open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mielofibroze

thumb|Mielofibroze
**Mielofibroze** ir reta, hroniska asinsrades sistēmas slimība, kuras gadījumā kaulu smadzenēs normālie asinsrades audi pakāpeniski tiek aizvietoti ar saistaudiem (fibrozi), tādējādi traucējot asins šūnu veidošanos. Tā pieder pie mieloproliferatīvo neoplāziju grupas un var būt primāra (attīstās pati no sevis) vai sekundāra – kā citu asins slimību, piemēram, policitēmijas vera vai esenciālās trombocitēmijas, sekas.

Mielofibrozes attīstība bieži saistīta ar gēnu mutācijām, piemēram, JAK2, CALR vai MPL, kas veicina nenormālu šūnu augšanu un citokīnu izdalīšanos, kas savukārt stimulē fibrozes veidošanos. Slimības simptomi var būt hronisks nogurums, anēmija, palielināta liesa, svara zudums, kaulu sāpes un svīšana naktīs. Diagnostika balstās uz asinsanalīzēm, perifērās asins uztriepes izmeklējumu un kaulu smadzeņu biopsiju, kurā konstatē saistaudu izplatību. Ārstēšana ir individuāla un var ietvert medikamentozu terapiju (piemēram, JAK inhibitorus), asins pārliešanu, splenektomiju vai kaulu smadzeņu transplantāciju smagos gadījumos. Prognoze ir mainīga – no ilgstošas stabilas norises līdz agresīvai formai ar iespējamu pāreju uz akūtu leikēmiju.

## Ārējās saites
Nitrospirae

***Nitrospirae*** (arī ***Nitrospirota***) ir baktēriju tips, kurā ietilpst nitrificējošas baktērijas, kas spēlē svarīgu lomu slāpekļa ciklā.

Šīs baktērijas ir spējīgas oksidēt nitrītus (NO2−) par nitrātiem (NO3−). Tas ir process, kas ir būtisks augsnes auglībai un ūdens ekosistēmu līdzsvaram.

## Ārējās saites
Fitocenoze

thumb|Meža fitocenoze
**Fitocenoze** ir augu kopums, kas apdzīvo noteiktu teritoriju un ir savstarpēji saistīta ar apkārtējo vidi un citām dzīvības formām. Tā ir noteiktā biotopā sastopamo autotrofu, galvenokārt augu, kas veido ekosistēmas produktīvo pamatu.

Fitocenoze kalpo kā indikators gan ekoloģisko procesu norisei, gan ainavu stāvoklim, ļaujot analizēt gan dabiskos, gan antropogēnos faktorus, kas ietekmē ekosistēmas stabilitāti. Tā strukturālā un funkcionālā daudzveidība ir cieši saistīta ar bioloģisko ražīgumu, barības vielu ciklu dinamiku un arī oglekļa aprites mehānismiem, kas mūsdienu kontekstā ir īpaši nozīmīgi klimata pārmaiņu izpētē.

## Fitocenozes galvenās iezīmes
* Tajā dominē zaļie augi, kuri spēj veikt fotosintēzi.
* Tā ir cieši saistīta ar zoocenozi (dzīvnieku kopienu) un mikrocenozi (mikroorganismiem), kopā veidojot biocenozi.
* Fitocenozi ietekmē vides apstākļi – gaisma, augsne, mitrums, klimats.
* Tā mainās laika gaitā, piemēram, sukcesijas procesos (dabiskā attīstība no vienas augu kopienas uz citu).
* Fitocenoze ir svarīgs objekts pētījumos par dabisko un cilvēka pārveidoto ainavu attīstību, ekoloģisko līdzsvaru un bioloģisko daudzveidību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Limba noastră

***Limba noastră*** (; latviski: ‘Mūsu valoda’) ir Moldovas Republikas valsts himna, oficiāli pieņemta , aizstājot iepriekš lietoto Rumānijas himnu *[[Deșteaptă-te, române!]]*. Himnas teksts balstīts uz Alekseja Matejeviči (*Alexei Mateevici*) 1917. gadā rakstīto dzejoli ar tādu pašu nosaukumu, bet melodiju komponējis Aleksandru Kristea (*Alexandru Cristea*). Himna *Limba noastră* slavina rumāņu valodu kā kultūras, garīgās identitātes un tautas vienotības simbolu. Tekstā valoda attēlota kā svēta vērtība, kas savieno cilvēkus ar nacionālo vēsturi, tradīcijām un garīgo mantojumu. Himna izvairās no politiskas retorikas, tādējādi kalpojot kā apvienojošs simbols daudznacionālajai Moldovas sabiedrībai. Tai ir īpaša vieta Moldovas kultūras atmodas kontekstā, īpaši ņemot vērā valodas lomu identitātes veidošanā pēc neatkarības iegūšanas no Padomju Savienības.

## Ārējās saites
Alegeini

**Alegeini** () ir upe ASV, Misisipi pietekas Ohaio labā satekupe. Sākas Alegeini plato un Pensilvānijā pie Alegeini pilsētiņas. Augštecē plūst ziemeļrietumu virzienā, ietekot Ņujorkas štatā, kur pagriežas uz dienvidrietumiem, atgriežoties Pensilvānijā, kur Pitsburgā saplūst ar Monongahilu, veidojot Ohaio augšteci.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rūgtdilles

**Rūgtdilles** (*Peucedanum*) ir čemurziežu dzimtas ģints. Tajā ir klasificētas aptuveni 70 sugas, kuru dabiskais izplatības areāls ir Madeirā, Āfrikas ziemeļrietumos, Eirāzijas mērenajā joslā un Havaju salās.

## Sugas
Latvijā ir sastopamas četras rūgtdiļļu sugas:

* Briežu rūgtdille (*Peucedanum cervaria*) (L.) Lapeyr.
* Kalnu rūgtdille (*Peucedanum oreoselinum*) (L.) Moench
* Meistarsakne (*Peucedanum ostruthium*) (L.) W.D.J.Koch
* Purva rūgtdille (*Peucedanum palustre*) (L.) Moench

## Atsauces
Bistricas–Neseudas žudecs

**Bistricas–Neseudas žudecs** () ir viens no Rumānijas 41 žudeciem. Žudecs atrodas valsts ziemeļu daļā, Transilvānijas reģionā, vēsturiski pazīstamajā Ziemeļu Transilvānijā. Tas robežojas ar Murešas, Sučavas, Maramurešas un Klužas žudeciem. Žudeca administratīvais centrs ir Bistrica, viena no senākajām un kultūrvēsturiski nozīmīgākajām apdzīvotajām vietām reģionā. Bistricas–Neseudas žudecs aizņem 5355 km² lielu teritoriju, un 2021. gadā tajā dzīvoja 296 tūkstoši iedzīvotāju. Reģions ir pazīstams ar etnisko un kultūras daudzveidību, vēsturiski apdzīvots gan ar rumāņiem, ungāriem, vāciešiem (sakšiem) un čigāniem, un tajā saglabājies bagātīgs arhitektūras un garīgais mantojums. Bistricas–Neseudas žudecs mūsdienās ir nozīmīgs lauksaimniecības, mežsaimniecības, rūpniecības un tūrisma centrs.

## Ārējās saites
Urarikoera

**Urarikoera** () ir upe Brazīlijā, Amazones baseina Riunegru pietekas Riubranku garākā satekupe. Sākas Parimas grēdas austrumu nogāzē un augštecē līdz satekai ar Auarisu tiek dēvēta par **Parimu** (*Rio Parimé*). Plūst austrumu virzienā pa Gvajānas plakankalnes lietusmežiem Roraimas štatā paralēli Pakaraimas grēdai; saplūstot ar Takutu veido Riubranku upi. Lielākās pietekas ir Auarisa un Amažari. Lielākā pilsēta krastos ir Uajakasa.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kemals Kiličdaroglu

**Kemals Kiličdaroglu** (, , dzimis ) ir Turcijas ekonomists, bijušais valsts ierēdnis un politiķis, kurš kopš 2010. gada ir Republikāņu tautas partijas (CHP) priekšsēdētājs un viens no redzamākajiem opozīcijas līderiem Turcijas politikā. Pirms savas politiskās karjeras Kiličdaroglu strādāja valsts finanšu un sociālās apdrošināšanas institūcijās, iegūstot reputāciju kā kompetents un reformām atvērts birokrāts. Viņš parlamentā tika ievēlēts 2002. gadā un 2010. gadā kļuva par CHP priekšsēdētāju, pievēršot uzmanību sociāldemokrātiskiem principiem, tiesiskumam un demokrātiskām reformām. 2023. gadā Kiličdaroglu kandidēja Turcijas prezidenta vēlēšanās kā plašas opozīcijas koalīcijas (*Millet İttifakı*, “Nācijas alianse”) vienotais kandidāts, stājoties pretī valsts ilggadējam prezidentam Redžepam Tajipam Erdoganam. Lai arī viņš vēlēšanās zaudēja, viņa kandidatūra iezīmēja nozīmīgu mēģinājumu apvienot politisko opozīciju un piedāvāt alternatīvu autoritārajai pārvaldei, stiprinot demokrātijas un pilsoniskās sabiedrības ideālus Turcijā.

## Ārējās saites
Ansis Melders

**Ansis Melders** (dzimis , miris ) bija latviešu mūziķis un uzņēmējs. Dūmmetāla grupas *[[Heaven Grey]]* vokālists un dziesmu tekstu autors.

Dzimis 1975. gada 17. augustā mākslinieku Anitas Melderes un Staņislava Astiča ģimenē. 1994. gadā pievienojies grupai *Heaven Grey* kā vokālists un kļuvis arī par visu dziesmu tekstu autoru. Pagājušā gadsimta deviņdesmitajos gados ar grupu aktīvi koncertējis Baltijā un Eiropā, grupai kļūstot par vienu no zināmākajām šī žanra grupām Latvijā, alternatīvās mūzikas skatuvē, pat izpelnoties sava veida kulta grupas statusu.

Pametis *Heaven Grey* 1998. gadā. Dažus gadus vēlāk grupa paziņoja par darbības pārtraukšanu. Traģiski gājis bojā motocikla avārijā 2005. gada 24. septembrī. Apbedīts 2. Meža kapos Rīgā.

## Atsauces
Teodora Iņjaca

**Teodora Iņjaca** (; dzimusi  Belgradā) ir Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (2021), Eiropas individuālā sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (2025).

## Biogrāfija
Trīs reizes pēc kārtas uzvarējusi Serbijas sieviešu šaha čempionātos (2018, 2019, 2020).

2021. gada jūlijā Sočos piedalījusies Pasaules kausa izcīņā šahā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 2. kārtā zaudējusi Krievijas lielmeistarei Katerinai Lagno. 2023. gadā Baku atkārtoti piedalījusies Pasaules kausa izcīņā, kurā, uzvarot Sofiju Miljē un Aleksandru Kosteņuku, 4. kārtā zaudējusi Poļinai Šuvalovai.

2025. gada aprīlī Rodā kārtu pirms turnīra noslēguma nodrošinājusi uzvaru Eiropas individuālajā sieviešu šaha čempionātā.

2025. gada septembrī Samarkandā ierindojusies 33. vietā "FIDE Women's Grand Swiss" turnīrā sievietēm.

Pārstāvējusi Serbijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 3 reizes (2018-2024);
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 4 reizes (2017-2023).

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Iņjacai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2021. gadā – starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2023. gadā saņēmusi arī vīriešu starptautiska meistara (IM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ericsson Nikola Tesla

***Ericsson Nikola Tesla d.d.*** ir Zviedrijas telesakaru iekārtu ražotāja *[[Ericsson]]* Horvātijas meitasuzņēmums. Tā galvenais birojs ir Zagrebā. Uzņēmums, kas nosaukts izgudrotāja Nikola Teslas vārdā, tika dibināts 1949. gadā kā valstij piederošs uzņēmums. 1953. gadā tas no *Ericsson* ieguva licenci, ražojot un pārdodot tā telefonus vietējā tirgū, un pēc privatizācijas 1995. gadā kļuva par tā par meitasuzņēmumu.

Uzņēmums ir viens no lielākajiem telesakaru produktu, risinājumu un pakalpojumu sniedzējiem telesakaru, veselības aprūpes, inteliģento transporta sistēmu un uzņēmumu risinājumu jomā Centrālajā un Austrumeiropā.

*Ericsson Nikola Tesla d.d.* akcijas tiek kotētas Zagrebas fondu biržā. *Telefonaktiebolaget L. M. Ericsson* pieder 49,07 % uzņēmuma akciju, pašu akcijas veido 0,18 % un citiem akcionāriem pieder 50,75 %.

## Vēsture
1949. gadā Zagrebā, toreizējā Dienvidslāvijas Sociālistiskajā Federatīvajā Republikā, tika dibināts valstij piederošs uzņēmums *Nikola Tesla*. Vairāk nekā 40 gadus tas ļoti veiksmīgi darbojās vietējā telesakaru tirgū un reģionālajos tirgos, īpaši Eiropā.

Uzņēmums 1953. gadā kļuva par Zviedrijas uzņēmuma *[[Ericsson]]* licences partneri, un 1958. gadā sāka eksportēt lielu daudzumu *Ericsson* sistēmu PSRS un citos tirgos.
1953. gadā *Nikola Tesla* izveidoja savu konstruktoru biroju.
1977. gadā uzņēmums ieguva *Ericsson* *AXE* komutatoru licenci, un 1981. gadā sāka to ražošanu.

Pēc Dienvidslāvijas sabrukuma un Horvātijas neatkarības iegūšanas 1992. gadā valsts sāka uzņēmuma privatizācijas procesu. 1995. gadā *Ericsson* un Horvātijas Privatizācijas fonds parakstīja līgumu par 49,07 % uzņēmuma akciju iegādi, kas tika novērtēta 40 miljonu ASV dolāru apmērā, padarot *Ericsson* par *Ericsson Nikola Tesla d.d.* lielāko individuālo akcionāru.

2003. gada 17. jūlijā *Ericsson Nikola Tesla d.d.* akcijas tika iekļautas Zagrebas fondu biržā.

2011. gadā uzņēmums bija astotais lielākais Horvātijas eksportētājs.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Džordžīna Railija

**Džordžīna Railija** (; dzimusi ) ir angļu un kanādiešu kino un televīzijas aktrise, kura vislabāk pazīstama ar lomām filmās *[[Pontypool (filma)|Pontypool]]* (2008) un *[[This Movie Is Broken]]* (2010), televīzijas seriālos *[[The L.A. Complex]]* (2012), "Kvantu lēciens" (2022—2024) un "Mērdoka noslēpumi" (2012—2015).

## Biogrāfija
Džordžīna Railija dzimusi Gilfordas pilsētā, Sari, Anglijā, un sešpadsmit gadu vecumā kopā ar ģimeni pārcēlusies uz Toronto, Kanādā. Viņa absolvējusi Havergalas koledžu Toronto.

### Privātā dzīve
Džordžīna Railija ir kanādiešu mūziķa Tomija Railija mazmeita. Viņas tēvs Deivids T. Railijs ir rakstnieks un komponists, bet māte ir producente. Railijas vecākais brālis ir dīdžejs.

2013. gada 6. janvārī viņa apprecējās ar aktieri Marku O'Braienu, viņi iepazinās seriāla *[[Republic of Doyle]]* uzņemšanas laukumā 2011. gadā. Kāzas apmeklēja kolēģis no "Mērdoka noslēpumi" Džonijs Heriss. 2017. gada novembrī pāris sagaidīja savu pirmdzimto, meitu Penelopi Florensu O'Braienu.

## Filmogrāfija

### Kino

### TV

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Kanādas kosmosa aģentūra

**Kanādas kosmosa aģentūra** (, saīsināti **CSA**, ) ir Kanādas valdības aģentūra, kas atbild par valsts civilajām kosmosa programmām. To dibināja 1989. gadā Sentjūbēras pilsētā, Kvebekas provincē un tās direktore pašlaik (2025) ir Lisa Kampbella (*Lisa Campbell*). Finansējumu nodrošina Kanādas valdība; tas svārstās atkarībā no konkrētajiem gadiem un projektiem.
Gyroptychius grossi

***Gyroptychius grossi*** ir devona osteolepidīdu suga, kas dzīvoja Latvijas teritorijā vidusdevonā, eifela laikmetā, un kuras holotips (etmosfenoīda vairogs) atrasts urbumā, narvas svītas nogulumos Talsu apkārtnē (55-Talsi), 274,9 metru dziļumā. Vēl šīs sugas pārstāvju paliekas ir atrastas Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, Ļemovžas upes krastā pie Hotenžu ciema, kā arī Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā pie Oršas urbumā (2-Orša), 365—375 metru dziļumā narvas svītā. Sugu 1981. gadā aprakstīja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Suga nosaukta vācbaltiešu paleontologa Valtera Grosa vārdā.

## Apraksts
*Gyroptychius grossi* bija līdz 0,5 m garas zivis ar šauru galvu un izliektu galvas vairogu. Purna mala ir atliekta apakšpusē un pārkaras pār mutes spraugu. Nāsis ir izvietotas asaru-žokļa iedobju priekšpusē, gandrīz paralēli to priekšējai malai. Subnariālais stūris neizbīdās atpakaļ, bet preorbitālais ir taisns. Asaru-žokļa iedobes izvietotas laterāli un ir īsākas par orbitālajiem izgriezumiem. Orbitālie izgriezumi ir vidēji lieli, ap 0,3 no parietālā vairoga garuma. Izgriezumi ir izvietoti vairoga vidējā daļā un to dziļums ir trīs reizes mazāks par garumu. Preorbitālais un postorbitālais nodalījumi apmēram ir vienāda garuma. Acīmredzot, ir četri atsevišķi *[[nasalia]]*. *Postrostrale posterior* ir liels. Vairoga platums pie preorbitālajiem stūriem, orbitālajos izgriezumos un pie vairoga aizmugurējās malas ir atbilstoši 0,8, 0,56 un 0,43 no tā garuma. Pineālā atvere ir liela, ovāla, aizmugurē nomailināta, un atrodas anteromediāli pret bedrīšu līniju priekšējiem galiem (с/b — 0,28), kuri izvietoti postorbitālo stūru līmenī vai nedaudz uz priekšu. Pineālo atveri ieskauj trīs liela plātnes. *[[Intertemporale]]* platums ir trīs reizes mazāks par tā garumu. Sānu gulāres ir šauras, bet mediālā gulāre ir izstiepta garumā. Apakšžoklis ir salīdzinoši augsts un divreiz garāks par parietālo vairogu. Zobi ir slaidi, augsti, ar mazu pulpāro dobumu, un ar mēreni biezām sieniņām. Zobu krokojums gandrīz sasniedz to smaili. Sensoro kanālu poras ir salīdzinoši lielas un parasti izvietotas vienā rindā. Vairoga priekšējā daļā nāsu līmenī izceļas sīku poru grupu pāris. Zvīņas ir rombiskas.

## Atsauces
Bens Džonsons

**Bens Džonsons** var būt:

* Bens Džonsons (*Ben Jonson*; 1572—1637) — angļu dramaturgs, dzejnieks, aktieris un literatūras kritiķis;
* Bens Džonsons (*Ben Johnson*; 1918—1996) — amerikāņu aktieris un kaskadieris;
* Bens Džonsons (*Ben Johnson*; 1961) — jamaikiešu izcelsmes Kanādas vieglatlēts.
A/S "Buffalo"

thumb|300px|Tekstilfabrikas "Buffalo" ēkas Ganību dambī Rīgā (1936)

**A/S "Buffalo"** (, latviski — "bifelis") bija ādas apavu ražošanas uzņēmums Rīgā, Ganību dambī 30, kas darbojās no 1913. līdz 1938. gadam.

## Vēsture
Četri Rīgas tirgoņi Popers, Leners, fon Hertvigs un Helmzings 1910. gadā nodibināja akciju sabiedrību "Slava", nopirka no pilsētas zemesgabalu blakus Ūdru grāvim un ieguldīja 1,5 miljonus rubļu apavu rūpnīcas celtniecībā. Ēkas celtniecībā izmantoja dzelzsbetonu.
1913. gadā uzņēmumu pārdēvēja par Apavu un ādu tirdzniecības un rūpniecības a/s "Buffalo", kurā strādāja ap 2000 strādnieku.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā fabrikas iekārtas evakuēja uz Krieviju. Pēc kara to atjaunoja kā tekstilfabriku un 1925. gadā pārdēvēja par Tirdzniecības un rūpniecības a/s "Buffalo". 1938. gadā "Latvijas kredītbanka" nopirka a/s "Buffalo" akciju vairākumu un pārveidoja to par tekstilfabriku "Latvijas kokvilna".
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā uzņēmumu pārveidoja par kokvilnas, linu austuvi un kārstuvi "Latvijas kokvilna". 1941. gadā to pārdēvēja par fabriku "Boļševička", 1951. gadā par tekstilkombinātu "Boļševička", kas 1975. gadā kļuva par Rīgas kokvilnas izstrādājumu r/a "Rīgas manufaktūra" 2. filiāli. 

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1991. gadā izveidoja vērpšanas fabriku "Kokvilna", 1993. gadā SIA Rīgas firmu "Kokvilna", 2004. gadā SIA "Kokvilna", kas pārtrauca darboties 2007. gadā.
Vēlāk agrākās fabrikas ēkās darbojās dažādas SIA.

## Atsauces
Rutulu valoda

**Rutulu valoda** (*мыхаӀбишды чӀел*, ) ir Ziemeļkaukāza saimes valoda, vēl precīzāk lezgīnu valoda no nahu—dagestāniešu valodu grupas. To galvenokārt lieto rutulu tautības pārstāvji. Tā ir dzimtā valoda aptuveni 33 tūkstošiem cilvēku, no kuriem lielākā daļa dzīvo Dagestānas Republikā (Krievijā), īpaši Rutulas un Magaramkentas rajonā, kā arī Azerbaidžānas ziemeļrietumos, galvenokārt Balakena, Zakatalas un Kačmazas rajonos. Rutulu valoda tradicionāli ir mutvārdu valoda, kurai ir ierobežota lietojamība izglītībā, plašsaziņas līdzekļos un administratīvajā sfērā. Lielākā daļa rutulu ir bilingvāli, paralēli lietojot arī krievu (Krievijā) vai azerbaidžāņu (Azerbaidžānā) valodu, kas rada spiedienu uz rutulu valodas aktīvo lietojumu jaunākajās paaudzēs. Lai gan rutulu valoda Dagestānā tiek mācīta atsevišķās skolās un ir izstrādāta rakstu valodas forma (pamatā kirilica), tās statusu saskaņā ar UNESCO klasifikāciju raksturo kā apdraudētu valodu. Rutulu valodas saglabāšana ir aktuāls jautājums Kaukāza reģionā, kas saistīts ar valodas pārmantojamību, kultūras identitāti un lingvistiskās daudzveidības aizsardzību.

## Ārējās saites
Omskas iela

**Omskas iela** ir vietējas nozīmes iela Daugavpilī, Viduspoguļankas apkaimē. Omskas iela sākas krustojumā ar Liliju ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Ventas ielu. Omskas ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir 317 metri. Visā garumā Omskas ielai ir grants segums. Satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Omskas ielu nekursē.

## Vēsture
Omskas ielas sākotnējais nosaukums bija **Robežu iela**. 1957. gadā iela ieguva tagadējo nosaukumu, Krievijas pilsētas vārdā, kurš vairs nav mainījies.

2022. gadā biedrība "Publiskās atmiņas centrs" aicināja pārdēvēt šo ielu komponista Alfrēda Feila, 1940. gada Latgales Dziesmu svētku Daugavpilī organizatora, vārdā, bet Daugavpils pilsētplānošanas un būvniecības departamenta sēdē tika nolemts saglabāt tagadējo nosaukumu.

## Ielu savienojumi
Omskas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Liliju iela
* Medņu iela
* Ūdru iela (T veida krustojums)
* Ventas iela / Plotičku iela

## Atsauces
Elvīra Bloma

**Elvīra Bloma** (dzimusi 1986. gada 29. jūnijā Ogrē) ir latviešu dzejniece.

## Biogrāfija
Elvīra Bloma studējusi Latvijas Kultūras akadēmijā. Strādājusi Raiņa un Aspazijas muzejā. 2020. gadā dibinājusi literatūras žurnālu "Strāva", kopš 2021. gada žurnāla projekta vadītāja un viena no redaktorēm. Dzejas publikācijas kopš 2014. gada. Sastādījusi krājumus "Aspazija. Rainis. Reloaded" (2018), "Monta Kroma. Re:" (2019), "Regīna Ezera. Re:" (2020), latviešu jaunākās dzejas izlasi somu valodā "Ja esi aizmirsis savu vārdu" (2020), aizsākusi "Mazo Strāvu" sēriju un sastādījusi zibprozas grāmatu "Davai" (2024) un latviešu sieviešu autobiogrāfiskās dzejas grāmatu "Atbildes" (2025). Iesaistījusies Preiļu konceptuālistu grupas darbībā.

Krājums "Izdzēstie attēli" nominēts Dzejas dienu balvai un Literatūras gada balvai debijas kategorijā, krājums "Viņam patīk šie dzejoļi" nominēts Dzejas dienu balvai un saņēmis Literatūras gada balvu kā labākā dzejas grāmata.

## Bibliogrāfija
* *Izdzēstie attēli*. Rīga: Orbīta, 2020.
* *Viņam patīk šie dzejoļi*. Carnikava: Punctum, 2024.

## Atsauces
Konstantins Kavafis

**Konstantins Petru Kavafis** (; dzimis , miris ) bija grieķu dzejnieks un žurnālists, kurš tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem dzejniekiem 20. gadsimta grieķu literatūrā. Ar savu oriģinālo un introspektīvo dzeju, kas apvieno vēsturisko tematiku, filozofisku dziļumu un personisku ironiju, Kavafis ir ietekmējis ne tikai grieķu, bet arī pasaules literatūru. Viņa dzejoļos bieži sastopami hellēnisma laikmeta, Bizantijas un senās Grieķijas motīvi, kas kalpo kā alegorijas cilvēka iekšējai pieredzei, morālajām izvēlēm un dzīves traģiskumam. Lai gan dzīves laikā viņš publicēja tikai nelielu daļu savu darbu un izvairījās no plašas publicitātes, Kavafa literārais mantojums pēc nāves guva plašu starptautisku atzinību, un viņa dzejoļi ir tulkoti daudzās valodās. Viņš tiek uzskatīts par vienu no modernās grieķu dzejas pamatlicējiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Musaka

thumbnail|upright=1.2|Uzservēta musakas porcija
**Musaka** (, *mousakás*; ) ir tradicionāls siltais ēdiens vairākās Balkānu un Tuvo Austrumu tautu virtuvēs, visplašāk pazīstams kā grieķu virtuves ēdiens. Klasiskā versijā musaka ir cepeškrāsnī gatavots daudzslāņains ēdiens, kurā tiek kārtotas ceptas baklažānu šķēlītes, maltā gaļa (parasti jēra vai liellopa) un bešamela mērce, kas veido bagātīgu un krēmīgu virskārtu. Lai gan ēdiena nosaukums un pamatideja ir kopīga daudzām kultūrām, musakai pastāv reģionālas variācijas. Turcijā tā parasti tiek pasniegta neslāņotā veidā, savukārt Bulgārijā, Serbijā un Ziemeļmaķedonijā tiek izmantoti arī kartupeļi vai kabači. Tuvo Austrumu versijās, piemēram, Libānā vai Ēģiptē, musaku var pasniegt pat aukstu, bieži bez bešamela mērces. Tomēr starptautiskajā izpratnē vispazīstamākā un biežāk identificētā ir grieķu musakas versija, kuras popularitāti veicināja grieķu šefpavārs Nikolaoss Celemendess, padarot to par vienu no atpazīstamākajiem grieķu virtuves simboliem.

## Ārējās saites
Kārklu iela (Daugavpils)

**Kārklu iela** ir lokveida iela Daugavpilī, uz ziemeļiem no pilsētas centra. Ielas sākums un nobeigums atrodas Esplanādes apkaimē, bet gandrīz visā garumā iela iet pa Dzelzceļnieka apkaimi. Kārklu iela sākas krustojumā ar Stacijas ielu, šķērso dzelzceļa līniju pa pārbrauktuvi, ved ziemeļu virzienā, pamazām pagriežoties uz rietumiem un dienvidrietumiem gar dzelzceļa uzbērumu, atkal šķērso to pašu dzelzceļa līniju pa viaduktu un beidzas arī krustojumā ar Stacijas ielu. Kārklu ielas turpinājums ir Kraujas iela.

Kārklu ielas kopējais garums ir aptuveni 1980 metri, tai ir pārsvarā noliktavu apbūve. Visā garumā Kārklu iela klāta ar asfalta segumu, satiksmes kustība norit abos virzienos divās joslās. Posmā no Vidzemes ielas līdz Kraujas ielai Kārklu iela ir pilsētas nozīmes maģistrālā iela. Pa Kārklu ielu kursē 2., 2A., 4., 5., 11., 16., 17., 17A., 19., 20., 20B., 22. un 26. maršrutu autobusi.

Ielas nosaukums laika gaitā nav mainījies.

## Ievērojami objekti
* Nr. 24 — Daugavpils autobusu parks.

## Ielu savienojumi
Kārklu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Stacijas iela (T veida krustojums)
* Malu iela (T veida krustojums)
* Vidzemes iela (apļveida krustojums)
* Stacijas iela (otro reizi)
* Kraujas iela (ielas turpinājums)

## Atsauces
Marija Kaļesņikava

**Marija Kaļesņikava** (, dzimusi ) ir Baltkrievijas politiķe, cilvēktiesību aktīviste un profesionāla mūziķe, kas starptautiski kļuva pazīstama kā viena no centrālajām figūrām Baltkrievijas 2020. gada demokrātiskajos protestos. Viņa ieguva plašu sabiedrības atzinību kā daļa no tā sauktās “sieviešu trio” kopā ar Svjatlanu Cihanousku un Veraniku Capkalu, kuras kopīgi vadīja opozīcijas kampaņu pret ilggadējo autoritāro prezidentu Aļaksandru Lukašenku. Pēc prezidenta kandidāta Viktara Babarikas aresta Kaļesņikava kļuva par viņa pārstāvi un vēlāk par vienu no galvenajām Baltkrievijas opozīcijas sejām, aktīvi iesaistoties gan priekšvēlēšanu kampaņā, gan masu protestos par vēlēšanu rezultātu viltošanas. Viņa atteicās pamest valsti. 2020. gada septembrī Kaļesņikava tika apcietināta, un 2021. gadā viņai piesprieda 11 gadu cietumsodu, apsūdzot par “ekstrēmistisku grupu organizēšanu”. Par savu drosmīgo nostāju un ieguldījumu cilvēktiesību un demokrātijas aizstāvībā Marija Kaļesņikava ir saņēmusi vairākus starptautiskus apbalvojumus, tostarp Eiropas Parlamenta Saharova balvu par domu brīvību (2020) un Vācijas Tiesiskuma balvu. Viņa tiek plaši uzskatīta par vienu no spilgtākajiem mūsdienu Baltkrievijas demokrātijas simboliem.

## Ārējās saites
Tundželi

**Tundželi** () ir pilsēta Turcijas austrumos, Munzuras kalnu reģionā, un tā ir Tundželi ila administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Austrumu Anatolijā, ainaviskā un kalnainā vidē, kur ir plaša dabas bagātību un reģionālās identitātes daudzveidība. 2021. gadā Tundželi dzīvoja 35,2 tūkstoši iedzīvotāju. Tundželi ir pazīstama ar kultūrvēsturisko un politisko specifiku, jo šeit dominē kurdu un alevītu kopienas, kurām ir senas garīgās un sabiedriskās tradīcijas. Reģions ilgstoši bijis sociālpolitiski aktīvs, bieži piesaukts saistībā ar vēsturiskām pretestības kustībām, īpaši Dersimas sacelšanos (1937–1938), kura joprojām tiek pieminēta un ir nozīmīga vietējā kolektīvajā apziņā. Mūsdienās Tundželi tiek uzskatīta par vienu no Turcijas politiski alternatīvākajām un sabiedriski aktīvākajām pilsētām, kā arī par reģionālās identitātes, kultūras daudzveidības un ekotūrisma centru. Munzuras ielejas nacionālais parks un tradicionālie alevītu svētki padara pilsētu par nozīmīgu vietu arī kultūras un dabas tūrisma kontekstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Laikmets (žurnāls)

[thumb|200px|"Ilgās pēc dzimtenes tālajā Sibīrijas taigā". Žurnāla "Laikmets" vāks pirms [1941. gada jūnija deportācijas Latvijā|1941. gada deportācijas trešās gadadienas 1944. gada jūnijā.]]
**"Laikmets"** bija latviešu valodā izdots ilustrētais nedēļas žurnāls nacionālsociālistiskās Vācijas okupācijas laikā (1942—1944).

## Vēsture
"Laikmetu" sāka veidot kā ilustrētā žurnāla "Atpūta" tradīciju turpinājumu, žurnāla redaktors bija Kārlis Krūmājs, redkolēģijā strādāja "Atpūta" mākslinieki Alberts Prande un Aleksandrs Krūka.
Pirmais žurnāla "Laikmets" numurs iznāca 1942. gada 1. janvārī, tā pirmajos 14 numuros bija publicēts Ilzes Kalnāres romāns "Sniega Roze". Žurnālu pārtrauca izdot neilgi pirms Sarkanās armijas uzbrukuma Rīgai 1944. gada septembrī.

## Atsauces
2024. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

**2024. gada (75.) Eiropas čempionāts cīņas sportā** notika no 2024. gada 12. līdz 18. februārim Rumānijas galvaspilsētā Bukarestē.

2024. gada Eiropas čempionātā saskaņā ar sankcijām, kas tika noteiktas pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā, Krievijas un Baltkrievijas cīkstoņiem nebija atļauts izmantot Krievijas vai Baltkrievijas vārdu, karogu vai himnu. Tā vietā viņi piedalījās kā "Individuālie neitrālie sportisti (AIN)", viņu medaļas netika iekļautas oficiālajā medaļu tabulā.

## Pretrunas
Starptautiskā cīņas federācija (UWW) atļāva dažiem Krievijas cīkstoņiem piedalīties Eiropas čempionātā, lai gan viņi, kā apgalvo Ukrainas mediji un Ukrainas Jaunatnes un sporta ministrija, nav neitrāli un atbalsta viņu režīmu un Krievijas iebrukumu Ukrainā. Abdulrašids Sadulajevs un Zaurs Ugujevs bija piedalījušies prokara mītiņā un pauduši atbalstu Krievijas un Ukrainas karam. Citi sportisti, tostarp Vitālijs Kabalojevs, Anastasija Sideļņikova, Alīna Kasabijeva, Nadežda Sokolova un Sergejs Semenovs savu atbalstu karam apliecināja ar savām aktivitātēm sociālajos tīklos, savukārt Arturs Naifonovs, Auess Gonibovs, Aliaksandrs Liavončiks un Vanesa Kaladzinska piedalījās dažādos propagandas pasākumos, ko organizēja Krievijas un Baltkrievijas režīmi.

Rezultātā Zauram Ugujevam, Kurbanam Širajevam, Deividam Bajevam, Halidam Jahijevam, Artūram Naifonovam un Abdullai Kurbanovam tika atteikta vīza, savukārt Abdulrašidam Sadulajevam tika liegta ieceļošana Rumānijā Bukarestes lidostā. Imams Ganišovs, kuram izdevās startēt čempionātā, bija arī apmeklējis Ukrainas okupētās teritorijas un publicējis fotogrāfijas ar Krievijas okupācijas spēkiem.

## Medaļu ieguvēji
### Brīvā cīņa, vīrieši

### Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

### Brīvā cīņa, sievietes

### Komandu vērtējums
Katrā svara kategorijā cīkstonis par izcīnīto 1. vietu komandai deva 25 punktus, 2. vietu — 20 punktus, 3.—4. vietu — 15 punktus, 5.—6. vietu — 10 punktus, 7. vietu — 8 punktus, 8. vietu — 6 punktus, 9. vietu — 4 punktus un 10. vietu — 2 punktus.

## Medaļu sadalījums starp valstīm

## Atsauces

## Ārējās saites
* UWW Database
* Results Book
Ilze Kalnāre

thumb|Ilze Kalnāre (pirms 1940).
**Ilze Kalnāre** (1918–1968) bija latviešu rakstniece un dzejniece.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1918. gada 27. janvārī Gdovā kā Ņina Ivanova skolotāja Nikolaja Ivanova un viņa sievas Martas, dzimušas Dreimanes, ģimenē. Pēc 1920. gada kopā ar māti un jaunāko brāli Ansi dzīvoja Vestienas pagasta "Igaļos" pie mātes vecākiem. Mācījās Vestienas pamatskolā, tad Kārsavas latviešu 6-klašu pamatskolā (1933) un Jaunaglonas sieviešu ģimnāzijā (1934). 1934. gadā laikraksts "Brīvā Zeme" iespieda viņas dzejoli "Ceļiniekam" ar mātes uzvārdu Ņina Dreimane. 1935.–1936. gadā viņa papildinājās Rīgas Latvju aktieru arodbiedrības teātra skolā. 1938. gadā viņa dabūja darbu laikrakstā "Brīvā Zeme" un izdevniecība "Zemnieka Domas" iespieda viņas romānu "Aktrise Ragārēs", 1940. gadā dzejoļu krājumu "Vidzemniece", laikraksts "Latvijas Vilnis" iespieda viņas garstāstu "Pārraudzes dienasgrāmata" (1940, Nr. 1–11). 

Vācu okupācijas laikā 1941. gada decembrī Ilzi Kalnāri pieņēma darbā žurnālā "Laikmets" (1942–1944), kas turpinājumos iespieda viņas romānu "Sniega Roze". 1943. gadā viņa bija laikraksta "Daugavas Vanagi" frontes korespondente un darbojās SS 19. divīzijas teātrī Volhovā. Folklorizējās viņas dziesma "Piebaldzietes precinieks" ("Lai nu paliek šoruden..."). 
No 1945. gada bija Talsu apriņķa nacionālo partizānu sakarniece, 1947. gada jūlijā apcietināta un notiesāta uz 25 gadiem spaidu darbos, izsūtīta uz Karaghandi Kazahijas PSR. 1956. gada oktobrī viņai atļāva atgriezties Latvijā, strādāja gadījuma darbus Skrīveru dārzniecībā, tad par apkopēju Ikšķiles skolā, par dežuranti Madonas kultūras namā un Lazdonas bibliotēkā. 1950. gadu beigās un 1960. gadu sākumā publicēti daži viņas dzejoļi. 1967. gada decembrī viņu ievietoja Ropažu pansionātā.

1968. gada 22. augustā Ilze Kalnāre aizgāja no pansionāta un pazuda, 15. septembrī viņas līķi atrada Ropažu mežā. Viņas darbus atkal sāka izdot pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas. 1996. gadā tapa TV videofilma trīs sērijās pēc Ilzes Kalnāres romāna "Aktrise Ragārēs" motīviem.

## Darbi
* 1938: romāns "Aktrise Ragārēs" (atkārtoti izdevumi 1990, 1997, 2006)
* 1940: garstāsts "Pārraudzes dienasgrāmata" (laikrakstā "Latvijas Vilnis", atkārtoti 1990)
* 1940: dzejas krājums "Vidzemniece"
* 1942: "Sniega Roze" (laikrakstā "Laikmets", atkārtoti 1991)
* 1943: romāna "Aktrise Ragārēs" pirmā daļa ar nosaukumu "Ieva" (atkārtoti izdota 1990) un otrs romāns ar nosaukumu "Dienasgrāmata" 
* 1972: dzejas izlase "Zelta ziedi" (atkārtoti 1982)
* 1996: stāsti un tēlojumi "Daugavas laiviniece"
* 1998: dzejas izlase "Īsas vasaras rasa"

## Atsauces
Garastes zivju ērglis

**Garastes zivju ērglis** () ir lielu plēsīgo putnu suga no vanagu dzimtas (*Accipitridae*), jūras ērgļu apakšdzimtas (*Haliaeetinae*). Ērgļi barojas ar saldūdens zivīm, kā arī putniem, zīdītājiem un maitām.

## Sugas izplatība
[thumb|Nepieaudzis ērglis [Bangladeša|Bangladešā]]
Putns ir sastopams Vidusāzijā, areālā starp Kaspijas jūru un Dzelteno jūru, no Kazahstānas un Mongolijas līdz Himalaju kalniem, Pakistānā, Indijā un Bangladešā. Putns ir daļēji migrējošs; Vidusāzijas un Dienvidāzijas putni ziemo Indijas ziemeļos, bet rietumu putni — Persijas līcī.

## Izskats
thumb|Garastes zivju ērgļa olas
Garastes zivju ērglis sasniedz 72—84 cm garumu; spārnu plētums 180—215 cm. Mātīšu svars svārstās no 2,1 līdz 3,7 kg, tēviņiem — no 2,0 līdz 3,3 kg. Tam ir spilgti brūna kapuce un balta seja, tumši brūni spārni un sarkana mugura. Aste ir melna ar raksturīgu centrālo balto svītru. Jaunie putni ir pilnīgi tumši un tiem nav gaišās astes svītras.

## Aizsardzība
Garastes zivju ērglis ir iekļauts IUCN Sarkanajā grāmatā kā "izmirstoša suga". Tiek lēsts, ka putnu skaits ir mazāks par 2500 īpatņiem. Papildus tiešai vajāšanai cilvēki veicina šīs sugas samazināšanos, degradējot to dzīvotni, piesārņojot un nosusinot ezerus vai pārzvejojot tos. Indijā ūdens hiacintes izplatība ezeros, iespējams, apgrūtina zivju ērglim medījuma atrašanu un iegūšanu. Tā lielais izplatības areāls ir maldinošs, jo garastes zivju ērglis ir rets un izolēts visā tā teritorijā un var nevairoties lielā daļā savas izplatības teritorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
1. maija iela (Daugavpils)

**1. maija iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Judovkas apkaimē. Iela sākas strupceļā Daugavas krastā un ved dienvidu virzienā līdz krustojumam ar Lielo ielu. 1. maija ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir aptuveni 240 metri, visā garumā tā ir klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa 1. maija ielu nekursē. Tuvākā autobusa pietura ir "Kooperācijas iela" Lielajā ielā.

Sākotnējais ielas nosaukums bija **Maija iela**. Padomju okupācijas laikā to pārdēvēja par **1. maija ielu**, un šis nosaukums vairs nav mainījies.

## Ielu savienojumi
1. maija iela ir savienota ar šādām ielām:
* Lielā iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Zeļinska iela

**Zeļinska iela** ir vietējas nozīmes iela Daugavpilī, Ķīmijas apkaimē. Zeļinska iela sākas krustojumā ar Jātnieku un Mendeļejeva ielu, ved galvenokārt austrumu virzienā pa Gubiščes ezera ziemeļu krastu un beidzas savienojumā ar Cialkovska ielu. Ielā ir pārsvarā daudzstāvu dzīvojamā apbūve.

Zeļinska ielas kopējais garums ir aptuveni 960 metri. Visā garumā ielai ir asfalta segums, satiksmes kustība norit abos virzienos divās joslās. 
Pa Zeļinska ielu kursē 3., 19., 20. un 24. maršruta autobusi.

Iela izveidota, apbūvēta un nosaukta 1960. gados. Ielas nosaukums, par godu Krievijas ķīmiķim , nekad nav mainījies.

2022. gadā biedrība "Publiskās atmiņas centrs" aicināja pārdēvēt šo ielu par Daugavpils pilsētas galvas Andreja Švirksta ielu, bet Daugavpils pilsētplānošanas un būvniecības departamenta sēdē tika nolemts saglabāt tagadējo nosaukumu.

## Ielu savienojumi
Zeļinska iela ir savienota ar šādām ielām:
* Mendeļejeva iela (ielas turpinājums)
* Jātnieku iela
* Arhitektu iela
* Inženieru iela
* Cialkovska iela

## Atsauces
Karabika

**Karabika** () ir pilsēta Turcijas ziemeļos, Melnās jūras reģionā, un tā ir Karabikas ila administratīvais centrs. Pilsēta atrodas stratēģiskā vietā starp Zonguldaku, Kastamonu un Safranbolu, aptuveni 200 km attālumā no Ankaras. 2022. gadā Karabikā dzīvoja 125 tūkstoši iedzīvotāju. Karabika ir pazīstama kā Turcijas tērauda rūpniecības šūpulis, jo šeit 1937. gadā tika izveidota pirmā valsts tērauda rūpnīca — KARDEMİR (*Karabük Demir ve Çelik Fabrikaları*), kas kļuva par rūpnieciskās urbanizācijas simbolu jaunizveidotajā Turcijas Republikā. Šī attīstība iezīmēja pilsētas pārtapšanu no neliela dzelzceļa mezgla par vienu no valsts rūpniecības centriem. Mūsdienās Karabika saglabā rūpniecisko nozīmi, vienlaikus kļūstot arī par reģionālās izglītības un pakalpojumu centru, pateicoties Karabikas Universitātes darbībai un attīstītai infrastruktūrai. Pilsēta ir cieši saistīta arī ar tuvumā esošo Safranbolu pilsētu, kas iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā un veicina tūrisma aktivitāti reģionā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alberts Prande

thumb|Alberts Prande (1926)
**Alberts Prande** (1893—1957) bija latviešu gleznotājs, publicists un žurnālists.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 23. jūnijā Dignājas pagasta "Putraskalnos" (tagad Zasas pagastā) mežsarga Mārtiņa Prandes ģimenē. Mācījās Mežgala pamatskolā, tad Jēkabpils tirdzniecības skolā, kur viņa zīmēšanas skolotājs bija Jānis Kuga. Mākslinieka izglītību turpināja gleznotāja Jūlija Madernieka mākslas studijā Rīgā (1909—1910), Kijivas mākslas skolā (1911—1912), V. Zubova Mākslas vēstures institūtā Pēterburgā (1913—1914) un Pēterpils Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skolas glezniecības nodaļā (1915).
Pirmā pasaules kara laikā 1917. gadā strādāja par tehnisko zīmētāju Kazaņas pulvera rūpnīcā.

1919. gadā atgriezās Rīgā, bija viens no Latvijas vērtspapīru spiestuves organizētājiem un tās grafiskās nodaļas vadītājs. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada novembrī noorganizēja Latvijas naudas iespiešanu Tilgmaņa spiestuvē Helsinkos. Pēc kara beigām bija "Ilustrētā Žurnāla" redaktors (1921—1926), sastādīja divus ilustrētus albumus ("Piemiņas vaiņags Latvijas kritušiem varoņiem" un "Latvju rakstniecība portrejās"). 1927. gada martā papildinājās mākslas studijās Parīzē un tā paša gada augustā kopā ar Raini devās uz Kastaņolu, lai gleznotu ilustrācijas Raiņa atmiņu grāmatai "Kastaņola: pa atmiņu pēdām otrā dzimtenē". Bija Nacionālās operas inspektors, tad direktora vietas izpildītājs (1927—1931).

1931. gadā Alberts Prande kļuva par žurnāla "Atpūta" ilustrāciju nodaļas vadītāju, 1936. gadā par Latvijas Mākslas akadēmijas bibliotēkas vadītāja vietnieku, vēlāk vadītāju. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā 1941. gada decembrī viņu pieņēma darbā par māksliniecisko redaktoru žurnālā "Laikmets" (1942—1944).
1944. gada rudenī Alberts Prande devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1945. gada septembrī apmetās Forarlbergas provincē Austrijā, vēlāk Eslingenes bēgļu nometnē Bavārijā, organizēja latviešu mākslinieku darbu izstādes Holandē un Parīzē. 1950. gada vasarā pārcēlās uz Mičiganas pavalsti ASV, bet 1951. gadā uz Milvoki, kur miris 1957. gada 18. oktobrī.

## Darbi
[thumb|[Kastaņola (Alberts Prande, 1927).]]
* 1926: albums "Piemiņas vaiņags Latvijas kritušiem varoņiem" (1926) par Brāļu kapu veidošanas vēsturi, Latvijas armijas kauju epizodēm, apbedījumu vietām u.tml.
* 1926: "Latvju rakstniecība portrejās" ar A. Birkerta, E. Ego, P. Ērmaņa, A. Gobas, J. Misiņa, Jēkaba Poruka, J. Siliņa apkopotām latviešu rakstnieku biogrāfijām un vairāk nekā 1200 fotoattēliem
* 1939: "Nikolajs Rērihs" (izdevums krievu un angļu valodā, ar krāsainiem attēliem)
* 1943: "Kārlis Hūns"

## Atsauces
Megreļu valoda

**Megreļu valoda** (, *margaluri nina*) ir  kartvelu valodu saimei piederoša valoda, ko galvenokārt lieto Gruzijas rietumu daļā, īpaši Megrelijas-Augšsvanetijas mharē un daļēji Abhāzijas teritorijā. Līdzās gruzīnu, svanu un lazu valodām, tā ir viena no četrām kartvelu valodu saimes valodām. Tiek lēsts, ka megreļu valodā runā aptuveni no 300 līdz 500 tūkstošiem cilvēku, pārsvarā etniskie megreļi. Lielākā daļa runātāju ir bilingvāli, brīvi pārvaldot arī gruzīnu valodu, kas ir Gruzijas valsts valoda. Megreļu valodai nav oficiāla statusa, tā netiek izmantota ne izglītībā, ne valsts pārvaldē, un tai nav standartizētas rakstības tradīcijas, lai gan pēdējos gados vērojami atsevišķi centieni veidot mācību materiālus un literāros darbus. Saskaņā ar UNESCO klasifikāciju megreļu valoda tiek uzskatīta par apdraudētu valodu, jo tās starppaaudžu pārmantojamība samazinās, īpaši pilsētvidē. Tomēr tā joprojām ir dzīva mutvārdu saziņā, kultūrā un folklorā.

## Ārējās saites
Kotajkas marze

**Kotajkas marze** () ir viena no desmit Armēnijas marzēm. Tā atrodas valsts centrālajā daļā. Kotajkas marze robežojas ar Erevānu un vairākām citām marzēm, tostarp Geharkunikas, Tavušas, Ararata un Aragacotnas marzēm. Kotajkas marze ir stratēģiski nozīmīgs reģions, kas savieno galvaspilsētu ar nozīmīgiem tūrisma un rūpniecības centriem. Marzes administratīvais centrs ir Hrazdana, viena no lielākajām pilsētām Armēnijā. Kotajkas marzes kopējā platība ir aptuveni 2090 km², un tajā 2022. gadā dzīvoja 270 tūkstoši iedzīvotāju. Kotajkas marzē attīstīta rūpniecība, enerģētika, piemēram, Hrazdanas termoelektrostacija, lauksaimniecība un kalnu kūrortu infrastruktūra. Tas ir arī viens no galvenajiem tūrisma centriem Armēnijā, tur ir tādi nozīmīgi objekti kā Garni tempļa komplekss, Gehardas klosteris (UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā) un Cahkadzoras kalnu kūrorts. Kultūrvēsturiski un dabas ziņā bagātais reģions veicina gan iekšzemes, gan starptautiskā tūrisma attīstību.

## Ārējās saites
Kastaņola

thumb|Kastaņola (2022).
[thumb|[Alberts Prande, Kastaņola (1927).]]
**Kastaņola** () ir Lugāno priekšpilsēta (kopš 1972. gada *Castagnola-Cassarate*) pie Lugāno ezera Tičīno kantonā Šveicē.

## Vēsture
Pirmo reizi minēta 1335. gadā kā Kastiņolas (*Castigniola*) ciems Komo bīskapijā, vēlāk Milānas hercogistē, no 1513. gada Šveices konfederācijas sastāvā. 1620. gadā kļuva par patstāvīgu administratīvu vienību.

Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas Rainis un Aspazija emigrēja uz Šveici un dzīvoja Kastaņolā līdz 1920. gadam. 1927. gada augustā Rainis atgriezās Kastaņolā, lai uzrakstītu atmiņu grāmatu "Kastaņola: pa atmiņu pēdām otrā dzimtenē".
Mūsdienās Karlo Kataneo mājā (*Casa Carlo Cattaneo*) atrodas Lugāno pilsētas arhīvs un muzejs, kas veltīts Aspazijai un Rainim. Netālu atrodas arī Raiņa un Aspazijas piemineklis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gaismas pamatskola

**Gaismas pamatskola** ir speciālās izglītības iestāde, kas atrodas Kaudzīšu ielā 31, Rumbulā, Stopiņu pagastā, Ropažu novadā, Latvijā. Skola nodrošina izglītību bērniem ar garīgās attīstības traucējumiem, piedāvājot speciālās un profesionālās pamatizglītības programmas.​

Gaismas pamatskolā strādā kvalificēts personāls, tostarp pedagogi, psihologs, logopēds, mūzikas terapeits, kanisterapeits, ergoterapeits, aukles un pedagoga palīgi, lai nodrošinātu visaptverošu atbalstu skolēniem. Skola aktīvi sadarbojas ar vecākiem, speciālistiem un vietējo pašvaldību, lai nodrošinātu bērniem labvēlīgus apstākļus izglītībai un attīstībai.

## Vēsture
Skolas pirmsākumi meklējami ap 1895. gadu, kad tā darbojās ar nosaukumu "Krusta skola". Ap 1918. gadu skolas ēka nodega, un līdz 1946. gadam skolas atrašanās vieta mainījās vairākas reizes. 1946. gadā privātās mājas "Mauriņi" un "Križas" pielāgoja skolas vajadzībām, un skola ieguva nosaukumu "Gaismas skola". 1956. gadā uzbūvēja jaunu skolas ēku, un skola sāka darboties kā vispārizglītojošā pamatskola. 1973. gadā skolu pārstrukturēja, uzsākot garīgi atpalikušo bērnu apmācību. 1996. gadā skolai piebūvēja internātu ar 120 vietām un skolas ēdnīcu. Pēc skolas juridiskās likvidācijas 1996. gada 3. jūnijā darbu uzsāka Gaismas internātskola.

## Izglītības programmas
Gaismas pamatskola īsteno šādas licencētas un akreditētas izglītības programmas:
* Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem. Programmas kods: 21015811.
* Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar smagiem garīgās attīstības traucējumiem vai vairākiem smagiem attīstības traucējumiem. Programmas kods: 21015911.
* Profesionālās pamatizglītības programmas:
** Ēdināšanas pakalpojumi. Programmas kods: 22811021​.
** Komerczinības. Programmas kods 22341021​.
Briežu rūgtdille

**Briežu rūgtdille** (*Peucedanum cervaria*) ir rūgtdiļļu suga, kura ir sastopama Eiropas centrālajā un dienvidaustrumu daļā. Latvijā tā sastopama ļoti reti —vienīgā zināmā atradne Kokneses parka malā 1965. gadā applūdināta, izveidojot Pļaviņu HES ūdenskrātuvi. 

Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā nulles kategorijā.

## Atsauces
Šoberija

**Šoberija** () ir ciems un pagasts Šropšīrā, Anglijā. Ciems atrodas 13 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Šrūsberi un 19 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Telfordas.

Tuvākā dzelzceļa stacija atrodas Jortonā uz Velsas purvu līnijas uz Šrūsberi/Krū. 2011. gada tautas skaitīšanā Šoberijas pagastā bija 2872 iedzīvotāji.thumb|260x260px|Baznīca

## Vēsture
Pirmo reizi Šoberija minēta Pastardienas grāmatā 1085. gadā. Lielajā grāmatā Šoberija ir ierakstīta ar vārdu *Sawesberie*. Galvenais zemes īpašnieks bija Džerards, grāfs Rodžers, no Šrūsberi. Ierakstā minēts, ka Šoberijā ir baznīca un dzirnavas.

## Ģeogrāfija
Caur ciemu tek Rodenas upe. Moretonas Korbetas ciems ar savu pili atrodas tieši uz ziemeļiem. Šropšīras galvenā meteoroloģiskā stacija atrodas ciemā Karalisko Gaisa spēku bāzē. 1981. gada decembrī termometra stabiņš noslīdēja līdz -25,2 grādiem, kas ir viens no aukstākajiem Anglijas rekordiem.thumb|260x260px|RAF gaisa spēku bāze

## Apskates vietas
Vismaz kopš 12. gadsimta ciemā nemainīgā vietā ir bijusi baznīca, lai gan pašreizējā Anglijas Baznīcas Jaunava Marijas draudzes baznīcas ēka celta vēlākā laikā. 1917. gadā dibināta gaisa spēku bāze *RAF Shawbury* un tās karavīri apglabāti baznīcas pagalmā, kurā atrodas arī 32 Sadraudzības kara kapi, 3 kapi no Pirmā pasaules kara un 29 kapi no Otrā pasaules kara, to starpā 7 Polijas gaisa spēku karavīru kapi.

Ciemā atrodas *RAF Shawbury*, Apvienotās Karalistes Karalisko gaisa spēku helikopteru lidlauks un trīs dienestu Aizsardzības helikopteru lidošanas skola un gaisa satiksmes vadības apmācības centrs.

## Autobusu satiksme
Uz Šoberiju var aizbraukt ar 64. maršruta autobusu, kuru apkalpo *Arriva Midlands North* un kas kursē starp Šrūsberi un Marketu Dreitonu.

## Sports
Šoberiju pārstāv futbola klubs *[[Shawbury United FC]].*

## Atsauces

## Ārējās saites
Čiekuru iela (Daugavpils)

**Čiekuru iela** ir vietējas nozīmes iela Daugavpilī, Vecstropu apkaimē. Čiekuru iela sākas krustojumā ar 18. novembra ielu, ved dienvidaustrumu virzienā un beidzas strupceļā pie dzelzceļa līnijas.
Čiekuru ielas sarkano līniju platums ir 10 metri. Ielā ir pārsvarā daudzdzīvokļu māju apbūve.

Ielas garums ir aptuveni 750 metri, satiksmes kustība atļauta abos virzienos. 440 metru garumā no sākuma Čiekuru ielai ir asfalta segums un divas braukšanas joslas, bet tālāk ir grants segums un viena josla. Sabiedriskais transports pa Čiekuru ielu nekursē, bet 18. novembra ielā ir 3. un 5. maršruta tramvaju, kā arī 2., 2A., 12. un 23. maršruta autobusu pietura "Čiekuru iela".

Čiekuru iela izveidota 1960. gados ar neredzīgo ciemata celtniecību. Tās nosaukums laika gaitā nav mainījies.

## Ievērojamie objekti
* Nr. 5 — Neredzīgo rehabilitācijas centra Daugavpils filiāle un Neredzīgo bibliotēkas Daugavpils filiāle.
* Ielas apkārtnē atrodas Stropaka ezers.

## Ielu savienojumi
Čiekuru iela ir savienota ar šādām ielām:
* 18. novembra iela (T veida krustojums)
* Mazā Čiekuru iela

## Atsauces
Penhu salas

**Penhu salas** (, *Pénghú Qúndǎo*), agrāk arī **Peskadoru salas** (), ir Taivānai piederošs arhipelāgs, kas atrodas Taivānas šaurumā starp Taivānas salu un Ķīnas kontinentālo daļu. Administratīvi tās veido Penhu apriņķi, kas ir viens no trīs īpašajiem apriņķiem Taivānas teritorijā.

Arhipelāgs sastāv no vairāk nekā 90 salām un sīksalām, no kurām lielākās ir Maguna un Baiša.

## Atsauces

## Ārējās saites
Avaša

**Avaša** (, , ) ir upe Etiopijas ziemeļrietumos. Avašas ieleja ir viens no attīstītītākajiem un apdzīvotākajiem valsts reģioniem — šeit relatīvi nelielā teritorijā dzīvo ap 15 % Etiopijas iedzīvotāju. Upe sākas Etiopijas kalnienē rietumos no Adisabebas. Augštecē plūst dienvidaustrumu virzienā pa dziļu ieleju, pie Adāmas pilsētas 1950. gados uzpludināta  lielā Kokas ūdenskrātuve. Pēc Adāmas upe pagriežas uz ziemeļaustrumiem un tās ieleja paplašinās. Upes vidustece un lejtece zināmas ar ielejā atrastajām seno hominīdu atliekām, tajā skaitā australopiteks Lūsija. Avašas ielejas lejasdaļa 1980. gadā iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Lejtecē upe noplūst Afāras ieplakā, kur pagriežas uz dienvidaustrumiem un beidzas beznoteces Abes ezerā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Grieķu pirmvaloda

thumb|Grieķu pirmvalodas izplatība
**Grieķu pirmvaloda** bija senākā rekonstruētā grieķu valodas forma, ko runāja aptuveni no 3.—2. gadsimta p.m.ē. beigām līdz 2. gadsimta p.m.ē. sākumam, pirms grieķu valoda sadalījās atsevišķos dialektos (piemēram, joniešu, doriešu, aioliešu). Tā pieder pie indoeiropiešu valodu saimes un attīstījās pēc grieķu cilšu ienākšanas Balkānos.

Grieķu pirmvaloda nav saglabājusies rakstītā veidā, bet tā ir valodnieciski rekonstruēta, balstoties uz vēlākajiem dialektiem un kopīgām indoeiropiešu valodu iezīmēm. Tā bija tieša priekštece mikēniešu grieķu valodai, kas ir vecākā dokumentētā grieķu valodas forma, ko pierakstīja lineārajā B rakstībā.

## Skatīt vēl
* Sengrieķu valoda
* Koinē
* Jaungrieķu valoda

## Ārējās saites
Atraitne

thumb|Milānas Valentīna sēro par savu vīru Orleāna hercogu ''(Fleury François Richard)''
**Atraitne** ir sieviete, kuras laulātais ir miris un kura nav noslēgusi jaunu laulību.

Šis jēdziens attiecas uz sievietes sociālo un juridisko statusu pēc laulātā nāves. Vīriešu gadījumā attiecīgais termins ir **atraitnis**.

## Ārējās saites