Konrāds fon Feihtvangens

thumb|right|Konrāds fon Feihtvangens
thumb|right|Virsmestra Konrāda amata ģerbonis
thumb|right|Politiskā situācija reģionā. Ordeņa iekarojumi tumši pelēkā krāsā (1290).
thumb|right|Sv. Bartolomeja un Jadvigas bazilika
**Konrāds fon Feihtvangens**, arī **Konrāds no Feihtvangenes** (, latīņu: *Conradus de Vuchtwang*, dzimis ap 1230. gadu, miris  Prāgā). No 1279. līdz 1280. gadam Teitoņu ordeņa Livonijas landmestrs un Prūsijas landmestrs. No 1291. līdz 1296. gadam Teitoņu ordeņa lielmestrs. Konrāda iespējamais radinieks Zigfrīds fon Feihtvangens bija Teitoņu ordeņa lielmestrs no 1303. līdz 1311. gadam.

## Dzīvesgājums
Iespējams, dzimis Feihtvangenas ciematā Frankonijā, kas atrodas 80 km uz dienvidrietumiem no Nirnbergas. Varbūt nāk no ministeriāļu dzimtas, kas kalpoja Etingenes grāfiem. 

Nav zināms, kad un kur iestājies Teitoņu ordenī. 1258. gadā dokumentos pieminēts *frater Conradus de Viuchtban* un *frater Conradus de Vuchtwang*. 1259. gadā pieminēts kā Ordeņa Austrijas provinces komandieris, bet sīkākas detaļas par viņa aktivitātēm šajā laikā nav zināmas. 

Pēc Ordeņa sakāves 1279. gada Aizkraukles kaujā Marburgā sapulcējās Teitoņu ordeņa kapituls, kurā *"tad daži ņēmās apgalvot, ka vajadzētu apvienot Prūsiju ar Līvzemi, tad visi niknie naidnieki jo vairāk baidītos un palīgs atrastos."* 1279. gada aprīlī Konrādu ievēlēja ne tikai par Prūsijas landmestru (pēc Konrāda fon Tīrberga nāves), bet arī par Livonijas landmestru (Aizkraukles kaujā kritušā Ernsta fon Rasburga vietā). Ordeņa karaspēks Konrāda von Tierberga vadībā bija iebrucis Sudavā, kuru smagi izpostīja, simtiem jātvingu nogalinot vai saņemot gūstā. 

Kopā ar pavadošajiem Ordeņa bruņiniekiem landmestrs Konrāds ieradās iekarotajā Prūsijā, kur apmeklēja Papovu (poļu: *Papowo Biskupie*) un Toruņu. Elbingā sasauca Ordeņa brāļu sapulci, kurā uzklausīja Ordeņa brāli Klausu, kurš pavēstīja, kā zemgaļi Nameiša vadībā iekaroja Tērvetes pili. Klauss lūdza, "lai zeme būtu droša osta, ko pagāni vairs neizposta, turp brāļus sūtīt vajagot, jo citādi tie saņemšot gan citu vēsti drīzumā". Konrāds pa jūru un pa Kurzemes zemes ceļu no Prūsijas uz Rīgu nosūtīja papildspēkus. Viņš pats palika Prūsijā, kur centās vairot kristiešu kolonistu skaitu un veicināt zemkopību. Ordenim uzticīgie prūši saņēma privilēģijas un zemju dāvinājumus. 

1280. gada vasarā Konrāds sasauca sev pakļauto Ordeņbrāļu sapulci, kurā paskaidroja, ka nepārtrauktie kari un zemgaļu dumpis neļauj viņam vienlaikus pildīt abu provinču landmestra pienākumus un viņš plāno lūgt virsmestram šos amatus uzticēt kādam citam. Ordeņa lielmestrs Hartmanis piekrita atbrīvot Konrādu no Prūsijas landmestra amata, par jauno landmestru Prūsijā ieceļot Mangoldu fon Šternbergu, tomēr Konrādam bija jāpaliek Livonijas landmestra amatā. 1280. gada 13. jūlijā (Svētās Margarētes dienā) viņš kopā ar 34 ordeņbrāliem divos kuģos ieradās Rīgā. 

1280. gada rudenī Nameisis uzbruka Rīgai, kuru aizstāvēt ieradās kristīto latgaļu karaspēks no Cēsīm ar savu sarkanbaltsarkano karogu. 

Tikmēr landmestrs Konrāds ar Livonijas bīskapiem un dāņu Rēveles komturu veda sarunas par kopīgu karagājienu uz Zemgali, un "*ļoti iepatikās tiem, jo labi uzvesties viņš prata un arī mīlīgs bij no skata.*" 1280. - 1281. gada ziemā Konrāds ar karaspēku no Mītavas cietokšņa devās karagājienā uz zemgaļu Dobeles cietoksni, taču to nespēja to ieņemt. 1281. gada augustā landmestrs Konrāds ar 14 tūkstošiem karavīru aplenca Tērvetes pilskalnu, piespiežot zemgaļus slēgt miera līgumu un maksāt nodevas. 

Livonijas landmestra amatu Konrāds pildīja līdz 1281. gada beigām, kad atkāpās no amata un atgriezās Vāczemē. Turpmākajos gados viņš bija Ordeņa lielmestra Hartmaņa fon Heldrungena līdgaitnieks. 1282. gadā Konrāds kļuva par Frankonijas provinces komandieri, bet 1284. gadā par Ordeņa vācmestru. 1287. gadā minēts arī kā Bad Mergentheimas komturs. Šajos amatos viņš palika līdz ievēlēšanai par Ordeņa lielmestru 1291. gadā.

1290. gada sākumā Konrāds kopā ar lielmestru Burhardu fon Švandenu devās uz Svēto Zemi, lai glābtu pēdējo krustnešu cietoksni un Teitoņu Ordeņa galveno mītni – Ako cietoksni. Lielmestrs Burhards šajā brīdī negaidīti atkāpās no amata, un Ordeņa kareivju vadība palika Konrāda un Ordeņa Sicīlijas landmestra Heinriha de Bolandijas rokās. 

1291. gadā musulmaņi iekaroja Ako un Ordeņa galvenā mītni pārcēla uz Venēciju. Lai arī Ordenis centās saglabāt militāru klātbūtni Vidusjūras austrumu reģionā, Konrāds saprata Prūsijas un Livonijas pieaugošo nozīmi Ordeņa turpmākajā pastāvēšanā. 1291. gada beigās Venēcijā sanāca Ordeņa sapulce un Konrādu ievēlēja par lielmestru. Viņš lika uzcelt Marienburgas pili Prūsijā, kas drīz kļuva par Ordeņa galveno mītni. Atšķirībā no Templiešu ordeņa, ko nākamajos gados likvidēja, Teitoņu ordenis nostiprinājās Baltijas piekrastē. 

Konrāds pamatā uzturējās Venēcijā un vēl divas reizes ieradās Prūsijā. 1296. gada jūlija sākumā, atceļā no Prūsijas uz Venēciju, viņš mira Bohēmijā. Mirstīgās atliekas vēlāk ievietoja vienā sarkofāgā ar poļu kņaza Henrika Bārdainā mirstīgajām atliekām, Sv. Bartolomeja un Jadvigas bazilikā Tšebņicā.

## Rusova hronika

## Atsauces