nedēļas septītā, pēdējā diena. Sestdiena ir diena starp piektdienu un svētdienu. Tā ir viena no nedēļas nogales dienām.

## Vēsture
Babilonijā iedzīvotāji šo dienu veltīja planētai Saturnam, savukārt Senajā Romā sestdiena bija veltīta jau dievam Saturnam. Jūdaismā sestdienu uzskatīja par svētu dienu, nedēļas pēdējo dienu — sabatu. No vārda *sabats* cēlies sestdienas nosaukums daudzās valodās.
Svētdiena

**Svētdiena**, senāk latviešu tradīcijās arī **pussvēte** vai **pussvēta**, līdzīgi kā citur Eiropā, ir nedēļas septītā diena, bet citās valstīs, piemēram, ASV, Kanādā, Japānā, svētdiena ir nedēļas pirmā diena. Izraēlā un islāma zemēs svētdiena ir parasta darba diena.

## Vēsture
Senajā Romā svētdiena bija veltīta Saulei (šī tradīcija saglabājusies vēl no senās Ēģiptes). Daudzās valodās svētdienas nosaukums atvasināts no Saules (, ). Romā bija dažādi nedēļas iedalījuma veidi, bet septītā nedēļas diena svētdiena bija Mitras kultā, kas kļuva populārs Romas leģionāru vidū.

Ar kristietības izplatīšanos svētdiena tās kontrolētajā pasaules daļā kļuva par Dievam veltītu dienu, kas rezervēta reliģiskajam kultam un atpūtai. Pēc jūdu tradīcijas un saskaņā ar Mozus baušļiem, cilvēkiem ir jāsvētī sestdiena jeb sabata diena, kura Radīšanas stāstā minēta kā Dieva atpūtas diena pēc pasaules radīšanas. Saskaņā ar Bībeli, šī diena ir iedibināta saskaņā ar Dieva gribu tajā pašā laikā, kad Mozus jūdiem pasludināja 10 baušļus. Sabats ir Mozus Derības zīme, līdzīgi kā Noas derības zīme bija varavīksne. Kristieši mūsdienās svētī t.s. "jauno sabatu", Jēzus augšāmcelšanās dienu, kas pēc jūdu tradīcijas ir pirmā nedēļas diena. Jau pirmie kristieši, apustuļi nosprieda, ka nejūdu kristiešiem nav saistošas jūdu tradīcijas, t.sk. apgraizīšana, sabats un dažādie noteikumi attiecībā uz pārtiku. 

Romas Imperators Konstantīns 321. gada 7. martā izdeva pavēli, ka turpmāk visiem jāsvēta svētdiena un tā ir atpūtas diena, lai gan zemniekiem tika ļauts veikt vajadzīgos lauka darbus. Kopš tā laika svētdienas svinēšana kļuva par neatņemamu kristīgās kultūras sastāvdaļu, un ar laiku tika arvien vairāk nostiprināta tautā ar jauno nozīmi - dievam veltītā diena.

## Interesanti fakti
* Pēc jūdu kalendāra Jaunais gads nekad nesākas svētdienā. 
* Ja mēnesis sākas ar svētdienu, tad tā 13. datums būs piektdienā.

## Atsauces
Trešdiena

**Trešdiena** ir nedēļas trešā diena starp otrdienu un ceturtdienu.

## Vēsture
Senajā Romā trešdiena bija veltīta Merkuram — tādēļ dažās romāņu valodās trešdienas nosaukums atvasināts no Merkura (). Ziemeļeiropā Merkura analogs bija senskandināvu dievs Odins, no tā cēlies angļu (*Wednesday*) un holandiešu (*Woensdag*) trešdienas nosaukums. Ja par pirmo nedēļas dienu uzskata svētdienu, tad trešdiena iznāk nedēļas vidū (arī darba nedēļas vidū), tādēļ vācu un krievu valodā trešdienu dēvē par vidus dienu (*Mittwoch*, *среда*).

## Ārējās saites
Eiropijs

**Eiropijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Eu** un atomskaitli 63. Periodiskajā tabulā tas atrodas lantanīdu saimē. Eiropijs ir ķīmiski visaktīvākais retzemju elements. Eiropijs un amerīcijs ir vienīgie ķīmiskie elementi, kas nosaukti pasaules daļu vārdos.

Tāpat kā citi lantanīdi, arī eiropijs ir sudrabots smagais metāls. Eiropijam ir stipri mazāks blīvums, kušanas un viršanas temperatūra nekā periodiskajā tabulā tam blakus esošajiem elementiem. Tas izskaidrojams ar eiropija elektronu konfigurāciju. Par elementa atklājēju uzskata franču ķīmiķi Eiženu-Anatolu Demarsē (*Eugène-Anatole Demarçay*). Viņš 1896. gadā postulēja, ka varētu būt tāds ķīmiskais elements, bet 1901. gadā to ieguva tīrā veidā.

Eiropiju lieto galvenokārt savienojumu veidā, kā luminoforu komponentu, piemēram, dienasgaismas lampās, plazmas displejos un kineskopos, kas agrāk tika plaši izmantoti televizoros un datoru monitoros. Eiropiju, tāpat kā citus retzemju elementus, iegūst no polimetāliskajām rūdām. Savienojumos eiropijs lielākoties ir divvērtīgs vai trīsvērtīgs (tā oksidēšanas pakāpe ir +2 vai +3).

## Vēsture
1885. gadā angļu ķīmiķis Viljams Krukss (*William Crookes*) pirmais konstatēja eiropiju, lai gan tolaik viņš pats to neapzinājās. Viņš, pētot samārija–itrija maisījuma fluorescences spektru, novēroja izteikti oranžas krāsas spektrālās līnijas, kas nepiemita šīm vielām tīrā veidā. Viņš pieļāva, ka tas varētu būt hipotētisks ķīmiskais elements, un pat nosauca to par Sδ. Arī franču ķīmiķis Pols Emīls Lekoks de Boabodrāns (*Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran*) 1892. gadā, pētot samārija spektru, atklāja trīs zilas spektrālās līnijas, kuras iepriekš nebija konstatētas. 1896. gadā cits franču ķīmiķis Eižens-Anatols Demarsē (*Eugène-Anatole Demarçay*) postulēja, ka periodiskajā tabulā starp samāriju un gadolīniju ir vēl viens ķīmiskais elements. 1900. gadā viņš saprata, ka tieši Kruksa un Boabodrāna atklātās spektrālās līnijas ir no jaunā elementa. 1901. gadā Demarsē pirmo reizi ieguva eiropiju tīrā veidā, frakcionēti kristalizējot samārija/eiropija–magnija–nitrātu dubultsāļus. Tieši viņš jaunatklāto elementu nosauca par eiropiju par godu Eiropai.

Pirmais nozīmīgais eiropija tehniskais pielietojums bija itrija vanadāta leģēšana. 1964. gadā to sāka izmantot krāsu televizoru kineskopos, lai nodrošinātu sarkano krāsu. Tā kā pieauga pieprasījums pēc tā, tad strauji attīstījās arī eiropija ieguve.

## Atrašanās dabā

Eiropijs ir reti sastopams ķīmiskais elements uz Zemes. Zemes garozā tā koncentrācija ir 2,1 daļiņa no miljona.

## Atsauces

## Ārējās saites
Konstantinopole

thumbnail|235px|Konstantinopoles karte Bizantijas laikā
**Konstantinopole** (, ) bija Turcijas lielākās pilsētas Stambulas nosaukums līdz 1930. gadam (pilsēta tika oficiāli pārdēvēta par Stambulu 1930. gadā Ataturka reformu laikā).

Viduslaikos Konstantinopole bija lielākā un bagātākā pilsēta Eiropā. 

## Vēsture

Konstantīns I pēc kļūšanas par vienīgo imperatoru 330. gadā pārcēla Romas impērijas galvaspilsētu uz seno grieķu Bizantijas pilsētu Trāķijas (Eiropas) provincē (šī izvēle bija stratēģiska — senā grieķu pilsēta uz Bosfora šauruma krastiem, krustpunktā starp Eiropu un Āziju, un vieglāk aizsargājama nekā Romas pilsēta), ko nosauca par Jauno Romu (*Nova Roma*), tomēr tautā jauno pilsētu sāka dēvēt imperatora vārdā par Konstantinopoli un vēl Konstantīna dzīves laikā šo nosaukumu sāka izmantot arī oficiālā līmenī.

Pilsētā tika uzsākti plaši celtniecības darbi, kuros Konstantīns centās apvienot romiešu impērijas varenību ar kristīgās reliģijas simboliem, jo viņš bija pirmais imperators, kurš piešķīra kristietībai oficiālu statusu. Jaunajā galvaspilsētā tika celti forumi, bazilikas, pirtis, un milzīgs hipodroms, kā arī lielas baznīcas, piemēram, Svētā Moko baznīca (pirms vēl tika uzcelta vēlākā Svētā Sofija). Tādējādi jau 4. gadsimta pirmajā pusē Konstantinopole kļuva par jauno impērijas centru gan politiski, gan kultūrvēsturiski — un vēlāk, pēc Rietumromas sabrukuma 476. gadā, tā kļuva arī par Bizantijas impērijas galvaspilsētu, kas pastāvēja vēl gandrīz tūkstoš gadus.

Līdz 395. gadam Konstantinopole bija Romas impērijas galvaspilsēta; no 395. līdz 1204. gadam un no 1261. līdz 1453. gadam — Bizantijas jeb Austrumromas impērijas galvaspilsēta (Bizantijas Konstantinopole, kas atradās uz stratēģiski nozīmīga zemesragā starp Zelta ragu un Marmora jūru, uz Eiropas un Āzijas robežas, viduslaikos bija lielākā un bagātākā pilsēta Eiropā); no 1204. līdz 1261. gadam — Latīņu impērijas galvaspilsēta un no 1453. līdz 1922. gadam — Osmaņu impērijas galvaspilsēta. 

Pēc Osmaņu impērijas sabrukuma un Turcijas Republikas izveides 1923. gadā, valsts sāka modernizācijas un nacionālās identitātes stiprināšanas kursu Mustafas Kemala Ataturka vadībā. 1930. gada 28. martā pilsēta tika pārdēvēta par Stambulu — nosaukuma maiņa atspoguļoja valsts reformu kursu: jauna galvaspilsēta (Ankara), jauna valoda, jauni likumi – un arī jauns pilsētas nosaukums. 1930. gadā Turcija arī lūdza visām valstīm un pasta dienestiem lietot "*Istanbul*", nevis “*Constantinople*”, arī starptautiskajā saziņā.

## Skatīt arī
* Konstantinopoles okupācija

## Ārējās saites
Palisāde

thumb|Palisāde, kas papildināta ar grāvi
**Palisāde** (no franču valodas *palissade*, kas cēlies no latīņu valodas *palus* - miets) - dažāda augstuma stāvkoku sēta vai siena, kas tiek izmantota kā aizsardzības būve.

Palisādu konstrukcijai tiek izmantoti maza un vidēja lieluma koka stumbri (diametrā 15 - 25 cm), kas tiek iedzīti zemē, vai vertikāli nostiprināti grāvjos, neatstājot atstarpes starp tiem. To gali nosmailināti.
Palisādes var tikt pastiprināti ar citām konstrukcijām vai atstāti esošā stāvoklī. 
Augstums var būt no 1 - 2 m, kā žogam, līdz 3 m un vairāk. 
Kā aizsardzības būve palisāde tika papildināta ar zemes ierakumiem un uzbērumiem.

Palisādes bija lieliski piemērotas maziem fortiem un citiem ātri uzbūvējamiem nocietinājumiem.
Palisādes ir viegli konstruējamas, jo materiāli (koki) ir viegli pieejami.

Palisādes bija labi piemērotas aizsardzībai īstermiņa konfliktos un nelielu spēku iebaidīšanai, tomēr tās bija diezgan neizturīgas pret uguni un aplenkuma ieročiem. Akmens sienas bija izturīgākas par koka palisādēm.

## Vēsture
Jau neolīta palisādes cēla apmetņu nocietināšanai, vēlāk pilsētu un pilskalnu nocietināšanai tās apvienoja ar zemes vaļņiem.
Bieži palisādes tika uzbūvētas apkārt pilīm kā pagaidu siena, līdz kamēr tiks uzbūvēta pastāvīga akmens siena.
Latvijā senāko palisādu vietas konstatētas Mūkukalnā, 1.gadu tūkstot. p.m.ē.
2006. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

**Eirovīzijas Dziesmu konkurss 2006** ir 51. Eirovīzijas dziesmu konkurss, kurš notika Olimpiskajā Iekšējā Hallē, Atēnās, Grieķijā. Konkursa pusfināls notika 18. maijā, bet fināls - 20. maijā. EBU, Eiropas Raidorganizācija, sastādīja konkursa scenāriju. To vadīja Marija Menounos un Sakis Ruvs, kas 2004. gada Eirovīzijas Dziesmu konkursā ieguva 3 vietu.

Oficiālais logo ir līdzīgs 2004. un 2005. gada logo, tikai Turcijas un Ukrainas karogu vietā ir Grieķijas karogs. Konkursa sublogo ir izveidojusi Karamela grieķu televīzijai. Konkursa sauklis ir "Izjūti ritmu".

## Dalībvalstis un rezultāti
### Pusfināls
* Dzeltenais laukums norāda uz dziesmām, kuras kvalificējās finālam.

### Fināls
* Oranžais laukums vietu un punku slejās norāda uz dziesmām, kuras automātiski tika 2007. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa finālā.

### Valstis, par kuru dziesmām finālā balsoja Latvija
* 12.  (2)
* 10.  (6)
* 8.  (1)
* 7.  (5)
* 6.  (14)
* 5.  (7)
* 4.  (10)
* 3.  (15)
* 2.  (4)
* 1.  (19)

## Skatīt arī
* Eirovīzijas dziesmu konkurss
* Eirodziesma 2006

## Ārējās saites
* Eirovīzijas oficiālā mājaslapa 
* Latvijas Eirovīzijas oficiālā mājaslapa
Ingrīda Priedniece

**Ingrīda Priedniece** (agrāk **Ingrīda Amantova**) (dzimusi  Cēsīs) ir bijusī latviešu kamaniņu braucēja, kas piedalījās divās olimpiskajās spēlēs (, ). 1980. gadā Leikplesidā izcīnīja bronzas medaļu (par čempioni kļuva cita Latvijas kamaniņu braucēja Vera Zozuļa), savukārt pēc četriem gadiem Sarajevā ieņēma 4. vietu. 1983. gadā izcīnīja 2. vietu Pasaules kausa izcīņas kopvērtējumā. Trīskārtēja PSRS čempione. 1998. gadā apbalvota ar Latvijas Olimpiskās komitejas goda zīmi.

Pēc sporta karjeras beigām strādājusi par skolotāju un skolas direktori, kā arī pievērsusies politikai. Bijusi Murjāņu sporta ģimnāzijas direktore (atstādināta pēc kriminālprocesa uzsākšanas). Bijusi Ropažu novada domes deputāte (ievēlēta no Latvijas Zemnieku savienības) un priekšsēdētāja vietniece izglītības, kultūras un sporta jautājumos.

## Dzīvesgājums
Mācījās Cēsu 1. vidusskolā un Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā, kuru beidza 1985. gadā. Ieguva maģistra grādu Latvijas Universitātē.

Strādāja par skolotāju Rīgas 69. vidusskolā un arī par bērnudārza audzinātāju. Vadīja Latvijas Bērnu jaunatnes specializēto kamaniņu sporta skolu. Latvijas Olimpiskā kluba viceprezidente, kā arī Latvijas olimpiskās kustības veicināšanas līdzdalībniece. Ieguva "Ropažu lepnuma" balvu 2011. gadā.

Bijusi Murjāņu sporta ģimnāzijas direktore. 2020. gada aprīlī KNAB aizturēja I. Amantovu par dienesta viltojumu mantkārīgā nolūkā un krāpšanas mēģinājumu. Pēc kriminālprocesa uzsākšanas atstādināta no amata. 2021. gada decembrī notiesāta par krāpšanu lielā apmērā un noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, piespriežot trīs gadus ilgu nosacītu cietumsodu, kā arī naudas sodu.

## Politiskā darbība
2014. gadā kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Reģionu apvienības, taču netika ievēlēta. 2017. gada pašvaldību vēlēšanās kandidēja no Latvijas Zemnieku savienības (mainīja piedarību partijai pirms pašvaldību vēlēšanām) saraksta un tika ievēlēta Ropažu novada pašvaldībā. Vienlaikus saņēma iespēju kļūt par 12. Saeimas deputāti Rīgas domē ievēlētā LRA līdera Mārtiņa Bondara vietā, taču atteicās no tās par labu darbībai pašvaldībā. Bijusi Ropažu novada domes priekšsēdētāja vietniece izglītības, kultūras un sporta jautājumos.

2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidēja uz vietu Ropažu novada domē no Latvijas Zaļās partijas saraksta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aktīvās galaktikas

[thumb|Attēls, kurā [Habla kosmiskais teleskops ir uzņēmis 5000 gaismas gadu garu džetu (jonizētas vielas strūklu), kas izgrūsta no aktīvās galaktikas M87. Zilais sinhrotronais starojums kontrastē ar pašas galaktikas dzelteno zvaigžņu gaismu]]
**Aktīvās galaktikas** ir galaktikas, kuru kodols izstaro spēcīgu elektromagnētisko starojumu plašā viļņu garumu intervālā. Galvenie aktīvo galaktiku veidi pēc izstarojuma ir radiogalaktikas, Seiferta galaktikas un kvazāri.

Domā, ka galaktiku kodolu pamatā ir melnais caurums, kura masa ir ļoti liela un šis melnais caurums pievelk apkārtējo vielu, tādēļ šādas galaktikas izdala daudzējādas gāzu un starojuma straumes. Pēdējo gadu laikā ir iegūts ļoti daudz informācijas no kosmosa stacijām, kā arī attēli no kosmiskajiem aparātiem, kas pierāda šo viedokli.

## Aktīvo galaktiku iedalījums

Radiogalaktikas izstaro vairāk enerģijas radiodiapazonā nekā attiecīgo galaktiku zvaigznes optiskajā diapazonā. Šis starojums nāk ne no galaktikām, bet no diviem ārpus tās esošajiem starojuma avotiem. Tās veido gāzu strūklas, kuras tiek izsviestas ārpus galaktikas centrālā sablīvējuma un stiepjas 10 - 100 kpc attālumā. Visumā ir tādas galaktikas, kurām ir ļoti spoži zvaigžņveida kodoli, kā piemērs ir Seiferta galaktikas. To emisijā ir ieraugāma plata emisijas līnijas. Šādas galaktikas pastāvīgi rada starojumu infrasarkanajā, ultravioletajā un rentgendiapazonā.

Pēc apkopotajiem zinātnieku viedokļiem pieņēma uzskatu, ka kvazāri ir pieskaitāmi pie aktīvajām galaktikām, jo tie ir lielā attālumā esošie galaktiku kodoli, kuri ir ļoti aktīvi. Dēļ šī lielā attāluma galaktikas, kuras ieskauj kvazārus, var redzēt tikai ļoti retos gadījumos. Šie kvazāri visā Visumā ir paši aktīvākie starojuma radītāji. Kvazāru starjauda ir tik liela, ka tā var 1000 un vairāk reižu pārsniegt mūsu Galaktikas starjaudu. Pēc fizikālajām īpatnībām kvazāri ir ļoti līdzīgi Seiferta galaktikām, bet šo galaktiku starojums ir nedaudz spēcīgāks. Kvazāriem piemīt dažas īpatnējas pazīmes, piemēram, tie ne tikai izstaro redzamo gaismu, bet emitē arī radioviļņus un rentgenstarojumu, dažkārt novērots, ka tie izdala gāzu strūklas. Kvazāri ir pieskaitāmi pie jaunām galaktikām, kuras atrodas straujas attīstības posmā. Mūsu galaktikai vistuvākais un mirdzošākais kvazārs atrodas Jaunavas zvaigznājā, un šī kvazāra apzīmējums ir 3C 273, tā attālums no mums ir 630 Mpc.

## Ārējās saites
Akrēcija

**Akrēcija** ir process, kurā zvaigzne vai cits debess ķermenis uzkrāj vielu no apkārtējās vides. Visbiežāk akrēcija novērojama ciešās binārās sistēmās, kurās viela pārplūst no vienas zvaigznes uz otru, izveidojot ap zvaigzni akrēcijas disku.
Baltais punduris

[thumb|235px|[Planetārais miglājs, kura centrā atrodas baltais punduris]]
**Baltais punduris** ir astronomisks objekts, ko būtībā var uzskatīt par zvaigznes pārpalikumu. Tie rodas zvaigznei mirstot, kad tā, iztērējusi savu degvielu, sadalās un atliek tikai tās kodols.

## Vēsture
Baltie punduri savas vājās gaismas dēļ pirmo reizi tika atrasti tikai 1910. gadā. Tos atklāja Henrijs Noriss Rasels (*Henry Norris Russell*), Edvards Čārlzs Pikerings (*Edward Charles Pickering*) un Viljamina Fleminga (*Williamina Fleming*). Nosaukumu "baltais punduris" () 1922. gadā ieviesa Vilems Leijtens (*Willem Luyten*).

## Raksturojums
Baltais punduris galvenokārt sastāv no elektronu deģenerētas gāzes. Tas ir ļoti blīvs,  tā masa sasniedz pusi no savas iepriekšējās, bet tilpums vienāds ar Zemes tilpumu. To vājā starjauda nāk no uzkrātā siltuma izstarošanas. Tie dzīvo daudz ilgāku laiku nekā zvaigznes. Baltie punduri ir aptuveni 6% no visām zināmajām zvaigznēm Saules sistēmas apkārtnē.

## Skatīt arī

* Brūnais punduris
* Sarkanais punduris

## Atsauces un piezīmes
Akrēcijas disks

**Akrēcijas disks** ir tora formas gāzes disks, no kura viela pakāpeniski pa spirālveida trajektoriju krīt uz zvaigzni vai melno caurumu.

## Skatīt arī
* Akrēcija

## Ārējās saites
Kvazārs

[thumb|250px|[Habla kosmiskais teleskops|Habla kosmiskā teleskopa attēls ar spirālisko galaktiku NGC 4319 un kvazāru *Markarian 205* (augšējā labajā stūrī). Galaktika atrodas 80 miljonu gaismas gadu attālumā, bet kvazārs — apmēram 1 miljarda gaismas gadu attālumā, turklāt tas ir viens no Zemei tuvākajiem kvazāriem]]
**Kvazārs** ir aktīvas galaktikas kodols tā attīstības sākuma stadijā. Tas izstaro milzīgi lielu enerģiju. Kvazāri ir vieni no jaudīgākajiem objektiem Visumā. Vēl jaudīgākas ir tikai hipernovas, taču tās staro tikai dažas sekundes, kamēr kvazāri darbojas pastāvīgi.

Termins 'kvazārs' cēlies no angļu valodas un nozīmē 'zvaigznei līdzīgs objekts' (**''quas**i-stell**ar** object*). Pirmais šo nosaukumu pielietoja ķīniešu izcelsmes ASV [[astrofiziķis]] *Hong-Yee Chiu''.

Kvazāri veidojās, kad pirms miljardiem gadu tumšās matērijas sakopojumu gravitācija pievilka apkārt esošo "parasto" gāzveida matēriju (galvenokārt ūdeņradi). Radās gigantiskas "superzvaigznes", miljoniem reižu smagākas par parastajām. Šādas masīvas zvaigznes ļoti ātri iztērēja savus kodoldegvielas krājumus, un gravitācija tās saspieda, veidojoties masīviem melnajiem caurumiem. Apkārtējā gāze joprojām turpina plūst uz šiem melnajiem caurumiem, formējot akrēcijas diskus un atbrīvojot lielus enerģijas daudzumus. Kvazāra starojums var  desmitiem un simtiem reižu pārsniegt mūsu Piena Ceļa galaktikas kopējo starojumu, tajā pašā laikā kvazāra leņķiskie izmēri ir niecīgi. Tā kā kvazāri atrodas ļoti tālu, tiem piemīt liela kosmoloģiskā sarkanā nobīde, tādēļ, no Zemes raugoties, tie diezgan daudz izstaro radioviļņu diapazonā, bet visvairāk — spektra infrasarkanajā daļā. Tajā pašā laikā kvazāriem to milzīgās masas dēļ ir novērojama arī papildu sarkanā nobīde gravitācijas ietekmē, kā to paredzēja Alberts Einšteins savā vispārīgajā relativitātes teorijā.

## Skatīt arī
* Galaktika
* Melnais caurums

## Atsauces

## Ārējās saites
Laiktelpa

**Laiktelpa** ir fizisks modelis, kas papildina  trīs telpas dimensijas ar vienu līdzvērtīgu laika dimensiju. Šādu teorētiskās fizikas koncepciju sauc arī par telpas-laika kontinuumu. Einšteina vispārīgajā relativitātes teorijā  gravitācijas spēks tiek  izskaidrots ar laiktelpas liekumu. To var iztēloties kā kaut ko tādu, kas atgādina ieliekumus, ko elastīgā virsmā rada smagi priekšmeti — līdzīgā veidā masas vai enerģijas sablīvējumi (piemēram, zvaigznes vai planētas) izliec laiktelpu.

## Skatīt arī
* Minkovska telpa
Māzerefekts

**Māzerefekts** ir dažu miglāju mikroviļņu starojuma pastiprināšanās sakarā ar inducētā starojuma rašanos miglāja molekulās. Molekulu (OH, H2O, SiO, u.c.) ierosmes avots parasti ir kāda tuvumā esoša spoža zvaigzne. Kosmiskajam māzer starojumam raksturīga liela starojuma intensitāte un niecīgs spektrāllīnijas platums. Izcelsme — angļu vārds "maser" (**M**icrowave **A**mplification by the **S**timulated **E**mission of **R**adiation, jeb "mikroviļņu pastiprināšana ar inducētu starojumu).
Notikumu horizonts

250px|right|thumb|Melnais caurums (mākslinieka zīmējums)
**Notikumu horizonts** ir melno caurumu apņemošās sfēras rādiuss, kuras iekšienē otrais kosmiskais ātrums pārsniedz gaismas ātrumu. Tā ir melnā cauruma robeža.