Jūlijs Arājs

**Jūlijs Arājs** ( — ) bija Latvijas ķīmiķis, jurists un sabiedrisks darbinieks. 1924. gadā dažus mēnešus bijis Latvijas kara un tieslietu ministrs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Mārcienas pagasta "Muktu" dzirnavās. No 1892. gada dzīvoja Rīgā. Mācījās Rīgas Debesbraukšanas latviešu pareizticīgo baznīcas draudzes skolā. 1905. gadā absolvēja Rīgas garīgo semināru. No 1905. līdz 1906. gadam kā brīvprātīgais dienēja 177. Izborskas kājnieku pulkā, pēc militārajām mācībām ieguva praporščika pakāpi. No 1906. līdz 1913. gadam studēja ķīmiju Rīgas Politehniskajā institūtā. 1908. gadā bija laikraksta "Baltijas novads" (*Прибалтийский Край*) latviešu nodaļas vadītājs. No 1909. gada bija Rīgas 3. augstākās pirmmācības skolas skolotājs. 1912. gadā nokārtoja mājskolotāja eksāmenu, bet 1914. gadā — augstāko pirmmācības skolu skolotāja eksāmenu.

1913. gadā uzsāka studijas Varšavas universitātē, ko Pirmā pasaules kara sākumā evakuēja uz Rostovu pie Donas. Studijas Donas universitātē pabeidza 1917. 
1914. gada jūlijā viņu mobilizēja Krievijas impērijas armijā, bija 1. dzelzceļu ekspluatācijas bataljona Saimniecības daļas priekšnieks Polockā. No 1917. gada oktobra līdz 1918. gada janvārim dienēja Līgates stacijā. Vācu uzbrukuma laikā 1918. gada februārī krita gūstā pie Valmieras. Pēc atbrīvošanas 1918. gada martā bija Latviešu izglītības biedrības vidusskolas skolotājs, no maija — inspektors un tiesību zinību skolotājs, Izglītības biedrības valdes loceklis.

No 1918. līdz 1922. gadam bija skolotājs Rīgas pilsētas 2. vidusskolā. 1919. gadā bija abu skolotāju kongresu prezidija loceklis un pedagoģisko fiziskās audzināšanas kursu vadītājs. Kopš 1919. gada — Latvijas Skolotāju savienības valdes loceklis.  mobilizēts Latvijas armijā, bijis Armijas saimniecības daļas juriskonsults (leitnants), tā paša gada  piekomandēts Izglītības ministrijai par Vidusskolu nodaļas vadītāju.  kļuvis par virssekretāru Latvijas Senātā. Darbojies Latvijas Augstskolu organizācijas padomē kā Tieslietu ministrijas pārstāvis.

1922. gadā kļuva par partijas "Demokrātiskais Centrs" biedru un Rīgas komitejas priekšsēdētāju. No 1922. gada līdz 1941. gada augustam bija juriskonsults Zemes bankā. 1923. gadā iecelts par Tiesu palātas prokurora biedru un Latvijas Senāta virsprokurora biedra vietas izpildītāju. 1924. gada aprīlī iecelts par tieslietu ministru Voldemāra Zāmuēla vadītajā valdībā, bet jūlijā sāka pildīt arī kara ministra pienākumus. Abus šos amatus zaudēja līdz ar valdības demisiju decembrī.

No 1925. gada strādāja par juriskonsultu Centrālajā zemes ierīcības komitejā. 1925. gada februārī kandidējis Rīgas pilsētas domes vēlēšanās no "Saimnieciski kulturālās apvienības" saraksta, netika ievēlēts. Tā paša gada oktobrī kandidējis 2. Saeimas vēlēšanās no "Demokrātiskā Centra" un bezpartijisko sabiedrisko darbinieku saraksta, netika ievēlēts. No  — zvērināts advokāts Rīgā. No 1926. līdz 1936. gadam bija arī skolotājs Rīgas pilsētas komercskolā.

1928. gadā mainīja partijisko piederību un pievienojās Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijai. Tajā pašā gadā kandidēja 3. Saeimas vēlēšanās no "Latvijas Darba savienības un Tautas apvienības" saraksta, netika ievēlēts. 1931. gada martā kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas saraksta, netika ievēlēts. Oktobrī kandidēja 4. Saeimas vēlēšanās no Apvienotā jaunsaimnieku, sīkgruntnieku, "Saimnieciskā Centra" un atvaļināto karavīru saraksta, atkal netika ievēlēts. 1934. gadā pēc Ulmaņa apvērsuma LJSP likvidēja.

Vācu okupācijas laikā  viņu ieskaitīja advokatūras sastāvā, līdz 1944. gadam bija zvērināts advokāts Rīgā. No 1944. gada oktobra dzīvoja Tukumā.  uzņemts LPSR Advokātu kolēģijā, bija Siguldas juridiskās konsultācijas vadītājs. No 1946. gada janvāra — Majoru juridiskās konsultācijas vadītājs, vēlāk Rīgas Jūrmalas juridiskās konsultācijas advokāts. 1948. gada februārī ar tieslietu ministra pavēli izslēgts no Advokātu kolēģijas par daļēju autobiogrāfisko ziņu nesniegšanu.

Miris  Asaros, apbedīts Slokas kapos.

Dzīves laikā apbalvots ar Krievijas Sv. Annas ordeņa II šķiru, kā arī Krievijas Sv. Staņislava ordeņa II un III šķiru.

## Avoti
*Temīda, 1990., III
*Es viņu pazīstu: Latvijas biogrāfiskā vārdnīca, Rīga, 1939.
*Latvijas advokatūra 1919 – 1945 Biogrāfiskā vārdnīca, 93.lpp.
*Latvijas vadošie darbinieki, Rīga, 1935.
*Latvijas darbinieku galerija, Rīga, 1929.