open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Orhans Pamuks

**Orhans Pamuks** (; dzimis 1952. gadā Stambulā) ir turku rakstnieks.

Viņa darbi izdoti vismaz 100 valstīs un tulkoti 34 valodās, 2006. gada Nobela prēmijas literatūrā ieguvējs. Vācijas grāmattirgotāju Miera prēmijas, ko ik gadu pasniedz Frankfurtē, laureāts 2005. gadā. 

Studējis arhitektūru un žurnālistiku. Politiskus sarežģījumus viņam sagādājuši izteikumi franču presē par turku genocīdu pret armēņiem un kurdiem, kurā nogalināts miljons armēņu un 30 000 kurdu. Savas zemes vēsture, mūsdienu Turcija, Osmaņu turku tēlainība un metaforika valdzina lasītājus Orhana Pamuka darbos.

Romāni:
* "Dževdeta kungs un viņa dēli" (*Cevdet Bey ve Oğulları*, 1982),
* "Klusais nams" (*Sessiz Ev*, 1983),
* "Baltā pils" (*Beyaz Kale*, 1985),
* "Melnā grāmata" (*Kara Kitap*, 1990), 
* "Mans vārds ir Sarkans" (*Benim Adım Kırmızı*, 1998), 
* "Sniegs" (*Kar *, 2002),
* "Stambula:atmiņu pilsēta" (*İstanbul: Hatıralar ve Şehir*,2003).

## Ārējās saites

* 
* Orhan Pamuk 'Bookweb' on literary website The Ledge, with suggestions for further reading.
Deniss Gorba

[thumb|Gorba [2006. gads|2006. gadā]]
**Deniss Gorba** (; dzimis ) ir  Latvijas krievu izcelsmes politiķis, Rīgas domes deputāts no PCTVL (2002—2009), Latvijas skriešanas sporta centra viceprezidents. Latvijas triatlona federācijas valdes loceklis. Jurists.

## Biogrāfija
Dzimis Rīgā.

1987. gadā absolvēja Rīgas 77. vidusskolu, 1987.—1988. gadā strādāja Skolu un bērnu mēbeļu ražošanas apvienībā. No 1988. līdz 1990. gadam dienēja Padomju armijā.

1991.—1994. g. — darbs "Rīga-Bankā".

1995. — beidz LU Juridisko fakultāti.

1996.—1997. g. — darbs sporta centrā "Damme"

1997. g. darbs SIA "Rīc-ocean".

1998.—2001. g. — Saeimas deputāta palīgs.

Kopš 1998. g. partijas "Līdztiesība" biedrs.

1999. g. — kļūst par Latvijas skriešanas sporta centra viceprezidentu. Sudraba medaļa Latvijas čempionātā 50&nbsp;km skriešanā.

Kopš 1999. g. Latvijas Cilvēktiesību komitejas projektu vadītājs.

2001.—2002. g. — PCTVL Saeimas frakcijas konsultants.

No 2002. g. līdz 2009. g. Rīgas domes deputāts.

2002.—2005. — Rīgas pilsētas Īres valdes priekšsēdētājs.

No 2005. līdz 2009. g. PCTVL frakcijas Rīgas domē priekšsēdētājas vietnieks, Latvijas denacionalizēto un municipālo māju īrnieku un dzīvokļu īpašnieku asociācijas (LMĪA) līdzpriekšsēdētājs, Rīgas domes Prezidija loceklis.

2006. g. — tiesas prāva pret Rīgas domi par Gorbas atlaišanas no Īres valdes priekšsēdētāja amata likumību beidzas ar izlīgumu.

No 2006. līdz 2008. g. — Rīgas domes Vides departamenta iekšējais auditors.

Kopš 2007. g. — PCTVL valdes loceklis.

## Ārējās saites
* CV PCTVL mājaslapā
* Sportista dati LSSC mājaslapā
* 2005. g. raksts
* 2005. g. intervija laikrakstam "Ракурс", krieviski
Ģentes Džons

**Džons Plantagenets**, 1. Lankasteras hercogs, saukts arī par **Ģentes Džonu**, jo dzimis Ģentē (*John Plantagenet of Gaunt, 1st Duke of Lancaster*, * 1340. gada 6. martā Ģentē, † 1399. gada 3. februārī Lesterā).

Anglijas Karalistes pērs (*Peerage of England*), Augstais lords Stjuarts, Akvitānijas hercogs, Lankasteras, Linkolnas, Dārbi un Lesteras hercogs, Ričmondas grāfs, Lankasteru dinastijas aizsācējs.

Tēvs — Edvards III. Māte — Filipa d'Eno (*Philippa of Hainault*), Eno (fr. *Hainaut*, val. *Hinnot*) hercoga Viljama (*Count William I of Hainaut, Count William III of Avesnes, Count William III of Holland and Count William II of Zeeland*) meita.

## Ārējās saites

* Sir Jean Froissart: John of Gaunt in Portugal, 1385 
* The Katherine Swynford Society website
Viktors Ortā

**Viktors Ortā** (*Victor Horta*, dzimis 1861.gada 6. janvārī Ģentē, miris 1947. gada 9. septembrī Briselē) bija Beļģijas jūgendstila arhitekts.

Darbojās galvenokārt Briselē, kur pēc viņa projekta uzceltas vairākas celtnes. Diemžēl 20. gadsimta vidū vairākas no tām nojauktas. Mūsdienās četri no Ortā celtajiem namiem ir UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites

* http://www.cupola.com/html/bldgstru/artnouv/artnouv1.htm - Ortā arhitektūra
* http://www.hortamuseum.be/ - Ortā muzejs Briselē
Leo Bekelands

**Leo Hendriks Arturs Bekelands** (, dzimis , miris ) bija beļģu izcelsmes amerikāņu ķīmiķis un izgudrotājs. *[[Velox]]* fotopapīra (1893) un pasaulē pirmās plastmasas (bakelīta) (1907) izgudrotājs.

Dzimis Ģentē, pēc Gentes Universitātes beigšanas 1889. gadā devās uz ASV. Savu izgudrojumu rezultātā kļuva par multimiljonāru.

## Ārējās saites
Džakarta

**Džakarta** () ir Indonēzijas galvaspilsēta, valsts galvenais ekonomikas un finanšu centrs. Izvietojusies Javas ziemeļrietumu piekrastē. Administratīvi Džakarta ir speciāls provincei pielīdzināts Indonēzijas administratīvais reģions, kas sastāv no 5 municipalitātēm (*Jakarta Pusat* — Vidus*, Jakarta Timur* — Austrumu*, Jakarta Utara* — Ziemeļu*, Jakarta Selatan* — Dienvidu*, Jakarta Barat* — Rietumu Džakarta) un vienas Tūkstoš salu (*Kepulauan Seribu*) reģensijas. Tā ir lielākā pilsēta pasaulē pēc iedzīvotāju skaita.

## Vēsture
Kaut arī oficiāli pilsēta dibināta 1527. gadā, apmetne šeit bijusi jau vismaz 5. gadsimtā. 12. gadsimtā šeit atradās hinduistu Sundas valsts galvenā osta **Kelapa**.

Pirmie eiropieši, kuri šeit parādījās, bija portugāļi, un 16. gadsimtā Sundas karalis ļāva portugāļiem šeit izbūvēt cietoksni. 1527. gada 22. jūnijā pilsēta pēc portugāļu padzīšanas tika pārsaukta par **Džajakartu** (*Jayakarta*).

1619. gadā Nīderlandes Austrumindijas kompānija Jana Pīterzona Kūna (*Jan Pieterszoon Coen*) vadībā ieņēma pilsētu un pārsauca to par **Batāviju** (*Batavia*). Batāvija kļuva par Nīderlandes Indijas galvaspilsētu. Tā kā Batāvijai faktiski bija monopols visas kolonijas ārējā tirdzniecībā, tā strauji auga.

Otrā pasaules kara laikā pilsētu, tāpat kā visu Nīderlandes Indiju (nākamo Indonēziju) okupēja Japāna. 1942. gadā, lai gūtu vietējo spēku atbalstu, japāņi atjaunoja seno pilsētas nosaukumu.

Pēc Japānas kapitulācijas, 1945. gada 17. augustā Indonēzija deklarēja neatkarību no Nīderlandes. Nīderlandiešu armija tomēr atkal ieņēma Džakartu, un tā kļuva par nīderlandiešu centru Indonēzijas Atbrīvošanās karā. 1949. gada 27. decembrī Nīderlande atzina Indonēzijas neatkarību, un Džakarta kļuva par jaunās valsts galvaspilsētu.

## Ģeogrāfija
Džakarta atrodas uz Javas salas ziemeļrietumu pusē pie Čilivungas (Ciliwung) upes ietekas Džakartas līcī, kas savukārt atrodas pie Javas jūras.

Džakarta atrodas ļoti tuvu vietai, kur robežojas Birmas plātne ar Indijas plātni.  aptuveni 110 kilometrus no Džakartas atradās 7,5 balles spēcīgās Javas zemestrīces epicentrs. Upuru skaits nebija liels, taču blīvi apdzīvoto Džakartu joprojām apdraud zemestrīces.

Džakarta, īpaši tās ziemeļu daļa, grimst, un daži zinātniskie modeļi paredz, ka ap 2050. gadu 95% galvaspilsētas ziemeļu daļas platības būs appludināti un iedzīvotājiem būs jāmeklē cita dzīvesvieta. 10 gadu laikā pilsētas ziemeļu daļa ir nogrimusi par 2,5 metriem un pati Džakarta grimst par vidēji 1—15 cm gadā, sekmējot to, ka liela daļa pilsētas atrodas zem jūras līmeņa. Lai pasargātu pilsētu no ūdens, ir veidoti aizsargdambji.

Pilsētas grimšanas un pārapdzīvotības dēļ, 2019. gadā tika pasludināta iecere dibināt citu galvaspilsētu Džakartas vietā. Pēcāk tika lemts par Nusantaras pilsētas izveidi, kas iegūšot savu galvaspilsētas statusu 2024. gada 17. augustā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Gorans Bregovičs

**Gorans Bregovičs** (; dzimis  Sarajevā, Bosnijā un Hercegovinā) ir mūziķis un komponists.

Dzimis 1950. gadā jauktā horvātu / serbu ģimenē, bet bērnību pavadījis Sarajevas bosniešu rajonā. Studējis filozofiju un socioloģiju.

Nodibināja grupu *[[Bijelo dugme]]*, kura pastāvēja līdz 1989. gadam un ir visu laiku populārākā grupa Dienvidslāvijā. Pasaules slavu ieguvis ar savu filmu mūziku. Ilgu laiku sadarbojies ar Emiru Kusturicu un veidojis mūziku filmām "Čigānu laiks" (*Dom za vesanje*, 1988), "Arizonas sapnis" (*Arizona Dream*, 1993) un *[[Underground]]* (*Bila jednom jedna zemlja*, 1995).

Kopš 1998. gada izpilda savu mūziku kopā ar "Kāzu un bēru orķestri" (*Weddings and Funerals Orchestra*), koncertējot daudzās pasaules valstīs. Vairākkārt uzstājies arī Rīgā.

## Ārējās saites
*
Brīvā izvēle tautu Eiropā

**Brīvā izvēle tautu Eiropā** jeb **BITE** bija politiska partija, kas darbojās Latvijā.

## Vēsture

2003. gada 28. augustā virkne bijušo Latvijas Sociālistiskās partijas (Nikolajs Kabanovs, Sergejs Solovjovs, Jānis Lapinskis u.c.) un Tautas Saskaņas partijas (Jakovs Pliners, Tatjana Feigmane, Valērijs Buhvalovs u.c.) biedru, kas nepiekrita savu partiju lēmumiem par izstāšanos no PCTVL, kā arī virkne "līdztiesībnieku" dibināja partiju BITE.
13. oktobrī partija tika reģistrēta. Tā nekavējoties iestājās kā otrā dalībniece apvienībā PCTVL.
Partijas BITE un "Līdztiesība" kopš 2003. gada rudens sāka darboties kā vienota organizācija. Lielākā daļa PCTVL biedru bija abu partiju biedri (statūti neaizliedza dalību citās partijās). 
2007. gadā partijas IV kongress taisīja lēmumu par apvienošanos ar "Līdztiesību", oktobrī to apstiprināja Uzņēmumu reģistrs.

## Vadība

Kopš dibināšanas partijas valdes priekšsēdētājs nemainīgi ir bijis Jakovs Pliners, politiskais sekretārs — Nikolajs Kabanovs.

## Ārējās saites

* Partijas statūti
Baņa Luka

**Baņa Luka** (*Бања Лука/Banja Luka*) ir Bosnijas un Hercegovinas otrā lielākā pilsēta un Serbu Republikas galvaspilsēta. Atrodas valsts ziemeļu daļā pie Vrbasas (*Vrbas*) upes.

## Vēsture

Baņa Luku pirmoreiz rakstos minējis Ungārijas karalis Lāslo II. Osmaņu impērijas laikos Baņa Luka bija Bosnijas ejāleta centrs. Pilsētas centru no 1566. līdz 1574. gadam izbūvēja Ferhats pašā Sokolovičs (*Ferhat-paša Sokolović*).

Austroungārijas laikā pilsētā strauji attīstījās rūpniecība. Starpkaru Dienvidslāvijā Baņa Luka bija Vrbasas banovinas centrs. Otrā pasaules kara laikā Baņa Luka ietilpa Horvātijas Neatkarīgās valsts teritorijā. Pilsētā un apkārtnē notika represijas pret ebrejiem un serbiem.

Bosnijas kara laikā Baņa Luka bija serbu zonā, un tiešas kaujas pilsētā nenotika. No pilsētas tika padzīti horvātu un bosniešu iedzīvotāji un tika nopostīti visi to dievnami (to skaitā 16 mošejas, celtas 16. un 17. gadsimtā).

## Atsauces

## Ārējās saites
Branko Crvenkovskis

thumb|Branko Crvenkovskis

**Branko Crvenkovskis** (*Бранко Црвенковски*; dzimis  Sarajevā) ir bijušais Maķedonijas prezidents (2004—2009).

Studējis Skopjē datorzinības. Līdz ievēlēšanai par prezidentu Maķedonijas Sociāldemokrātiskās savienības (*Социјалдемократски Сојуз на Македонија*) — bijušo komunistu, līderis. Pirmais neatkarīgās Maķedonijas Republikas premjers.
Emirs Kusturica

**Emirs Kusturica** (; dzimis  Sarajevā, Bosnijā un Hercegovinā) ir serbu kinorežisors, aktieris un mūziķis. Viens no pazīstamākajiem Eiropas kinorežisoriem 20. gadsimta 80. un 90. gados. Vairākās citu režisoru filmās viņš ir piedalījies kā aktieris. Rokgrupas *Emir Kusturica & No Smoking Orchestra* dalībnieks.

## Biogrāfija
Dzimis 1954. gadā jauktā bosniešu/serbu ģimenē. Studējis Prāgā.

Jau ar pirmo filmu "Vai Tu atceries, Dolly Bell?" (*Sjećaš li se, Dolly Bell*, 1981) ieguva Zelta Lauvu Venēcijas kinofestivālā. Pēc tam uzņēmis vēl vairākas filmas, kas ieguvušas starptautiskus apbalvojumus, tai skaitā divas reizes ieguvis Zelta palmas zaru Kannu kinofestivālā par filmām "Tēvs dienesta darīšanās" (*Otac na službenom putu*, 1985) un *[[Underground]]* (*Bila jednom jedna zemlja*, 1995).

## Politiskie uzskati
Politiski pretrunīgi vērtēts Dienvidslāvijas karu laikā, jo neatbalstīja nevienu no karojošajām pusēm.

2007. gadā Kusturica atbalstīja Serbijas kampaņu "Solidaritāte — Kosova ir Serbija", kampaņu pret Kosovas atdalīšanos.

Kusturica piedalījās Putina trešajā inaugurācijā prezidenta amatā 2012. gada maijā. Viņš pauda atbalstu Krievijas 2014. gadā veiktajai Krimas aneksijai. 2016. gada 4. novembrī Maskavā viņš saņēma Draudzības ordeni no Vladimira Putina.

2022. gada aprīlī Kusturica parakstīja petīciju, kurā Serbijas valdība aicināta neieviest sankcijas pret Krieviju pēc tās iebrukuma Ukrainā un apgalvots, ka savienība starp krieviem un serbiem ir Serbijas teritoriālās nedalāmības vienīgā garantija.

## Kusturicas filmas (nepilns saraksts)
* "Vai Tu atceries, Dolly Bell?" (*Sjećaš li se, Dolly Bell*, 1981) — Zelta Lauva Venēcijas kinofestivālā
* "Tēvs dienesta darīšanās" (*Otac na službenom putu*, 1985) — Zelta Palmas zars Kannu kinofestivālā
* "Čigānu laiks" (*Dom za vešanje*, 1988) — labākais kinorežisors Kannu kinofestivālā
* "Arizonas sapnis" (*Arizona Dream*, 1992) — Sudraba Lācis Berlīnes kinofestivālā
* *[[Underground]]* (*Bila jednom jedna zemlja*, 1995) — Zelta Palmas zars Kannu kinofestivālā
* "Melnais kaķis, baltais kaķis" (*Crna mačka, beli mačor*, 1998) — trīs balvas Venēcijas kinofestivālā
* "Dzīve ir brīnums" (*Život je čudo*, 2004) — Cēzara balva
* "Apsoli man to" (*Zavet*, 2007)
* *[[Maradona by Kusturica]]* (2008, dokumentālā filma)
* *[[Words with Gods]]* (daļa *Our Life*, 2014)
* "Satikšanās uz piena ceļa" (2016) — Mazā Zelta Lauva Venēcijas kinofestivālā

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Vladimirs Prelogs

thumb|Vladimirs Prelogs

**Vladimirs Prelogs** (*Vladimir Prelog*; dzimis  Sarajevā, miris  Cīrihē) bija horvātu ķīmiķis.

Studējis Prāgā. No 1935. līdz 1941.gadam strādāja Zagrebā ,kur veica pētījumus organiskajā ķīmijā. No 1941.gada veica pētījumus Cīrihē (pirmais veicis adamantāna sintēzi). 1975.gadā saņēma Nobela prēmiju ķīmijā par pētījumiem organisko molekulu stereoķīmijā.
Varna

**Varna** () ir Bulgārijas pilsēta, kas atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā pie Melnās jūras. Varna atrodas 442 kilometru attālumā no Bulgārijas galvaspilsētas Sofijas. Pilsēta vidēji atrodas 80 metrus virs jūras līmeņa. Tā ir Varnas apgabala administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pēc 2014. gada datiem Varnas administratīvajās robežās dzīvo 335 949 iedzīvotāji. Varna ir Bulgārijas trešā lielākā pilsēta un 78. lielākā Eiropas Savienības pilsēta. Tā ir arī ceturtā lielākā pilsēta pie Melnās jūras.

Varna ir nozīmīgs Bulgārijas izglītības un ekonomikas centrs. Varnas osta ir lielākā Bulgārijas osta, kā arī Bulgārijas jūras spēku galvenā bāze. Tas ir arī liels tūrisma centrs, jo netālu atrodas ievērojamākie Bulgārijas kūrorti.

Pie Varnas 1972. gadā atrasta Varnas nekropole, kas ievērojams vara laikmeta zeltlietu krājums. Artefaktu izgatavošana tiek datētas ap 4200 līdz 4600 gadam pirms mūsu ēras.

## Vēsture
Pilsētu ap 580. gadu p.m.ē. dibinājuši sengrieķu Milētas kolonisti, nosaucot pilsētu par **Odesu** (*Οδησσοσ*). Pilsēta uzplauka tirgojoties ar trāķiešiem. 3. gadsimtā p.m.ē. pilsēta nonāca Maķedonijas pakļautībā. Senās Romas laikos tā bija viena no Mēzijas provinces galvenajām ostām, tika uzceltas lielas termas.

681. gadā Varnu ieņēma bulgāru hans Asparuhs, kopš tā laika pilsēta ieguva tās mūsdienu nosaukumu. Viduslaikos par Varnas pakļautību konkurēja Bulgārija un Bizantija.

1391. gadā pilsētu ieņēma Osmaņu impērija. 1444. gada 10. novembrī pie pilsētas notiek Varnas kauja starp kristiešu apvienoto karaspēku Vladislava III Varnieša vadībā un osmaņu spēkiem Murada II vadībā. Kaujā kristiešu armija tika sakauta, krita arī Vladislavs III.

1828. gadā Krievu—turku kara (1828—1829) laikā Varnu aplenca Krievijas karaspēks.

1878. gada 28. jūlijā Krievu—turku karā (1877—1878) Varnu ieņēma Krievijas karaspēks, pilsēta tika iekļauta Bulgārijas kņazistes, no 1908. gada Bulgārijas Karalistes, no 1946. gada Bulgārijas Tautas Republikas sastāvā.

No 1949. līdz 1956. gadam pilsētas nosaukums bija **Staļina** (*Сталин*) par godu Josifam Staļinam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Epīra

thumb|250px|Grieķija Epīra
**Epīra** (, *Ìpiros*) vēsturiski apzīmē reģionu Grieķijas ziemeļrietumu daļā un Albānijas dienviddaļu. Ziemeļos tas vēsturiski robežojās ar Ilīriju un Maķedoniju, austrumos ar Grieķijas Tesālijas, bet dienvidos ar Centrālās Grieķijas provinci. Savukārt rietumos to apskalo Jonijas jūra.
Plašāk Epīra pazīstama ar tās valdnieku Pirru (318—272 p.m.ē.), kurš, aizstāvot grieķu koloniju Tarentu (mūsdienu Taranto) Apenīnu pussalas dienvidos, divas reizes pēc kārtas — 280. un 279. gadā p.m.ē.&nbsp;— sakāva romiešu karaspēku. Tomēr arī Pirra karaspēks abās šajās kaujās cieta tik lielus zaudējumus, ka viņš bija spiests izteikt savu slaveno frāzi “Vēl viena tāda uzvara, un mūsu vairs nebūs”, kas iegāja vēsturē kā teiciens „Pirra uzvara”.

Taču vēlāk Romas impērija nostiprinājās, un 168.&nbsp;gadā p.m.ē. romieši Epīru stipri izpostīja atriebībā par tās sadarbību ar Romas ienaidniekiem, bet 146. gadā p.m.ē. Epīra tika padarīta par Romas impērijas provinci. Rietumromai sabrūkot, Epīra 4. gadsimtā nonāca Bizantijas pakļautībā. Pēc tam, kad 1204. gadā Ceturtā Krusta kara laikā krustneši ieņēma un izpostīja Konstantinopoli, Epīrā no 1205. gada līdz 1337. gadam pastāvēja neatkarīga valsts Epīras despotāts. Līdz ar Bizantijas bojāeju Epīra 1430. gadā krita Osmaņu impērijas rokās un atkal kļuva par atkarīgu administratīvu vienību. Epīra no turku jūga atbrīvojās tikai 1881. gadā, kad stagnācijā novājinātā osmaņu Turcija, tāpat kā savā laikā Senā Roma vai Bizantija, bija spiesta atbrīvot kādreiz iekarotās zemes un valstis. Taču arī šoreiz Epīra kļuva par Grieķijas provinci.

Mūsdienu Epīras ekonomika pārsvarā ir orientēta uz lauksaimniecību. Taču šīs tautsaimniecības nozares plašāku attīstību ierobežo provinces teritorijā dominējošais kalnu apvidus ar Alpu klimatisko joslu. Epīras galvaspilsēta ir Joannina (senatnē Janina, grieķu *Ιωάννινα* vai *Γιάννενα*) ar apmēram 100&nbsp;000 iedzīvotājiem. Tā ir gandrīz trešdaļa no kopējā Epīras iedzīvotāju skaita&nbsp;— ap 350&nbsp;000.

## Skatīt arī
* Epīras despotāts — valsts Epīras teritorijā 13.—15. gadsimtā
Premisa

**Premisa** [vidusl. lat. (propositio) ‘priekšā likts (piekšlikums)’] ir teksta analīzē izmantots jēdziens.

# loģ. slēdziena sastāvā ietilpstošs viens vai vairāki spriedumi, no kuriem izsecināts slēdziena galaspriedums.
# priekšnoteikums.
Ģenealoģija

[thumb|300px|[Ciltskoks]]
**Ģenealoģija** (, *genealogia* — 'raduraksti') ir vēstures palīgdisciplīna, kas pēta radurakstus, dzimtu, ģimeņu un atsevišķu personu izcelšanos, radniecības saites. Ir cieši saistīta ar heraldiku, diplomātiju un citām vēstures palīgdisciplīnām. Ģenealoģija atrod biogrāfisku informāciju, palīdz noskaidrot īpašuma, sociālās un politiskās attiecības. Bioloģijā par ģenealoģiju dēvē datus par pētījamā indivīda vai indivīdu grupas izcelsmi.

## Vēsture

Valdnieku, ievērojamu personu un mītisko varoņu radu rakstus veidoja jau senie ēģiptieši, ebreji, grieķi un romieši, taču tiem bija drīzāk reliģiska jēga. Kā klasiski senās ģenealoģijas piemēri var kalpot Hēsioda poēma Teogonija un jūdu/kristiešu svētie raksti "Bībele", kur īpaša vērtība tiek pievērsta personāžu izcelsmei un radu rakstiem. Īpašu nozīmi ģenealoģija ieguva viduslaiku Eiropā un Japānā, kad visas sabiedriskās attiecības bija saistītas ar izcelsmi, radu rakstiem, klana piederību, mantošanas tiesībām utt.

Sākumā ģenealoģija bija visai lietišķa nozare ar utilitāriem mērķiem — tika veidoti radu raksti kā ģenealoģiskie koki vai tabulas. Tādējādi uzkrājās visai ievērojams ģenealoģisko materiālu klāsts, kura izvērtēšanai gan nepieciešama visai kritiska attieksme (visai apšaubāmi avoti, bieži sastopamie ciltskoku viltošanas gadījumi).

Teorētiska interese par ģenealoģiju un tās pārveidošanās par vēstures palīgdisciplīnu sākās aptuveni 17.—18. gs. — A.Dušēns (*Duchene*), P.Anselms (*Anselme*), Ozjē (*Hozier*) u.c. Francijā, Dž. Dagteils (*Dugdale*) Anglijā, H.Riteršauzens (*Ritterschausen*), K.M.Špēners (*Spener*), J.V.Imhofs (*Imhof*), I.Gaterers (*Gatterer*) un I.Hibners (*Hubner*) Vācijā u.c.

18. gadsimta beigās vairākās Eiropas valstīs ģenealoģiju apstiprina kā mācību priekšmetu mācību iestādēs. Tiek izdoti aristokrātu dzimtu ciltskoku krājumi un ģenealoģijas rokasgrāmatas (viena no visaptverošākajām kopš 1763.g. ir t.s. "Gotu alamanahs" — *Gothaischer kalender*, *Alamanach de Gotha*, kas iznāca līdz 1943. gadam piecos laidienos; tā turpinājums Vācijā no 1951. gada — *Genealogisches Handbuch des Adels*). Vēlāk, 19. gadsimtā, parādījās arī turīgo tirgotāju un rūpnieku ciltskoki (piemēram, Vācijā — 
*Genealogisches Handbuch burgerlicher Familien*, 1889.—1911.).

## Ārējās saites
* V. KLĒTNIEKS. Dzimtu vēstures pētīšana. Latvijas Vēstures institūta žurnāls 3. gads Nr.3 (11) 403-440 lpp. un Nr.4 (12) 581-614 lpp. Rīgā, 1939.g.
Teisms

**Teisms** (franču: *théisme*, no grieķu *theos* "dievs") ir filozofiska un teoloģiska doktrīna, kas apgalvo, ka pastāv visvarenā, viszinošā un morāli pilnīgā būtne (Dievs), kas ir radījusi pasauli un to turpina uzturēt un pārvaldīt. Atšķirībā no deisma, kur Dievs radījis pasauli, bet pēc tam tajā neiejaucas, teisms uzsver Dieva aktīvu līdzdalību pasaules norisēs un cilvēka dzīvē.

Zinātniskajā un filozofiskajā diskursā teisms ir saistīts ar vairākām galvenajām tēmām:

* Kosmoloģiskie argumenti, kas mēģina pamatot Dieva esamību no pasaules radīšanas un eksistences fakta (piemēram, Kalam kosmoloģiskais arguments).
* Teleoloģiskie argumenti, kas norāda uz šķietamu mērķtiecību un dizainu dabā (inteliģentā dizaina idejas).
* Morālais arguments, kurš balstās uz objektīvu morālo vērtību esamību un to sakņojumu Dievā.
* Ontoloģiskie argumenti, kas no paša Dieva jēdziena loģiskās struktūras mēģina secināt Dieva esamību.

Teisms ir pamatā monoteistiskajām reliģijām, piemēram, jūdaismam, kristietībai un islāmam, taču var izpausties arī filozofiskā formā neatkarīgi no konkrētas reliģiskas tradīcijas.

## Skatīt arī
*Monoteisms
Ikšķiles vidusskola

**Ikšķiles vidusskola** ir Latvijas valsts skola, kas dibināta 1966. gadā. Tā atrodas Ikšķilē. Ikšķiles vidusskola ir arī *[[Junior Achievement Latvija]]* dalībskola.

## Vēsture
Ikšķiles skolas pirmsākumi ir meklējami 1864. gadā, kad Zemturos starp Daugavas upi un Rīgas - Daugavpils lielceļu uzcēla pagasta skolu. Tagadējo skolas ēku atklāja 1966. gadā. No 1989. līdz 1990. gadam notika skolas pārbūve un 1990. gadā to pārdēvēja par Ikšķiles vidusskolu.

## Programmas
# Vispārējās pamatizglītības programma (21011111)
# Vispārējās vidējās izglītības programma (31011011)
# Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar mācīšanās traucējumiem (21015611)
# Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem (21015811)

## Direktori
# Jānis Lapinskis (1966—1967)
# Gunārs Ramuts (1967—1973)
# Alberts Lustiks (1973—1976)
# Ausma Grīsle (1976—1982)
# Leons Cēberts (1982—1983)
# Kārlis Kančs (1983—1988)
# Gunārs Pabērzs (1988—1991)
# Rasma Bogdanova (1991—2001)
# Jānis Hartmanis (2001—2004)
# Laima Kalniņa (2004—2014)
# Česlavs Batņa (2014—2017)
# Ginta Liepiņa (2017—2022)
# Sandra Plota (2024)*Vladimirs Samohins (pienākumu izpildītāja)* (2024—2025)
# Vladimirs Samohins (2025—*pašlaik*)

## Atsauces
Makroekonomika

[thumb|200px|Viens no galvenajiem makroekonomikas pamatlicējiem — [Džons Meinards Keinss]]
**Makroekonomika** (no  (*măkrós*) — 'garš' un „ekonomika”) ir ekonomikas nozare, kurā pēta saimniecību kopumā. Atšķirībā no mikroekonomikas, kurā nodarbojas ar atsevišķu saimniecisko vienību (uzņēmumu, tirgus segmentu, saimniecības nozaru) pētniecību, makroekonomikas priekšmets ir apkopojoši (agreģēti) saimniecību raksturojoši rādītāji un to izmaiņas. Pie svarīgākajiem makroekonomiskajiem rādītājiem parasti pieskaita iekšzemes kopproduktu, nacionālo kopproduktu, inflāciju, bezdarba līmeni, valsts budžeta deficītu, eksportu, importu, u.c.

Makroekonomika ir svarīga valsts ekonomiskās un sociālās politikas izstrādāšanā un īstenošanā, jo katra valdība, kā arī politiskās partijas kas to veido, ir atbildīga gan par valsts ekonomikas izaugsmi, gan arī par iedzīvotāju dzīves līmeni. Vēsturiski tieši ekonomiskās politikas trūkums 20. gadsimta trīsdesmitajos gados un ar to saistītā Lielā depresija, kas sāpīgi skāra praktiski visas tā laika ekonomiski attīstītās valstis, noveda pie atziņas par makroekonomiskās teorijas nepieciešamību.

Viens no galvenajiem makroekonomikas pamatlicējiem ir britu ekonomists Džons Meinards Keinss (1883—1946). Viņš bija viens no pirmajiem, kas mēģināja izskaidrot ekonomiskās depresijas cēloņus un ekonomiskās krīzes mehānismu. Savukārt holandiešu ekonomists Jans Tinbergens (1903—1994) radīja pasaulē pirmo matemātisko makroekonomikas modeli. Sākotnēji viņš šo modeli lietoja Nīderlandes ekonomikas modelēšanai, bet vēlāk ar savas metodes palīdzību viņš modelēja arī Lielbritānijas un ASV ekonomisko attīstību.

Dž.M.Keinss radīja arī ekonomisko skolu, kas ieguva viņa vārdu — keinsisms. Arī mūsdienās pastāv dažādas skolas un teorijas, kas atšķirīgi interpretē makroekonomiskos procesus. Taču vairumā gadījumu tās var iedalīt divās galvenajās kategorijās:

1. Keinsisms, kura uzmanības centrā ir agreģētais piedāvājums un, ar kura palīdzību tiek skaidrots bezdarba līmenis un biznesa cikla mehānisms. Par svarīgākajiem valdības ekonomiskās politikas instrumentiem keinsisti uzskata fiskālo politiku un valsts budžeta ieņēmumu un izdevumu līdzsvaru.

2. Piedāvājuma teorijas ekonomiskā skola liek uzsvaru uz monetāro politiku kā izšķirošo makroekonomiskās regulēšanas instrumentu. Taču arī fiskālajai politikai ir liela nozīme tajā ziņā, ka valsts budžets un nodokļu politika būtiski ietekmē kapitālieguldījumu saimniecībā, tādējādi stimulējot vai, tieši otrādi, kavējot ekonomisko attīstību.

Ekonomisko skolu un teoriju dalījums divās atšķirīgās kategorijās nenozīmē, ka tās izslēdz viena otru. Runa drīzāk ir par uzsvaru uz vieniem vai otriem makroekonomiskās politikas instrumentiem. Tādēļ mūsdienu ekonomiski attīstītajās valstīs, atkarībā no konkrētās ekonomiskās situācijas, parasti lieto abu ekonomisko teoriju elementus.

## Skatīt arī
* Mikroekonomika

## Literatūra
* Bikse V. Makroekonomikas pamati. Teorija, problēmas, politika — R.: LU, 1998 — 
* .
* 

## Ārējās saites

* Latvijas ekonomika 2011. gadā
Māķāša katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q493133"
}

**Māķāša katedrāle** () ir Romas katoļu katedrāle Budapeštā. Pēc baznīcas tradicionālā uzskata sākotnējā būve celta 1015. gadā. Pašreizējā celtne būvēta gotiskā stilā 14. gadsimta otrajā pusē, pārbūvēta 19. gadsimta beigās. Tā bija otrā lielākā celtne viduslaiku Budā (mūsdienu Budapeštas rietumu daļā). No 1541. līdz 1686. gadiem Osmaņu impērijas okupācijas laikā kalpoja par mošeju.

Zināma teika par kraukli, kas atdeva karalim Māķāšam zelta gredzenu, kurš nesa veiksmi.

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Stefka Kostadinova

**Stefka Kostadinova** (; dzimusi  Plovdivā) ir bijusī bulgāru vieglatlēte, startējusi augstlēkšanas sacensībās.

1982. gadā beidza sporta skolu Plovdivā.  Atlantā izcīnīja zelta medaļu ar olimpisko rekordu — 2,05 metri. Vairākkārtēja pasaules un Eiropas čempione augstlēkšanā. Divas reizes kļuvusi par pasaules čempioni (1987, 1995), pieckārtēju pasaules čempioni telpās (1985, 1987, 1989, 1993, 1997), 1986. gada Eiropas čempioni, četrkārtēju Eiropas čempioni telpās (1985, 1987, 1989, 1993, 1997).

1987. gadā Romā Kostadinova uzstādīja pasaules rekordu augstlēkšanā sievietēm — 2,09 m —, kas noturējās līdz 2024. gada jūlijam, kad to par 1 centimetru laboja ukrainiete Jaroslava Mahučiha.

Kopš 2005. gada 11. novembra Kostadinova ir Bulgārijas Olimpiskās komitejas vadītāja.

## Ārējās saites
Hristo Stoičkovs

**Hristo Stoičkovs** (*Христо Стоичков*; dzimis , Plovdivā, Bulgārijā) ir futbola treneris un bijušais futbola uzbrucējs. Kādreiz viņš bija Bulgārijas izlases līderis, bet tagad ir izlases galvenais treneris. Stoičkovs atzīts par 20. gadsimta otrās puses labāko Bulgārijas futbolistu.

1994. gada Pasaules čempionātā tika apbalvots ar Zelta Kurpi, kā turnīra labākais vārtu guvējs, un lielā mērā tieši pateicoties viņam Bulgārijas izlase pārsteidzoši iekļuva turnīra pusfinālā. Stoičkovs bija pazīstams ne tikai ar savām daudzajām izcīnītajām trofejām, bet arī ar savu aso raksturu. Hristo Stoičkovs Bulgārijas izlases sastāvā piedalījās arī 1996. gada Eiropas čempionātā un 1998. gada Pasaules kausa izcīņā. 1999. gadā viņš beidza savu karjeru izlasē ar 37 gūtajiem vārtiem 84 spēlēs.

Kā futbolists, Stoičkovs spēlēja kreisās malas uzbrucēja pozīcijā. Viņa lielākās specialitātes bija brīvsitieni, 11m soda sitieni un neparedzami sitieni no jebkuras pozīcijas. Stoičkovs bija pazīstams arī ar savu eksplozīvo paātrinājumu un bumbas driblu lielā ātrumā.

Stoičkovs savu futbolista karjeru sāka dzimtajā Plovdivā, 1984. gadā pārceļoties uz Hebrosas pilsētu. Nākamajā sezonā viņš jau spēlēja vienā no Bulgārijas spēcīgākajām komandām Sofijas CSKA, taču pasaules slavu izpelnījās spēlējot tādu slavenu klubu kā FC Barcelona un AC Parma rindās. Karjeras noslēgumā Stoičkovs spēlēja Japānas klubā Kashiwa Reysol, kā arī ASV komandās Chicago Fire un D.C. United.

2003./2004. gada sezonā Stoičkovs sāka savu trenera karjeru, kļūstot par FC Barcelona uzbrucēju treneri. Pēc tam, kad Bulgārijas izlases galvenais Plamens Markovs atkāpās no amata pēc 2004. gada Eiropas čempionāta, Bulgārijas Futbola savienība 15. jūlijā šajā amatā iecēla Hristo Stoičkovu.

Stoičkova trenera karjera nesākās īpaši labi, jo viņa vadībā Bulgārijas izlase netika uz 2006. gada Pasaules kausa izcņas finālturnīru. Arī kā treneris Stoičkovs saglabāja savu karstasinīgo raksturu. Nesaskaņu ar Stoičkovu dēļ, no izlases aizgāja vairāki spēlētāji. Lielākais skandāls notika 2005. gada 3. septembrī spēlē pret Zviedrijas izlasi, kad Stoičkovs tika noraidīts no laukuma dēļ tiesneša apvainošanas.

2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

## Sasniegumi

### Spēlētāja karjera
**CSKA Sofia**

* Bulgārijas A grupa: 1986–87, 1988–89, 1989–90
* Bulgārijas kauss: 1984–85, 1986–87, 1987–88, 1988–89
* Bulgārijas Superkauss: 1989

**Barcelona**

* Spānijas La Liga: 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1993–94, 1997–98
* Copa del Rey: 1996–97
* Spānijas Superkauss: 1992, 1994, 1996
* Eiropas kauss/UEFA Čempionu līga: 1991–92
* UEFA Kausu ieguvēju kauss: 1996–97
* Eiropas Superkauss: 1992, 1997

**Individuālie sasniegumi**

* Zelta bumba: 1994
* Bulgārijas gada futbolists: 1989, 1990, 1991, 1992, 1994
* Bulgārijas līgas labākais vārtu guvējs: 1989, 1990
* UEFA Kausu ieguvēju kausa labākais vārtu guvējs: 1989
* Eiropas Zelta zābaks: 1990
* FIFA 100

## Ārējās saites
Mikroekonomika

thumb|240px|Pieprasījuma piedāvājuma līdzsvars
**Mikroekonomika** (no  (*mīkrós*) — 'mazs' un „ekonomika”) ir ekonomikas joma, kurā pēta atsevišķas saimnieciskās vienības — uzņēmumus, patērētāju grupas, tirgus segmentus, saimniecības nozares, u.c.

**Mikroekonomikas uzmanības lokā ir šādu galveno jautājumu noskaidrošana:**
* Kā indivīdi vai mājsaimniecības veido pieprasījumu pēc dažādiem produktiem un pakalpojumiem;

* Kā uzņēmumi veido savu ražoto produktu vai sniegto pakalpojumu piedāvājuma struktūru un apjomu;

* Kā uzņēmumi, veidojot tirgus piedāvājumu, kombinē ražošanas faktorus un sadala resursus starp savstarpēji konkurējošiem mērķiem;

* Kā veidojas tirgus līdzsvars starp to vai citu produktu un pakalpojumu pieprasījumu un piedāvājumu.

**Tirgus dalībnieki** — uzņēmumi, indivīdi vai mājsaimniecības, mikroekonomikas izpratnē vienlaicīgi ir gan produktu un pakalpojumu patērētāji, gan arī to piegādātāji (ražotāji). Attiecības starp šiem tirgus dalībniekiem raksturojas ar attiecību starp tirgus pieprasījumu un piedāvājumu. Tiek pieņemts, ka tirgus ir brīvs, t.i., tajā pastāv brīva pircēju un pārdevēju konkurence. Šādā gadījumā līdzsvars starp pieprasījumu un piedāvājumu zināmā tā apjomā izveidojas pie noteiktas līdzsvara cenas. Detalizētāki tirgus līdzsvaru pēta pieprasījuma-piedāvājuma teorija.

## Skatīt arī
* Makroekonomika

## Ārējās saites
Galērijs

**Galērijs**, pilnā vārdā **Gajs Galērijs Valērijs Maksimiāns** () (dzimis ap 250. gadu, miris 311. gada 5. maijā) bija Romas imperators (305-311) Tetrarhijas periodā.

Dzimis Serdikā (*Serdica*, mūsdienās Sofija). Dzimis vienkāršas izcelsmes vecākiem. Tēvs bija trāķietis, bet māte dāku sieviete, kas bijusi spiesta bēgt no dzimtenes. Jau no agra vecuma ganījis lopus. Aureliāna laikā izkalpojās kā karavīrs. 293. gadā Diokletiāns Galēriju adoptēja un izdeva tam par sievu savu meitu Valēriju.

Atbildēja par impērijas Balkānu provincēm. No 296. līdz 298. gadam karoja ar persiešiem. Aktīvi piedalījās Diokletiāna organizētajās kristiešu vajāšanās. Salonikos uzcēla triumfa arku un pili.

Miris Nikomēdijā (mūsdienu Izmitā) 311. gadā.

## Ārējās saites
Georgijs Markovs

thumb|250px|Lietussarga shēma
**Georgijs Markovs** (; dzimis  Sofijā, miris  Londonā) bija bulgāru rakstnieks un disidents.

1969. gadā emigrēja no komunistiskās Bulgārijas un strādāja par žurnālistu BBC, radio Brīvā Eiropa un *[[Deutsche Welle]]*.

1978. gada 7. septembrī (Todora Živkova dzimšanas dienā) Markovs stāvēja autobusa pieturā pie Vaterlo tilta Londonā, kad kāds svešinieks it kā nejauši iedūra Markovam ar lietussargu, atvainojās un aizgāja. Pēc trim dienām Markovs nomira. Ārsti Markova ķermenī atklāja rīcina pēdas. Tiek uzskatīts, ka Markovu nogalinājuši bulgāru slepenā dienesta aģenti ar tiešu VDK palīdzību.

## Ārējās saites
Markovs

**Markovs** (krievu un , no personvārda Marks (*Марк*); sieviešu dzimtē Markova (*Ма́ркова*)) ir krievu un bulgāru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Andrejs Markovs (*Андрей Андреевич Марков*; 1856—1922) — krievu matemātiķis;
* Andrejs Markovs (*Андрей Викторович Марков*; 1978) — krievu hokejists;
* Daņiils Markovs (*Даниил Марков*, 1976) — krievu hokejists;
* Georgijs Markovs (*Георги Марков*; 1929—1978) — bulgāru disidents;
* Jurijs Markovs (1949) — Latvijas histologs un embriologs, pasniedzējs.
* Voldemāra Matveja pseidonīms.

## Skatīt arī
* Markova
* Markovičs
Ostrava

thumb|250px|Antonīna Dvoržāka teātris Ostravā

**Ostrava** () ir pilsēta Čehijas ziemeļaustrumos pie Opavas upes ietekas Oderā. Trešā lielākā pilsēta Čehijā un otra lielākā aglomerācija pēc Prāgas. Sasniedzot vairāk kā 1 164 328 miljonus iedzīvotāju. Atrodas netālu no Polijas un ir Morāvijas-Silēzijas apgabala centrs. Vēsturiski liels akmeņogļu ieguves un metalurģijas centrs, tāpēc Čehoslovākijas laikā pilsētu sauca par "republikas dzelzs sirdi". Mūsdienās lielākā daļa šahtu un rūpnīcu ir aizvērtas, bet pilsēta vēl joprojām ir viena no piesārņotākajām pilsētām Eiropā. Pilsēta ir kandidējusi uz Eiropas kultūras galvaspilsētu 2015, bet zaudēja Plzeņai (Čehija) un Monsai (Beļģija).

Pilsētā atrodas vairākas metalurģiskās kompānijas ArcelorMittal rūpnīcas un kompānijas ASUS ražotne. Kopš 1961. gada notiek tradicionālās vieglatlētikas sacensības "Zelta naglenes".

## Vēsture
Arheoloģiskie atradumi ir pierādījuši, ka pilsēta ir apdzīvota jau vairāk ka 25 000 tūkstošus gadu. Pirmo reizi rakstos pilsēta ir minēta 1229. gadā. Pilsēta tiesības — kopš 1267. gadā, un līdz 18. gadsimta beigām Ostrava bija neliela pilsētiņa ar apmēram tūkstoti iedzīvotāju, kuri nodarbojās ar amatniecību. 1763. gadā pilsētas apkārtnē tika atrastas lielas akmeņogļu atradnes. Tika izveidotas daudzas akmeņogļu ieguves šahtas. 1843. gadā pie Ostravas Solomons fon Rotšīlds uzcēla apkārtnē pirmo metalurģisko rūpnīcu, kurai sekoja vairākas citas. Sākās liels imigrantu pieplūdums un pilsēta strauji paplašinājās. Otrā pasaules kara laikā Ostrava smagi cieta aviācijas uzlidojumos. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti, bet pēc kara, saskaņā ar Beneša dekrētiem, no pilsētas tika padzīti vācu iedzīvotāji. Sākot no 1989. gada daudzas rūpnīcas tika slēgtas. Pārmaiņas ievērojami uzlaboja pilsētas vidi un tās apkārtni.

## Ievērojamas vietas

* Kalnrūpniecības muzejs (*Hornické muzeum*)
* Stodolni iela (*Stodolní ulice*) — pilsētas ievērojamākā iela

## Cilvēki

Ostrova ir kārtslēcējas Kataržinas Badjurovas (*Kateřina Baďurová*, 1982), politiķa Oldržiha Černīka (*Oldřich Černík*, 1921—1994), futbolista Mareka Jankulovska (1977), kinorežisores Veras Hitilovas (1929), skrējējas Tatjanas Kocembovas (*Taťána Kocembová*, 1962), tenisista Ivana Lendla (1960), rallista Karela Lopraisa (*Karel Loprais*, 1949), dziedātāja Jaromīra Nohavicas (*Jaromír Nohavica*, 1953), britu kinorežisora Karela Reiša (*Karel Reisz*, 1926—2002), futbolista Libora Sionko (*Libor Sionko*, 1977) un basketbolista Jana Veselija (1990) dzimtā pilsēta.

1928. gadā pilsētā mira komponists Leošs Janāčeks (1854—1928).

## Atsauces

## Ārējās saites

* ArcelorMittal Otrava
* "Zelta naglenes"
Stobra tievgalis

[thumb|250px|Šautenes ''[SIG 550* stobra tievgalis ar [[liesmas slāpētājs|liesmas slāpētāju]]]]
*'Stobra tievgalis** (dažkārt saukts arī par **stobra purnu''') ir šaujamieroča vaļējs priekšējais stobra gals, no kura iziet šāviņš. Caur šejieni kā šaujampulvera sprādziena blakusprodukti iznāk ārā arī liesma un dūmi. Stobra tievgalis ir raksturīgs arī lielgabaliem, īpaši liela nozīme tam bija pa tievgali pielādējamos lielgabalos un citos ieročos, kuri bija lietošanā no 16. gadsimta beigām līdz pat 19. gadsimta beigām.

## Raksturojums

Precīza stobra tievgaļa apstrāde ir izšķiroša šaušanas precizitātei, jo tas ir pēdējais kontaktpunkts starp stobru un šāviņu. Ja starp stobra tievgali un šāviņu pastāv spraugas, izejošās dzinējmateriāla gāzes izplatīsies nevienmērīgi un novirzīs šāviņu no tā iecerētās trajektorijas. Stobra tievgaļa apveids ir tipiski izstrādāts, lai pasargātu stobra vītnes no bojājumiem, tā, ka tas parasti ir izdobts vai aizsargāts ar izliektu „kroni”. Bieži tas ir apgādāts arī ar liesmu slāpētāju (īpaši raksturīgs AK tipa šautenēm). Plakanā, priekšējā ieroča stobra daļa, kas to ietver, ir stobra tievgaļa plakne. Ieroča stobra priekšējais gals bieži tiek stiprināts ar tulpes veida paplašinājumu, ko sauc par stobra tievgaļa paresninājumu (izcilni). Ja tiek izmantots grauds vai stobra tievgaļa tēmēklis, tas tiek uzstādīts uz izciļņa. Dažos ieročos, piemēram, haubicēs, taisnstūra formas stobra tievgaļa stīpa tiek izlieta izciļņa vietā tā pastiprināšanai.

## Drošība

Parasti izšķir 4 galvenos ieroča drošības likumus. 2. likums skan šādi: Nekad nevērs stobra galu pret jebko, ko tu nedomā nošaut. Stobra tievgalis ir caurums, kur izšautās lodes iziet. Ja tiek izšauts nejauši, nodarījuma iespēja ir ievērojami samazināta, ja stobra gals ir vērsts drošā virzienā. Nekad pavirši nedrīkst vērst stobru uz cilvēkiem, virsmām, kas var tikt cauršautas, vai uz īpašumu. Neievērojot šo likumu, ieroča lietotājs var nodarīt ievērojamu kaitējumu citiem.
Jēkabpils rajons

**Jēkabpils rajons** bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Sēlijā un Latgalē un robežojās ar Aizkraukles, Madonas, Preiļu, Daugavpils rajoniem un Lietuvu.

## Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā **[[Jēkabpils apriņķis]]** tika sadalīts Jaunjelgavas, Jēkabpils un Neretas rajonos. 1952. – 1953. gadā Jēkabpils rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1956. gadā Jēkabpils rajonam tika pievienots Neretas rajons, kā arī Aknīstes un Jaunjelgavas rajonu daļas, bet 1959. gadā Pļaviņu rajona austrumu daļa un 1962. gada aprīlī Krustpils rajons.

1967. gadā, izveidojot Stučkas rajonu, tajā tika iekļautas agrāk Jēkabpils rajonam pievienotās bijušo Jaunjelgavas, Neretas un Pļaviņu rajonu daļas. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Jēkabpils rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

## Teritoriālais iedalījums (1983)

### Pilsētas
* Jēkabpils
* Viesīte ar lauku teritoriju

### Pilsētciemati
* Aknīste ar lauku teritoriju

### Ciemi
Asares — Atašienes — Ābeļu — Cīņas — Dignājas — Dunavas — Elkšņu — Gārsenes — Kalna — Krustpils — Kūku — Leimaņu — Lones — Mežāres — Rites — Rubenes — Salas — Sēlpils — Vīpes — Zasas

## Teritoriālais iedalījums (2008)
### Pilsētas
* Aknīste ar lauku teritoriju
* Jēkabpils 
* Viesīte ar lauku teritoriju

### Pagasti
Asares pagasts - Atašienes pagasts - Ābeļu pagasts - Dignājas pagasts - Dunavas pagasts - Elkšņu pagasts - Gārsenes pagasts - Kalna pagasts - Krustpils pagasts - Kūku pagasts - Leimaņu pagasts - Mežāres pagasts - Rites pagasts - Rubenes pagasts - Salas pagasts - Saukas pagasts - Sēlpils pagasts - Variešu pagasts - Vīpes pagasts - Zasas pagasts
## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

## Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu"  un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu"  2009. gada 1. jūlijā Jēkabpils rajons tika likvidēts un tā teritorijā tika izveidotas šādas pašvaldības:

* **[[Jēkabpils]]** pilsēta (republikas pilsēta)
* **[[Aknīstes novads]]**
* **[[Jēkabpils novads (2009—2021)|Jēkabpils novads]]**
* **[[Krustpils novads]]**
* **[[Salas novads]]**
* **[[Viesītes novads]]**.

## Skatīt arī
* Latvijas administratīvais iedalījums (2009)

## Atsauces
Sergejs Zaļetajevs

**Sergejs Zaļetajevs** (; dzimis , miris ) bija Latvijas krievu fiziķis, publicists un politiķis, Latvijas Republikas Augstākās Padomes deputāts (1990—1993) un Rīgas domes deputāts (2001—2013).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1946. gadā Rīgā. Mācījās Rīgas 63. vidusskolā un Rīgas elektromehāniskajā tehnikumā. Studēja Latvijas Valsts universitātē (1964—1971).
No 1965. līdz 1972. gadam strādāja par inženieri Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Fizikālās enerģētikas institūtā, tad par pasniedzēju Rīgas Civilās aviācijas inženieru institūta Fizikas katedrā. No 1981. līdz 1990. gadam bija Latvijas PSR ZA Fizikas institūta vadošais konstruktors.

1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Republikas Augstākās Padomes deputātu (1990—1993), no 21. Rīgas vēlēšanu apgabala. Viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība". Augusta puča 1991. gada 21. augustā Sergejs Zaļetajevs balsoja pret konstitucionālā likuma “Par Latvijas Republikas valstisko statusu” pieņemšanu.

Pēc AP deputāta pilnvaru beigām no 1993. gada līdz 2001. gadam bija avīzes *"Панорама Латвии"* žurnālists. 2001. gadā ievēlēts par Rīgas domes (RD) deputātu no PCTVL saraksta kā "Līdztiesības" pārstāvis. No 2003. gada līdz 2005. gadam bija PCTVL frakcijas priekšsēdētājs. No 2001. līdz 2005. gadam pildīja domes Pilsētas īpašuma un privatizācijas lietu komitejas priekšsēdētāja pienākumus. 2007. gadā viņš noslēdza sadarbības līgumu ar SC frakciju un tika izslēgts no PCTVL.
2012. gadā viņš atkāpās no RD Pilsētas attīstības komitejas priekšsēdētāja amata it kā veselības problēmu dēļ, taču tas notika pēc tam, kad KNAB bija sācis kriminālprocesu par saimnieciska un finansiāla rakstura pārkāpumiem viņa vadītajā AS “Ceļu pārvalde”, kur RD bija akcionārs.

Miris , 78 gadu vecumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Personas dati  Rīgas domes mājaslapā
* Raksts Kā noturēt "griestus" (2004)
* Intervija laikrakstam «Ракурс» (2004), krieviski
Vera Hitilova

**Vera Hitilova** (, dzimusi , mirusi ) bija čehu kinorežisore, Čehu kino jaunā viļņa pārstāve.

Dzimusi Ostravā pārliecināti katoliskā ģimenē. Studējusi Muzikālās mākslas akadēmijā Prāgā pie Otakara Vāvras. Pasaules ievērību ieguva ar filmu "Margrietiņas" (1966), kurā ietekmējusies no dadaistiem un sirreālistiem.

Neizbrauca no valsts pēc Prāgas pavasara sakāves. Varas iestāžu nostājas dēļ neuzņēma filmas līdz 1976. gadam, bet darbojās reklāmā.

## Ārējās saites

* Hitilovas biogrāfija
Ivans Lendls

**Ivans Lendls** (; dzimis , Ostravā, Čehija) ir čehu izcelsmes ASV tenisists. Piedalījās profesionālos turnīros no 1978. līdz 1994. gadam. Viens no 1980. gadu vadošajiem spēlētājiem. Bija slavens ar savu lielisko fizisko sagatavotību, izturību. Lendls ir pašreizējās "pirmās raketes" Endija Marija treneris.

Dzimis Ostravā tenisistu ģimenē. 1986. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, bet 1992. gadā kļuva par ASV pilsoni. Bijis "pirmās raketes" titula īpašnieks. Uzvarējis vairākos *[[Grand Slam (teniss)|Grand Slam]]* turnīros - Austrālijas atklātajā čempionātā (1989, 1990), Francijas atklātajā čempionātā (1984, 1986, 1987), ASV atklātajā čempionātā (1985, 1986, 1987), tomēr nekad nav uzvarējis Vimbldonas čempionātā.

## Ārējās saites
*
Eižens fon Bēms-Baverks

thumb|Eižens fon Bēms-Baverks

**Eižens fon Bēms-Baverks** (*Eugen Böhm Ritter von Bawerk*) (dzimis 1851. gada 12. februārī Brno, Austroungārijā, tagad Čehijā, miris 1914. gada 27. augustā Vīnē) - austriešu ekonomists, viens no austriešu jeb Vīnes ekonomiskās skolas pamatlicējiem.

Studējis Vīnē tieslietas, kur iepazinies ar Kārļa Mengera darbiem.

Pēc studiju beigšanas strādāja Austrijas finanšu ministrijā, ka arī pasniedza universitātēs Insbrukā un Vīnē. Bijis Austroungārijas finanšu ministrs. Veica nodokļu reformu, ieviesdams arī ienākuma nodokli.

Viens no pirmajiem ekonomistiem, kurš nopietni analizējis un kritizējis Kārļa Marksa ekonomiskos uzskatus.

Galvenais darbs: *Kapital und Kapitalzins* ("Kapitāls un procenti", 1884, 1889, trīs sējumos).

Līdz eiro ieviešanai Austrijā 2002.gadā, Bēma-Baverka portrets bija uz 100 Austrijas šiliņu banknotes.

## Ārējās saites

* http://www.econlib.org/library/Enc/bios/BohmBawerk.html - Bēma-Baverka biogrāfija (angliski)
* http://www.econlib.org/library/BohmBawerk/bbCI.html - Bēma-Baverka darbs "Kapitāls un procenti" (angliski)
Kurts Gēdels

**Kurts Gēdels** (; dzimis , miris ) bija austriešu / amerikāņu matemātiķis, loģiķis un zinātnes filozofs. Tiek uzskatīts par vienu no 20. gadsimta izcilākajiem prātiem matemātiskajā loģikā.

Dzimis Brno lielrūpnieka ģimenē. Darbojies Vīnes Universitātē. 1940. gadā emigrējis uz ASV, Prinstonas Universitāti. Draudzējies ar Albertu Einšteinu un Džonu fon Neimanu.

Lielākais Gēdela sasniegums ir Gēdela nepilnības teorēmas (*Gödel's incompleteness theorems*), no kurām izriet fundamentāls secinājums:

Nemainīga universālu uzskatu sistēma principiāli nevar būt nepretrunīga. Sistēma var būt nepretrunīga tikai tad, ja:
* tā ir ļoti šauri specializēta
* bezgalīgi attīstāma t.i. attīstot sistēmu, mēs nonāksim iekšējās pretrunās, kas liks pārveidot sistēmu

## Ārējās saites

* LU profesora K.Podnieka elektroniska monogrāfija par Gēdelu
Izgāztuve

[thumbnail|right|250px|Kaijas [Getliņu izgāztuve|Getliņu izgāztuvē]]
**Izgāztuve** jeb **atkritumu poligons** ir nodalīta teritorija, kur noglabā, šķiro un apstrādā atkritumus. Atkritumu poligoni veicina klimata pārmaiņas, jo atkritumiem pūstot rodas metāna gāze.

## Atsauces
Odense

**Odense** ir pilsēta Dānijā, Fīnas salas ziemeļos. Trešā lielākā pilsēta Dānijā, Fīnas āmtes centrs. Pilsētas pievārtē atrodas liela kuģubūvētava.

## Vēsture
Pilsētas nosaukums cēlies no dieva Odina vārda. Brēmenes Ādams to latīniski minējis kā *civitas Odansue*, senais dāniskais nosaukums bija *Othinsø*. Viduslaikos Odense bija svētceļojumu vieta, jo pilsētas katedrālē atrodas Dānijas ķēniņa Sv. Knuta (*Knud IV den Hellige*) kaps.

Līdz Otrajam pasaules karam Odense bija slavena ar 177 metrus augsto Odina torni (*Odinstårnet*) - novērošanas torni, celtu 1934. gadā (tolaik otru augstāko Eiropā aiz Eifeļa torņa). 1944. gadā torni diversijā uzspridzināja dāņu nacistu grupa.

## Sports
Pilsētā bāzēta Dānijas hokeja līgas komanda Odenses "Bulldogs", kas savas mājas spēles aizvada Bryggeriet Vestfyen Arena hallē.

## Cilvēki
Odensē vai tās apkārtnē ir dzimuši tādi cilvēki kā:
* Hanss Kristians Andersens (1805-1875) - rakstnieks
* Karls Nilsens (1865-1931) - komponists
* Ove Sproge (1919-2004) - aktieris

## Atsauces

## Ārējās saites