open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Galba

**Servijs Sulpicijs Galba** (, dzimis 3. gadā p.m.ē. 24. decembrī, miris ) bija sestais Romas imperators. Kā Romas imperators viņš bija septiņus mēnešus. Viņu nogalināja nākamā imperatora Otona kavalērija. Pirms kļūšanas par imperatoru Galba bija Tarakonas Spānijas provinces gubernators. Viņš bija pirmais imperators tā sauktajā Četru imperatoru gadā un pēdējais imperators, kas dzimis pirms mūsu ēras.

Dzimis bagātā ģimenē, viņš ieņēma dažādus valsts amatus. Bijis gan pretors, gan konsuls. Pārvaldījis arī dažādas impērijas provinces - Akvitāniju, Augšģermāniju un Āfriku. Imperatora Klaudija valdīšanas pēdējos gados pametis valsts dienestu vecuma dēļ. Tomēr imperators Nerons iecēla viņu par Tarakonas Spānijas provinces pārvaldnieku. 68. gadā, pēc pret Neronu vērstas sacelšanās apspiešanas, Galba pats ar karaspēku devās uz Romu, kur senāts viņu pasludināja par imperatoru.

## Ārējās saites
Grand Credit

***Grand Credit*** ir nebanku finanšu iestāde, kas kopš 2007. gada darbojas Latvijas tirgū. *Grand Credit* sniedz kreditēšanas pakalpojumus privātpersonām un uzņēmumiem Baltijas valstīs. Uzņēmuma centrālais birojs atrodas Rīgā, Latvijā.

## Vēsture
Kompānija *Grand Credit* tika dibināta 2007. gada septembrī.
 
Kopš 2010. gada *Grand Credit* ir Latvijas Hipotekāro Nebanku Aizdevēju Asociācijas biedre.

2011.gadā tika reģistrēta un darbu uzsāka filiāle Igaunijā - *Grand Credit*.

Kopš 2011. gada 16. maija *Grand Credit* atrodas jaunās biroja telpās Rīgā, Bīskapa gātē 2, Herdera nams.

2011. gada 2. novembrī kompānija *Grand Credit* saņēma Patērētāju tiesību aizsardzības centra licenci pakalpojumu sniegšanai kreditēšanas jomā Latvijas Republikas teritorijā, kura saskaņā ar spēkā esošās likumdošanas prasībām katru gadu tiek pagarināta.

Laika periodā no 2013. gada 1. oktobra līdz 2014. gada 30. jūnijam kompānija bija Latvijas vispārējās iniciatīvas „Godīgs eiro ieviesējs” dalībniece.

Kopš 2014. gada jūlija *Grand Credit* piedalās mazā un vidējā biznesa mikrokreditēšanas valsts programmā.

## Darbības rezultāti
*Grand Credit* specializējas hipotekārās kreditēšanas pakalpojumu sniegšanā.

Galvenie finansēšanas virzieni ir: 
* kredīti mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, 
* hipotekārie kredīti privātpersonām, 
* nekustamo īpašumu objektu attīstības projektu kreditēšana. 
Nekustamā īpašuma objektu attīstībai  kompānija kreditēšanas ietvaros Latvijā 2014. gadā finansēja mājokļa būvniecībai aptuveni 17 000 m².

2014. gadā lielu daļu *Grand Credit* kredītportfeļa sastādīja aizdevumi maziem un vidējiem uzņēmumiem, kā arī aizdevumi attīstības projektiem.

## Labdarība un sponsorēšana
Kompānija *Grand Credit* aktīvi piedalās dažādos labdarības un sponsorēšanas projektos, galvenokārt bērnu un jauniešu sporta un izglītības jomās. 
Kopš 2010. gada *Grand Credit* aktīvi sadarbojas ar Rietumu bankas Labdarības fondu.

*Grand Credit* pastāvīgie sadarbības partneri ir: 
* Biedrība “Kikboksa un boksa skola “Rīga”",
* Biedrība ”Sporta klubs ”Dobeles Atlēts”", 
* Biedrība “Latvijas Baleta un Dejas Ģilde”,
* Latvijas Universitātes Kultūras, Mākslas un Izglītības jaunrades biedrība ”JUVENTUS”,
* Biedrība “Rīgas starptautiskais sieviešu klubs”,
* Biedrība “Latvijas Automobiļu federācija”,
* Biedrība “Sporta klubs "Super Nova"".

## Informācija presē
* Valsts atbalsta mikrokreditēšanas programmā vēl pieejami līdzekļi attīstībai  
* Tagad būs pieejami lētāki mikro aizdevumi
* Maksims Mališko: Bizness vēlas lielāku skaidrību

## Atsauces

## Ārējās saites
* Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
* Latvijas Investīciju un attīstības aģentūras apkopojums
* LGA – Attīstības finanšu instrumenti
* Kompānijas Grand Credit mājas lapa
Filips Hiršfelds

**Filips Hiršfelds** (;  Kēnigsberga -  Berlīne) bija Vācijas šahists.

## Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt bērnībā dzimtajā Kēnigsbergā, kur arī izveidojies par spēcīgu šahistu un bijis viens no vietējā šaha kluba dibinātājiem. 1859. gadā pārcēlies uz Berlīni, lai turpinātu studijas. Kļuvis par redaktoru pirmajā Vācijas šaha žurnālā "Deutsche Schachzeitung", kurā publicējis savas analīzes atklātņu teorijā. Studiju laikā Berlīnē sacenties mačos ar spēcīgākājiem Vācijas šahistiem, tajā skaitā arī ar Ādolfu Andersenu, kuram zaudējis ar 12½:16½ (+10, -14, =5).
1863. gadā Hiršfelds beidzis studijas un pievienojies sava tēva biznesam. Londonā viņš nodibinājis "Königsberger Thee-Gesellschaft" ("Kēnigsbergas tējas kompāniju"), kurai bijušas nodaļas Londonā, Kēnigsbergā, Maskavā un Ķīnā. Hiršfelda profesionālā darbība nav ļāvusi daudz laika veltīt šaham, tomēr viņš izmantojis brīvo laiku, lai tiktos ar tā laika spēcīgākajiem šahistiem. 1866. gadā Hiršfelds zaudējis Krievijas meistaram Sergejam Urusovam ar 2:3 (+1−2=2). Kopš 1873. gada Hiršfelds pārsvarā dzīvojis Londonā, kur ticies ar Vilhelmu Steinicu, Johannesu Cukertortu un citiem pazīstamiem šahistiem. Regulāri dažus mēnešus gadā Hiršfelds apmeklējis arī Vāciju, kur 1896. gadā nomiris Berlīnes priekšpilsētā Vanzē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Armēņu genocīda memoriālais komplekss

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q154775"
}

**Armēņu genocīda memoriālais komplekss** (, *Hayots tseghaspanut'yan zoheri hushahamalir*) ir oficiālais Armēnijas memoriāls, kas veltīts armēņu genocīda upuru piemiņai. Izveidots 1967. gadā Cicernakaberda pakalnā valsts galvaspilsētā Erevānā.

Memoriāla celtniecība tika uzsākta 1966. gadā pēc iepriekšējā gada  notikušās 24 stundas ilgās demonstrācijas genocīda 50 gadu atzīmēšanai.

44 metrus augstā stēla simbolizē armēņu nacionālo atdzimšanu. Aplī ir izvietotas 12 plātnes, kas simbolizē 12 zaudētās provinces mūsdienu Turcijas teritorijā. Apļa centrā 1,5 m dziļumā atrodas mūžīgā uguns, kas veltīta pusotram miljonam armēņu, kas tika nogalināti genocīda laikā. Ap memoriāla parku atrodas 100 m gara siena, uz kuras atrodas to pilsētu un ciemu nosaukumi, kur notika masu slepkavības un deportācijas.

1995. gadā tika atvērts Armēņu genocīda institūtmuzejs.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Raimons Pulidors

**Raimons Pulidors** (; —) bija profesionāls Francijas šosejas riteņbraucējs. Viņš bija zināms kā *mūžīgi otrais*, jo nekad neuzvarēja *[[Tour de France]]*, lai arī trīs reizes bija otrais un piecas reizes trešais (ieskaitot savu pēdējo tūri 40 gadu vecumā). Par spīti savai stabilitātei viņš nekad tā arī nenēsāja dzelteno krekliņu nevienā no 14 tūrēm; no tām viņš pabeidza 12.

Viņam bija panākumiem bagāta karjera, lai arī tā sakrita ar divu citu lielisku braucēju karjerām — Žaku Anketilu un Ediju Merksu. Viņa pretinieku favorītu statuss bija viens no iemesliem, kāpēc viņš bija tik populārs līdzjutēju vidū.

Karjeras laikā viņam izdevās vienreiz uzvarēt *[[Vuelta a España]]* kopvērtējumā, kā arī Milāna—Sanremo klasikā. Piecas reizes viņš bija labākais *[[Critérium International]]* sacensībās.

## Komandas
Visu savu karjeru Pulidors pavadīja vienā komandā, kuras galvenais sponsors bija *Cycles Mercier*. Mainoties pārējiem sponsoriem, viņa komanda saucās *Mercier-BP* (1960—1967), *Fagor-Mercie*r (1970—1971), *Gan-Mercier* (1972—1976) un *Miko-Mercier* (1977). BP bija naftas kompānija, Fagor ražoja virtuves iekārtas, Gan bija apdrošināšanas uzņēmums un Miko ražoja saldējumu.

## Pirmā dopinga pārbaude tūrē
Raimons Pulidors kļuva par pirmo braucēju, kam tika veikta dopinga pārbaude *Tour de France*. Pārbaudītāji pirmoreiz tūrē ieradās 1966. gadā Bordo, tomēr baumas jau bija izplatījušās un daudzi braucēji pametuši viesnīcas. Pirmais sacensību dalībnieks, ko viņi atrada, bija Pulidors.

Tika atrasti vēl daži braucēji, ieskaitot Riku van Loju. Daļa no braucējiem atteicās veikt pārbaudes. Nākamajā rītā sacensību karavāna pameta pilsētu un devās Pirenejos. Posma beigās braucēji nokāpa no velosipēdiem un sāka soļot, izkliegt protestus un apvainot sacensību ārstu Pjēru Dimā, dažiem no viņiem pieprasot, lai arī viņš veiktu testu, vai nav dzēris vīnu vai lietojis aspirīnu, lai padarītu savu darbu vieglāku. Braucēji arī kritizēja Pulidoru par piekrišanu pārbaudei. Viņš protestus noraidīja un no streika distancējās. Citi zināmi braucēji kā Žaks Anketils bija streika priekšgalā. Pulidors teica, ka kontroles viņam ir vienaldzīgas un tas sabojāja viņa attiecības ar citiem braucējiem.

## Privātā dzīve
Puildora meita apprecēja Nīderlandes riteņbraucēju Adri van der Pūlu. Viņu dēli Davids un Matjē arī ir riteņbraucēji, Matjē tiek uzskatīt par vienu no savas paaudzes talantīgākajiem braucējiem. Raimons bieži devās Matjē atbalstīt klātienē.

Miris 2019. gada 13. novembrī slimnīcā pēc ilgstošas sirds slimības ārstēšanas.

## Sasniegumi lielajās tūrēs

Piezīme: IZST — izstājās

## Atsauces

## Ārējās saites
75 (skaitlis)

**75 (septiņdesmit pieci)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 74 un 76. Gada septiņdesmit piektā diena ir 16. marts (garajā gadā 15. marts).

Romiešu skaitļu sistēmā septiņdesmit pieci tiek pierakstīts šādi — LXXV, bet binārajā skaitīšanas sistēmā septiņdesmit pieci ir 10010112, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1138 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4B16. Septiņdesmit pieci ir nepāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskā tabulā septiņdesmit pieci ir rēnija (Re) atomskaitlis.

## Skatīt arī
* 75. gads
* 75. gads p.m.ē.
Gustavs Neimanis

**Gustavs Neimanis** (;  Gleivice -  Prūsija) bija Vācijas šahists.

## Biogrāfija
Piedzimis Silēzijā. 1860. gados bijis viens no spēcīgākajiem šahistiem pasaulē. 1864. gadā Berlīnes šaha turnīrā uzvarējis visas 34 partijas. Tajā pat gadā uzvarējis mačā Ādolfu Andersenu ar 8:6. 1867. gadā uzvarējis Dandī šaha turnīrā. 1867. gadā Parīzē mačā pieveicis Šimonu Vinaveru ar 3:0. 1867. gadā bijis trešais Parīzes šaha turnīrā, 1870. gadā dalījis 3.-4. vietu Bādenbādenes šaha turnīrā, un 1872. gadā ieņēmis 2. vietu Altonas (Vācija) turnīrā. Kopā ar Ādolfu Andersenu bijis viens no vācu šaha žurnāla "Neue Berliner Schachzeitung" dibinātājiem un redaktoriem. Pēc 1872. gada sirdzis ar dažādām psihiskām kaitēm, kuru dēļ pārtraucis piedalīties šaha sacensībās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kunštāta

**Kunštāta** () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz pieminēta 1279. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā pilsētas tuvumā, Hodonīnā, bija ierīkota koncentrācijas nometne romiem. Kopš 1993. gada — Čehijā.

## Tūrisms
Pilsētā atrodas pirmoreiz 1380. gadā pieminētā Kunštātas pils.
Avarua

**Avarua** (, ) ir Kuka Salu administratīvais centrs. Burtiskā tulkojumā no vietējo Kuka salu māori valodas vārds "Avarua" nozīmē ‘divas ostas’. Pilsētā dzīvo gandrīz trešdaļa no visiem Kuka Salu iedzīvotājiem, tas ir, aptuveni 5 tūkstoši iedzīvotāju. Avarua atrodas Rarotongas salā. Netālu no pilsētas atrodas Rarotongas starptautiskā lidosta.

## Ārējās saites
2015. gada NBA finālsērija

**2015. gada [[NBA finālsērija]]** bija 2014.—2015. gada NBA sezonas čempionu noskaidrošanas sērija un 2015. gada NBA izslēgšanas spēļu pēdējā stadija. Šajā kārtā tikās Austrumu konferences čempioni Klīvlendas "Cavaliers" un Rietumu konferences čempioni Goldensteitas "Warriors". NBA finālsērija notika pēc 2—2—1—1—1 rotācijas. Tā sākās  un beidzās .

Finālā uzvarēja un par NBA čempioniem kļuva "Warriors", kas "Cavaliers" uzvarēja ar 4—2. Par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Andrē Igudala. "Warriors" šis ir 4. tituls un pirmais kopš . gada.

Tā kā "Warriors" bija labāka regulārās sezonas uzvarēto—zaudēto spēļu attiecība nekā "Cavaliers", tad "Warriors" bija mājas spēļu priekšrocības finālsērijā. Regulārajā sezonā abi klubi tikās divas reizes: 9. februārī Oklendā ar rezultātu 112—94 uzvarēja "Warriors", bet 26. februārī Klīvlendā ar rezultātu 110—99 uzvarēja "Cavaliers".

"Warriors" šī bija septītā reize kluba vēsturē, kad tika sasniegta NBA finālsērija, savukārt "Cavaliers" — otrā. Abi klubi finālsērijā iepriekš nebija tikušies.

## Arēnas

## Ceļš uz finālu
### Regulārā sezona
***z** – Ieguva mājas spēļu priekšrocības visām izslēgšanas spēlēm.
***c** – Ieguva mājas spēļu priekšrocības konferences izslēgšanas spēlēm.
***y** – Ieguva divīzijas titulu.
***x** – Iekļuva izslēgšanas spēlēs.

### Izslēgšanas spēles

## Spēles


## Ārējās saites
* NBA mājaslapa
Vasiļs Bikavs

**Vasiļs Bikavs** (; dzimis , miris ) bija baltkrievu rakstnieks. Bikava darbu galvenie motīvi — cilvēku morālās izvēles tēma Otrā pasaules kara laikā. Parasti darbus rakstīja baltkrievu valodā, bieži pats tos tulkoja krieviski.

## Biogrāfija
Dzimis zemnieku ģimenē. 1941. gadā kā eksterns beidza 10. klasi. Karojis Otrā pasaules kara frontēs Ukrainā, Rumānijā, Bulgarijā, Ungārijā, Dienvidslāvijā un Austrijā. Pēc demobilizācijas 1947. gadā apmetās Hrodnā, kur tajā pašā gadā iznāca pirmās publikācijas. No 1949. līdz 1955. gadam atkal dienēja armijā, bet pēc tam atgriezās Grodņā, kur strādāja vietējā avīzē. 1959. gadā kļuva par Rakstnieku savienības biedru. 1978. gadā pārcēlās uz Minsku. 1988. gadā kļuva par vienu no Baltkrievijas Tautas frontes dibinātāju. No 1997. gada līdz 2003. gada, nepieņemdams Baltkrievijas politisko režīmu, dzīvoja emigrācijā Somijā, Vācijā, vēlāk Čehijā. Atgriezās Baltkrievijā mēnesi pirms savas nāves. Nomira no ļaundabīga kuņģa audzēja 2003. gada 22. jūnijā, trīs dienas pēc savas 79. dzimšanas dienas. Viņu pēdējā gaitā izvadīja 40 tūkstoši baltkrievu iedzīvotāju, godinot kā baltkrievu literatūras līderi un nācijas morālo sirdsapziņu. 

1974 gadā ieguva PSRS Valsts prēmiju par novelēm "Obelisks" (*Абеліск*, 1971) un "Jānodzīvo līdz rītausmai" (*Дажыць да світання*, 1972). 1980. gadā ieguva Baltkrievijas PSR Tautas rakstnieka nosaukumu. 1986. gadā ieguva Ļeņina prēmiju par noveli "Nelaimes zīme" (*Знак бяды*, 1982). Pēc Bikava stāstu un romānu motīviem uzņemtas daudzas filmas, no kurās pazīstamākās ir «Третья ракета» (1963), «Альпийская баллада» (1966), «Дожить до рассвета» (1975), «Волчья стая» (1975).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Bikava mājaslapa
*
Bikavs

**Bikavs** (, no vārda bullis *(бык)*; sieviešu dzimtē Bikava *(Бы́кава)*) ir baltkrievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Vasiļs Bikavs (*Васіль Быкаў*; 1924—2003) — baltkrievu rakstnieks;
* Vitaļs Bikavs (*Віталь Быкаў*; 1941—2021) — baltkrievu teātra un kino aktieris.

## Skatīt arī
* Bikovs
Telangāna

**Telangāna** (, ) ir viens no Indijas štatiem. Štats tika dibināts 2014. gada 2. jūnijā, kad no Āndhras Pradēšas štata atdalījās 10 apgabali. Štata administratīvais centrs ir Haidarābādu. Telangānas platība ir  km2, un štatā dzīvo aptuveni 35,2 miljoni iedzīvotāju.

Burtiskā tulkojumā vārds "Telangāna" nozīmē ‘telugu zeme’.

## Vēsture
thumb|upright=1.0|left|Haidarābādu štats pirms sadalīšanas (1956). Iezīmētas tagadējās štatu robežas un nosaukumi
3. gadsimtā p.m.ē. telugu zemi pakļāva Maurju imperators Ašoka. Pēc viņa nāves Āndhras ķēniņš Šatavahana izveidoja savu valsti, Plīnijs *Andarae* lielvalsts aprakstā minējis, ka tajā ir 30 nocietinātas pilsētas, 100 tūkstoši kājnieku, 30 tūkstoši jātnieku un tūkstotis kara ziloņu. 3. gadsimtā Šatavahana dibinātā lielvalsts saira sīkākās valstīs. 

6. gadsimtā telugu zemi pakļāva Pallavas dinastija, bet 7. gadsimtā viņus uzvarēja Čalukju dinastija, bet 11. gadsimtā tamilu Čolas dinastija. 
1309. gadā telugu zemi iekaroja Deli sultāna karavadonis Maliks Kafurs. 14. un 15. gadsimtā notika pastāvīgi kari starp musulmaņu sultāniem un Vīdžajnāgaras valdniekiem. 1512. gadā telugu zemē izveidojās Golkondas sultanāts, kuru 1687. gadā iekaroja moguli. 1724. gadā izveidojās Haidarābādu nizāmu valsts, kas 1766. gadā bija spiesta atdot valsts dienviddaļu Britu Austrumindijas kompānijai, bet 1798. gadā kļuva par britu protektorātu.

Pēc Britu Indijas sadalīšanās Indijas armija 1948. gadā ieņēma Haidarābādu nizāmu valsti un inkorporēja to Indijas Savienības sastāvā kā Haiderabadas štatu. Kad Indijas štatus reorganizēja pēc izplatītākās valodas principa, 
Haidarābādu štatu 1956. gadā sadalīja, pārsvarā telugu valodā runājošo iedzīvotāju teritorijas pievienojot Āndhra Pradēšas štatam, kannadu valodā — Maisoras štatam (tagad Karnātaka), bet marathu valodā — Bombejas štatam (tagad Mahārāštra).

2009. gadā Indijas valdība nolēma pakāpeniski atdalīt Telanganas reģionu pastāvīgā štatā, šis process noslēdzās 2014. gadā.

## Iedzīvotāji
Pēc 2011. gada tautskaites datiem lielākās Telangānas pilsētas pēc iedzīvotāju skaita bija:

### Reliģijas
Izplatītākās reliģijas ir hinduisms (85,1%), islāms (12,7%) un kristietība (1,3%).

## Atsauces

## Ārējās saites
Emīls Šallops

**Emīls Šallops** (;  Frīzaka -  Berlīne) bija Vācijas šahists.

## Biogrāfija
Piedzimis Brandenburgas pilsētā Frīzakā. No 1856. gada līdz 1861. gadam mācījies Berlīnes ģimnāzijā, kuru pabeidzis ar labām sekmēm. Skolas gados daudz interesējies par latīņu un grieķu valodām, sacerējis dzejoļus latīņu valodā, kā arī tulkojis vācu poēziju latīņu valodā. 1858. gadā apguvis stenogrāfiju, vēlāk no 1865. gada līdz 1872. gadam strādājis Prūsijas parlamentā par stenogrāfu, bet no 1872. gada bijis Vācijas parlamenta Reihstāga stenogrāfists. 1869. gadā apprecējies, taču 1879. gadā viņa pirmā sieva mirusi. Atkārtoti apprecējies 1881. gadā, taču arī otrā sieva mirusi 1884. gadā. Vēlāk apprecējies arī trešo reizi. No visām laulībām Šallopam bijuši septiņi bērni.

Šahu iemācījies spēlēt 1856. gadā Berlīnē. 1861. gadā iepazinies ar pirmajām šaha grāmatām, un šī paša gada oktobrī pievienojies Berlīnes akadēmiskajam šaha klubam. 1863./64. gada ziemā kļuvis par Berlīnes šaha biedrības biedru. 1864. gadā nospēlējis dažas partijas pret Ādolfu Andersenu. 1867. gadā piedalījies 6. Rietumvācijas šaha kongresā Ķelnē. No 1879. līdz 1889. gadam bijis Berlīnes šaha savienības priekšsēdētājs. Daudz darba un pūļu ieguldījis Vācijas šaha savienības dibināšanā un kopš 1890. gada aprīļa bijis viens no tās ietekmīgākajiem biedriem. 1880. gadā bijis 4. vietā Vīsbādenes šaha turnīrā. 1885. gadā dalījis 2. vietu Herefordas šaha turnīrā. 1886. gadā bijis otrais Notingemas šaha turnīrā. 1893. gadā zaudējis maču Andrejam Ašarinam. 1898./99. gadā dalījis 2. vietu Berlīnes ziemas turnīrā.

Daudz laika veltījis arī šaha literatūras izdošanai. Apkopojis daudzu šaha turnīru partijas (Leipciga - 1877, 1879, Parīze - 1878, Berlīne - 1881, Nirnberga - 1883), kā arī izdevis grāmatu, kas veltīta pirmajam mačam par Pasaules šaha čempiona titulu starp Vilhelmu Steinicu un Johannesu Cukertortu 1886. gadā. No 1887. gada līdz 1890. gadam bijis žurnāla "Deutsches Wochenschach" redaktors.

Šallopa vārdā ir nosaukts aizsardzības variants Karaļa gambītā - 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.Zf3 Zf6.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bratislavas Svētā Mārtiņa katedrāle

**Bratislavas Svētā Mārtiņa katedrāle** (, , ) ir Romas Katoļu baznīcas dievnams Bratislavā, Slovākijā. Bratislavas arhidiecēzes katedrāle. Nosaukta svētā Mārtiņa vārdā.

Atrodas pie vecpilsētas robežas pie Bratislavas pils. Viena no vecākajām baznīcām Bratislavā. Laikposmā no 1563. līdz 1830. gadam baznīcā tika kronēti Ungārijas karaļi, te arī sākās kronēšanas procesijas ceļš, kas veda caur vecpilsētu.

Celtniecība ilgusi no 1311. līdz 1452. gadam, gotiskā baznīca uzcelta romānikas baznīcas vietā, kas te atradusies iepriekš. 19. gadsimtā tikusi pārbūvēta neogotikas stilā.

Baznīcai ir plašs joms un divi sānjomi. 85 m augstā torņa galā ir kupols un Ungārijas karaļu kroņa kopija. Dievnamā ievērojams ir svētās Annas kapelas altāris, kurā attēlotas Jēzus krustā sišanas ainas, kā arī svētā Mārtiņa skulptūra.

Baznīcā ir bieži remontdarbi, jo ēka tiek bojāta intensīvās satiksmes radīto vibrāciju dēļ.

## Ārējās saites

*
Turkestāna

thumb|right|Turkestāna un mūsdienu valstu robežas
**Turkestāna** (no ‎ (*Torkestân*) — 'turku zeme') ir vēsturisks Centrālāzijas reģions starp Sibīriju, Tibetu, Indiju, Afganistānu, Kaspijas jūru un Gobi tuksnesi. Iedalāms divos lielos reģionos. Rietumu Turkestāna, kurā pēc Krievijas Impērijas iekarojumiem un PSRS sabrukuma izveidojās neatkarīgās Centrālāzijas valstis Kazahstāna, Kirgizstāna, Tadžikistāna, Turkmenistāna, Uzbekistāna. Austrumu Turkmenistāna veido mūsdienu Ķīnas Tautas republikas Siņdzjanas autonomo apgabalu. 19. gadsimta beigās Rietumu Turkestānu iekaroja Krievija, izveidojot šeit Krievijas Turkestānu ar galvaspilsētu Taškentā. 1887. gadā krievu-britu komisija novilka robežu ar Afganistānu.

## Ārējās saites
Ahvāza

**Ahvāza** (, *Ahvāz*) ir pilsēta Irānā, Hūzestānas ostāna administratīvais centrs. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 1,11 miljoni iedzīvotāju, bet tās aglomerācijā dzīvoja 4,53 miljoni iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Irānas vienīgās kuģojamās upes Karunas krastos.

Pēc Kepena klimata klasifikācijas Ahvāzā valda karsts tuksneša klimats (BWh). Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 230&nbsp;mm. Vidējā gaisa temperatūra ir no 12&nbsp;°C ziemā līdz 37&nbsp;°C vasarā.

Pasaules Veselības organizācija 2011. gadā Ahvāzu nosauca par pilsētu ar vislielāko gaisa piesārņojumu, un ar šo faktu tā ir iekļuvusi Ginesa rekordu grāmatā.

## Atsauces
VIII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki

**VIII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki** bija Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki, kas norisinājās Rīgā, laika posmā no  līdz . Astotajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos piedalījās 30 000 dalībnieki. Svētku simboli bija sapņi, kamolīši, ko iemet nākotnē un astoņi kustoņi. Pirmoreiz notika vērienīga svētku atklāšana 11. novembra krastmalā, bet noslēguma koncerts Mežaparkā tika sadalīts četrās daļās. Speciāli svētkiem Zigmars Liepiņš uzrakstīja dziesmu ciklu "Teika", kura izpildījumā kopā ar kopkori piedalījās vairāki Latvijā pazīstami mākslinieki: Ance Krauze, Ainars Mielavs, Arnis Mednis un Gunārs Kalniņš.

## Svētku diriģenti
Svētku goda priekšsēdētāja bija toreizējā Latvijas prezidente Vaira Vīķe-Freiberga, goda virsdiriģents — Jānis Dūmiņš.

Koru virsdiriģenti bija:
* Jānis Ērenštreits,
* Arvīds Platpers,
* Māris Sirmais,
* Romāns Vanags
* Eduards Grāvītis.

## Atsauces
Tirkistana

**Tirkistana** (), agrāk arī **Turkestāna** (), ir Tirkistanas apgabala centrs Kazahstānā. Atrodas netālu no Sirdarjas upes, 160 km uz ziemeļrietumiem no Šimkentas.

Pilsētas ievērojamākais objekts ir Hodžas Ahmeda Jasavi mauzolejs. Vēl ievērojama ir viduslaiku pirts, četri citi mauzoleji. Nozīmīgs svētceļojumu galamērķis.

## Vēsture
Senākā apmetne karavānu ceļu krustošanās vietā zināma kopš 418. gada, bet atrastas arheoloģiskās liecības par apdzīvotās vietas esamību kopš 4. gadsimta.

10. gadsimtā tā bija pazīstama kā **Šavgara** (), 12. gadsimtā kā Jasī (), kurā tolaik dzīvoja sūfiju dzejnieks un filosofs Hodža Ahmeds Jasavi. 1396.—1398. gadā Samarkandas emīrs Timurs virs viņa kapa lika uzcelt mauzoleju ar mošeju, kuras būvi pabeidza Buhāras hans Abdulhans II.

Kopš 16. gadsimta vidus pilsēta zināma ar tagadējo nosaukumu. 1598. gadā tā kļuva par Kazahu hanistes galvaspilsētu, ap Jasavi mauzoleju apbedīti vairāki hazahu hani. 1864. gada to ieņēma Krievijas Impērijas karaspēks.

20. gadsimta pirmajā pusē atradās Turkestānas APSR sastāvā, pēc tam atdota kazahiem. 20. gadsimta nogalē pilsētas iedzīvotāju skaits pieauga par 10%, šī bija otra straujāk augošā pilsēta pēc valsts jaunās galvaspilsētas Astanas.

## Klimats

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''Kazakhstan.orexca.com''
Šimons Vinavers

**Šimons Abramovičs Vinavers** (;  Varšava —  Varšava) bija ebreju izcelsmes Polijas šahists.

## Biogrāfija
Viens no spēcīgākajiem Eiropas šahistiem 1860.—1880. gados. Sevi pieteicis 1867. gadā Parīzes starptautiskajā šaha turnīrā, kurā izcīnījis 2. vietu. 1868. gadā Varšavā uzvarējis pirmajā šaha turnīrā tagadējās Polijas teritorijā. 1875. gadā mačā pieveicis Krievijas meistaru Iļju Šumovu ar 5:2. 1878. gadā Parīzē dalījis pirmo vietu ar Johannesu Cukertortu, bet pēc papildu mača palicis otrais. 1881. gadā starptautiskajā šaha turnīrā Berlīnē dalījis trešo vietu ar Mihailu Čigorinu. 1882. gadā Vīnē dalījis pirmo vietu ar Vilhelmu Steinicu. Lielāko panākumu guvis 1883. gadā Nirnbergā, kad kļuvis par 3. Vācijas šaha kongresa uzvarētāju.

Pēc tam ilgi nav piedalījies šaha turnīros, un tikai 1890. gados atkal atgriezies šahā. Tomēr tajos laikos jau bija parādījusies jauna šahistu paaudze, un Vinavers vairs nespēja atkārtot iepriekšējos panākumus. 1892. gadā Drēzdenes un 1896. gada Budapeštas šaha turnīros viņš ieņēma tikai 6. vietu. 1896. gadā Vinavers zaudēja maču Dāvidam Janovskim ar 2:5. 1901. gadā 63 gadu vecumā viņš piedalījās savā pēdējā šaha turnīrā Montekarlo, kur palika priekšpēdējā vietā.

Vinavers ir devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Viņa vārdā ir nosaukts Franču aizsardzības variants — 1.e4 e6 2.d4 d5 3.Zc3 Lb4, kā arī gambīta variants Slāvu aizsardzībā — 1. d4 d5 2. c4 c6 2. Zc3 e5.

## Atsauces

## Ārējās saites
Samirs Handanovičs

**Samirs Handanovičs** (; dzimis  Ļubļanā) ir bijušais Slovēnijas futbola vārtsargs, pirms karjeras beigšanas (2023) pārstāvēja Itālijas klubu Milānas "Internazionale" un Slovēnijas izlasi.

Karjeru sāka dzimtās pilsētas Ļubļanas komandā Ļubļanas "Slovan", bet vēlāk pārcēlās uz *[[NK Domžale]]*, kur viņš pavadīja divas sezonas. 2004. gada vasarā, kad viņam bija 20 gadi, viņu iegādājās Itālijas A sērijas klubs *[[Udinese Calcio|Udinese]]*. Divas sezonas viņš pavadīja īrē dažādos Itālijas klubos, *[[Rimini Calcio F.C.]]* sastāvā tika atzīts arī par otro labāko B sērijas vārtsargu aiz Džanluidži Bufona. 2007. gada vasarā viņš atgriezās *Udinese* komandā, kurā aizvadīja piecas sezonas.  par 11 miljoniem eiro viņu iegādājās Milānas "Internazionale".

"Inter" paziņoja par Handanoviča aiziešanu no kluba 2023. gada 12. jūlijā, pēc tam, kad viņa līgums netika pagarināts. Viņš *nerazzurri* sastāvā kopumā aizvadīja 455 mačus. Handanovičs pēc tam 2023. gada septembrī paziņoja par aiziešanu no profesionālā futbola.

Slovēnijas izlasē debitējis  pret Slovākiju. Izlasē aizvadījis 81 spēles, piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā.

Britu interneta portāls *[[Daily Mail]]* 2014. gada beigās atzina viņu par vienu no 10 labākajiem vārtsargiem pasaulē.

Viņa vecākais brālēns Jasmins Handanovičs arī ir futbola vārtsargs, kurš arī ir spēlējis Slovēnijas izlasē.

## Sasniegumi

**Milānas Internazionale**

* Itālijas futbola čempionāta A sērija:2020—21
* Itālijas kauss futbolā: 2021–22, 2022–23
* Itālijas Superkauss futbolā: 2021, 2022
* UEFA Eiropas līga finālists: 2019–20
* UEFA Čempionu līga finālists: 2022–23

**Individuālie sasniegumi**

* Slovēnijas gada futbolists: 2009, 2011, 2012
* Itālijas A sērijas sezonas labākais vārtsargs:2018–19
* Itālijas A sērijas gada simboliskā izlase: 2010–11, 2012–13, 2018–19
* UEFA Eiropas Līgas gada simboliskā izlase:2019–20
## Atsauces

## Ārējās saites
2014.—2015. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona

**2014.—2015. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona** bija 23. Premjerlīgas sezona. Tā sākās  un noslēdzās .

Par 23. Premjerlīgas sezonas čempioniem kļuva *[[Chelsea F.C.|Chelsea]]* futbolisti, kas Premjerlīgas čempionu titulu izcīnīja ceturto reizi kluba vēsturē.

Sezonas rezultatīvākais bija *Manchester City* pārstāvošais Serhio Agvero, kas sezonā guva 26 vārtus. Par sezonas labāko futbolistu atzina *Chelsea* pārstāvošo Edenu Azāru.

## Turnīra tabula

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
2014.—2015. gada Spānijas futbola čempionāta Pirmās divīzijas sezona

**2014.—2015. gada Spānijas futbola čempionāta Pirmā divīzijas sezona** bija 84. *[[Spānijas futbola čempionāta Pirmā divīzija|La Liga]]* sezona. Tā sākās  un noslēdzās .

Čempionātā uzvarēja *[[FC Barcelona|Barcelona]]* futbolisti. Sezonas rezultatīvākais bija *[[Madrides "Real" (futbols)|Real Madrid]]* pārstāvošais Krištianu Ronaldu, kas sezonā guva 48 vārtus.

## Turnīra tabula

## Komandu vietas turnīra gaitā

|}

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Stevans Jovetičs

**Stevans Jovetičs** (; dzimis  Podgoricā (tolaik saukta par Titogradu) ir Melnkalnes futbola uzbrucējs, kas kopš 2024. gada pārstāv Kipras Pirmās divīzijas klubu Omonia un Melnkalnes izlasi. Pārsvarā spēlē kā otrais uzbrucējs, lai gan var spēlēt arī kā uzbrūkošais pussargs vai malējais pussargs vai uzbrucējs. Jovetičs ir zināms ar savām bumbas kontroles un tehnikas spējām, kā arī kreativitāti.

Belgradas "Partizan" sastāvā Jovetičs debitēja  16 gadu vecumā līgas spēlē pret FK Voždovac. 2008. gada janvārī, 17 gadu, 10 mēnešu un 21 dienu vecumā tika iecelts par "Partizan" kapteini.  viņu par 8 miljoniem eiro iegādājās Itālijas A sērijas klubs *[[ACF Fiorentina]]*. Pirmos vārtus *Fiorentina* sastāvā viņš guva  pret Bergamo "Atalanta".  Jovetičs 22 miljonus eiro vērtā darījumā pārcēlās uz Anglijas futbola Premjerlīgas klubu Mančestras "City". Viņš izvēlējās spēlēt ar 35. numuru, jo ar to viņš spēlēja arī "Partizan". Pirmos vārtus premjerlīgā guva  5—1 uzvarā pār *[[Tottenham Hotspur F.C.]]*.

Viņš ir viens no spēlētājiem, kas piedalījās pirmajā Melnkalnes izlases spēlē, 2—1 uzvarā pār Ungāriju. Ir spēlējis arī Melnkalnes U-21 izlasē.

## Sasniegumi
**Partizan**

* Serbijas Superlīga: 2007—08
* Serbijas kauss: 2007—08

**Manchester City**

* Anglijas Premjerlīga: 2013—14
* Anglijas Līgas kauss: 2013—14
**Olympiacos**

* UEFA Konferences līga: 2023—24

**Individuālie sasniegumi**

* Melnkalnes gada futbolists: 2009, 2015

## Atsauces

## Ārējās saites
Pafa

**Pafa** (, ) ir pilsēta Kipras dienvidrietumos. Atrodas Vidusjūras krastā, ap 50 km uz rietumiem no Limasolas. Pie pilsētas atrodas valsts otra lielākā lidosta — Pafas starptautiskā lidosta. Pafa 2017. gadā bija viena no divām Eiropas kultūras galvaspilsētām.

Senajos laikos bija divas Pafas: Jaunā Pafa un Vecā Pafa. Mūsdienās apdzīvota ir Jaunā Pafa. Tiek uzskatīts, ka netālu no Vecās Pafas piedzima Afrodīte. Pateicoties šim mītam, Pafa kļuva par populārāko un nozīmīgāko Afrodītes kulta vietu senajā pasaulē. Gan grieķu, gan romiešu laikos tā bija salas galvaspilsēta.

Pilsētā atrodas četri kūrorti, no kuriem lielākajā nodarbināta apmēram puse Pafas iedzīvotāju. 1980. gadā pilsēta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites
*
2014.—2015. gada Eirolīgas sezona

**2014.—2015. gada [[Eirolīga (basketbols)|Eirolīgas]] sezona** bija 15. starptautiskā basketbola vīriešu klubu sezona Eiropā ULEB pārvaldībā.

Par Eirolīgas čempionu kļuva Madrides "Real" klubs no Spānijas ACB līgas, kas finālā uzvarēja Grieķijas klubu *[[Olympiacos B.C.|Olympiacos]]* ar rezultātu 78—59.

## Kvalifikācija

## Regulārā sezona
### A grupa

### B grupa

### C grupa

### D grupa

## Top 16
### E grupa

### F grupa

## Ceturtdaļfināli

## Fināla četrinieks

## Ārējās saites
* Eirolīgas oficiālā mājaslapa
Sobiboras nāves nometne

**Sobiboras nāves nometne** (, ) bija nāves nometne Nacistiskās Vācijas okupētajā Polijā Otrajā pasaules karā. Viena no trim operācijas "Reinhards" nometnēm, kas izveidotas pēc Vanzē konferences.

Atrodas netālu no Sobiboras ciema Ļubļinas vojevodistē, kas savukārt atrodas netālu no Vlodavas. Uzcelta 1942. gada martā, darbojās no 1942. gada maija līdz 1943. gada oktobrim. Gāzes kamerās tika nogalināti ap 250 tūkstošiem ebreju, lielākoties no Polijas un PSRS. Pirmais nometnes komandants bija Francs Štangls, T4 programmas dalībnieks, viņa personāla sastāvā bija 30 SS pārstāvji. Viņiem palīdzēja 90—120 ukraiņi (bijušie karagūstekņi), kurus apmācīja vācieši jaunajiem uzdevumiem.

No 1942. gada maija līdz jūlijam uz Sobiboru tika vesti ebreji no Polijas, Vācijas un Slovākijas. Uz brīdi deportācija tika apturēta, lai remontētu dzelzceļa līnijas un paplašinātu gāzes kameras — pēc paplašināšanas tajās varēja ietilpt 1200 cilvēki.  ap 300 ebrejiem sarīkoja sacelšanos un nogalināja vairākus SS uzraudzītājus un ukraiņu sargus. Daudzi ieslodzītie tika nogalināti sacelšanās laikā vai bēgšanas mēģinājumā. Visi, kas bija palikuši nometnē, nākamajā dienā tika nogalināti. Nacisti demontēja iekārtas un nometnes teritorijā iestādīja kokus. Tikai ap 50 Sobiboras nāves nometnē ieslodzītie pārdzīvoja karu.

## Ārējās saites
* 
* 
* Izlaušanās no Sobiboras
Vēlēšanas Igaunijā

Likumdošanas varas **vēlēšanas Igaunijā** notiek nacionālā līmenī. **[[Rīgikogu]]** sastāvā ir 101 deputāts, ko proporcionālās vēlēšanās ievēl uz četru gadu termiņu. Valsts galvu — prezidentu — ievēl uz piecu gadu termiņu, to dara parlaments (1.—3. kārtā) vai vēlēšanu kolēģija (4. un nākamajās kārtās). Vietējā līmenī tiek ievēlētas pašvaldību domes, kas izmēros atšķiras. Vēlēšanu likums nosaka, ka domes minimālais izmērs ir atkarīgs no pašvaldības izmēra. Arī pašvaldību domes ievēl proporcionālās vēlēšanās.

* Minimālais domes deputātu skaits ir noteikts 7.
* Virs 2000 iedzīvotājiem: vismaz 13 deputāti.
* Virs 5000 iedzīvotājiem: vismaz 17 deputāti.
* Virs 10 000 iedzīvotājiem: vismaz 21 deputāts.
* Virs 50 000 iedzīvotājiem: vismaz 31 deputāts.
* Virs 300 000 iedzīvotājiem: vismaz 79 deputāti.

Igaunijā pastāv vairākpartiju sistēma ar daudzām partijām. Visbiežāk nevienai partijai nav iespējams iegūt absolūtu vairākumu un tām ir jāsastrādājas, veidojot koalīcijas valdību.

Igaunijā kopš neatkarības atgūšanas ir notikušas šādas vēlēšanas:
*Rīgikogu (parlamenta): 1992, 1995, 1999, 2003, 2007, 2011, 2015
*Pašvaldības: 1993, 1996, 1999, 2002, 2005, 2009, 2013
*Eiropas Parlamenta: 2004, 2009, 2014 
*Referendumi: 2003 (Eiropas Savienība)
*Prezidenta: 1992 (Lennarts Meri), 1996 (Lennarts Meri), 2001 (Arnolds Rītels), 2006 (Tomass Ilvess), 2011 (Tomass Ilvess), 2016 (Kersti Kaljulaida)

## Pēdējās parlamenta vēlēšanas

## Referendumi
Igaunijas konstitūcija ļauj Rīgikogu iesniegt likumprojektu vai citu valsts līmeņa jautājumu referendumam (105. konstitūcijas pants). Balsojuma rezultāts ir saistošs. Ja iesniegtais priekšlikums nesavāc vairākuma atbalstu, prezidentam ir jāizsludina ārkārtas parlamenta vēlēšanas.

Ir atsevišķi jautājumi, kurus nevar iesniegt referendumam: jautājumi, kas attiecas uz budžetu, nodokļiem, finansiālām saistībām pret valsti, starptautisku līgumu ratifikācija un denonsēšana, ārkārtas stāvokļa izsludināšana vai pārtraukšana, valsts aizsardzība.

Atsevišķas konstitūcijas daļas var tik mainītas tikai referenduma rezultātā (nodaļas "Vispārīgie jautājumi" un "Konstitūcijas papildināšana", 162.konstitūcijas pants). Lai iesniegtu jautājumu referendumam, nepieciešamas trīs piektdaļu pralemanta locekļu atbalsts (164. pants).

Kopš neatkarības no PSRS referendums ir noticis divreiz:
* referendums par jauno konstitūciju un pilsonību 1992. gadā;
* referendums par iestāšanos Eiropas Savienībā 2003. gadā.
1991. gadā notika arī Igaunijas neatkarības referendums; tobrīd Igaunijas PSR bija daļa no PSRS.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Igaunijas Nacionālā vēlēšanu komisija
* Edama Kera velēšanu arhīvs
* NSD: Eiropas vēlēšanu datubāze - Igaunija  Publicē reģionālā līmeņa vēlēšanu datus, ļauj salīdzināt rezultātus
Gžegožs Fitelbergs

**Gžegožs Fitelbergs** (; dzimis , miris ) bija Daugavpilī (tolaik Dinaburgā) dzimis poļu diriģents, vijolnieks un komponists. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1879. gadā Daugavpils cietokšņa kara muzikanta Hozjaša (Gošija) Fitelberga un viņa sievas Matildes Pincovas ģimenē. No 1891. līdz 1896. gadam viņš mācījās Varšavas Mūzikas institūtā. No 1896. gada bija vijolnieks Varšavas Lielā teātra, no 1901. gada Varšavas filharmonijas orķestrī. 1904. — 1905. gada un 1908. — 1911. gada sezonā diriģēja Varšavas filharmonijas orķestri, kā viesdiriģents uzstājās arī Berlīnē, Leipcigā, Drēzdenē un Vīnē. 1910. gada vasaras sezonā diriģēja orķestri Majoros, kur 12. septembrī pirmo reizi atskaņoja Karola Šimanovska 2. simfoniju.   

Pirmā pasaules kara laikā diriģēja Muzikālās drāmas un Marijas teātra orķestri Petrogradā (1914-1919) un Maskavas Lielā teātra orķestri (1920-1921). 1934. gadā izveidoja Polijas radio orķestri, bija tā vadītājs no 1934. līdz 1939. gadam un no 1947. līdz 1953. gadam. 
Otrā pasaules kara sākumā aizbrauca uz Argentīnu, pēc tam uz ASV, 1946. gadā atgriezās Polijā. 

Miris 1953. gadā Katovicē.
Viņa dēls Ježijs Fitelbergs arī bija komponists, kas lielu daļu dzīves nodzīvoja ASV.

## Piemiņa
Kopš 1979. gada Silēzijas filharmonijā notiek viens no svarīgākajiem mūzikas konkursiem Polijā — Gžegoža Fitelberga starptautiskais diriģentu konkurss.
 
## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* ''International Music Score Library Project''
Rullīšu ķēde

[right|frame|Rullīšu ķēde un [ķēdes rats]]
[thumb|250x250px|Rullīšu ķēdes skice, [Leonardo da Vinči]]
**Rullīšu ķēde ** ir ķēdes piedziņas veids, ko visbiežāk izmanto mehāniskā spēka pārnesei dažādām sadzīves, rūpniecības un lauksaimniecības iekārtām, ieskaitot konveijerus, stiepļu un cauruļu ražošanas iekārtas, automašīnas, motociklus un velosipēdus. Tā sastāv no īsiem cilindriskiem rullīšiem, kurus kopā satur sānu posmi. To pārvieto ķēdes rats, ko bieži sauc vienkārši par zobratu. Tas ir vienkāršs, uzticams un efektīvs spēka pārneses veids.

Lai arī rullīšu ķēdes izgudrošana tiek piedēvēta Hansam Renoldsam 1880. gadā, 16. gadsimta Leonardo da Vinči skicēs parādās ķēde ar rullīšu gultņiem.

## Ķēdes konstrukcija
thumb|Divu dažādu izmēru rullīšu ķēde
Rullīšu ķēdei tiek izmantoti divu veidu savienojošie posmi. Iekšējie posmi sastāv no divām plāksnītēm, ko kopā satur divi atloki vai bukses, ap kurām rotē divi rullīši. Pārmaiņus tiek izmantoti ārējie posmi, kurus kopā satur tapas, kas iet cauri iekšējo posmu buksēm. Ķēdēm bez buksēm to vietā ir iespiesta caurulīte, kas pilda to pašu funkciju. Tam ir priekšrocība ražošanā, jo tas samazina nepieciešamo ražošanas darbību skaitu.

Rullīšu ķēdes dizains samazina berzi, salīdzinot ar vienkāršākiem risinājumiem; tas palielina efektivitāti un samazina nodilumu. Pirmajām pārvada ķēdēm nebija rullīšu un bukšu, iekšējos un ārējos posmus savienoja ar tapām, kas bija tiešā saskarē ar ķēdes rata zobiem. Šādā konstrukcijā ļoti ātri nolietojās gan rata zobi, gan plāksnītes saskares vietā ar tapām. Šo problēmu daļēji atrisināja ar buksēm, kas aptvēra tapas. Tas pārnesa nodilumu uz lielāku laukumu, tomēr ratu zobi joprojām nolietojās ātrāk kā vēlams, berzējoties pret buksēm. Bukses aptverošu rullīšu pievienošana radīja ritošu kontaktu ar zobiem un tas padarīja ķēdes ratus un pašu ķēdi noturīgāku pret nodilumu. Šādā sistēmā pastāv ļoti maza berze, ja vien ķēde tiek pietiekami saeļļota.

## Atsauces

## Bibliogrāfija
* Green, Robert E. et al. (eds) (1996), ''Machinery's Handbook'' (25. izd.), Ņujorka, ASV: *Industrial Press*, 

## Ārējās saites
* The Complete Guide to Chain
* Chain In Depth
Ludmila Gurčenko

**Ludmila Gurčenko** (, ; dzimusi **Ludmila Gurčenkova** , mirusi ) bija padomju un krievu aktrise, dziedātāja un kinorežisore.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1935. gadā Harkivā kā Ludmila Gurčenkova. Abi vecāki bija no Smoļenskas Krievijā, katrs savā laikā pārcēlies uz Harkivu. Tēvs Marks Gurčenkovs bija no Smoļenskas zemniekiem, pārcēlies uz Harkivu darba meklējumos. Māte Jeļena (dzim. Simonova) bija no Smoļenskas muižnieku dzimtas. Dzīvojot Ukrainā, uzvārds dokumentos pārtapa par Gurčenko.

1953. gadā Ludmila Gurčenko pabeidza vidusskolu Harkivā. 1958. gadā absolvēja Vissavienības valsts kinematogrāfijas institūtu Maskavā. Debitēja 1956. gada filmā "Patiesības ceļš" (*Дорога правды*), slavu iemantoja ar lomu Eldara Rjazanova režisētajā filmā "Karnevāla nakts" (*Карнавальная ночь*, 1956). 
Nākamā loma filmā "Meitene ar ģitāru" nebija vairs tik populāra. Aktrise sāka bieži uzstāties ar koncertiem, braucot pie rūpnīcu strādniekiem un ogļračiem. Tas tika uztverts negatīvi, vairākos padomju laikrakstos parādījās kritika, ka aktrise nodarbojas ar naudas pelnīšanu, viņa tika apsūdzēta patriotisma trūkumā. Iespējams, ka īstais iemesls kritikai bija Gurčenko atteikšanās strādāt KGB labā, kad viņai 1957. gadā to piedāvāja. Toreizējais PSRS kultūras ministrs Nikolajs Mihailovs uz to reaģēja asi, un nozīmīgas lomas Gurčenko vairs netika piedāvātas 10 gadus. Tikai 1973. gadā režisors Viktors Tregubovičs piedāvāja Gurčenko galveno lomu filmā "Vecās sienas" (*Старые стены*). Pēc tam sekoja citas lomas. Gurčenko karjera nostabilizējās, viņa kļuva par ievērojamu aktrisi, ko aicināja filmēties galvenajās lomās gan komēdijas žanrā, gan arī dramatisku tēlu atveidošanā.

Starp pēdējām Gurčenko lomām bija galvenā loma muzikālā filmā *Пёстрые сумерки* (2009). Šai filmai viņa bija arī režisore (kopā ar Dmitriju Korobkinu), dziesmu komponiste un izpildītāja.

Bijusi precējusies kopumā sešas reizes, bija viena meita, kas dzimusi laulībā ar otro vīru Borisu Andronikašvili. Ceturtais vīrs bija pazīstamais estrādes dziedātājs Josifs Kobzons.

Mirusi , tikusi apglabāta Novodevičjes kapsētā.

## Filmas
* "Patiesības ceļš" (*Дорога правды*, 1956), 
* "Karnevāla nakts" (*Карнавальная ночь*, 1956), 
* "Meitene ar ģitāru" (1957), 
* "Balzaminova precības" (1964), 
* "Krievijas Impērijas kronis" (1971), 
* "Salmu cepurīte" (1975), 
* "Debesu lakstīgalas" (1976), 
* "Divdesmit dienas bez kara" (1976), 
* "Māmiņa" (1976), 
* "Sibiriāde" (1978), 
* "Pieci vakari" (1979), 
* "Ideāls vīrs" (1980), 
* "Mehāniķa Gavrilova mīļotā sieviete" (1981), 
* "Stacija diviem" (1982), 
* "Lidojums sapnī un īstenībā" (1983), 
* "Mīlestība un baloži" (1984), 
* "Vecās grošas" (2000), 
* "Divpadsmit krēsli" (2005).

## Apbalvojumi
Saņēmusi vairākus apbalvojumus, tai skaitā PSRS Tautas skatuves mākslinieces goda nosaukumu (1983). 2010. gadā saņēma otrās pakāpes ordeni "Par nopelniem tēvzemes labā".

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Semjons Alapins

**Semjons Alapins** (;  Sanktpēterburga -  Heidelberga) bija ebreju izcelsmes Krievijas šahists.

## Biogrāfija
Piedzimis Lietuvas ebreju ģimenē, dažos avotos par viņa dzimšanas vietu tiek uzskatīta Viļņa. Mācību laikā Sanktpēterburgas inženieru institūtā kļuvis par vienu spēcīgākajiem Krievijas šahistiem. 1879. gadā dalījis pirmo vietu ar Mihailu Čigorinu Sanktpēterburgas šaha turnīrā, un Čigorins tikai pēc papildus partijām kļuvis par turnīra uzvarētāju. 1890. gadā Alapins zaudējis maču Čigorinam ar 3:7 (+3-7=0).
1894. gadā kļuvis par graudu eksporta firmas pārstāvi Berlīnē, Parīzē un Vīnē, kur arī pārsvarā dzīvojis līdz sava mūža beigām. Komercdarbības rezultātā ieguvis finiansiālu neatkarību. Piedalījies daudzos šaha turnīros: 1899. gadā 4. vieta Vīnē, 1901. gadā 2. vieta Vīnē, 1901. gadā 5. vieta Montekarlo, 1906. gadā 1. vieta Sanktpēterburgā, 1908. gadā 2. vieta Lodzā, 1909. gadā 2. vieta Minhenē, 1911. gadā 1. vieta Minhenes pilsētas šaha čempionātā. 1899. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar Austrijas šaha meistaru Kārli Šlehteru — 3:3 (+1-1=4). Tajā pat gadā treniņmačā uzvarējis vienu no spēcīgākajiem Vācijas šahistiem Zīgbertu Tarrašu ar 5:4 (+4 -3 =2). 1911. gadā Minhenē zaudējis citam Austrijas šahistam Rūdolfam Špīlmanam ar 3½:6½ (+3-6=1). No 1898. gada līdz 1901. gadam izdevis Berlīnē šaha avīzi "Der Schachfreund". 1913. gadā Heidelbergā izdevis tāda paša nosaukuma šaha mācību grāmatu iesācējiem.

## Ieguldījums šaha atklātņu teorijā
Alapins ir devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Daudzi atklātņu varianti ir nosaukti viņa vārdā:
***Alapina variants [[Sicīliešu aizsardzība|sicīliešu aizsardzībā]]**: 1. e4 c5 2. c3
***Alapina atklātne**: 1. e4 e5 2. Ze2
***Alapina gambīts franču aizsardzībā**: 1. e4 e6 2. d4 d5 3. Le3
***Alapina aizsardzība [[Spāņu atklātne|spāņu atklātnē]]**: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lb5 Lb4
***Alapina variants Karo-Kana aizsardzībā**: 1. e4 c6 2. c3
***Alapina variants holandiešu aizsardzībā**: 1. d4 f5 2. Dd3
***Alapina variants dāmas gambītā**: 1. d4 d5 2. c4 e6 3. Zc3 b6
***Alapina - [[Vilhelms Steinics|Steinica]] variants Evansa gambītā**: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 Lc5 4. b4 Lxb4 5. c3 La5 6. 0-0 d6 7. d4 Lg4
***Alapina - Sandersa variants Evansa gambītā**: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 Lc5 4. b4 Lxb4 5. c3 La5 6. 0-0 d6 7. d4 Ld7
No šiem variantiem pašlaik populārākais ir Alapina variants sicīliešu aizsardzībā, kuru sekmīgi lieto daudzi mūsdienu lielmeistari, tajā skaitā arī Latvijas lielmeistars Jevgeņijs Svešņikovs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sandra Elkaseviča

**Sandra Elkaseviča** (; dzimusi **Perkoviča** (*Perković*) ) ir horvātu vieglatlēte, startē diska mešanas sacensībās. Viņa ir divkārtēja olimpisko spēļu, divkārtēja pasaules un septiņkārtēja Eiropas čempione.

Piedalījusies četrās olimpiskajās spēlēs.  Londonā izcīnīja zelta medaļu ar 69,11 m tālu diska raidījumu. 2016. gadā Riodežaneiro ieguva savu otro olimpisko zeltu, bet 2020. gada olimpiskajās spēlēs Tokijā ieņēma 4. vietu un 2024. gada olimpiskajās spēlēs Parīzē ieņēma 3. vietu  .

2013. gadā Maskavā pirmo reizi kļuvusi par pasaules čempioni. Šo panākumu izdevās atkārtot 2017. gada Pasaules čempionātā Londonā. Pasaules čempionātos ieguvusi arī divas sudraba un vienu bronzas medaļu.

Septiņas reizes pēc kārtas (2010, 2012, 2014, 2016, 2018, 2022, 2024) izcīnījusi Eiropas čempiones titulu. 2010. gada Eiropas čempionātā uzvarējusi, kļūdama par visu laiku jaunāko Eiropas čempioni diska mešanā sievietēm. Šis arī bija pirmais gads Perkovičai pieaugušo sacensībās, pirms tam bijusi veiksmīga junioru karjera (2009. gada Eiropas čempione junioriem).

2010. gadā uz pusgadu tika diskvalificēta par psihostimulantu lietošanu. Sportistes personiskais rekords ir 71,41 m, kas ir Horvātijas rekords. No 2012. līdz 2022. gadam deviņas reizes pēc kārtas tikusi atzīta par Horvātijas gada labāko sportisti.
## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Einfelds

**Jānis Einfelds** (dzimis ) ir latviešu rakstnieks. Postmodernisma pārstāvis.

## Biogrāfija
Māte — komponiste Maija Einfelde.

Mācījies Rīgas 46. profesionāli tehniskajā vidusskolā, ieguvis kuģu elektromontiera specialitāti. Strādāja rūpnīcā.

Einfelda pirmā publikācija bija pasaka "Īsās ziemas kauja", kas  publicēta laikrakstā "Pionieris". Rakstījis stāstus, prozu, romānus, noveles. 1999. gada filmas "Trīs stāsti par..." kinonoveles "Tristans un Izolde" scenārija autors. Termins "einfeldi" apzīmē tēlainības principu. Tas radies autora darbu īpatnējās stilistikas dēļ. Darbi publicēti arī Vācijā un ASV.

Kopš 1996. gada ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs. 1992. gadā saņēmis Klāva Elsberga literāro prēmiju par prozas publikācijām periodikā. Žurnāla "Karogs" rīkotajā romānu konkursā 1995. gadā J. Einfelda romāna "Cūku grāmata" manuskripts ieguva otro godalgu un tika izdots konkursa darbu sērijā. Par prozas darbu "Neļaudis" 2005. gadā saņēmis Literatūras gada balvu.

## Bibliogrāfija
* *Mēness bērns* [īsproza]. Rīga: Preses nams, 1995.
* *Cūku grāmata* [romāns]. Rīga: Karogs, 1996.
* *Veči* [romāns]. Rīga: Pētergailis, 1999.
* *Pornogrāfisko bildīšu tirgotājs* [stāsti un noveles]. Rīga: Pētergailis, 2001.
* *Neļaudis* [stāsti]. Rīga: Dienas grāmata, 2005.
* *Palaidnis* [romāns]. Rīga: Dienas grāmata, 2007.
* *Meļu dzīres* [pasakas]. Rīga: Dienas grāmata, 2009.
* *Rīga* [romānu triloģija]. Rīga: Dienas grāmata, 2015.
* *Dunduri un dēmoni* [stāsti]. Rīga: Dienas grāmata, 2017.
* *Armagedona cikls* [romāns]. Rīga: Dienas grāmata, 2019.
* *Svētlaimīgo zeme* [romāns]. Rīga: Dienas grāmata, 2021.
* *Ševronas strūklaka* [novele], Rīga: Dienas grāmata, 2023.

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Literature.lv'' ieraksts
* ''Makslinieki.lv'' ieraksts
Valdis Lesiņš

**Valdis Lesiņš** (dzimis , miris ) bija latviešu rakstnieks un mērnieks.

Izglītību ieguvis Rūstužu pagastskolā un Limbažu pilsētas skolā. 1900. gadā absolvējis Gorku mērnieku un taksatoru skolu Smoļenskas guberņā, Krievijā. No 1901. līdz 1904. un no 1907. līdz 1914. gadam strādājis un dienējis armijā Krievijā, piedalījies Krievijas—Japānas karā un Pirmajā pasaules karā.

1920. gadā atgriezies uz dzīvi Latvijā. Bijis ierēdnis Latvijas Zemkopības ministrijā (1921—1922, 1930—1932), starpposmā bijis Valmieras apriņķa valsts zemju inspektors.

Literārās publikācijas no 1904. gada. Rakstījis romānus (tai skaitā "Slimā dvēsele" (1907), "Apsēstie" (1931; nepabeigts)), stāstus, noveles.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Valmieras bibliotēka
* Valmieras bibliotēka
*
Dzelzs vārti

thumb|260px|right|Dzelzs vārti
**Dzelzs vārti** (, , , , ) ir kanjons Donavas upē. Veido daļu no Serbijas un Rumānijas robežas.

Plašākā nozīmē Dzelzs vārti ir 134 km gari, šaurākā nozīmē tā ir pēdējā daļa no šiem 134 km, posms aiz Rumānijas pilsētas Oršovas. Te atrodas divas hidroelektrostacijas. Rumānijas pusē atrodas Dzelzs vārtu dabasparks, Serbijas pusē — Džerdabas nacionālais parks. Rumānijā atrodas arī Dzelzs vārtu muzejs. Donava šaurākajā vietā ir 150 m plata (un 53 m dziļa). Netālu no šīs vietas Romas imperatora Trajāna valdīšanas laikā tika uzcelts ievērojams tilts, kas vairāk nekā 1000 gadu bija pasaulē garākais arku tilts.

## Attēlu galerija

|Decebala akmens skulptūra
File:RO MH Dubova 12.jpg
File:Entrance ponicova cave danube.jpg|Ponikovas ala
File:Mraconia Monastery.JPG|Mrakonijas klosteris
File:RO MH DN57 near Dubova.jpg
File:Iron Gates Region Museum.jpg|Dzelzs vārtu muzejs


## Ārējās saites
* 
*