open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ivangorodas cietoksnis

[thumb|Skats no [Narvas puses]]
**Ivangorodas cietoksnis** ir viduslaiku cietoksnis, kas atrodas Ivangorodā, Krievijā, pie Narvas upes. Tas tika uzcelts 1492. gadā pēc Maskavijas lielkņaza Ivana III pavēles, lai aizsargātu Maskavijas valsts rietumu robežas un kontrolētu stratēģiski nozīmīgo tirdzniecības ceļu un upes šķērsošanas punktu uz Narvu, kas tobrīd atradās Livonijas ordeņa kontrolē.

Ivangorodas cietoksnis sākotnēji tika uzcelts kā neliels nocietinājums, taču tam bija svarīga stratēģiskā loma Maskavijas aizsardzībā pret Livonijas ordeni un vēlāk arī pret Zviedriju. Tā atrašanās vieta — tieši pretī Narvas cietoksnim upes otrā krastā — padarīja to par būtisku robežnocietinājumu starp Krieviju un Eiropas valstīm. Līdz 16. gadsimta beigām cietoksnim tika pievienoti papildu bastioni, sienas un torņi, lai pielāgotos ugunsieroču attīstībai un nodrošinātu labāku aizsardzību. Tā arhitektūra, kas veidota renesanses stilā, atspoguļo laikmeta militārās būvniecības tendences un Krievijas cietokšņu stilu.
thumb|Ivangorodas cietoksnis 18. gadsimta sākumā
Cietoksnis bija vairāku konfliktu epicentrs, piemēram, Livonijas kara (1558—1583) laikā, kad Krievijas un Zviedrijas spēki cīnījās par kontroli pār reģionu. 1617. gadā pēc Stolbovas miera līguma Ivangorodas cietoksnis un apkārtējās teritorijas nonāca Zviedrijas kontrolē, kas ilga līdz pat 1704. gadam, kad Krievijas cars Pēteris I atguva cietoksni Lielā Ziemeļu kara laikā. Pēc šī kara Ivangoroda kļuva par daļu no Krievijas Impērijas.

Mūsdienās Ivangorodas cietoksnis ir saglabāts kā vēstures un arhitektūras piemineklis.

## Ārējās saites
Tambovas guberņa

thumb|Tambovas guberņas atrāšanās vieta Krievijas Impērijas kartē
**Tambovas guberņa** (krievu: *Тамбовская губерния*) bija administratīva vienība Krievijas Impērijas sastāvā, kas pastāvēja no 1796. līdz 1928. gadam. Tā atradās aptuveni 480 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas, un tās centrs bija Tambova. Guberņa bija ievērojama ar savām lauksaimniecības zemēm un lielo lauku iedzīvotāju īpatsvaru, kas galvenokārt nodarbojās ar graudkopību un lopkopību.

Pēc Krievijas Impērijas sabrukuma 1917. gadā, guberņa piedzīvoja vairākus administratīvus un politiskus pārveidojumus, tostarp Tambovas sacelšanās 1920.—1921. gadā, ko izraisīja iedzīvotāju neapmierinātība ar pārtikas rekvizīcijām un piespiedu darba politiku.

1928. gadā, padomju varas reformas rezultātā, Tambovas guberņa tika likvidēta un tās teritorija iekļauta jaunizveidotajā Centrālajā melnzemes apgabalā (*Центрально-Чернозёмная область*), kas vēlāk tika sadalīts vairākos citos apgabalos, tādējādi izbeidzot guberņas pastāvēšanu kā atsevišķai administratīvajai vienībai.

## Ārējās saites
Psihopāta skūpsts

**"Psihopāta skūpsts"** () ir 2023. gada ASV krimināltrillera filma, kuras režisore un galvenās lomas atveidotāja ir Anna Kendrika un kurai tā ir pirmā režisētā filma. Citas lomas atveido Denjels Zovato, Nikoleta Robinsone un Tonijs Heils.

Filma balstīta uz patiesu stāstu par sērijveida slepkavu Rodniju Alkalu, kurš 1978. gadā piedalījās televīzijas šovā *The Dating Game*.

Filmas "Psihopāta skūpsts" pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvu kritiķu vērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Luka Romero

**Luka Romero Besana** (, dzimis ) ir Meksikā dzimis Argentīnas futbolists, kurš spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2025. gada Romero spēlē Meksikas *[[Liga MX]]* komandā *[[Cruz Azul]]*.

Debitējis 15 gadu un 219 dienu vecumā *[[La Liga]]* komandā *[[RCD Mallorca|Mallorca]]*, kļūstot par visu laiku jaunāko futbolistu, kurš ir spēlējis kādā no Eiropas piecām spēcīgākajām līgām. Vēlāk spēlējis Itālijas komandā Romas "Lazio" un Spānijas komandā *[[UD Almería|Almería]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kurjanovas pilskalns

**Kurjanovas pilskalns** atrodas Ludzas novada Līdumnieku pagastā, Kurjanovas ezera ziemeļrietumu krastā. Te gar ezera ziemeļu pusi stiepjas austrumu-rietumu virzienā orientēts, kopumā pārdesmit kilometrus garš, ledāja atstāts paugurs, uz kura ir vairāki pazīstami senvēstures pieminekļi: Ludzas pilsdrupas, Ķīšu kalns, Djatlovkas kalns u.c. Pie ezera uz dienvidiem no paugura aiz 11—15 m dziļas ielejas ir atsevišķs, ap 300 m garš austrumu – rietumu virzienā orientēts reljefa izcēlums, kura augstākajā vietā ierīkots pilskalns. Austrumu pusē ir ap 2 m augsts, stāvināts aprakums, kam plakuma malā ir neizteikts, ap pusmetru augsts valnis. Aprakuma priekšā ir terasveidīgs izlīdzinājums. Tas, transformējoties par izteiktu terasi, turpinās abās kalna garajās nogāzēs. Terase veidota 2—3 m zem pilskalna virsmas. Pretējā rietumu pusē, kur paugurs jūtami sašaurinās, plakuma malā ir nepilnu metru augsts valnis, tad seko 1,5—2 m dziļš grāvis, kas abās kalna nogāzēs pārveidojas iepriekš minētajā terasē, tad seko ap 2 m augsts puslokveida valnis, kura priekšā, rietumu pusē, ir tikpat dziļš grāvis, kas ietiecas arī abās kalna nogāzēs, bet terasi tālāk neveido. Šis grāvis no rietumu puses ir apmēram pusmetru dziļš. Tālāk seko trešais valnis, kas ir relatīvi zems, plats un mazizteiksmīgs. Tā rietumu pusē, noslēdzot nocietinājumu sistēmu, ir ap metru augsts aprakums jeb stāvinājums.

Pilskalna plakums nav izteikti nodalīts, tas kumps un abās pusēs samērā lēzeni nolaižas līdz terasēm. Plakuma garums 55 m, platums rietumu galā ap 10 m, vidusdaļā ap 20—30 m, austrumu galā plakums atkal nedaudz sašaurinās. Melns kultūrslānis, kas veidojies smilts zemē, jaušams visā pilskalna plakumā, nogāzēs, terasē un rietumu puses nocietinājumos.

Kurjanovas pilskalna datējums pagaidām nav zināms. Tas ir tuvākais pilskalns Djatlovkas latgaļu uzkalniņu kapulaukam, kas atrodas ap 2—3 km uz ziemeļrietumiem no pilskalna.

Vieta apsekota .

Pilskalnu LIDAR kartēs 2021. gada pavasarī ievērojuši senvēstures entuziasti Valdis Mičulis un Atis Blūms.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kurjanovas pilskalns
Nodosariīdes

**Nodosariīdes** (*Nodosariidae*) ir foraminīferu dzimta nodosariīdu kārtā. Dzimtu ar nosaukumu *Nodosarina* 1838. gadā izveidoja vācu dabaszinātnieks Kristiāns Gotfrīds Ērenbergs. 1903. gadā britu zoologs Džozefs Listers dzimtai deva pašreizējo nosaukumu. Ģeohronoloģiski nodosariīdes ir zināmas no vēlā triasa (piemēram, *[[Nodosaria ordinata]]*) līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaula ir brīva, daudzkameru vai retos gadījumos vienkameras. Kameras ir uniseriālas vai, retāk, biseriālas, sarindotas izliektās vai taisnās rindās. Sieniņas ir monolamellāras vai ortomonolamellāras, veidotas no smalki perforēta, hialīna kalcīta. Atvere ir termināla, parasti radiāla, bet var arī būt apaļa, spraugveidīga vai sietveidīga.

## Sistemātika
Nodosariīžu dzimtas dalījums apakšdzimtās un ģintīs::
*dzimta: ***Nodosariidae*** Ehrenberg, 1838
::*ģints: *[[Dagysina]]* Yadrenkin, 2008 †
::*ģints: *[[Dalongella]]*  Gu, Feng & He, 2007 †
::*ģints: *[[Rectoglandulina]]* Loeblich & Tappan, 1955 †
::*ģints: *[[Septalingulina]]* Yan & Norling, 1991 †
::*ģints: *[[Subnodosaria]]* Pyatkova, 2006 †
:*apakšdzimta: *[[Frondiculariinae]]* Reuss, 1860
:*apakšdzimta: *[[Lingulininae]]* Loeblich & Tappan, 1961
:*apakšdzimta: *[[Nodosariinae]]* Ehrenberg, 1838

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Oians Sansets

**Oians Sansets Tirapu** (, dzimis ) ir spāņu futbolists, kurš spēlē pussarga pozīcijā un pārstāv Spānijas futbola izlasi. Kopš 2019. gada Sansets spēlē Spānijas *[[La Liga]]* komandā Bilbao "Athletic".

Ar Bilbao "Athletic" komandu 2024. gadā ieguvis Spānijas Karaļa kausu.

Spānijas futbola izlases rindās debitējis 2023. gadā.

## Sasniegumi
**Athletic Bilbao**

* Spānijas Karaļa kauss: 2023–24
* Spānijas Superkauss: 2021

## Ārējās saites
Glenfīlda

**Glenfīlda** () ir ciems un pagasts Anglijā, Lesteršīras nemetropoles grāfistes administratīvais centrs. Atrodas pie Lesteras rietumu robežas, administratīvi ietilpst Bleibi nemetropoles distriktā.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1086. gadā Pastardienas grāmatā kā ciems ar 12 mājsaimniecībām. Glenfīlda ievērojami izaugusi 20. gadsimta otrajā pusē, kad tā attīstījās kā Lesteras piepilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nodosariīnes

**Nodosariīnes** (*Nodosariinae*) ir foraminīferu apakšdzimta nodosariīdu kārtā. Apakšdzimtu ar nosaukumu *Nodosarinae* 1884. gadā izveidoja britu mikropaleontologs Henrijs Breidijs. 1988. gadā Alfrēds Lēblihs un Helēna Tappana *Nodosariinae* apakšdzimtu piedēvēja Ērenbergam, pamatojoties uz viņa 1838. gadā izveidoto taksonu *Nodosarina*. Ģeohronoloģiski nodosariīnes ir zināmas no agrā juras perioda (pēc citiem datiem no perma) līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaula ir taisna līdz viegli izliektai. Kameras ir uniseriālas vai retākos gadījumos daļēji biseriālas. Atvere ir termināla, bet pēc formas apaļa, starveidīga vai sietveidīga.

## Sistemātika
Nodosariīņu apakšdzimtas dalījums ģintīs::
*apakšdzimta: ***Nodosariinae*** Ehrenberg, 1838
:*ģints: *[[Alfredosilvestris]]* YAndersen, 1961
:*ģints: *[[Dentalina]]* Risso, 1826
:*ģints: *[[Dentalinoides]]* Marie, 1941 †
:*ģints: *[[Dentalinopsis]]* Reuss, 1860 †
:*ģints: *[[Enantiodentalina]]* Marie, 1941
:*ģints: *[[Fingerina]]* Hayward, 2012 †
:*ģints: *[[Grigelis]]* Mikhalevich, 1981
:*ģints: *[[Laevidentalina]]* Loeblich & Tappan, 1986
:*ģints: *[[Lagenoglandulina]]* Silvestri, 1923 †
:*ģints: *[[Lagenolingulina]]* McCulloch, 1977
:*ģints: *[[Nodosaria]]* Lamarck, 1816
:*ģints: *[[Pandaglandulina]]* Loeblich & Tappan, 1955
:*ģints: *[[Pseudonodosaria]]* Boomgaart, 1949
:*ģints: *[[Pyramidulina]]* Fornasini, 1894
:*ģints: *[[Svenia]]* Brotzen, 1937 

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Vestfolla

**Vestfolla** () ir viena no 15 Norvēģijas filkēm. Tā atrodas Norvēģijas dienvidaustrumos, Oslofjorda krastā. Filke robežojas ar Buskerudu un Tēlemarku. Vestfollas administratīvais centrs ir Tensberga. Tajā ir 7 pilsētas, lielākā no tām ir Sannefjūra. Filki veido sešas komūnas. 2024. gada janvārī Vestfollā dzīvoja 256 tūkstoši cilvēku.

2020. gada 1. janvārī reģionālās reformas gaitā tā tika apvienota ar Tēlemarkas filki, izveidojot Vestfollas un Tēlemarkas filki.  tā tika sadalīta atpakaļ, un Vestfollai filkes statuss atjaunots.

## Ārējās saites

*
Hova

**Hova** (; ) ir piejūras kūrortpilsēta Anglijas dienvidos Lamanša krastā, 1997. gadā dibinātās Braitonas un Hovas unitārās pašvaldības administratīvais centrs.

## Vēsture
Pirmoreiz minēta 1086. gadā Pastarās tiesas grāmatā kā *Hou* un līdz 19. gadsimtam bija neliels zvejnieku ciems jūras krastā; 1801. gadā tajā bijis 101 iedzīvotājs. Kopš 1820. gadiem kaimiņos esošās Braitonas iespaidā Hova sāka attīstīties par piejūras kūrortu. 1894. gadā izveidots Hovas urbānais distrikts, bet 1898. gadā — Hovas municipālais boro. 1974. gadā Hovas municipālais boro reorganizēts par nemetropoles distriktu, bet 1997. gadā tas apvienots ar Breitonu, izveidojot Braitonas un Hovas unitāro pašvaldību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dabiskais pieaugums

**Dabiskais pieaugums** ir demogrāfisks rādītājs, kas atspoguļo iedzīvotāju skaita izmaiņas noteiktā teritorijā, neņemot vērā migrāciju. To aprēķina, ņemot vērā dzimušo un mirušo skaitu (Dabiskais pieaugums = dzimstība - mirstība).

Ja dzimušo skaits pārsniedz mirušo skaitu, dabiskā pieauguma rādītājs ir pozitīvs, kas nozīmē, ka iedzīvotāju skaits pieaug. Savukārt, ja mirušo skaits ir lielāks par dzimušo skaitu, dabiskā pieauguma rādītājs ir negatīvs, un tas norāda uz iedzīvotāju skaita samazināšanos.

## Faktori, kas ietekmē dabisko pieaugumu

* Valstīs ar augstākiem dzīves standartiem dzimstība bieži ir zemāka, savukārt, valstīs ar zemākiem dzīves standartiem – augstāka.
* Labāka veselības aprūpe parasti nodrošina zemāku mirstību, īpaši zīdaiņu un bērnu vidū.
* Augstāks izglītības līmenis, īpaši sieviešu izglītībā, bieži saistīts ar zemāku dzimstību, jo ģimenes plānošana un karjeras veidošana kļūst par prioritāti.
* Tradīcijas un reliģiskās pārliecības ietekmē dzimstību – dažās kultūrās lielas ģimenes ir vērtība.
* Dažas valstis stimulē dzimstību, piedāvājot finansiālu atbalstu ģimenēm, piemēram, dzimstības pabalstus, bet citas valstis, īpaši ar augstu iedzīvotāju blīvumu, dažkārt veicina dzimstības samazināšanu.

## Ārējās saites
Jānis Priede (ekonomists)

**Jānis Priede** (dzimis 1982. gada 17. jūnijā) ir Latvijas ekonomists, ekonomikas zinātņu doktors un profesors Latvijas Universitātē, LU Ekonomikas un sociālo zinātņu fakultātes dekāns (no 2024. gada).

Pēc tautsaimniecības studijām bakalaura (2000–2004), maģistra (2004–2006) un doktorantūras (2006–2010) studiju programmās Latvijas Universitātē bija vieslektors un pētnieks  Kauņas Tehnoloģiju universitātē (2011), Aveiro Universitātē (2012), Tartu Universitātē (no 2013), Islandes Universitātē (2013), Varšavas Ekonomikas skolā (2014), Fuldas Lietišķo zinātņu universitātē (no 2014), Kolumbijas Universitātē (2015) un citās.

2023. gadā viņu apstiprināja par Fiskālās disciplīnas padomes locekli.
 
## Publikācijas
* Priede J., Neuert J. Competitiveness Gap of the European Union Member Countries in the Context of Europe 2020 Strategy. Procedia – Social and Behavioral Sciences, Volume 207, 20 October 2015, Pages 690-699, ISSN 1877-0428
* Priede J., Pereira E. T. European Union’s Competitiveness and Export Performance in Context of EU – Russia Political and Economic Sanctions. Procedia – Social and Behavioral Sciences, Volume 207, 20 October 2015, Pages 680-689, ISSN 1877-0428
* Pereira E. T., Bento J. P. C., Priede J. The Contribution of Technological Change on EU’s Exports Performance. Procedia – Social and Behavioral Sciences, Volume 99, 6 November 2013, Pages 658-664, ISSN 1877-0428
* Priede J., Pereira E. T. Innovation as a Key Factor in the International Competitiveness of the European Union. European Integration Studies. Research and Topicalities, 2013. – No.7 – p. 212. -221., ISSN 1822 – 8402
* Priede J. Quality competitiveness of Latvia’s food industry in the fish products group. Journal of Economics, Business and Management vol. 1, no. 2, pp. 192-196, 2013. ISSN: 2301-3567

## Atsauces

## Ārējās saites
Bembu valoda

**Bemba valoda** (*chibemba*, *ichibemba*, *chiwemba*) ir bantu valoda, ko lieto galvenokārt ziemeļaustrumu Zambijā dzīvojošā bembu tauta. Tā ir viena no plašāk lietotajām valodām valstī un ir nozīmīga Zambijas kultūrā un saziņā. Bembu valoda ir dzimtā valoda vairāk nekā 4 miljoniem cilvēku un aptuveni 2 miljoni cilvēku to apguvuši kā svešvalodu. Tā ir svarīga arī kaimiņvalstīs, īpaši Kongo Demokrātiskajā Republikā, Malāvijā un Tanzānijā.

Bemba ir tonāla valoda, kurā dažādi toņi (augsti vai zemi) var mainīt vārdu nozīmi. Tas ir svarīgi izrunā, jo vieni un tie paši vārdi ar atšķirīgiem toņiem var iegūt dažādas nozīmes.

## Ārējās saites
Portukales grāfiste

thumb|Portukales grāfistes karte
**Portukales grāfiste** (latīņu: *Comitatus Portucalensis*, *Comitatus Portugalensis*) bija viduslaiku grāfiste, kas atradās Ibērijas pussalas ziemeļrietumu daļā, aptuveni mūsdienu Portugāles teritorijā. Portukales grāfiste bija svarīgs posms Portugāles izveidē kā neatkarīgai valstij.

Portukales grāfiste sākotnēji bija daļa no Astūrijas Karalistes un vēlāk no Leonas Karalistes. 9. gadsimtā kristiešu karalistes Ibērijas pussalas ziemeļos sāka cīņu pret mauriem, kuri bija iekarojuši lielāko daļu pussalas. Šajā laikā Portukales grāfiste tika izveidota kā buferzona, lai palīdzētu aizsargāt Leonas Karalisti pret mauru iebrukumiem.

11. gadsimtā tās politiskā nozīme pieauga, kad tā kļuva par Rekonkistas stratēģiski nozīmīgu centru. 1095. gadā Leonas un Kastīlijas karalis Alfonso VI piešķīra Portukales grāfisti Henrijam no Burgundijas, kurš apprecēja Alfonso VI meitu Terēzi, tādējādi Portukale kļuva par daļēji autonomu Leonas Karalistes teritoriju. Pēc Henrija nāves 1112. gadā grāfisti mantoja viņa dēls Afonso Henrikešs (*Afonso Henriques*), viņš sāka aktīvi cīnīties par neatkarību no Leonas Karalistes un pret savu māti Terēzi. 1139. gadā Afonso Henrikešs pasludināja sevi par Portugāles karali Afonso I un 1143. gadā panāca atzīšanu no Leonas karaļa. Oficiāla neatkarības atzīšana notika 1179. gadā, kad pāvests Aleksandrs III ar *[[Manifestis Probatum]]* apstiprināja Portugāli kā neatkarīgu karalisti.

## Ārējās saites
Levidentalīnas

**Levidentalīnas** (*Laevidentalina*) ir foraminīferu ģints nodosariīdu kārtā. Ģinti 1986. gadā izveidoja amerikāņu mikropaleontologi Alfrēds Lēblihs un Helēna Tappana. Levidentalīnu tipiskā suga ir *[[Laevidentalina aphelis]]*. Ģeohronoloģiski levidentalīnas ir zināmas no krīta perioda līdz mūsdienām. Kosmopolītiska ģints.

## Apraksts
Čaula ir iegarena, izliekta un var nobeigties ar apikulu. Prolokuls ir apaļīgs līdz vārpstveidīgam. Vēlākās kameras ir uniseriālas. Šuves ir taisnas, horizontālas līdz viegli ieslīpām. Sieniņas ir smalki perforētas, sekundāri laminētas, veidotas no optiski radiāla hialīna kalcīta. Virsma ir gluda un neornamentēta. Atvere ir termināla, veidota no radiālām spraugām, kas centrā ir slēgtas.

No *[[Dentalina]]* un *[[Mesodentalina]]* ģints atšķiras ar to, ka tai nav garenisko ribu, no *[[Prodentalina]]* atšķiras ar sieniņas sekundāro slāņojumu (sekundāri laminēta). No *[[Svenia]]* ģints atšķiras ar mazāku čaulas izmēru, plānākām un maigākām sieniņām, ar konisku, nevis lodveida prolokulu, ar izstieptām un uzpūstām kamerām, kurām drīzāk ir apaļš, nevis ovāls šķērsgriezums, ar ieslīpām, nevis horizontālām šuvēm un ar vienmerīgu čaulas izliekumu, nevis viegli sīnusveidīgu, kā *Svenia* agrīnajās stadijās.

## Sistemātika
Levidentalīnu ģintī ir 42 recentās sugas, bet ar izmirušajām kopā ir 85 sugas. Dažas no tām ir šādas
*ģints: ***Laevidentalina*** Loeblich & Tappan. 1986
:*suga: *[[Laevidentalina aphelis]]* Loeblich & Tappan, 1986
:*suga: *[[Laevidentalina badenensis]]* (d'Orbigny, 1846)
:*suga: *[[Laevidentalina budensis]]* (Hantken, 1875) †
:*suga: *[[Laevidentalina communis]]* (d'Orbigny, 1826)
:*suga: *[[Laevidentalina elegans]]* (d'Orbigny, 1846)
:*suga: *[[Laevidentalina haueri]]* (Neugeboren, 1856)
:*suga: *[[Laevidentalina plebeia]]* (Reuss, 1855)

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Tēlemarka

**Tēlemarka** () ir viena no 15 Norvēģijas filkēm. Tā atrodas Norvēģijas dienvidu daļā, sniedzoties no Hardangervidas kalnu plato ziemeļos līdz Skagerakam dienvidos. Filke robežojas ar Vestfollu, Buskerudu, Vestlanni, Rūgalanni un Agderi. Tēlemarkas administratīvais centrs ir Šīena. Filkē ir 8 pilsētas, to veido 17 komūnas. 2024. gadā Tēlemarkā dzīvoja 177 tūkstoši cilvēku.

Filke ir izveidota 1662. gadā. 2020. gada 1. janvārī reģionālās reformas gaitā tā tika apvienota ar Vestfollas filki, izveidojot Vestfollas un Tēlemarkas filki.  tā tika sadalīta atpakaļ, un Tēlemarkai filkes statuss atjaunots.

## Ārējās saites

*
Zelta bumba sievietēm

**Zelta bumba sievietēm** (, ) ir ikgadējs apbalvojums futbolā, ko žurnāls *[[France Football]]* pasniedz labākajai futbolistei aizvadītajā sezonā. Tā ir izveidota pēc Zelta bumbas vīriešiem parauga un tiek pasniegta kopīgā ceremonijā.

Pirmā Zelta bumba sievietēm tika pasniegta 2018. gadā, un to ieguva norvēģiete Ada Hegerberga. 2022. gadā *[[FC Barcelona Femení|Barcelona]]* kapteine Aleksija Puteļasa kļuva par pirmo futbolisti, kas ieguvusi šo balvu divus gadus pēc kārtas. 2024. gadā šo panākumu atkārtoja Aitana Bonmati.

## Balvas ieguvējas
[thumb|Pirmā balvas ieguvēja [Ada Hegerberga]]

## Atsauces
Isufs Sanons

**Isufs Sanons** (; dzimis  Doneckā) ir ukraiņu basketbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Ukrainas basketbola izlases dalībnieks. 2025. gadā spēlē Polijas Basketbola līgas klubā Vroclavas "Śląsk", bet iepriekš vairākas sezonas spēlēja Rīgā: Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas un Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubā VEF Rīga un Ukrainas klubā "Prometey", kas arī bāzējās Latvijas galvaspilsētā. Pārstāvējis arī Ukrainas, Slovēnijas un Lietuvas klubus. Divkārtējs Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas čempions Slobožanskes "Prometey" sastāvā, tāpat uzvarējis šajā turnīrā ar VEF, šajā pašā sezonā kļūstot arī par Latvijas čempionu.

I. Sanons ir dzimis un audzis Doneckā. Viņa tēvs ieradies pilsētā kā students no Burkinafaso galvaspilsētas Vagadugu. 7 gadu vecumā sācis trenēties basketbolā.

## Karjera
Pieaugušo līmenī debitēja 2016. gadā Ukrainas klubā *[[BK Dnipro]]*. Pirmajā sezonā gan vairāk pārstāvēja kluba otro komandu, kas spēlēja pēc spēka otrajā Ukrainas līgā, bet pēc tam nostiprinājās galvenajā komandā.

Pēc lieliska starta 2018. gada Eiropas U-18 čempionātā Slovākijā, kur I. Sanons spēlē guva vidēji 19,3 punktus, 6,1 atlēkušo bumbu un 2,7 piespēles, viņš pievērsa NBA skautu uzmanību un pieteicās 2018. gada NBA draftam. Drafta otrajā kārtā viņu ar kopējo 44. numuru izvēlējās Vašingtonas "Wizards". Viņš pārstāvēja komandu NBA vasaras līgā, bet pēc tam atgriezās Eiropā. Tiesības uz spēlētāju NBA ir divreiz mainījušas īpašnieku: 2020. gada februārī tās tika aizmainītas uz Ņujorkas "Knicks", bet tā paša gada novembrī uz Hjūstonas "Rockets".

2018.—2019. gada sezonā I. Sanons pārstāvēja Slovēnijas klubu *[[KK Olimpija]]*. 2019. gada vasarā atgriezās *Dnipro*, bet 2022. gada aprīlī, pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā, sezonu pabeidza Lietuvas klubā *[[KK Šiauliai]]*.

2022. gada vasarā I. Sanons pievienojās Rīgā bāzētajam spēcīgākajam Ukrainas klubam Slobožanskes "Prometey", kura sastāvā aizvadīja divas sezonas. Abās sezonās klubs uzvarēja Latvijas—Igaunijas Basketbola līgā un sekmīgi spēlēja ULEB Eirokausā, 2023. gadā sasniedzot pusfinālu.

2024. gada jūlijā tika paziņots, ka I. Sanons paliks Rīgā, jo ir noslēdzis līgumu ar vadošo Latvijas klubu VEF Rīga. VEF sastāvā viņam izdevās uzvarēt visos vietējos turnīros, kļūstot gan par Latvijas—Igaunijas Basketbola līgas čempionu, gan par Latvijas čempionu un uzvarot Latvijas kausā.

2025. gada jūlijā I. Sanons pārcēlās uz Polijas Basketbola līgas klubu Vroclavas "Śląsk", par kura galveno treneri šajā pašā vasarā apstiprināja Latvijas speciālistu, Ukrainas izlases galveno treneri Ainaru Bagatski.

Spēlējis Ukrainas U-18 izlasē, bet kopš 2018. gada ir pastāvīgs pieaugušo Ukrainas basketbola izlases dalībnieks. Tās sastāvā spēlēja 2022. gada Eiropas čempionātā, vidēji spēlē gūstot 12,2 punktus un atdodot 3,2 rezultatīvas piespēles.

## Atsauces

## Ārējās saites
Faru (apgabals)

thumb|Faru lokācija
**Faru** () ir viens no 18 Portugāles apgabaliem, kas atrodas valsts dienvidos un aptver Algarves reģionu. Apgabals robežojas ar Atlantijas okeānu dienvidos un Spāniju austrumos, padarot to par populāru tūristu galamērķi.

Faru apgabals ir viens no blīvāk apdzīvotajiem Portugāles reģioniem, īpaši piekrastes zonās, kur atrodas lielākā daļa iedzīvotāju. Kopējais iedzīvotāju skaits ir apmēram  cilvēku (2021). Faru apgabalā dzīvo ievērojams skaits ārvalstu imigrantu, kas ir viens no augstākajiem īpatsvariem Portugālē. Ārvalstu iedzīvotāji veido aptuveni 20% no kopējā iedzīvotāju skaita

## Ārējās saites
Jūraszāļu dzimta

**Jūraszāļu dzimta** (*Zosteraceae*) ir cirveņu rindas dzimta. Tajā ir divas ģintis — jūraszāles (*Zostera*) un *Phyllospadix.* Dzimtā ir klasificēti daudzgadīgi, pilnīgi iegremdēti augi, kas sastopami jūrās un okeānos uz smilšaina pamata, visbiežāk ieplakās piekrastē līdz 20 m dziļumam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Manifestis Probatum

thumb|''Manifestis Probatum''
***Manifestis Probatum*** (no latīņu valodas — 'ar šo tiek pierādīts' jeb 'ir skaidri pierādīts') ir vēsturisks dokuments, kuru 1179. gada 23. maijā izdeva Romas pāvests Aleksandrs III, oficiāli atzīstot Portugāli par neatkarīgu karalisti un apstiprinot tās pirmā karaļa, Afonso I (*Afonso Henriques*), titulu.

## Vēsture
Portugāle 12. gadsimtā bija karadarbības zona, kas atradās starp kristiešu un musulmaņu zemēm. Afonso I bija grāfs, kurš vadīja sacelšanos pret savu māti, Leonas Karalistes valdnieci, lai nodrošinātu neatkarību. Pēc uzvarām pār musulmaņu spēkiem un paplašinot savu teritoriju, Afonso pieteica pretenzijas uz karaliskās varas titulu.

Viduslaikos pāvesta atbalsts bija ļoti nozīmīgs, lai panāktu starptautisku atzīšanu. Pāvests Aleksandrs III *Manifestis Probatum* deklarācijā atzina Portugāles Karalistes statusu un Afonso I kā tās likumīgo karali. Tas deva Portugālei autonomiju un nostiprināja tās vietu kā neatkarīgai valstij Eiropas kartē.

## Ietekme
*Manifestis Probatum* ne tikai veicināja Portugāles neatkarību no Leonas Karalistes, bet arī ļāva tai turpināt paplašināt savu teritoriju uz dienvidiem. Atzīšana palīdzēja valstij nostiprināties kā svarīgam kristiešu priekšpostenim un veicināja tās turpmāku paplašināšanos un Rekonkistas kustības turpināšanu pret musulmaņu valdniekiem Ibērijas pussalā.

*Manifestis Probatum* veicināja arī ciešāku saikni starp Portugāli un katoļu baznīcu. Portugāle kļuva par pāvesta aizsardzībā esošu karalisti, kas padarīja to par lojālu sabiedroto Svētajam Krēslam, īpaši vēlākajos gadsimtos, kad baznīca un Portugāles monarhija cieši sadarbojās.

Dokumentam bija ne tikai politiska, bet arī simboliska nozīme. Portugālei tas kļuva par nacionālās identitātes un suverenitātes pamatu. Šodien *Manifestis Probatum* tiek uzskatīts par vienu no Portugāles vēstures stūrakmeņiem, un tas bieži tiek pieminēts kā portugāļu neatkarības izcelsmes apliecinājums.

## Teksts

## Ārējās saites
Leimanišku pilskalns

**Leimanišku** jeb **Leimanišķu pilskalns,** saukts par **Āpšu** vai **Barsuku kalnu**, atrodas Rēzeknes novada Maltas pagastā pie Leimanišku ciema, ap 3 km uz dienvidaustrumiem no Maltas. Pilskalns atrodas tā sauktajā Šentu mežā, ap kilometru uz austrumiem no Maltas—Pušas ceļa (P57). Pārsimt metru uz dienvidaustrumiem no pilskalna ir aizaugušais Kirzaka ezers. Pilskalnu 1961. gadā pirmais plašāk aprakstīja Vladislavs Urtāns.

Leimanišku pilskalns izvietots ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā orientētā zemes mēlē, kuru no trim pusēm ietver purvs. Kalns paceļas 12 m virs purva. No zemes mēles turpinājuma ziemeļrietumu galā pilskalns atdalīts ar diviem ap metru augstiem vaļņiem un attiecīgiem trim grāvjiem. Caur vaļņiem un grāvjiem — vairāk pilskalna ziemeļu pusē — ved ieeja. Pretējais pilskalna gals, kas lēzeni noslīd pret purvu, nodalīts ar diviem vaļņiem un grāvjiem, kuri ir nedaudz izplūdušāki un zemāki nekā ziemeļrietumu gala nocietinājumi. Pilskalna dienvidrietumu un ziemeļaustrumu nogāzes jau no dabas ir pietiekami stāvas un nav īpaši nocietinātas. Vaļņi un grāvji ietver plānā ovālu 30 m garu un 15 m platu izlīdzinātu plakumu. Pilskalna plakuma zondējumos noskaidrots, ka kultūrslānis ir ļoti neizteikts un tikai pāris centimetru biezs. Leimanišku Āpšu kalna datējums nav noteikts. Ap 600 m attālumā no šī pilskalna tanī pašā mežā atrodas otrs pilskalns — Leimanišku Baterijas kalns. Turpat tuvumā, Maltas upes krastā, ir Leimanišku akmens un bronzas laikmeta apmetne.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Leimanišku pilskalns
Leimanišku Baterijas kalns

**Leimanišku Baterijas kalns** ir pilskalns, kas atrodas valsts mežā, sauktā par Šentes kalniem, Rēzeknes novada Maltas pagastā pie Leimaniškiem, ap 3 km uz dienvidaustrumiem no Maltas un nepilnu kilometru uz austrumiem no Maltas—Pušas ceļa. Pilskalnu 1941. gadā pirmais plašāk aprakstīja Pēteris Stepiņš.

Leimanišku Baterijas kalna pilskalns ierīkots ziemeļu-dienvidu virzienā orientētā, norobežotā kalnā, kas rietumu pusē ar lēzenu ieplaku atdalīts no plašākas augstienes. Pilskalns ziemeļu un rietumu pusē ir stipri nocietināts; citas kalna nogāzes, kas jau dabiski ir pietiekami stāvas, tik stipri nebija jāaizsargā. Baterijas kalna ziemeļu gals nocietināts ar trim grāvjiem un diviem valņiem. Pirmais grāvis, skaitot no pilskalna plakuma puses, austrumu nogāzē izzūd terases veidā, bet rietumu pusē strauji izbeidzas nogāzē. Otrais grāvis aiz pirmā vaļņa austrumu pusē pāriet terasē, kas, vietām nenoteiktāka, ieloko visu pilskalna sānu, lai kļūtu izteiktāka dienvidu galā un rietumu pusē pārietu grāvī. Šis grāvis, kam ir vairāku metru kritums uz ziemeļiem, pamazām kļūst seklāks un tad lokveidīgi pa nogāzi saslēdzas ar ziemeļu gala otro grāvi. Ziemeļu gala otrais valnis, kura priekšā atrodas vēl trešais grāvis un tā priekšā neliela izlīdzināta terasīte, rietumu nogāzē ar vāju lūzumu pāriet rietumu puses pirmajā valnī. Tā priekšā ir otrais grāvis, kas pilskalna dienvidrietumu pusē pāriet ap 25 m garā šaurā terasē. Rietumu nogāzes otrā grāvja priekšā ir otrais valnis, un tā priekšā — trešais grāvis. Divi pēdējie grāvji un valnis, kļūdami seklāki, ziemeļos pārsniedz to vietu, kur pirmais rietumu sānu valnis saslēdzas ar otro ziemeļu valni.

Šādi nocietināta pilskalna plakums ir nedaudz kumps, 150 m garš un 40 m plats, lai gan šķiet, ka plakuma izmantojamā platība varēja būt arī lielāka, jo pirmais rietumu puses grāvis izveidots 3—4 m zem plakuma līmeņa. Austrumu pusē Baterijas kalns ir visaugstākais un sasniedz 15 m augstumu.

Leimanišku Baterijas kalnā kultūrslānis vizuāli nav konstatēts. Tūlīt zem velēnas ir gaiša smilts. Baterijas kalnā esot atrastas bezripas gludo trauku lauskas, kas ļautu pieminekli attiecināt uz mūsu ēras pirmajiem gadsimtiem. Ap 600 m attālumā no šī pilskalna tanī pašā mežā atrodas otrs pilskalns — Leimanišku pilskalns.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Leimanišku Baterijas kalns
Alfrēds Lēblihs

**Alfrēds Ričards Lēblihs juniors** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu mikropaleontologs. Viņš bija precējies ar Helēnu Ninju Tappanu Lēblihu, un abi bija līdzautori vairākiem svarīgiem darbiem par foraminīferām un tām radniecīgiem organismiem. Lēblihs līdz ar savu sievu un Džozefu Kušmenu tiek uzskatīts par nozīmīgāko foraminīferu pētnieku 20. gadsimtā.

## Biogrāfija
Alfrēds Lēblihs dzimis Birmingemā, Alabamas štatā, 1914. gada 15. augustā un savu bērnību pavadīja Kanzassitijā, Misūri štatā. Alfrēds sāka studijas Oklahomas Universitātē un tur satika Helēnu Tappanu, bet 1939. gada jūnijā viņi apprecējās. Pēc doktora grāda iegūšanas Čikāgas Universitātē Lēblihs ieņēma amatu Tulānas Universitātē Ņūorleānā. Viņu pirmais bērns bija Alfrēds R. Lēblihs III (kurš vēlāk Skripps institūtā (*The Scripps Research Institute*) ieguva doktora grādu botānikā) dzimis 1941. gadā un apprecējis arī botāniķi Laurelu Annu Lēblihu. Kopumā viņiem bija četri bērni.

Otrā pasaules kara laikā Lēblihs mobilizējās armijā, kļūstot par kapteini ASV Armijas lauku artilērijā. Pēc kara viņš strādāja par kuratoru bezmugurkaulnieku paleontoloģijā Amerikas Savienoto Valstu muzejā (Smitsona institūtā) Vašingtonā, un Smitsona organizācija viņu sponsorēja, foraminīferu pētniecībai Eiropas kolekcijās. 1957. gadā viņš devās strādāt uz *Chevron* naftas uzņēmumu un vēlāk kļuva par Kalifornijas Universitātes adjunktu. Lēblihs un Tappana 1982. gadā kopīgi tika apbalvoti ar Paleontoloģijas biedrības medaļu, un tajā pašā gadā viņi saņēma Džozefa A. Kušmena balvu par izcilību foraminiferu izpētē. 1984. gadā Lēblihs tika iecelts par *SEPM* (*Society for Sedimentary Geology*) goda biedru. 1987. gadā *AASG* (*Association of American State Geologists*) viņam piešķīra Raimonda K. Mūra medaļu par izcilību paleontoloģijā. Lēblihs bija Amerikas Ģeoloģijas biedrības biedrs, un pēc viņa nāves tika raksturots kā "viens no mikropaleontoloģijas milžiem." Viņš nomira 1994. gada 9. septembrī.

## Atsauces
Ibēri

thumb|Slavenais “''Dama de Elche''”, iespējams, priesteres, krūšutēls
**Ibēri** bija senie Ibērijas pussalas iedzīvotāji, kuri apdzīvoja mūsdienu Spānijas un Portugāles austrumu un dienvidu teritorijas, īpaši Vidusjūras piekrasti. Ibēri dzīvoja pussalā pirms romiešu ierašanās.

Ibēru apdzīvotā teritorija aptvēra mūsdienu Spānijas austrumu un dienvidu piekrasti, sākot no Francijas robežas līdz pat mūsdienu Alikantes un Andalūzijas reģioniem. Šī reģiona ģeogrāfiskais izvietojums veicināja tirdzniecības un kultūras apmaiņu ar citām Vidusjūras civilizācijām, piemēram, feniķiešiem, grieķiem un kartāgiešiem. Feniķieši un grieķi šajā reģionā izveidoja vairākas kolonijas.

3. gadsimtā p.m.ē. Ibērijas pussalā ienāca romieši, kas pēc vairākiem kariem, tai skaitā ar Kartāgu, iekaroja visu pussalu. Līdz ar romiešu uzvaru Pūniešu karos (264.—146. p.m.ē.) un sekojošo karu ar vietējām ciltīm ibēru teritorijas pakāpeniski integrēja Romas impērijā. Romas iekarojumi noveda pie ibēru kultūras asimilācijas romiešu kultūrā.

## Nosaukums
Termins "ibēri" apzīmē vairākas tautas un ciltis, kuras dzīvoja Ibērijas pussalā pirms romiešu ekspansijas. Vārds "ibēri" ir saistīts ar Ebro upi, kuras apkārtnē šīs ciltis dzīvoja. Šo terminu galvenokārt lietoja grieķu un romiešu vēsturnieki.

Romas avotos termins ***Hispani*** arī tiek lietots attiecībā uz ibēriem.

## Rakstība
thumb|Grieķu-ibēru alfabēts
Ibēri izveidoja savu rakstību, kas pazīstama kā ibēru rakstība. Tā bija unikāla, neskatoties uz līdzībām ar citiem Vidusjūras alfabētiem, un vēlāk ietekmēja citas pussalas tautas.

## Ārējās saites
Kartāga (valsts)

[thumb|Kartāga pirms [Pirmais pūniešu karš|Pirmā pūniešu kara]]
**Kartāga** (feniķiešu: 𐤒𐤓𐤕𐤟𐤇𐤃𐤔𐤕, *Qart-ḥadašt*) bija feniķiešu dibināta pilsētvalsts un jūras impērija Ziemeļāfrikas piekrastē, mūsdienu Tunisijas teritorijā. Tā bija viena no varenākajām Vidusjūras civilizācijām un ieņēma nozīmīgu lomu tirdzniecībā un militārajā jomā apmēram no 9. gadsimta p.m.ē. līdz tās krišanai Romas rokās 146. gadā p.m.ē. Kartāga ir īpaši pazīstama ar saviem konfliktiem ar Romas Republiku, kas pazīstami kā Pūniešu kari.

Kartāgu, saskaņā ar leģendu, dibināja feniķieši no Tīras, un tās pirmā valdniece bija karaliene Dido. Kartāgas stratēģiskais novietojums Vidusjūras piekrastē deva tai izcilas priekšrocības attiecībā uz tirdzniecību un transportu. Tā ātri kļuva par vadošo feniķiešu koloniju Vidusjūrā, un tās ekonomika balstījās uz plašu tirdzniecības tīklu, kas ietvēra Āfrikas, Ibērijas pussalas un Vidusjūras reģiona resursus. Kartāga izveidoja lielu un spēcīgu floti, kas dominēja Vidusjūras rietumos. Valsts uzplaukuma laikā Kartāga kontrolēja kolonijas Ziemeļāfrikā, Spānijā, Korsikā, Sardīnijā un Sicīlijā.

Pēc Kartāgas iznīcināšanas Romas Republika pilnībā dominēja Vidusjūras rietumos un guva ekonomisku un stratēģisku pārākumu. Tomēr Kartāga joprojām palika simbols Romas briesmām un tās spējai izdzīvot pat vissarežģītākajos apstākļos. Romieši vēlāk šai pašā vietā dibināja jaunu pilsētu, kas kļuva par vienu no lielākajām Romas impērijas pilsētām un nozīmīgu tirdzniecības centru Ziemeļāfrikā.

## Pūniešu kari
* Pirmais pūniešu karš (264—241 p.m.ē.): Sākās kā strīds par Sicīlijas kontroli. Kartāga zaudēja karu un bija spiesta atteikties no Sicīlijas un maksāt reparācijas Romai.
* Otrais pūniešu karš (218—201 p.m.ē.): Kartāgas ģenerālis Hannibals veica slaveno Alpu pāreju ar ziloņiem un uzsāka iebrukumu Itālijā, izcīnot vairākas uzvaras, piemēram, pie Kannām. Taču vēlāk Romas ģenerālis Scīpions Āfrikānis sakāva Hannibalu pie Zamas, kas piespieda Kartāgu piekrist pazemojošiem miera nosacījumiem.
* Trešais pūniešu karš (149—146 p.m.ē.): Romieši, baidoties no Kartāgas atjaunošanās, uzbruka un pilnībā iznīcināja pilsētu. Kartāga tika nodedzināta un tās iedzīvotāji paverdzināti, un teritoriju iekļāva Romas impērijā kā Āfrikas provinci.

## Valsts iekārta
Valstī valdīja oligarhiska sistēma, kurā galvenās lēmējvaras — "vecajo padome" un "simts padome" — sastāvēja no dižciltīgajiem un bagātākajiem pilsoņiem, bet sabiedrība bija ļoti militarizēta, jo tās lielvalsts statusam vajadzēja spēcīgu armiju. Kartāgieši arī bieži pieņēma algotņus no dažādām zemēm.

## Ārējās saites
Normāli cilvēki (miniseriāls)

**"Normāli cilvēki"** () ir 2020. gada romantisks psiholoģiskās drāmas miniseriāls. Tas balstīts uz Sallijas Rūnijas 2018. gada tāda paša nosaukuma romānu. Seriāls ir par Merianas Šeridanas (Deizija Edgara Džounsa) un Konela Valdrona (Pols Meskals) attiecībām — no viņu pēdējām vidusskolas dienām līdz bakalaura gadiem Trinitijas koledžā. Seriāla scenāristes galvenokārt ir Rūnija un Alise Birča, bet režisori — Lenijs Ābrahamsons un Hetija Makdonalda.

Seriāls ieguvis kritiķu atzinību par režiju, scenāriju, seriāla estētisko noformējumu un seriālā apskatīto, nopietno tēmu attēlojumu. Seriālu nominēja ''Emmy'' balvai četrās kategorijās, tostarp, aktieris Meskals par Konela atveidošanu un Ābrahamsons par izcilo režiju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fosforpaskābe

**Fosforpaskābe** jeb **fosfonskābe** ir savienojums ar formulu H3PO3. Fosforpaskābe ir bezkrāsaina, higroskopiska viela.

Šī skābe ir diprotiska jeb divvērtīga (viegli atšķeļ divus protonus), nevis triprotiska, kā to varētu nojaust no trim ūdeņraža atomiem tās formulā. Tas izskaidrojams ar to, ka fosforpaskābes molekulā viens ūdeņraža atoms ir tieši saistīts ar fosfora atomu, nevis skābekļa atomu. Fosforpaskābe ir starpprodukts citu fosfora savienojumu pagatavošanā. Fosforpaskābes organiskos atvasinājumus, savienojumus ar formulu R−PO3H2 sauc par fosfonskābēm.

## Iegūšana

Industriālām vajadzībām skābi pagatavo, hidrolizējot fosfora trihlorīdu ar ūdeni vai tvaiku:

PCl3 + 3 H2O → HPO(OH)2 + 3 HCl

To iespējams arī iegūt, hidrolizējot fosfora(III) oksīdu:

P4O6 + 6 H2O → 4 HPO(OH)2

## Īpašības

200px|left|thumb|Fosforpaskābes tautomērija
Fosforpaskābei ļoti nelielā mērā piemīt tautomērija — tā satur ārkārtīgi mazu daudzumu formas ar trim hidroksilgrupām P(OH)3. IUPAC iesaka par fosforpaskābi dēvēt šo trīsvērtīgo tautomēro formu (un tās sāļus — par fosfītiem), bet divvērtīgo formu — par fosfonskābi.

200 °C temperatūrā fosforpaskābe disproporcionējas — sadalās ortofosforskābē un fosfīnā:

4 H3PO3 → 3 H3PO4 + PH3

Šo īpašību izmanto, lai laboratorijās iegūtu fosfīnu.

Gaisā fosforpaskābe lēnām oksidējas un kļūst par ortofosforskābi.

Gan fosforpaskābe, gan tās deprotonētās formas ir labi reducējoši līdzekļi, lai gan ne vienmēr ātri reaģē. Tie oksidējas par fosforskābi vai tās sāļiem, reducējot cēlmetālu katjonu šķīdumus līdz brīviem metāliem.

## Izmantošana

Fosforpaskābes vissvarīgākā loma ir svina fosfīta ražošanā, ko izmanto par stabilizētāju polimēros.

Fosforpaskābes pārklājums aizsargā rūsējošus metālus no oksidēšanās.

## Atsauces
Trešais pūniešu karš

[thumb|[Kartāgas pilsētas aizsardzība]]
**Trešais Pūniešu karš** (149.–146. gads p.m.ē.) bija pēdējais konflikts starp Romas Republiku un Kartāgu un noslēdzošais posms Pūniešu karu sērijā. Šis karš beidzās ar Kartāgas pilnīgu iznīcināšanu un bija galvenokārt motivēts ar Romas vēlmi pilnībā likvidēt savu seno konkurentu Vidusjūras reģionā.

Pēc Otrā Pūniešu kara (218.–201. gads p.m.ē.), kurā Kartāga tika būtiski novājināta, Roma un Kartāga bija noslēgusi mieru ar stingriem noteikumiem. Kartāga zaudēja savus īpašumus, tostarp Hispānijas teritorijas, un tai bija aizliegts iesaistīties karos bez Romas atļaujas. Romā pastāvēja spēcīgs uzskats, ka Kartāga vienmēr būs drauds, it īpaši pēc Kartāgas ekonomiskās atveseļošanās. Slavenais romiešu senators Markuss Porcijs Katons jeb Katons Vecākais bieži aicināja Romas senātu iznīcināt Kartāgu, lietojot frāzi *"Carthago delenda est"* ("Kartāgai jābūt iznīcinātai").

Kad Kartāga mēģināja aizstāvēties pret Numīdijas uzbrukumiem, Roma to uzskatīja par līguma pārkāpumu un izvirzīja ultimātu – Kartāgai bija jāevakuē pilsēta un jāpārvietojas tālāk uz iekšzemi. Šis nosacījums Kartāgai nebija pieņemams. 49. gadā p.m.ē. Romiešu spēki aplenca Kartāgu un, pēc gandrīz 3 gadu ilgas aplenkuma, ieņēma to, pilnībā izpostot, bet tās iedzīvotājus pārdēva verdzībā.

Pēc Kartāgas iznīcināšanas Romas Republika ieguva pilnīgu kontroli pār Ziemeļāfrikas rietumu daļu, izveidojot provinci "Āfrika". Kartāgas pilsēta palika drupās līdz pat Jūlija Cēzara laikam, kad tā tika daļēji atjaunota.

## Ārējās saites
Markuss Porcijs Katons

**Marks Porcijs Katons Vecākais** (latīņu: *Marcus Porcius Cato Maior*, 234.–149. gads p.m.ē.), plašāk pazīstams kā **Katons Vecākais**, bija romiešu politiķis, karavadonis un slavens orators, kurš ietekmīgi iestājās par Romas tradicionālajām vērtībām. Viņš pārstāvēja stingru morālo nostāju, uzskatot, ka romiešu tikumi un pieticība ir svarīgāki par greznību un ārzemju ietekmi.

Katons ir slavens ar savu aicinājumu iznīcināt Kartāgu, savas runas viņš bieži noslēdza ar frāzi *"Carthago delenda est"* ("Kartāga jāiznīcina"), pat ja runa nebija par Kartāgu. Viņš uzskatīja, ka Kartāga joprojām apdraud Romu, pat pēc tam, kad tā tika novājināta Otrajā pūniešu karā. Katona kampaņa beidzās ar to, ka Roma beidzot iesaistījās Trešajā pūniešu karā un pilnībā iznīcināja Kartāgu 146. gadā p.m.ē., tikai dažus gadus pēc Katona nāves.

## Dzīvesgājums
Katons piedzima plebeju ģimenē (zemāka sabiedrības šķira) un izvirzījās, pateicoties savai neatlaidībai un spējām, nevis dižciltībai. Viņš ieņēma vairākus svarīgus amatus Romā, tai skaitā bija kvestors, edīls, preitors un konsuls.

184. gadā p.m.ē. Katons kļuva par cenzoru; šis amats deva viņam iespēju uzraudzīt sabiedriskās morāles jautājumus, kas bija ideāli piemērots viņa stingrajām vērtībām. Kā cenzors Katons ieviesa reformas, lai cīnītos pret to, ko viņš uzskatīja par morālo pagrimumu un greznības pieaugumu Romā. Katons Vecākais uzskatīja, ka Romas panākumi un spēks ir saistīti ar vienkāršību, pieticību un stingriem tikumiem. Viņš pretojās hellēnisma un grieķu kultūras ietekmei Romā, uzskatot to par draudu Romas tradicionālajām vērtībām.

Katons bija arī pirmais romiešu vēsturnieks, kurš rakstīja latīņu valodā. Viņš sacerēja darbu *Origines* – Romas vēstures aprakstu, kurā viņš aplūkoja arī Romas un Itālijas pilsētu izcelsmi. Viņa pazīstamākais darbs bija *De Agri Cultura* – agrāriem un praktiskiem ieteikumiem bagāts traktāts, kas uzskatāms par senāko zināmo latīņu prozas darbu un ilustrē Katona uzskatus par vienkāršu dzīvesveidu un praktisku saimniekošanu.

## Ārējās saites
Alfrēds Liskovs

**Alfrēds Liskovs** (, ; dzimis 1910. gadā, nezināms miršanas datums) bija vācu karavīrs un dezertieris, kurš pārpeldēja pāri Bugas upei 1941. gada 21. jūnijā pulksten 21.00 operācijas "Barbarosa" priekšvakarā netālu no Sokaļas (uz ziemeļiem no Ļvivas), lai brīdinātu Sarkano armiju par nenovēršamu vācu spēku uzbrukumu nākamajā rītā.

## Biogrāfija
Alfrēds Liskovs ir dzimis 1910. gadā Drenovas ciemā pie Kolbergas (tagad Polijas pilsēta Kolobžega), laukstrādnieka un apkopējas ģimenē. Vēlāk strādājis mēbeļu rūpnīcā Kolbergā. Kopš 1930. gada Vācijas Komunistiskās partijas Kolbergas nodaļas biedrs. Pēc Polijas Ieroču muzeja darbinieka, vēstures doktora Hieronima Kročiņska teiktā, Liskovs dziļi ticēja komunisma ideāliem un bija talantīgs dzejnieks, taču viņa dzejoļi netika publicēti: "Idejas bija pārāk drosmīgas".

1939. gadā Liskovu iesauca vācu armijā. Dienēja 75. kājnieku divīzijas 222. pulka štāba rotā, kas Vācijas iebrukuma PSRS priekšvakarā, izvietojās uz ziemeļiem no Sokaļas pilsētas. 1941. gada 21. jūnijā, uzzinājis par Vācijas armijas tuvojošos uzbrukumu PSRS, viņš patvaļīgi atstāja savas vienības atrašanās vietu, pārpeldēja Bugas upi un apmēram pulksten 21.00 padevās padomju 90. robežsardzes vienības robežsargiem. Pratināšanas laikā viņš ziņoja, ka 22. jūnija rītausmā vācu armija dosies uzbrukumā visā Padomju—Vācijas robežas garumā.

Pēc Vācijas—PSRS kara sākuma Liskovs piedalījās padomju propagandas kampaņās, viņa stāsts tika publicēts laikrakstos un skrejlapās, piedalījās arī propagandas braucienos pa PSRS.

Viņš kļuva par Kominternas biedru, taču nonāca konfliktā ar tās vadītājiem (Dimitrovu, Manuilski, Toljati), apsūdzot viņus nodevībā. Ir plaši pazīstama Liskova kritiskā piezīme "Ko dara Kominterne?", kurā viņš nosodīja 1939. gada padomju un Vācijas līgumus. 1941. gada septembrī Dimitrovs izveidoja komisiju Ulbrihta vadībā, lai pārskatītu Liskova darbību. Komisijas darba rezultāti tika nosūtīti NKVD 26. septembrī. Oktobrī Liskovs kopā ar citiem Kominternas locekļiem tika evakuēts uz Ufu. 23. decembrī Dimitrovs vēlreiz vērsās pie NKVD vadības, apsūdzot Liskovu kā fašistu un antisemītu.

1942. gada 15. janvārī Liskovs tika arestēts "par apmelojošu izdomājumu izplatīšanu pret Kominternas vadītājiem". Izmeklēšanas laikā viņam atklāja "psihisku traucējumu pazīmes", un rezultātā viņš tika nosūtīts uz Centrālo tiesu psihiatrijas institūtu. 15. jūlijā izmeklēšana pret Liskovu tika pārtraukta, un 1942. gada 29. jūlijā viņš tika atbrīvots un nosūtīts uz Novosibirsku. Saskaņā ar FSB Baškīrijas direktorāta arhīvu informāciju Liskovs "bez pēdām pazuda" Novosibirskas apkārtnē 1943. gada beigās vai 1944. gada sākumā, un tālākais Liskova liktenis un nāves datums nav zināms.

## Atsauces

## Ārējās saites
* НТВ проследило судьбу немца-перебежчика 
* Вермахт против советского народа 
* Республика Башкортостан» № 121 • 20.06.14 
* Игорь Петров — новые сведения о судьбе перебежчика лискова
Kristaps Gludītis

**Kristaps Gludītis** (dzimis  Rīgā) ir latviešu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. Spēlējis vairākos Latvijas klubos, kā arī Spānijā, Igaunijā, Itālijā un Lietuvā. Spēlē arī ar 3x3 basketbolu, Latvijas izlases sastāvā uzvarēja 2023. gada Eiropas spēlēs. 2025. gadā pārstāv Latvijas—Igaunijas līgas un Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu Latvijas Universitāte.

K. Gludīša tēvs Juris Gludītis arī ir bijis basketbolists.

## Karjera
2012.—2013. gada LBL sezonā pārstāvēja no jauniešiem veidoto komandu "LMT Basketbola akadēmija". 2015. gadā vēlējās iekļūt Rietumu Kentuki Universitātes komandā NCAA, bet nenokārtoja formalitātes. Pēc tam spēlējis citos Latvijas Basketbola līgas klubos, līdz 2016. gadā pārcēlies uz Spāniju. Vairākas sezonas aizvadījis Spānijas zemāko līgu klubos, bet pēc tam spēlējis BK Ventspils, kā arī Igaunijā un Lietuvā. No 2023. līdz 2025. gadam spēlēja Itālijas B sērijas klubā *[[Rucker Sanve San Vendemiano]]*, būdams pārliecinošs komandas līderis un rezulttīvākais spēlētājs.

2025. gada vasarā K. Gludītis pilnībā pievērsās 3x3 basketbolam un tikai decembrī pievienojās klasiskā basketbola komandai, izvēloties spēlēšanu Latvijas—Igaunijas līgas un Latvijas Basketbola līgas klubā Latvijas Universitāte.

K. Gludītis ir spēlējis visu vecumu Latvijas jaunatnes izlasēs. 2013. gadā Nikolaja Mazura vadītās U-18 izlases sastāvā izcīnīja 4. vietu U-18 čempionātā, kas notika Latvijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mazais izmeklētājs

**"Mazais izmeklētājs"** () ir 2020. gada Kanādas mistērijas komēdijdrāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Evans Morgans. Filmā galvenās lomas atveido Ādams Brodijs, Sofija Nelisē, Ci Ma, Vendija Krūsone un Sāra Saterlenda.

Filma stāsta par reiz slavenu bērnu detektīvu, kurš 32 gadu vecumā saņem savu pirmo nopietno lietu — atklāt, kurš noslepkavoja klientes draugu.

Filmas "Mazais izmeklētājs" pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pierobeža (filma)

**"Pierobeža"** () ir 2024. gada ASV zinātniskās fantastikas asa sižeta kinokomēdija, kuras režisors ir Īlaijs Rots. Filmā galvenās lomas atveido Keita Blanšeta, Kevins Hārts, Džeks Bleks, Edgars Ramiress, Ariana Grīnblata, Florians Munteanu, Džīna Geršona un Džeimija Lī Kērtisa. Filma balstīta uz tāda paša nosaukuma videospēli.

Filma stāsta par antivaroņu komandu, kuru uzdevums ir glābt pazudušu meiteni, kurai pieder neiedomājamas varas atslēga.

Filmas "Pierobeža" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Lionsgate]]*. Latvijā pirmizrāde notika . Filma guva ievērojamus finansiālus zaudējumus, nopelnot tikai 33 miljonus ASV dolāru pie 110—120 miljonu dolāru budžeta. Filma saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes.

## Atsauces

## Ārējās saites