open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tuamotu salas

**Tuamotu salas** (, ) ir plašs koraļļu salu arhipelāgs Klusajā okeānā, Polinēzijā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kur kopā ar Manarevu (Gambjē salām) veido atsevišķu administratīvā iedalījuma vienību ar 17 komūnām (Anaa, Arutua, Fakarava, Fanatau, Gambjē, Hao, Hikueru, Makemo, Manihi, Napuka, Nukutavake, Pukapuka, Raniroa, Reao, Takaroa, Tatakoto, Tureia). Administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Raniroa. Tuamotu salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši.

## Ģeogrāfija
Arhipelāgs stiepjas  garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā un to veido 78 koraļļu atoli un atsevišķas salas. Tā sauszemes platība ir tikai ap 885 km². Arhipelāgā izšķir vairākas salu grupas: Disepointmenta salas, Karaļa Džordža salas, Glosteras Hercoga salas, Palisera salas un Rajevska salas. Dažkārt Tuamotu salām pieskaita arī Akteona grupu, Gambjē salas un Ārējās Gambjē salas (Dienvidmarutea, Maria, Morane un Temoe). Arhipelāga lielākais atols kā pēc platības, tā arī pēc iedzīvotāju skaita ir Raniroa (sauszeme 79 km², lagūna 1446 km², 2438 iedzīvotāji). Valda tropiskais klimats bez izteiktām sezonām; vidējā gada temperatūra ir ap . Arhipelāga salās nav pastāvīgu saldūdens avotu, vienīgais dzeramā ūdens avots ir lietus ūdens; gada vidējais nokrišņu daudzums ir 1400 mm. Augsne nabadzīga un vienīgās lauksaimniecības kultūras ir kokospalmas, jamss, taro un maizeskoks.

## Vēsture
Arhipelāga senā vēsture maz zināma. Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka rietumdaļas salas m.ē. 10.—12. gadsimtā kolonizēja polinēzieši no Biedrības salām. Pirmie no eiropiešiem salas 1521. gadā atklāja portugāļi jūrasbraucēja Fernāna Magelāna vadībā tā pasaules apceļojuma laikā. Vēlāk arhipelāgu apmeklēja citu valstu ekspedīcijas, bet neviena no lielvarām neizrādīja politisku interesi un tas palika Taiti Pomaru dinastijas valdījumā. Pirmie kristiešu misionāri salās ieradās 19. gadsimta sākumā. 19. gadsimta beigās salas kļuva par pērļu tirdzniecības avotu, attīstījās arī perlamutra un kopras tirdzniecība. 1880. gadā Francija piespieda Taiti karali Pomari V atteikties no troņa un salas kļuva par Francijas koloniju.

1964.—1996. gadā evakuētajos Moruroa un Fanataufas atolos Francija veica 181 kodolizmēģinājumu, lielākā daļa no kuriem bija pazemes kodolsprādzieni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vladimirs Antonovs-Ovsejenko

**Vladimirs Antonovs-Ovsejenko** (; dzimis , miris ) bija ukraiņu izcelsmes padomju revolucionārs, politiķis un diplomāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1883. gadā Čerņigovā (tagadējā Ukraina), militārista ģimenē. 1901. gadā iestājās KSDSP un aktīvi piedalījās revolucionārajā darbībā. Piedalījās 1905. gada revolūcijā, vairākkārt arestēts un izsūtīts. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā kļuva par Petrogradas padomes izpildkomitejas locekli. Oktobra revolūcijas laikā vadīja Ziemas pils ieņemšanu, faktiski vadot boļševiku bruņoto apvērsumu.

Pēc revolūcijas ieņēma vairākus augstus amatus — bija Tautas kara komisārs, vēlāk diplomāts. Darbojās Ukrainā, pēc tam kā sūtnis vairākās valstīs, tostarp Čehoslovākijā, Polijā un Kubā. 1936. gadā iecelts par Tieslietu tautas komisāru.

1937. gadā Staļina represiju laikā arestēts un 1938. gadā nošauts pēc apsūdzības pretpadomju darbībā.

## Ārējās saites
Ukraiņu Pareizticīgā baznīca ASV

thumb|Katedrāle ''South Bound Brook''
**Ukraiņu Pareizticīgā baznīca ASV** (, ukraiņu: *Українська православна церква США*) ir pareizticīgā baznīca ASV, kas apvieno ukraiņu diasporu un citas pareizticīgās draudzes. Tā ir autonomas struktūras sastāvdaļa, kas kanoniski pakļauta Konstantinopoles ekumeniskajam patriarhātam.

## Vēsture
Baznīca tika dibināta 1920.–1930. gados, kad liela daļa ukraiņu emigrantu ieradās ASV pēc Pirmā pasaules kara, pilsoņu kara un vēlāk Otrā pasaules kara. Tā radās kā alternatīva Krievu Pareizticīgajai baznīcai, uzsverot ukraiņu nacionālo identitāti un garīgo tradīciju.

Sākotnēji baznīca nebija kanoniski atzīta, bet 1995. gadā tā nonāca Konstantinopoles patriarhāta jurisdikcijā, iegūstot kanonisku statusu.

## Struktūra un darbība
Baznīcas administratīvais centrs atrodas *South Bound Brook*, Ņūdžersijā, kur atrodas arī galvenā katedrāle – Svētā Andreja pirmā aicinātā katedrāle, kā arī teoloģiskais seminārs un garīgais centrs. Baznīcu vada metropolīts (šobrīd Metropolīts Antonijs (Ščarba), kopš 2012. gada).

Baznīcā ietilpst vairāk nekā 80 draudzes ASV un Kanādā. Tā aktīvi piedalās ukraiņu diasporas kultūras, izglītības un labdarības aktivitātēs.

## Ārējās saites
Ivonna De Karlo

**Mārgareta Ivonna Midltona** (; dzimusi , mirusi ), plašāk pazīstama kā **Ivonna De Karlo** (*Yvonne De Carlo*), bija kanādiešu un amerikāņu aktrise, dziedātāja un dejotāja.

1942. gadā noslēgusi līgumu ar *[[Paramount Pictures]]*. De Karlo pirmā galvenā loma bija filmā *[[Deerslayer]]* (1943). Kļuvusi atpazīstama ar lomu filmā *[[Salome, Where She Danced]]* (1945). Piedalījusies vēlāk tādās filmās kā *[[Frontier Gal]]* (1945), *[[Song of Scheherazade]]* (1947) un *[[Slave Girl]]* (1947). Kopā ar Bērtu Lankasteru atveidojusi galveno lomu *[[film noir]]* filmās *[[Brute Force]]* (1947) un *[[Criss Cross]]* (1949).

1950. gados piedalījusies vairākās populārās britu komēdijās, kā *[[Hotel Sahara]]* (1951), *[[The Captain's Paradise]]* (1953) un *[[Happy Ever After]]* (1954). Iespējams, vislabāk zināma ar lomu Sesila Demilla reliģiskajā filmā "Desmit baušļi" (1956). Karjeras turpinājumā filmējusies filmās *[[Flame of the Islands]]* (1956), *[[Death of a Scoundrel]]* (1956), *[[Band of Angels]]* (1957), *[[The Sword and the Cross]]* (1958), *[[McLintock!]]* (1963) un "Oskars" (*Oscar*, 1991).

Zināma arī ar lomu situāciju komēdijā *[[The Munsters]]* (1964—1966).

## Ārējās saites
Milo Ventimilja

**Milo Entonijs Ventimilja** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris.

Savu ekrāna debiju piedzīvojis 1995. gadā televīzijas seriālā *[[The Fresh Prince of Bel-Air]]*. Kļuvis atpazīstams ar lomu seriālā *[[Gilmore Girls]]* (2001—2007). Piedalījies arī seriālos "Izredzētie: Pasauli glābjot" (2006—2010), *[[Mob City]]* (2010), *[[Chosen]]* (2013), *[[The Whispers]]* (2015) un *[[This Is Us]]* (2016—2022), par ko viņu nominēja trīs ''Emmy'' balvām.

Piedalījies arī filmās *[[Cursed]]* (2005), "Rokijs Balboa" (2006), Pathology (2008), "Svētdienas tētuks" (*That's My Boy*, 2012), "Monako princese" (*Grace of Monaco*, 2014), *[[Wild Card]]* (2015), "Krīds II" (2018), "Otrā iespēja" (2018), *[[The Art of Racing in the Rain]]* (2019) un "Ļaunuma zeme" (2024).

## Ārējās saites
Džons Kendijs

**Džons Franklins Kendijs** (; dzimis , miris ) bija kanādiešu aktieris un komiķis.

Ieguvis starptautisku atpazīstamību ar lomām vairākās populārās 1980. gadu komēdijās: "Brāļi blūzi" (*The Blues Brothers*, 1980), *[[Stripes]]* (1981), "Lampūnu ģimenes atvaļinājums" (*National Lampoon's Vacation*, 1983), *[[Splash]]* (1984), "Brūstera miljoni" (1985), *[[Armed and Dangerous]]* (1986), "Mazais šausmu veikaliņš" (*Little Shop of Horrors*, 1986), "Kosmiskās olas" (1987), "Lidmašīnas, vilcieni un automobiļi" (1987), *[[The Great Outdoors]]* (1988) un "Tēvocis Baks" (*Uncle Buck*, 1989). 1990. gados piedalījies filmās "Viens pats mājās" (1990), *[[Nothing but Trouble]]* (1991), "Kenedija slepkavām pa pēdām" (1991), *[[Once upon a Crime]]* (1992) un "Karstgalvji" (*Cool Runnings*, 1993).

## Ārējās saites
Lorija Holdena

**Hetere Lorija Holdena** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, producente un modele.

Vislabāk pazīstama ar lomām seriālos "X-faili. Slepenās lietas" (1996—2002), "Staigājošie miroņi" (2010—2013, 2020—2020) un "Amerikāņi" (2017—2018), kā arī filmā "Migla" (2007).

Piedalījusies arī filmās "Majestātisks" (2001), "Klusais kalns" (*Silent Hill*, 2006), "Stulbs un vēl stulbāks 2" (2014) un "Nolīdzināt līdz ar zemi" (2018).

## Ārējās saites
Mārtiņš Vērdiņš

**Mārtiņš Vērdiņš** var būt:

* Mārtiņš Vērdiņš (juniors) (1941) — latviešu aktieris;
* Mārtiņš Vērdiņš (seniors) (1898—1979) — latviešu aktieris.
Palisera salas

**Palisera salas** () ir koraļļu atolu un salu grupa Tuamotu salās Klusajā okeānā, Polinēzijā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kur ietilpst trijās komūnās. Salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši. Palisera salu un visa arhipelāga lielākais atols kā pēc platības, tā arī pēc iedzīvotāju skaita ir Raniroa (sauszeme 79 km², lagūna 1446 km², 2709 iedzīvotāji). Salas 1774. gada 19.—20. aprīlī apmeklēja britu jūrasbraucējs Džeimss Kuks un nodēvēja par godu savam draugam, admirālim Hjū Paliseram (*Hugh Palliser*)

## Ģeogrāfija
Salu grupa stiepjas  garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā un to veido 9 koraļļu atoli un viena atsevišķa koraļļu salas. Tā sauszemes platība ir ap 233 km². Valda tropiskais klimats bez izteiktām sezonām; vidējā gada temperatūra ir ap . 

### Atoli un salas

## Atsauces

## Ārējās saites
Grodņas iela (Daugavpils)

**Grodņas iela** ir iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimē. Grodņas iela sākas krustojumā ar Siguldas ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Ventspils ielu. Grodņas ielā ir pārsvarā privātmāju apbūve.

Grodņas ielas kopējais garums ir aptuveni 1520 metri, sarkano līniju platums ir 21—22 metri. Visā garumā tā ir divu joslu platumā, satiksmes kustība norit abos virzienos. Posmā no ielas sākuma līdz krustojumam ar Smilšu ielu Grodņas iela klāta ar asfaltbetona segumu, bet tālāk ielai ir grants segums.

Sabiedriskais transports pa Grodņas ielu nekursē, bet Smilšu ielā ir 2., 2A., 3., 11., 24., 26. un 30. autobusu maršrutu pietura "Grodņas iela".

Grodņas iela (līdz 1920. gadam ) ir šīs ielas vienīgais nosaukums, tas laika gaitā nav mainījies.

## Ievērojamie objekti
* Blakus ielai atrodas stadions "Lokomotīve", Slavas skvērs un Daugavpils Tehnoloģiju vidusskola-licejs.

## Ielu savienojumi
274px|thumb|Grodņas ielas ziemas ainava
Grodņas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Siguldas iela (T veida krustojums)
* Lielā Dārza iela
* Bauskas iela
* Strādnieku iela
* 18. novembra iela
* Tautas iela
* Puškina iela
* Miera iela (T veida krustojums)
* Arodu iela
* Smilšu iela
* Valmieras iela
* Jātnieku iela
* Aizputes iela
* Līvānu iela (savienojums ar bezvārda ceļu)
* Ventspils iela

## Atsauces
Raniroa

**Raniroa** (, ) ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā, ietilpst Palisera salu grupā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kopā ar Mataivas un Tikehau atoliem un Makateas salu veido Raniroas komūnu. Salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši. Raniroa ir Tuamotu arhipelāga lielākais atols kā pēc platības, tā arī pēc iedzīvotāju skaita (sauszeme 79 km², lagūna 1446 km², 2709 iedzīvotāji), kā arī trešais lielākais koraļļu atols pasaulē pēc Kvadžaleinas Māršala salās un Huvadu Maldīvijā.

## Ģeogrāfija

Atols atrodas vulkāniskā zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas 1185 metru augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 61,4 līdz 64,5 miljoniem gadu. Atola garums ir ap , platums — no 5 līdz , bet perimetrs — . Gar atola 300—500 m plato perimetru ir ap 415 motu, applūstošu saliņu un rifu ar kopējo platību ap , bet sauszemes platība ir . Rifs iekļauj 1446 km² lielu un līdz 35 m dziļu lagūnu, kurai ir tikai divi savienojoši šaurumi ar okeānu; plūdmaiņu laikā tajos veidojas spēcīgas straumes.

Valda tropiskais klimats bez izteiktām sezonām; vidējā gada temperatūra ir ap 26 °C. Atolā nav pastāvīgu saldūdens avotu un dzeramo ūdeni iedzīvotāji iegūst, savācot lietusūdeni.

## Vēsture
Tiek uzskatīts, ka atolu pirmoreiz apdzīvojuši polinēzieši ap m.ē. 10. gadsimtu. Pirmie no eiropiešiem atolu apmeklēja holandiešu ekspedīcija Jakoba le Mēra un Villema Shautena vadībā 1615.—1616. gadā, kas to nosauca par *Vlieghen Eiland* — ‘Mušu salu’, jo pētniecības partija atgriezās kuģī, aplipusi ar melnām mušām. Dažās senākās kartēs Raniroa atzīmēta kā *Nairsa* vai *Dean's island*, bet britu Džona Bairona ekspedīcija 1765. gadā to nodēvēja par godu Velsas princim.

## Iedzīvotāji
Apdzīvotas ir tikai divas salas atola ziemeļos; šeit atrodas administratīvais centrs Avatoru (817 iedzīvotāji), kā arī Tiputa (971), Ohutu (546), Taeoo, Fenuaroa, Otepipi un Tevaro. Lielākā daļa iedzīvotāju ir kristieši (katoļi un protestanti).

## Saimniecība

Vēsturiski nozīmīga nozare atolā ir pērļu audzēšana un zveja — iegūst melnās pērles. Mūsdienās galvenā saimniecības nozare ir tūrisms — attīstīts niršanas un klimatiskais tūrisms. Atolā ir Raniroa lidosta Avatoru salā, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Papeeti un citām Tuamotu arhipelāga salām. Attīstīta kokospalmu audzēšana, bet kopš 1990. gadiem — vīnkopība. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Dikinas medaļa

**Dikinas medaļa** ir apbalvojums kuru 1943. gadā Apvienotajā Karalistē iedibināja sabiedriskā darbiniece, aktīviste cīņā par dzīvnieku tiesībām Marija Dikina, lai godinātu dzīvnieku darbu un ieguldījumu Otrajā pasaules karā. Tā ir bronzas medaļa ar vārdiem "Par varonību" un "Mēs arī kalpojam" lauru vainagā, kas rotāta ar zaļas, tumši brūnas un gaiši zilas svītras lenti. To piešķir dzīvniekiem, kas, dienestā vai sadarbojoties ar jebkuru bruņoto spēku vai civilās aizsardzības vienību, ir parādījuši "acīmredzamu varonību vai pienākuma apziņu". Apbalvojumu parasti dēvē par "dzīvnieku Viktorijas krustu".

Marija Dikina bija Lielbritānijas veterinārās labdarības organizācijas *[[People's Dispensary for Sick Animals]]* (PDSA) dibinātāja. Viņa nodibināja apbalvojumu jebkuram dzīvniekam, kas, dienējot Britu impērijas bruņotajos spēkos vai civilās neatliekamās palīdzības dienestos, izrāda izcilu varonību un uzticību pienākumam. Medaļa tika piešķirta 54 reizes laikā no 1943. līdz 1949. gadam — 32 baložiem, 18 suņiem, 3 zirgiem un kuģa kaķim, lai atzīmētu varonības vai uzticības izpausmes Otrā pasaules kara un turpmāko konfliktu laikā.

Medaļas piešķiršanu atjaunoja 2000. gadā. 2007. gada decembrī 12 bijušajiem saņēmējiem, kas bija apglabāti PDSA dzīvnieku kapsētā Ilfordā, Eseksā, Lielajā Londonā, piešķīra pilnus militāros apbalvojumus pēc Nacionālās loterijas atbalstīta projekta par kapsētas atjaunošanu noslēguma.

Līdz 2023. gada janvārim Dikinas medaļa bija piešķirta 74 reizes, kā arī viena goda balva, ko 2014. gadā piešķīra visiem dzīvniekiem, kas dienēja Pirmajā pasaules karā.

## Galerija

Pigeon William of Orange.JPG|thumb|Balodis Orānas Viljams tika apbalvots ar medaļu 1945. gadā par ziņojuma nogādāšanu operācijas *Market Garden* laikā.
Rip Dicken Medal Dog IWM D 5937.jpg|thumb|Terjers Rips palīdzēja atrast vairākus Blica upurus.
Dickins Medal for Pigeon Royal Blue.jpg|thumb|Baloža *Royal Blue* medaļa un tās sertifikāts.
Rob para dog.jpg|thumb|Kollijs Robs saņemot medaļu.
SSgt Reckless, Camp Pendleton, circa 1959 (15455698659).jpg|thumb|Kara zirgs Seržants Rekless saņēma medaļu par dienestu Korejas kara laikā.
Hero Military Working Dog awarded animals Victoria Cross MOD 45167434.jpg|thumb|Suns Kuno ar pakaļkājas protēzi.


## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* 
*  A documentary about pigeons involved in the Second World War, many of whom won the Dickin Medal
*  Images of Beauty, Rip, Jet, Rex and Irma
Fakarava

**Fakarava** () ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā, ietilpst Palisera salu grupā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kopā ar Aratikas, Kauehi, Niau, Rarakas, Taiaro un Toau atoliem veido Fakaravas komūnu. Salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši. Fakarava ir Tuamotu arhipelāga otrs lielākais atols (sauszeme 16 km², lagūna 1112 km², 884 iedzīvotāji).

## Ģeogrāfija

Atols atrodas vulkāniskā zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas 1320 metru augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 53,7 līdz 59,6 miljoniem gadu; kalna virsotne atrodas 150 m zjl. Atola garums ir ap , platums — līdz , bet perimetrs — . Rifs iekļauj 1112 km² lielu lagūnu, kurai ir divi savienojoši šaurumi ar okeānu — galvenā 1500 m platā ieeja ziemeļos un 200 m plata ieeja dienvidos pie Tetamanu salas. Fakaravas atols iekļauts 1977. gadā izveidotajā UNESCO Biosfēras rezervātā.

Valda tropiskais klimats bez izteiktām sezonām; vidējā gada temperatūra ir ap 26 °C. Atolā nav pastāvīgu saldūdens avotu un dzeramo ūdeni iedzīvotāji iegūst, savācot lietusūdeni.

## Vēsture
No Fakaravas atola cēlusies Taiti valodošā Pomares dinastija. Pirmie no eiropiešiem atolu apmeklēja krievu flotes ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā 1812. gadā, kas to nosauca par Vitgenšteina salu par godu Krievijas armijas ģenerālfeldmaršalam Ludvigam Vitgenšteinam. 19. gadsimta beigās atols nonāca Francijas valdījumā un dēļ ērtās ostas lagūnā kļuva par nozīmīgu kokosriekstu eļļas tirdzniecības centru, kā arī par ievērojamu pērļu audzēšanas vietu.

## Iedzīvotāji
Galvenā atola apdzīvotā vieta ir Rotoavas ciems atola ziemeļos, kur dzīvo lielākā daļa no atola 844 iedzīvotājiem un atrodas saimnieciskā un tūrisma infrastruktūra. Otra atola apdzīvotā vieta ir Tetamanu pie dienvidu ieejas; 19. gadsimtā tā bija Tuamotu arhipelāga administratīvais centrs. Lielākā daļa iedzīvotāju ir kristieši (katoļi un protestanti).

## Saimniecība
Galvenās saimniecības nozares atolā ir pērļu audzēšana un zveja (ap 400 ha audzētavu) un holotūriju zveja pārdošanai Āzijas valstīs. Attīstīts niršanas un klimatiskais tūrisms. Atolā ir Fakaravas lidosta pie Rotoavas, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Papeeti un citām Tuamotu arhipelāga salām. Attīstīta kokospalmu audzēšana.

## Atsauces

## Ārējās saites
Du el hidža

[thumbnail|uptighht=1.2|Du el hidžas mēnesī notiek [hādžs, kad musulmaņi dodas svētceļojumā uz Kaabu]]
**Du el hidža** (, *Ḏū al-ḥijja*, ) islāma kalendārā ir divpadsmitais un noslēdzošais mēnesis. Islāma tradīcijā tas ir viens no četriem svētajiem mēnešiem, kurā musulmaņiem ir aizliegts karot (ja vien nav aizsardzības nepieciešamības), un tam ir īpaša reliģiska nozīme ticīgo dzīvē. Mēneša kulminācija ir hādžs, kas ir ikgadējais svētceļojums uz Meku, un tas ir viens no islāma pieciem pīlāriem un obligāts katram musulmanim, kurš to spēj veikt. Šajā pašā mēnesī notiek arī Upurēšanas svētki (*ʿīd al-aḍḥā*), kas piemin pravieša Abrahāma (Ābrama) paklausību Dievam. Šo svinību laikā musulmaņi visā pasaulē lūdz, upurē dzīvniekus un dalās ar trūcīgajiem, apliecinot ticību, solidaritāti un sabiedrisko atbildību. Musulmaņu garīgajā kalendārā du el hidža tādējādi ieņem īpašu vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Segorgānu sistēma

**Segorgānu sistēma** () ir lielākā cilvēka orgānu sistēma, kas ietver vairākas savstarpēji saistītas struktūras — ādu, matus vai apmatojumu, nagus, kā arī sviedru un tauku dziedzerus un maņu receptorus. Šī sistēma veido organisma ārējo aizsargslāni, nodrošinot fizisku barjeru pret mehāniskiem bojājumiem, mikroorganismiem un ultravioleto starojumu. Segorgānu sistēmai ir vairākas būtiskas fizioloģiskās funkcijas — aizsardzība no vides kaitīgajiem faktoriem, termoregulācija caur svīšanu, ekskrēcija, izvadot noteiktas vielas caur sviedriem, jutība, nodrošinot saskarsmi ar vidi caur tausti, temperatūras un sāpju receptoriem un D vitamīna sintēze, kas tiek ierosināta ultravioletā starojuma ietekmē.

Segorgānu sistēma ir būtiska gan organisma homeostāzes nodrošināšanai, gan imūnās aizsardzības un saziņas procesos. Tās veselība cieši saistīta ar vispārējo organisma stāvokli, un tai ir arī nozīmīga sociālā un estētiskā funkcija.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zaru iela (Daugavpils)

**Zaru iela** ir iela Daugavpilī, Viduspoguļankas apkaimē. Zaru iela sākas krustojumā ar Liliju ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Ventas ielu. Zaru ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir 775 metri. Posmā no ielas sākuma līdz krustojumam ar Rubeņu ielu Zaru iela klāta ar grants segumu, bet no Rubeņu ielas līdz ielas beigām — ar asfalta segumu. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Zaru ielu nekursē.

Zaru ielas nosaukums ir zināms kopš Latvijas PSR gadiem un laika gaitā nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Zaru iela ir savienota ar šādām ielām:
* Liliju iela (divi T veida krustojumi)
* Medņu iela
* Irbju iela
* Ūdru iela
* Rubeņu iela
* Caunu iela
* Ventas iela (T veida krustojums)
Rotonda

[thumb|250px|Rotonda [Jūrmala|Jūrmalā]]**Rotonda** (no Latīņu *rotundus*) ir jebkura ēka ar jumtu, apaļu pamatplānu un dažreiz pārklāta ar kupolu . Tas var attiekties arī uz apaļu telpu ēkā (piemēram, telpu zem ASV Kapitolija kupola Vašingtonā ). Panteons Romā ir visslavenākais un ietekmīgākais rotondas veidojums.
Arābu naftas eksportētājvalstu organizācija

**Arābu naftas eksportētājvalstu organizācija** (angļu: *Organization of Arab Petroleum Exporting Countries*, saīsināti **OAPEC**) ir reģionāla starpvaldību organizācija, kas apvieno arābu valstis, kuras eksportē naftu. Tā tika dibināta 1968. gada decembrī, lai koordinētu un saskaņotu dalībvalstu naftas politiku un veicinātu sadarbību naftas rūpniecības attīstībā.

## Vēsture
OAPEC tika dibināta Kuveitā pēc Kuveitas, Saūda Arābijas un Lībijas iniciatīvas. Organizācijas mērķis bija apvienot arābu valstis ar kopīgām ekonomiskām interesēm naftas ieguvē un eksportā, neatkarīgi no plašākas OPEC organizācijas politikas.

## Dalībvalstis
OAPEC sastāvā pašlaik ir:
* Alžīrija
* Bahreina
* Irāka
* Kuveita
* Lībija
* Katara
* Saūda Arābija
* Sīrija
* Apvienotie Arābu Emirāti
* Ēģipte (dalība apturēta kopš 1979. gada)

## Galvenie mērķi
OAPEC galvenie uzdevumi ir:
* Veicināt sadarbību starp dalībvalstīm naftas un enerģētikas jomā
* Attīstīt kopīgus projektus naftas pārstrādē, transportēšanā un tehnoloģijās
* Aizstāvēt dalībvalstu intereses starptautiskajos tirgos

## Atšķirības no OPEC
Lai gan nosaukumi ir līdzīgi, OAPEC un OPEC ir atšķirīgas organizācijas. OAPEC ir balstīta uz reģionālo (arābu) identitāti, savukārt OPEC ietver arī valstis ārpus Arābu pasaules, piemēram, Venecuēlu un Irānu.

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Užhorodas Nacionālā universitāte

**Užhorodas Nacionālā universitāte** (ukraiņu: *Ужгородський національний університет*) ir valsts augstākās izglītības iestāde Užhorodā, Ukrainā.

## Vēsture
Universitāte tika dibināta 1945. gadā kā **Užhorodas Valsts universitāte**. Tās mērķis bija sagatavot augsti kvalificētus speciālistus periodā pēc Otrā pasaules kara, īpaši Rietumukrainas reģionam.

Padomju laikos tā kļuva par nozīmīgu pētniecības un izglītības centru. Pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas universitāte turpināja attīstīties, izveidojot jaunus fakultāšu virzienus un sadarbojoties ar Eiropas izglītības iestādēm.

1999. gadā universitāte ieguva nacionālās universitātes statusu un kļuva par **Užhorodas Nacionālo universitāti**.

## Atsauces
Poltavas Nacionālā pedagoģiskā universitāte

**V. G. Korolenko Poltavas Nacionālā pedagoģiskā universitāte** () ir valsts augstākās izglītības iestāde Poltavā, Ukrainā.

Universitāte ir nosaukta rakstnieka Volodimira Korolenko vārdā.

## Vēsture
Universitātes vēsture aizsākās 1914. gadā, kad tika dibināts Poltavas skolotāju institūts. Vēlāk tas tika pārveidots par Poltavas pedagoģisko institūtu.

1999. gadā iestādei tika piešķirts nacionālās universitātes statuss, un tā tika pārdēvēta par **V. G. Korolenko Poltavas Nacionālo pedagoģisko universitāti**.

Mūsdienās universitāte ir viens no nozīmīgākajiem pedagoģiskās izglītības centriem Ukrainā, piedāvājot daudzveidīgas programmas humanitārajās un dabaszinātnēs.

## Atsauces
Viktors Lipsnis

**Viktors Lipsnis** (; dzimis  Čerņihivas apgabalā, miris  Kijivā) bija latviešu izcelsmes PSRS un Ukrainas vieglatlēts, specializējās lodes grūšanā. Divkārtējs Eiropas čempionātu medaļnieks un 1960. gada olimpisko spēļu dalībnieks.

V. Lipsnis ir dzimis jauktā ģimenē Ukrainā, uz kurieni viņa tēvs Jānis (Ivans) Lipsnis bija pārcēlies no Latvijas, Kurzemes. Lielāko dzīves daļu dzīvojis Ļeņingradā, bet pēc sporta karjeras beigām atgriezās Ukrainas PSR un strādāja par treneri.

Divkārtējs Eiropas čempionātu medaļnieks, kā arī 1960. gada olimpisko spēļu un 1964. gada olimpisko spēļu dalībnieks (ieņēmis attiecīgi 4. un 10. vietu). 1961. gadā V. Lipsnis kļuva par Universiādes čempionu, trīs reizes kļuvis par PSRS čempionu (1960–1962) un 8 reizes labojis PSRS rekordu. Savu personisko rekordu 19,35 metri uzstādīja 1964. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alise Volkere

**Alise Melsenjora Volkere** (, dzimusi ) ir ievērojama Amerikas Savienoto Valstu rakstniece, dzejniece un sabiedriskā aktīviste, kura ieguvusi starptautisku atzinību ar saviem literārajiem darbiem un ieguldījumu pilsoņu tiesību kustībā. Viņa ir viena no nozīmīgākajām rakstniecēm afroamerikāņu literatūrā un feminisma jautājumos, īpaši kā “vumenisma” (*womanism*) — melnādaino sieviešu feminisma — koncepcijas autore. Volkeres radošais devums aptver romānus, dzeju, esejas un īso prozu, kuros bieži attēlota afroamerikāņu sieviešu dzīve, sociālā netaisnība, rasisms, seksisms un garīgā dziedināšana. Viņas slavenākais darbs ir romāns *[[The Color Purple]]* (1982), kurš vēsta par melnādainas sievietes izdzīvošanu un sevis apzināšanos 20. gadsimta sākuma ASV dienvidos. Šis darbs ieguva Pulicera balvu literatūrā un *[[National Book Award]]*, kļūstot par vienu no ikoniskākajiem afroamerikāņu literatūras darbiem. Romāns ir ticis veiksmīgi ekranizēts un dramatizēts, tā nostiprinot Volkeres pozīciju pasaules literatūras kanonā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Me (grāmata)

***Me*** ir angļu dziedātāja, pianista un komponista Eltona Džona autobiogrāfija. Tā tika izdota  Macmillan Publishers izdevniecībā. Grāmatu veidoja žurnālists Aleksiss Petridiss, kurš strādāja pie grāmatas kopā ar Džonu trīs ar pusi gadus.

## Pārskats
Grāmata stāsta par notikumiem no Džona bērnības Pinerā līdz viņa pēdējai koncertturnejai *[[Farewell Yellow Brick Road]]*. Viņš apraksta savu depresiju un pašnāvības mēģinājumus, kā arī atkarību no narkotikām un prostatas vēža diagnozi. Viņš atzīst, ka visu savu karjeru pavadījis "cenšoties pierādīt tēvam savas spējas". Viņš izskaidro iemeslus savam aktīvismam pret AIDS.

### Komentāri par Maiklu Džeksonu
Grāmatā, neraugoties uz to, ka bija labi draugi ar viņu, Džons teica, ka amerikāņu dziedātājs un dziesmu autors Maikls Džeksons bija "patiesi garīgi slims" un "nepatīkami uzturēties viņa tuvumā". Komentāri radās pusdienu laikā, ko Džons rīkoja, lai iepazīstinātu savu vīru Deividu Fērništu ar Džeksonu 1993. gadā.

## Publicēšana
***Me*** tika izdota Macmillan Publishers izdevniecībā . Fragmentus, ko nolasīja Tarons Edžertons (kurš attēloja Džonu biogrāfiskajā filmā ***[[Rocketman (filma)|Rocketman]]***), pārraidīja BBC Radio 4 raidījumā *[[Book of the Week]]* pirmajā tās izdošanas nedēļā.

## Kritiķu vērtējums
Hedlija Frīmena, *[[The Guardian]]* rakstniece, dēvēja grāmatu par "pikantu, dinamisku un pārpilnu ar skandalozām anekdotēm", sakot: "Eltons neizsmej nevienu vairāk kā sevi pašu. Viņš ir pilnīgi, pārsteidzoši, asprātīgi pašironisks."

''Variety'' dēvēja grāmatu par "dziļi pikantu".

''Time'' apskatā teikts: "Tāpat kā Džona dziesmas, ***Me*** ir pārpildīta ar spilgtiem tēliem, sagrozītu humoru, koķetu pašslavināšanu un skaudrām emocijām. Atbilstoši viņa raksturam, tā ir nedaudz muļķīga un pārspīlēta, bet tā ir arī aizraujoša un brīvi plūstoša."

*[[The Daily Telegraph]]* Nīls Makormiks teica: "Ja jūs meklējat autobiogrāfiju, kas pārpildīta ar seksu, narkotikām un rokmūziku, Eltons acīmredzami ir jūsu cilvēks."

*[[The Times]]* Vils Hodžkinsons teica, ka Džona "skumjā un smieklīgā autobiogrāfija atklāj nedrošību, kas nosaka viņa uzmanības izsalkušo uzvedību."

## Atsauces
Makatea

**Makatea** () ir paaugstināts koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā, ietilpst Palisera salu grupā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, ietilpst Raniroas komūnā. Salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši. Salas nosaukums cēlies no tuamotiešu *Mā* — ‘tīrs [ūdens]’, un *Atea* — ‘dienas gaisma’, bet pēc citas versijas — *Maka* — ‘klints’, un *Tea* — ‘balts’. Makatea ir vienīgā sala Tuamotu arhipelāgā, kur ir dzeramā ūdens avoti, kā arī tā līdzās Nauru un Banabai ir viena no salām ar bagātīgiem fosfātu krājumiem.

## Ģeogrāfija

Makatea ir viena no četrām Tuamotu arhipelāga paceltajām koraļļu salām (citas ir Nukutavake, Tikei un Tepoto), kas neveido klasisko atolu ar iekšējo lagūnu. Salas lielākā daļa ir ap 80 m augsts plato ar kraujām nogāzēm. Augstākais kalns ir Puutiare  vjl salas ziemeļos. Salu apjož koraļļu rifs.

Valda tropiskais klimats bez izteiktām sezonām; vidējā gada temperatūra ir ap 26 °C.

## Vēsture

Pirmie no eiropiešiem salu 1606. gadā apmeklēja spāņu ekspedīcija Pedro Fernandesa de Kirosa vadībā, kas to nosauca par *Sagitario*. 1722. gadā salu apmeklēja holandiešu jūrasbraucējs Jakobs Rogevēns, kas to nodēvēja par Auroru.

20. gadsimta sākumā salā tik aatklāti bagātīgi fosfātu krājumi un 1917. gadā to ieguvi uzsāka britu kompānija *Pacific Phosphate Company Ltd*. Salas krastā uzbūvēja ostu, bet vidienē — strādnieku pilsētiņu, kurā mita ap raktuvju 200 strādnieku un to ģimenes. No raktuvēm uz ostu tika izbūvēts šaursliežu dzelzceļš. Fosfātu iegūvei salā tika izrakstas daudzas cilindriskas ap 2,5 m platas un 15—23 m dziļas šahtas, bet dažas no tām ir ievērojami dziļākas; dziļākā no tām ir 80 m dziļa un stiepjas līdz jūras līmenim. Fosfātu ieguve turpinājās līdz 1964. gadam. 2022. gada sākumā tika ziņots, ka Franču Polinēzijas valdība ir piekritusi turpmākam Makatea atola pētījumam, reaģējot uz Jaunzēlandes uzņēmuma pieteikumu, kas vēlas atsākt fosfātu ieguvi.

## Iedzīvotāji
Galvenā salas apdzīvotā vieta ir bijušais raktuvju strādnieku ciemats Vaitepaua salas ziemeļos, kur dzīvo lielākā daļa no salas 94 iedzīvotājiem un atrodas saimnieciskā infrastruktūra. Otra apdzīvotā vieta ir Moumu salas austrumu krastā.

## Saimniecība
Galvenās saimniecības nozares salā ir lauksaimniecība (kokospalmu audzēšana un kopras ieguve) un zveja.

## Populārajā kultūrā
Lielākā daļa amerikāņu 1998. gada piedzīvojumu komēdijas Sešas dienas, septiņas naktis sižeta norisinās Makateas salā, lai gan filma tika filmēta Kauai salā Havajās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Žozefs Žofrs

**Žozefs Žaks Sesērs Žofrs** (, dzimis , miris ) bija franču ģenerālis un Pirmā pasaules kara laikā — Francijas armijas virspavēlnieks (*généralissime*). Vislabāk pazīstams kā uzvaras autors Pirmajā Marnas kaujā 1914. gadā, kura apturēja Vācijas karaspēka virzību uz Parīzi.

Žofrs militāro karjeru sāka kā inženieris, piedaloties ekspedīcijās Indoķīnā, Ķīnā un Āfrikā. Pēc paaugstinājuma ģenerāļa pakāpē 1905. gadā, viņš kļuva par Francijas armijas štāba priekšnieku 1911. gadā. Ar mierīgu, bet nelokāmu vadības stilu viņš kļuva par vienu no Francijas militārajiem simboliem kara pirmajos gados.

1916. gada beigās, pēc ilgiem un asiņainiem zaudējumiem Verdenas kaujā, Žofrs tika aizstāts ar Robēru Nivelu. 1917. gadā tika iecelts par Francijas maršalu (*Maréchal de France*) — augstākais militārais apbalvojums.

## Ārējās saites
Indijas prezidents

**Indijas prezidents** (, *Bhārat ke Rāṣṭrapati*), saskaņā ar Indijas Konstitūciju, ir Indijas valsts vadītājs un bruņoto spēku virspavēlnieks. Prezidenta amats tika izveidots , kad Indija kļuva par suverēnu parlamentāru republiku, aizstājot Lielbritānijas monarha lomu kā simbolisko varas pārstāvi. Indijas prezidents ir konstitucionāli augstākais amats valstī, tomēr tā funkcijas galvenokārt ir ceremoniālas un simboliskas, līdzīgi kā daudzās citās parlamentārās demokrātijās. Reālās izpildvaras pilnvaras pieder Indijas premjerministram un valdībai, savukārt prezidents rīkojas pēc valdības padoma, izņemot dažus ārkārtas vai īpašus gadījumus.

Lai gan ikdienas politiskajā procesā prezidenta ietekme ir ierobežota, šī institūcija iemieso nacionālo vienotību, konstitucionālo stabilitāti un likuma varu. Prezidents tiek ievēlēts uz pieciem gadiem netiešās vēlēšanās ar elektoru kolēģijas starpniecību, kurā pārstāvēti federālā parlamenta un štatu likumdevēju locekļi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šērs Ami

**Šērs Ami** ( — "Dārgais draugs") bija kara balodis, kurš Pirmā pasaules kara laikā dienēja ASV Armijas sakaru dienestā. Viņš kļuva slavens 1918. gada oktobrī, kad, neskatoties uz smagajiem ievainojumiem, nogādāja svarīgu ziņojumu, kas palīdzēja izglābt vairāk nekā 190 karavīru no tā sauktās "Zaudētās vienības" (77. kājnieku divīzijas) Argonas mežā Francijā.

Par spīti zaudējai kājai, sašautajām krūtīm un acij, balodis spēja nogādāt ziņojumu bāzei, atklājot savas vienības atrašanās vietu un izglābjot ASV karavīru dzīvības.

Par varonību Šēru Ami apbalvoja ar Francijas Kara krustu ar ozollapu zariem. Pēc nāves viņš tika izbāzts un šobrīd atrodas Smitsona institūta Nacionālajā Amerikas vēstures muzejā Vašingtonā.

## Ārējās saites

* Šērs Ami Smitsona institūtā
* History.com: Kā balodis Šērs Ami izglāba bataljonu
Džons Džellikou

**Džons Rešvorts Džellikou** (; dzimis , miris ) bija britu admirālis un Pirmā pasaules kara laikā — Lielbritānijas Karaliskās flotes komandieris, vēlāk arī pirmais jūras lords. Viņš bija britu flotes virspavēlnieks Jitlandes kaujā 1916. gadā — lielākajā jūras kaujā šī kara laikā.

Pēc kara viņš īslaicīgi kalpoja kā pirmais jūras lords, taču 1917. gadā tika atstādināts. No 1920. līdz 1924. gadam viņš bija Jaunzēlandes ģenerālgubernators. 1925. gadā iecelts par admirāli flotes rangā — augstākais iespējamais Karaliskajā flotē.

## Ārējās saites
Petars I

**Petars I** (, dzimis , miris ) bija Serbijas un vēlāk arī Serbu, horvātu un slovēņu karalis. Viņš valdīja no 1903. līdz 1921. gadam un bija Karadžordževiču dinastijas pārstāvis.

Petars I bija liberālu uzskatu piekritējs, un viņa valdīšana tika uzskatīta par konstitucionālās monarhijas stiprināšanas periodu. Viņa valdīšanas laikā Serbija piedalījās Balkānu karos un Pirmajā pasaules karā. Viņš kļuva par nacionālo simbolu un tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem Serbijas valdniekiem.

1914. gadā, Pirmā pasaules kara sākumā, Petars I nodeva daļu valdnieka pienākumu savam dēlam – prinčam Aleksandram. Pēc kara beigām viņš kļuva par pirmo jaunizveidotās Serbu, horvātu un slovēņu valsts karali.

## Ārējās saites
Ismails Envers

**Ismails Envers** (, biežāk pazīstams kā **Envers Paša**, dzimis , miris ) bija Osmaņu impērijas militārais vadītājs un politiķis, viens no Jaunturku kustības līderiem. Viņš kļuva par kara ministru un faktisko Osmaņu impērijas militāro virspavēlnieku Pirmā pasaules kara laikā.

Viņš aktīvi veicināja Osmaņu impērijas iesaistīšanos karā Vācijas pusē. Envers Paša bija viens no galvenajiem atbildīgajiem par armēņu genocīdu, kā arī par neveiksmīgām militārām operācijām Kaukāzā.

Pēc kara beigām viņš aizbēga no impērijas un vēlāk piedalījās islāmistu sacelšanās organizēšanā Centrālāzijā pret padomju varu. Gāja bojā kaujā ar Sarkano armiju 1922. gadā mūsdienu Tadžikistānā. 1996. gadā viņa mirstīgās atliekas tika pārvestas uz Stambulu un pārbedītas.

## Ārējās saites
Džozefs Kuks

**Džozefs Kuks** (; dzimis , miris ) bija Austrālijas politiķis un valstsvīrs, kurš no 1913. līdz 1914. gadam ieņēma Austrālijas premjerministra amatu.

Dzimis Anglijā, bet emigrēja uz Austrāliju 1885. gadā. Politisko karjeru sāka kā Leiboristu partijas biedrs, taču vēlāk pārgāja uz konservatīvāku politisko spektru. Kuks bija arī Austrālijas pārstāvis Londonas konferencēs un vēlāk kļuva par Augsto komisāru Apvienotajā Karalistē.

## Ārējās saites
Elefterijs Venizels

**Elefterijs Venizels** (, dzimis , miris ) bija ievērojams Grieķijas politiķis un vairākkārtējs valsts premjerministrs. Viņš tiek uzskatīts par vienu no ietekmīgākajiem Grieķijas 20. gadsimta līderiem un par nozīmīgu personību Grieķijas modernizācijā un teritoriālajā paplašināšanā.

Venizels bija Kritas autonomijas kustības līderis, kas vēlāk kļuva par galveno figūru Grieķijas politikā. Viņa valdīšanas laikā Grieķija piedalījās Balkānu kari un Pirmajā pasaules karā, kā arī ievērojami paplašināja savas teritorijas, tai skaitā pēc Mazāzijas kampaņas.

Viņa politiskā karjera bija pretrunīga – viņš tika gan slavēts par reformām un diplomātiskajām prasmēm, gan kritizēts par autoritārām tendencēm. Tomēr viņš joprojām tiek godāts kā viena no nozīmīgākajām figūrām Grieķijas vēsturē.

## Ārējās saites
Segita

**Segita** () ir pilsēta Turcijas ziemeļrietumos, Bilečikas ila teritorijā, Marmora jūras reģionā. Tā ir pazīstama kā Osmaņu impērijas šūpulis, jo tieši šeit 13. gadsimtā Osmaņu dinastijas dibinātājs Osmanis I nodibināja nelielu bejluku (kņazisti), kas vēlāk kļuva par Osmaņu impērijas pamatu.

Segita ir nozīmīgs vēsturisks un kultūras centrs, jo tajā atrodas Osmaņu dinastijas dibinātāja tēva Ertugrula Gazī (*Ertuğrul Gazi*) mauzolejs, kurš ir populārs svētceļojumu un tūrisma objekts. Katru gadu septembrī šeit tiek rīkoti tradicionālie Ertugrula Gazī piemiņas pasākumi.

## Atsauces

## Ārējās saites

Söğüt pašvaldības oficiālā vietne (turku valodā)
Kvernavaka

**Kvernavaka** (; ; ) ir pilsēta Meksikā, Morelosas štata galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts centrālajā daļā  uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Mehiko. Līdzās Čalkacingo, Kvernavaka tiek uzskatīta par vienu no Mezoamerikas civilizācijas rašanās vietām — daudzi no muzejos redzamajiem olmeku kultūras paraugiem atrasti šejienes arheoloģiskajos izrakumos.

Jau kopš seniem laikiem Kvernavaka bijusi iecienīta Mehiko ielejas iedzīvotāju un ārzemnieku atpūtas vietām pateicoties siltajam, stabilajam klimatam un bagātīgajai veģetācijai - jau pirmskoloniālajā laikmetā šeit atradās Acteku imperatoru vasaras rezidence.

## Vēsture
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka pilsēta šeit pastāvējusi vismaz kopš 12. gadsimta, kad ielejā apmetās tlaviki. 14. gadsimta beigās pilsēta nonāca acteku varā, kas to dēvēja par **Kvaunavaku** (*Cuauhnahuac* — ‘kokiem ieskautā’). 1521. gadā pilsētu iekaroja, izlaupīja un nopostīja spāņi Ernana Kortesa un Gonsalo de Sandovala vadībā, kas pēc tam devās iekarot Tenočtitlanu. Spāņi pilsētu eponīmiski pārsauca par Kvernavaku (*Cuernavaca*, *Coadnabaced*, *Cuautlavaca*). Kortess atgriezās Kvernavakā 1523. gadā un padarīja to par savu rezidences vietu. 1526. gadā tika uzbūvēta pils, kur dzīvoja Kortesa sieva Huana de Zuņiga, bet 1529. gadā šeit nodibināja franciskāņu klosteri. 1543. gadā Kvernavaku iekļāva Mehiko provincē.

Meksikas Neatkarības kara laikā 1815. gada novembrī Kortesa pilī Kvernavakā bija ieslodzīts viens no neatkarības cīņu līderiem Hosē Marija Moreloss. 1821. gadā Kvernavakai tika piešķirts patstāvīgas municipalitātes statuss, bet 1869. gadā tā kļuva par jaundibinātā Morelosas štata galvaspilsētu. 1877. gadā tika uzbūvēts dzelzceļa savienojums ar Mehiko. 20. gadsimta sākumā Kvernavaka kļuva par populāru turīgo Mehiko dzīvojošo ziemeļamerikāņu un eiropiešu rezidences vietu.
 
## Atsauces

## Ārējās saites
Bruģu iela

**Bruģu iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas labajā krastā, Gajoka apkaimē. Bruģu iela sākas krustojumā ar 18. novembra ielu, ved pa Daugavas krastu austrumu virzienā un beidzas savienojumā ar Ūdensvada ielu. Bruģu iela ir viena no pilsētas krastmalam un tiek izmantota kā promenāde. Tajā ir gan rūpnieciska, gan dzīvojama apbūve.

Bruģu ielas kopējais garums ir aptuveni 1200 metri, visā garumā tā klāta ar bruģa segumu. No ielas sākuma līdz Dzirnavu ielai tai ir tikai gājēju un velosipēdu celiņš gar pilsētas vecāko siltumcentrāli, bet tālāk ir arī bruģēta brauktuve. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Bruģu ielu nekursē.

## Vēsture
Bruģu iela izveidota 19. gadsimta otrajā pusē kā Gajoka krastmala, ar nosaukumu **Krasta iela** (). Tā bija apbūvēta galvenokārt ar rūpniecības uzņēmumiem. 1860. gadā pie krustojuma ar Dzirnavu ielu tika atklāta alus darītava (vēlāk "Latgales alus"). 1860. gados Bruģu (tolaik Naberežnaja) ielā tika organizēta kaļķu un ķieģeļu ražošana, kas pastāvēja līdz Pirmajam pasaules karam, bet 1883. gadā atklāja ziepju ražotni Naberežnaja ielā 17, kura darbojās līdz Otrajam pasaules karam. 1911. gadā pie Šosejas (tagad 18. novembra) ielas uzcelta pilsētas elektrostacija (vēlāk siltumcentrāle). 1928. gadā Krasta ielā 15 tika dibināta flīžu un podiņu fabrika, kas pastāvēja līdz Otrajam pasaules karam.

1922. gadā, pēc postošajiem plūdiem, kad ūdens appludināja ne tikai Gajoku, bet arī pilsētas centru, tika pieņemts lēmums par aizsargdambja būvniecību Krasta ielā. 1930. gadu sākumā to dambi remontēja defektu dēļ.

Tagadējais ielas nosaukums, **Bruģu iela** (), pirmo reizi sastopams 1956. gadā. Ir vērts atzīmēt, ka vēsturiski šai ielai nebija bruģa seguma, tas ierīkots tikai 2019. gadā, ielas pārbūves un labiekārtošanas laikā.

Saglabājušās senās ēkas un aizsargdambis ļauj iekļaut Bruģu ielu Gajoka kultūrvēsturiski vērtīgajā teritorijā.

## Ievērojami objekti
274px|thumb|Bruģu iela 17
* Bruģu ielas sākumā , atzīmējot Marka Rotko simtgadi, tika atklāta mākslinieka Romualda Gibovska veidotā piemiņas zīme "Veltījums Rotko".
* Netālu no ielas sākuma 2022. gadā uz bijušā ūdenstorņa pamatiem tika izveidots novērošanas klājs.
* Nr. 15 un 17 — vienstāva dzīvojāmas ēkas, uzbūvētas 19. gadsimta beigās.

## Ielu savienojumi
Bruģu iela ir savienota ar šādām ielām:
* 18. novembra iela
* Dzirnavu iela
* Dzelzceļu iela
* Ūdensvada iela

## Atsauces
Hārdstails

**Hārdstails** (no  — 'skarbais stils') ir elektroniskā deju mūzikas žanrs, kas radās 20. gadsimta deviņdesmito gadu beigās Nīderlandē, Beļģijā un Itālijā. Hārdstailā apvienoti tehno, *[[new beat]]* un hārdkora žanri.

Agrīnais hārdstails bija ar 140 sitieniem minūtē; tomēr mūsdienās tas ir ātrāks, aptuveni 150 sitieni minūtē. Tas sastāv no pārslogotām un spēcīgi skanošām *kick*-bungām, ko bieži pavadīja netipisks bass, kas zināms kā "reversais bass". Žanram attīstoties, producēšanas tehnikas un dziesmu rakstīšana mainījās, lai tās būtu piemērotas komerciālākai auditorijai. Mūsdienu hārdstaila kompozīcijas var atpazīt pēc sintezatoru melodiju un sagrozītu skaņu izmantošanas, apvienojumā ar žanram raksturīgo sitamie instrumentu un basa kombināciju.

Žanrs ieguva komerciālu atzinību 2010. gados, kad hārdstaila mūziķi uzstājās uz lielākajām EDM skatuvēm visā pasaulē.

Hārdstails ietekmējis citus elektroniskās deju mūzikas stilus, piemēram, *[[big room house]]*. Hārdstails lielā mērā ietekmēja arī *[[frenchcore]]* un *[[happy hardcore]]* mūziku, kas kļuva populāras 2010. gadu beigās hārdstaila auditorijas vidū pēc tam, kad producenti sāka pielietot šī žanra producēšanas tehnikas un melodiskos stilus.

## Atsauces
Kalpaka iela (Daugavpils)

**Kalpaka iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Judovkas apkaimē. Iela sākas strupceļā Daugavas krastā un ved dienvidu virzienā līdz krustojumam ar Lielo ielu. Kalpaka ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir aptuveni 230 metri, visā garumā tā klāta ar grants segumu. Ielas sarkano līniju platums ir 12 metri. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Kalpaka ielu nekursē, tuvākā autobusa pietura ir "Zemnieku iela" Lielajā ielā.

## Vēsture
1936. gada kartē tagadējā Kalpaka iela attēlota bez nosaukuma (iespējams, kā Lauku ielas daļa), bet par Kalpaka ielu nosaukta tagadējā Tabores iela.

Padomju okupācijas laikā ielu nosauca par **Gastello ielu**, par godu padomju kara lidotājam . Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas iela pārdēvēta par **Kalpaka ielu**.

## Ielu savienojumi
Kalpaka iela ir savienota ar šādām ielām:
* Īsā iela
* Tabores iela
* Lielā iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Arutua

**Arutua** () ir koraļļu atols Tuamotu salās Klusajā okeānā, ietilpst Palisera salu grupā. Administratīvi pieder Franču Polinēzijai, kopā ar Apataki un Kaukuras atoliem veido Arutuas komūnu. Salu pamatiedzīvotāji ir polinēziešu tauta tuamotieši. 

## Ģeogrāfija

Atols atrodas vulkāniskā zemūdens kalna virsotnē, kas paceļas 1380 metru augstumā no okeāna pamatnes un izveidojies pirms 	60,2 līdz 62,1 miljoniem gadu. Atola garums ir , platums — , bet rifa perimetrs — . Rifs iekļauj  lielu lagūnu, kurai ir viens ap 120 m plats savienojošais šaurums ar okeānu; pie tā atrodas atola galvenā apdzīvotā vieta Rautini.

Valda tropiskais klimats bez izteiktām sezonām; vidējā gada temperatūra ir ap 26 °C. Atolā nav pastāvīgu saldūdens avotu un dzeramo ūdeni iedzīvotāji iegūst, savācot lietusūdeni.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem atolu apmeklēja holandiešu ekspedīcija Jakoba Rogevēna vadībā 1722. gadā. 1816. gadā atolu sasniedza krievu ekspedīcija Oto fon Kocebū vadībā, kas to nodēvēja sava kuģa *Rjurik* vārdā par Rjurika salu (*остров Рюрика*). 1926. gadā atolu apmeklēja britu jūrnieks Frederiks Bīčijs, kas to nodēvēja par Kokbērna salu (*Cockburn Island*).

19. gadsimtā Arutua kļuva par Francijas teritoriju Kaukuras virsaiša pakļautībā; tur attīstījās kokosriekstu eļļas ražošana (aptuveni astoņas mucas gadā ap 1860. gadu) un pērļu audzēšana. 19. gadsimta vidū atols tika evaņģelizēts.

## Saimniecība
Relatīvi apdzīvotais atols ir atkarīgs no tūrisma, kopras audzēšanas, jūrasgurķu zvejas un pērļu audzēšanas. Atola ziemeļaustrumu malā atrodas Arutuas lidosta, kas ar regulāriem reisiem savienota ar Papeeti un citām Tuamotu arhipelāga salām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Spēlmaņu nakts 2024/2025

**[[Spēlmaņu nakts]] 2024/2025** balvu pasniegšanas ceremonija norisinājās  Dailes teātrī. Ceremonijas laikā tika apbalvotas 2024./2025. gada teātra sezonas izrādes un to veidotāji, kā arī pasniegtas balvas par mūža ieguldījumu teātra mākslā un skatītāju simpātijas balvas. Balvas tika pasniegtas 16 kategorijās.

Šajā jauniestudējumu skatē pēc 9 gadu pārtraukuma atgriezās Latvijas Nacionālās operas un baleta jauniestudējumi. Nomināciju sarakstā atgriezās kategorija "Gada baleta mākslinieks (horeogrāfs vai izpildītājs)".

## Žūrija
Žūrijas komisijas sastāvā bija žūrijas komisijas priekšsēdētāja teātra kritiķe, "Latvijas Televīzijas" kultūras žurnāliste Henrieta Verhoustinska, žūrijas komisijas priekšsēdētāja vietniece teātra kritiķe un zinātniece Ingrīda Vilkārse, teātra zinātniece un kritiķe Guna Zeltiņa, teātra kritiķe un zinātniece Zane Radzobe, teātra kritiķe, zinātniece, elektroniskā teātra žurnāla Kroders.lv galvenā redaktore Ieva Rodiņa, teātra kritiķe un teātra pētniece Ilze Kļaviņa, māksliniece Sandra Krastiņa, režisors, aktieris un projektu vadītājs Herberts Laukšteins.

Nominantus kategorijā "Gada baleta mākslinieks (horeogrāfs vai izpildītājs)" izvirza Latvijas Profesionālā baleta asociācija.

## Nominācijas
*Piez.: Pie nominācijām uzskaitīti visi izvirzītie pretendenti; laureāti atrodas saraksta augšgalā un ir izcelti *'treknrakstā*'.*

## Atsauces

## Ārējās saites
* Nominācijas & apbalvojumi Spēlmaņu Nakts 2024/2025
DJ Mad Dog

***DJ Mad Dog*** (īstajā vārdā **Filipo Kalkanji**, ; dzimis  Romā, Itālijā) ir itāļu dīdžejs un mūzikas producents, kas specializējas gabera un hārdkora tehno mūzikas žanros. Viņš ir viens no vadošajiem hārdkora skatuves māksliniekiem un kopš 2016. gada vada savu ierakstu kompāniju *Dogfight Records*.

## Biogrāfija

### Karjeras sākums
Filipo Kalkanji sāka DJ karjeru 1995. gadā 15 gadus vecumā. Kopā ar diviem draugiem viņš izveidoja grupu *Hardcore Terrorists*, kas kļuva populāra Romā. 1996. gadā grupa debitēja klubā *QUBE*. 1998. gadā Romā notika lielākais hārdkora reivs ar 3500 dalībniekiem, kas palīdzēja Filipo iegūt popularitāti.

1999. gadā *Hardcore Terrorists* ierakstu kompānijā *Traxtorm Records* izdeva EP *Try to Make It Harder*. 2000. gada vasarā Filipo pameta grupu un izveidoja solo projektu *DJ Mad Dog*.

### Solo karjera
Kā solo mūziķis viņš parakstīja līgumu ar *[[Traxtorm Records]]*. Filipo bija daļa no grupas *Traxtorm Gangstaz Allied* kopā ar *[[The Stunned Guys]]*, *[[Tommyknocker]]* un *[[Art of Fighters]]*.

 viņš izdeva debijas albumu *A Night of Madness*, kam sekoja pasaules turneja.  izdots otrais albums *Rudeness: Hardcore Beyond the Rules*.

### ''Dogfight Records''
2016. gada jūlijā *DJ Mad Dog* kopā ar māksliniekiem *[[Unexist]]*, *[[Tears of Fury]]* un *[[AniMe]]* nodibināja savu ierakstu kompāniju *Dogfight Records* . 2017. gadā viņš izdeva trešo albumu *Till I Die* ar 30 kompozīcijām. 2023. gadā izdots albums *Downtempo*.

## Nozīmīgākie sasniegumi
*DJ Mad Dog* radījis daudzus populārus skaņdarbus, tostarp *Welcome Down*, *A Night of Madness* un *Agony*. 2017. gadā viņš kopā ar *Dave Revan* izveidoja oficiālo *[[Dominator]]* festivāla himnu *Maze of Martyr*. 2020. gadā izveidoja *Masters of Hardcore* himnu *Magnum Opus*. 2024. gadā kopā ar *Dave Revan* radīja *[[Syndicate]]* festivāla himnu *Start the Revolution*.

2019. gadā ar skaņdarbu *Reset* viņš ieguva otro vietu *Masters of Hardcore* gada Top 100.

## Diskografija

### Studijas albumi
* 2011: *A Night of Madness* (*[[Traxtorm Records]]*)
* 2013: *Rudeness: Hardcore Beyond the Rules* (*Traxtorm Records*)
* 2017: *Till I Die* (*[[Dogfight Records]]*)
* 2023: *Downtempo* (*Dogfight Records*)

### Populārākie skaņdarbi
* 1999: *Try to Make It Harder* (ar *Hardcore Terrorists*)
* 2013: *Agony*
* 2017: *Maze of Martyr* (ar *Dave Revan*)
* 2019: *Reset*
* 2020: *Magnum Opus* (*Masters of Hardcore* himna)
* 2024: *Start the Revolution* (ar *Dave Revan*, *Syndicate* festivāla himna)

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* 
* 
* ''Dogfight Records Facebook'' profils