open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Saranska

**Saranska** () jeb **Saranoša** (, ) ir Mordvijas galvaspilsēta Insaras upes kreisajā krastā Krievijas Federācijā.

Saranska atrodas pie federālā autoceļa R158, 642 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas. 1780. gadā Saranska ieguva pilsētas statusu. 1781. gadā tika apstiprināts tās ģerbonis. Pilsēta svin savus svētkus 12. jūnijā. Iedzīvotāju skaits ir 352 000 iedzīvotāju, platība - 71,5 km2. Saranskas nacionālais sastāvs: 71,0% krievi, 21,2% mordovieši, 5,1% tatāri, 0,7% ukraiņi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vologda

**Vologda** () ir pilsēta Vologdas apgabalā Krievijā, apgabala administratīvais centrs.

Vologdas klimats ir mēreni kontinentāls. Ziema ilga, bet maiga, ilgst piecus mēnešus. Janvāra vidējā gaisa temperatūra ir -11&nbsp;°C, bet jūlija +17&nbsp;°C. Gada vidējā temperatūra +2,8&nbsp;°C. Pavasaris un rudens ir vēsi. Arī vasara samērā vēsa. Nokrišņi visvairāk izkrīt vasarā, bet to daudzums gada laikā ir 570 mm. Gaisa mitrums ir 80%. Vidējais vēja ātrums: 3,5 m/s.

## Atsauces

## Ārējās saites
Boriss Kolkers

thumb|Boriss Kolkers
**Boriss Kolkers** (; dzimis 1939. gada 15. jūlijā Tiraspolē, Moldāvijas PSR, toreizējā PSRS) ir svešvalodu pasniedzējs un tulkotājs, interlingvists, četru esperanto valodas mācību grāmatu autors. Krievijas un PSRS iedzīvotājs, kopš 1993. gada pastāvīgi dzīvo Klīvlendā, Ohaio štatā, ASV.

Apguva esperanto valodu 1957.gadā. Valodniecības doktors, aizstāvējis doktora disertāciju par esperantoloģijas tēmu. Četru esperanto valodas mācību grāmatu un vairāku rakstu un recenziju par interlingvistiku autors. Pateicoties viņa grāmatas *„Vojaĝo en Esperanto-lando”* (Ceļojums pa Esperanto zemi) milzīgai popularitātei (šī grāmata vienlaicīgi ir gan esperanto valodas zināšanu līmeņa uzlabošanas kurss, gan arī ceļvedis pa esperanto kultūru), daudzi viņu pazīst kā gidu pa Esperanto zemi.

Esperanto akadēmijas (*Akademio de Esperanto*) biedrs. Universālās Esperanto asociācijas (*Universala Esperanto Asocio* jeb *UEA*) Goda biedrs. Mēnešraksta *„Monato”* https://web.archive.org/web/20090802142100/http://www.esperanto.be/fel/mon/ līdzredaktors. Divdesmit gadu laikā vadīja masveida neklātienes esperanto valodas kursus Padomju Savienībā, kurus beidza gandrīz vai 900 cilvēku, tai skaitā vairāki no Latvijas. Pasniedza esperanto ASV universitātēs Sanfrancisko Kalifornijā un Hartfordā Konektikutā. Pašlaik vada Starptautiskos Uzlabošanas Neklātienes kursus (*Internacia Perfektiga Koresponda Kurso*). Dažādos laikos bija viens no esperantistu organizāciju dibinātājiem un vadītājiem Padomju Savienībā un Krievijā. Piedalījās vairākās Baltijas esperanto nometnēs Latvijā.

## Disertācija

* *[https://archive.today/20120710093304/miresperanto.narod.ru/konsultoj/kontribuo-1.htm Krievu valodas ieguldījums Esperanto veidošanā un attīstībā.]* () Maskava: PSRS Zinātņu akadēmijas Valodniecības institūts, 1985. — 23 lpp. Valodniecības doktora disertācijas autoreferāts krievu valodā

## Mācību grāmatas

* *[https://web.archive.org/web/20090527075304/http://eo.lernu.net/kursoj/kolker/index.php Vojaĝo en Esperanto-lando. Perfektiga kurso de Esperanto kaj Gvidlibro pri la Esperanta kulturo.]* (Ceļojums pa Esperanto zemi. Esperanto valodas zināšanu uzlabošanas kurss un ceļvedis pa Esperanto kultūru)
* *[http://www.esperanto.mv.ru/Lernolibro/index.html Lernolibro de la lingvo Esperanto. Baza kurso.]* (Esperanto valodas mācību grāmata. Pamatkurss)
* *[https://web.archive.org/web/20090220180647/http://www.esperanto.mv.ru/Esp16/index.html Esperanto en 16 tagoj. Ekspres-kurso.]* (Esperanto 16 dienās. Ekspreskurss)
* *[https://web.archive.org/web/20101122130208/http://e-novosti.info/forumo/viewtopic.php?t=4103 Internacia lingvo Esperanto. Plena lernolibro.]* (Starptautiskā valoda Esperanto. Pilna mācību grāmata)

## Atsauces
Tambova

**Tambova** () ir pilsēta Tambovas apgabalā Krievijā, Tambovas apgabala administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Cnas upes krastos (Volgas baseins), pie federālā autoceļa R22 "Kaspija" 482 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas. Pilsētā 2015. gadā dzīvoja 288,9 tūkstoši iedzīvotāju. Tambova administratīvi veidojas no 3 pilsētas rajoniem: Ļeņina rajons (37,1 tūkst. iedz.), Oktobra rajons (151 tūkst. iedz.), Padomju rajons (89,4 tūkst. iedz.)

## Vēsture
Dibināta 1636. gadā, kad uz robežas ar Nogaju ordu pēc holandiešu inženiera Johana Rodenburga projekta krievi stepē uzcēla 25 km garu zemes valni starp Kozlovas cietoksni un Čelnovajas upi.
1711. gadā kļuva par Pētera I izveidotās Azovas guberņas centru, no 1725. gada Voroņežas guberņas sastāvā.

## Klimats
Tambovas klimats ir mēreni kontinentāls, tajā labi izteikti visi gadalaiki. Janvāra vidējā temperatūra ir ap -9&nbsp;°C, bet jūlija - ap +20&nbsp;°C. Gada vidējā gaisa temperatūra ir +5,7&nbsp;°C. Gada nokrišņu daudzums var būt no 250 līdz 700 mm, vairāk nekā puse no tiem izkrīt siltajā gadalaikā. Galvenais vēju virziens ir dienvidu, dienvidrietumu. Tā vidējais ātrums ir 3,4 m/s. Gaisa mitrums: 75%.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kostroma

**Kostroma** () ir pilsēta Krievijā, Kostromas apgabala administratīvais centrs. Izvietojusies Volgas krastā Kostromas zemienē pie Kostromas upes ietekas,  uz ziemeļaustrumiem no Maskavas, ievērojama upes osta.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 12. gadsimtā, 13. gadsimtā kļuva par dalienes kņazistes centru. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1213. gadā sakarā ar Vladimiras kņaza dēlu cīņu par varu. Nopostīta Batija karagājiena laikām 1238. gadā, bet drīz atjaunota. No 1364. gada Maskavas kņazistes sastāvā. Pētera I reformu rezultātā 1708. gadā Kostroma kļuva par provinces centru. 1767. gadā pilsētai piešķirts ģerbonis. Gadsimta vidū attīstījās par ievērojamu tekstilrūpniecības centru. 1796. gadā pilsēta kļuva par jaundibinātās Kostromas guberņas centru. 1929. gadā guberņa tika likvidēta un Kostroma nokļuva Ivanovas, bet vēlāk — Jaroslavļas apgabala sastāvā. 1944. gadā pilsēta kļuva par jaunizveidotā Kostromas apgabala centru. Mūsdienās ievērojams tekstilrūpniecības, kokapstrādes, mašīnbūves un metālapstrādes centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Andrejs Johansons

**Andrejs Johansons** (dzimis , miris ) bija latviešu kultūrvēsturnieks, rakstnieks un zinātnieks.

## Biogrāfija
Andrejs Johansons dzimis Rīgā 1922. gadā, ierēdņa ģimenē. Rīgā pagāja viņa bērnība un jaunība. Literārajai darbībai pievērsās samērā agri. Jau ģimnāzijas gados sāka rakstīt dzeju un tulkot ārzemju autoru darbus. Viņa pirmais darbs bija Bairona "Manfreda" tulkojums 1940. gadā. Tajā pašā gadā uzsāka filozofijas studijas Latvijas Universitātē.

Bijis tuvu pazīstams ar daudziem talantīgiem tā laika Latvijas literātiem un dzejniekiem, tai skaitā Ēriku Ādamsonu un Anšlavu Eglīti, ar kuru 1941. gadā izdeva kopīgu dzejas krājumu. Vācu okupācijas laikā Johansonam izveidojās cieša draudzība ar gleznotāju Ludolfu Libertu.

Vācu okupācijas laikā strādājis laikrakstā "Tēvija". 1945. gadā no Kurzemes emigrējis uz Zviedriju, turpmākos gadus dzīvoja Stokholmā. Pirmos gadus trimdā strādājis gan fizisku darbu, gan piedalījies latviešu laikrakstu darbā. 1947. gadā apprecējies ar dzejnieci Veroniku Strēlerti. Viņu dēls Pāvils Johansons arī kļuva par dzejnieku. Dzīvojot trimdā, Andrejs Johansons pievērsās esejas žanram, kļūstot par vienu no spilgtākajiem šī žanra pārstāvjiem latviešu literatūrā. Studējis Stokholmas Universitātē reliģiju vēsturi un etnogrāfiju, ieguvis filozofijas kandidāta grādu (1959) un filoloģijas doktora grādu (1964). Bijis Stokholmas Universitātes mācībspēks (1961—1974) vispārējā un salīdzināmā reliģiju vēsturē.
Daudz publicējies gan trimdas, gan cittautu zinātniskajos žurnālos.

Andrejs Johansons miris Stokholmā 1983. gada 10. martā.

## Literārā darbība
Savu literāro darbību Andrejs Johansons aizsāka ar dzeju, kas tika dēvēta par intelektuālu, rezignētu, drūmu un pesimistisku jaunam cilvēkam, tomēr tika labi novērtēta tās forma. 1941. gadā izdots dzejas krājums kopā ar Anšlavu Eglīti. Johansona vienīgais dzejas krājums "Krēslainie spoguļi" ar viņa sievas Veronikas Strēlertes atbalstu iznāca tikai pēc autora nāves, 1984. gadā. Tajā dominē skumja apcere, intelektuālisms, jūtams jaunieša trauksmainums un laikmeta skarta trimdinieka pārdzīvojums.

Tomēr lielāku ievērību guvuši Andreja Johansona kultūrvēsturiskie darbi — sējums "Latvijas kultūras vēsture 1710—1800" (1975) un kultūrvēsturiskas grāmatas par Rīgu un rīdziniekiem. Savās Rīgai un rīdziniekiem veltītajās grāmatās Johansons apraksta Rīgas ielas, namus, Mežaparku, Āgenskalnu, Čiekurkalnu un citas vietas. Šos darbos Johansons rakstījis kā esejists un zinātnieks, literārā formā aprakstīta Rīgas kultūrvēsture no 18. līdz 20. gadsimtam, kas zināmā mērā ir arī autora atmiņas. Zināmākie no šiem darbiem ir "Rīgas svārki mugurā" (1966) un "Visi Rīgas nami skan" (1970).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Andrejs Johansons Literatura
Južnosahaļinska

**Južnosahaļinska** () ir pilsēta Krievijā, Sahalīnas apgabala administratīvais centrs. Tās iedzīvotāju skaits ir 180 700. Izvietojusies Sahalīnas salas dienvidos, apmēram 50 km no rietumu piekrastes, 25 km no austrumu piekrastes un Ohotskas jūras.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta kā **Vladimirovkas** (*Владимировка*) ciems 1882. gadā. No 1905. līdz 1945. gadam kopā ar salas dienviddaļu bija Japānas sastāvā ar nosaukumu **Tojohara** (, *Toyohara* — ‘Skaistais līdzenums’). 1945. gadā to ieņēma Sarkanā armija; pilsētu pārdēvēja tagadējā vārdā, un tā kļuva par jaunizveidotā Južnosahaļinskas apgabala centru.

## Ģeogrāfija
Pilsēta atrodas seismiski ļoti bīstamā rajonā. Ļoti liela ir stipru zemestrīču varbūtība. Mājas tiek celtas ar īpašām tehnoloģijām un iztur pat 8 balles stipru zemestrīci.  No austrumiem pilsētu aptver kalnu masīvi. Rietumos no pilsētas ir Rietumsahalīnas kalni. Pati pilsēta atrodas līdzenā vietā, salīdzinājumā ar citām Sahalīnas pilsētām. Tieši tāpēc tai ir savdabīgs klimats. Vasarā Južnosahaļinskā var būt ļoti karsts, bet ziemā, pilnīgā bezvējā var būt arī stiprs sals. Dūmi no vietējām elektrostacijām bieži uzkrājas virs pilsētas.

Južnosahaļinska, kā arī visa Sahalīnas sala, ietilpst mēreno platumu musonu klimata zonā. Gada vidējā gaisa temperatūra ir +2,7&nbsp;°C. Janvāra vidējā temperatūra ir -13,9&nbsp;°C, bet jūlija: +17,5&nbsp;°C.

Perioda ilgums ar vidējo temperatūru zem nulles, ir 154 dienas, apkures sezona ilgst 230 dienas. Temperatūras absolūtais minimums ir -36&nbsp;°C (1961. gada janvāris), bet maksimums +34,4&nbsp;°C (1955. gada jūlijs). Gada nokrišņu daudzums ir 836 mm, tie visvairāk izkrīt jūlijā-oktobrī (nepilni 100 mm katrā mēnesī).

## Atsauces

## Ārējās saites
Jevgeņijs Malkins

**Jevgeņijs Malkins** (; dzimis  Magņitogorskā) ir krievu hokejists, centra uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases spēlētājs. Pašlaik (2025) pārstāv NHL klubu Pitsburgas "Penguins".

## Spēlētāja karjera
Profesionālā spēlētāja karjeru Malkins uzsāka 2003.—2004. gada sezonā, spēlējot Krievijas Superlīgas klubā Magņitogorskas "Metallurg". 2004. gada NHL draftā viņu ar kopējo 2. numuru izvēlējās Pitsburgas "Penguins", bet tā vietā, lai jau nākamajā sezonā dotos uz Ziemeļameriku, viņš bija spiests palikt Krievijā, jo viņa līgums ar Magņitogorskas klubu bija līdz pat 2005.—2006. gada sezonas beigām. Magņitogorskas klubā Malkins aizvadīja vēl nākamās divas sezonas. 2006.—2007. gada sezonā Malkins visbeidzot spēlēja Pitsburgas kluba rindās. Viņš tika atzīts par oktobra un novembra labāko jauno spēlētāju, kā arī ieguva Kaldera balvu, kā sezonas labākais debitants.

2008.—2009. gada gadā viņa pārstāvētā Pitsburgas "Penguins" izcīnīja Stenlija kausu. Malkins tika atzīts par izslēgšanas kārtas vērtīgāko spēlētāju, saņemot Kona Smita balvu. Viņš bija arī regulārās sezonas rezultatīvākais spēlētājs, izcīnot Arta Rosa balvu. Gan 2008., gan 2009. gadā viņš tika izvirzīts arī Harta balvas izcīnīšanai, bet ne reizi to neieguva. Abus gadus viņš spēlēja arī NHL Visu zvaigžņu spēlē.

2012.—2013. gada NHL lokauta laikā atgriezās Magņitogorskas "Metallurg" sastāvā, pēc tam atgriežoties "Penguins" sastāvā. 2015.—16. un 2016.—17. gada sezonās kopā ar "Penguins" izcīnīja Stenlija kausu. 2017. gadā bija izslēgšanas kārtas rezultatīvākais spēlētājs.

Krievijas izlases rindās spēlējis sešos Pasaules čempionātos, 2012. un 2014. gadā izcīnot zelta medaļas. Hokejists piedalījies arī ., . un . Spēlējis arī 2003. un 2004. gada Pasaules čempionātos U-18 jauniešiem, izcīnot zelta un bronzas medaļas, 2005. un 2006. gada Pasaules čempionātos junioriem, abos izcīnot sudraba medaļas.

## Klubu statistika

## Ārējās saites
Rīgene

**Rīgene** (, ) ir sala Baltijas jūrā, lielākā Vācijai piederošā sala (kopējā platība 926 km2). Ietilpst Mēklenburgas-Priekšpomerānijas federālās zemes teritorijā. Uz salas dzīvo apmēram 74 000 iedzīvotāju, apdzīvojuma blīvums ir 79 cilv./km2.

## Ģeogrāfija
Salas forma diezgan netipiska, krasti ļoti izroboti, to izliekumi veido daudzus līčus, pussalas un zemesragus. Salas dienvidu krasts atrodas ļoti tuvu kontinentam. Platums dienvidos sasniedz 41 km, bet garums ziemeļu-dienvidu virzienā ir 52 km. Visu pludmaļu kopgarums ir 140 km. Rīgenē ir 4 pilsētas.

Rīgenes klimats ir mērens. Ziema nav auksta. Janvāra un februāra vidējā temperatūra ir ap 0&nbsp;°C. Vasara nav pārāk karsta, jūlija vidējā temperatūra ir 16,3&nbsp;°C. Gada nokrišņu daudzums ir 520 - 560 mm. Saule spīd 1800 - 1870 stundas gadā.

Ar Štrālzundi kontinentā Rīgeni savieno divi tilti: vecākais 1937. gadā uzbūvētais tilts ir daļēji dambis un mūsdienās tiek izmantots dzelzceļa satiksmei, kā arī Rīgenes tilts (*Rügenbrücke*, 2831 m). Tas tika atklāts 2007. gada 20. oktobrī un ārēji izskatās līdzīgs Zelta Vārtu tiltam Sanfrancisko. Lielā augstuma dēļ (42 m augstākajā vietā) zem tilta var kuģot pat vislielākie kuģi.

Jasmundes pussalā Rīgenes ziemeļaustrumos atrodas tāda paša nosaukuma nacionālais parks, kura platība ir 3000 hektāru, tas izveidots 1990. gadā. Plaši pazīstams Jasmundes simbols ir krīta klintis, īpaši, 118 m augstais "Karaliskais tronis" (*Königsstuhl*). Atsevišķās vietās klinšu augstums sasniedz pat 144 metrus. Salas augstākais punkts ir Pīkberga kalns (*Piekberg* — 161 m augsts).

## Ekonomika
Šobrīd galvenais salas ienākumu avots ir tūrisms. Sākumu tūrisma ērai Rīgenē uzsāka minerālie avoti Zagardā 18. gadsimtā. 19. gadsimtā sāka attīstīties jūras kūrorti, piemēram, Zasnica.

Bez tūrisma salā ir attīstīta arī zivsaimniecība un lauksaimniecība.

## Attēlu galerija

File:Binz (2011-05-21) 03.JPG|Binz
File:Königsstuhl und Viktoria-Sicht.jpg|Nationalpark Jasmund
Attēls:Kap Arcona.jpg|Kap Arkona
Attēls:Kreidefelsen Ruegen.jpg
Attēls:Kreidefelsen Rügen.jpg
Attēls:Koenigsstuhl Ruegen.jpg|*Königsstuhl*
Attēls:Jasmund.JPG|Klints Jasmundas pussalā
Attēls:KreidefelsenRuegen.jpg
Attēls:Kreidefelsen Nationalpark Jasmund auf Ruegen.JPG
Attēls:Wissower Klinken April 2004.jpg
Attēls:Wissower Klinken August 2005.jpg
Attēls:Kreidekueste Jasmund.jpg|Klintis pie Zasnicas


## Ārējās saites

* Rīgenes oficiālā mājaslapa
Blagoveščenska (Amūras apgabals)

**Blagoveščenska** () ir pilsēta Krievijas Federācijas austrumdaļā, Amūras apgabala administratīvais centrs, atrodas  no Maskavas. Izvietojusies iepretī Ķīnas pilsētai Heihe Amūras kreisajā krastā pie Zejas upes ietekas, cauri Blagoveščenskai ved Āzijas autoceļš AH 31 līdz Daliaņai Ķīnas austrumu daļā. Tā ir vienīgais kāda Krievijas Federācijas federācijas subjekta administratīvais centrs, kas atrodas tieši pie Krievijas Federācijas valsts robežas.

## Vēsture
Par pilsētas dibināšanas gadu uzskata 1856. gadu, kad Amūras kreisajā krastā Cjinu Ķīnas impērijas teritorijā izveidoja Krievijas impērijas armijas Ustjzejas posteni un pie tā sākās intensīva ciema izbūve kolonistu nometināšanai. 

Kad pēc Aigunas līguma parakstīšanas 1858. gadā Amūras kreisais (ziemeļu) krasts nonāca Krievijas impērijas īpašumā, Ustjzejas staņicas vietā nodibināja Blagoveščenskas pilsētu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Vagris

**Jānis Vagris** (dzimis 1930. gada 17. oktobrī Naudītes pagastā; miris 2023. gada 6. janvārī Rīgā) bija latviešu inženieris un valsts pārvaldes darbinieks, komunistiskās partijas funkcionārs. Bijis Rīgas pilsētas komitejas 1. sekretārs, LKP CK Pirmais sekretārs (1985—1988) un LPSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1930. gada 17. oktobrī Naudītes pagastā. 1955. gadā pabeidza studijas Latvijas Valsts Universitātes Mehānikas fakultātē
Pēc tam trīs gadus J. Vagris strādāja Jelgavas mašīnbūves rūpnīcā par vecāko inženieri-tehnologu un instrumentu un ierīču biroja priekšnieku. Trīs gadus bija Jelgavas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieks.

1958. gadā Vagris iestājās PSKP. No 1966. līdz 1973. gadam bija Liepājas pilsētas komitejas otrais, tad pirmais sekretārs. Mācījās PSKP CK Augstākajā partijas skolā. 1973. gadā viņu iekļāva LKP Centrālajā komitejā.
1978. gadā Jāni Vagri iecēla par Rīgas pilsētas komitejas 1. sekretāru.  kļuva par LPSR AP Prezidija priekšsēdētāju.

Atmodas kustības laikā  Vagri iecēla par LKP CK Pirmo sekretāru, Borisa Pugo vietā, kurš pārcēlās uz Maskavu. Trīs dienas vēlāk, pirms Latvijas Tautas Frontes 1. kongresa, viņš uzstājās tautas manifestācijā Mežaparka estrādē, sakot:

 
1989. gadā J. Vagri PSRS Tautas deputātu padomes vēlēšanās ievēlēja par deputātu.
Pēc Latvijas PSR Augstākās Padomes 1990. gada 15. februāra "Deklarācijas jautājumā par Latvijas valstisko neatkarību" Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētājs Anatolijs Gorbunovs Vagri iekļāva komisijā pasākumu sagatavošanai Latvijas ekonomiskās un politiskās neatkarības atjaunošanai.

Pēc LKP sašķelšanās  LKP CK pirmā sekretāra amatā viņu nomainīja pret LTF noskaņotais Alfrēds Rubiks. Vēlākos izvērtējumos par J. Vagra lomu Atmodas laikā rakstīja drīzāk pozitīvi.

## Apbalvojumi
2010. gadā Vagri apbalvoja ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Apbalvots arī ar Oktobra revolūcijas ordeni, diviem Darba Sarkanā Karoga ordeņiem, medaļām. Saņēmis arī Latvijas PSR Nopelniem bagātā rūpniecības darbinieka goda titulu.

## Piezīmes un atsauces
Manioka

**Ēdamā manioka** (*Manihot esculenta*), arī **kasava**, ir eiforbiju dzimtas krūms ar ēdamiem gumiem, kuru kultivē tropu un subtropu reģionos. Manioka domesticēta pirms  gadiem mūsdienu Brazīlijas teritorijā, kas ir arī šī auga dabiskais izplatības areāls. Maniokas gumi ir bagāti ar cieti, un valstīs, kur to audzē, it sevišķi Āfrikā, tā ir ļoti nozīmīgs pārtikas produkts. No maniokas iegūtos attīrītās cietes putraimus sauc par tapioku. Celiakijas slimnieki manioku var izmantot kā kviešu aizstājēju, jo tā nesatur glutēnu. To izmanto arī kā lopbarību, un vairākās valstīs tiek pētīta iespēja no maniokas ražot biodegvielu.

Maniokas gumi neapstrādātā veidā ir ļoti indīgi, jo satur cianogēnos glikozīdus linamarīnu un lotaustralīnu. Šie glikozīdi sadaloties atbrīvo acetonciānhidrīnu un tam līdzīgas toksiskas vielas, kas savukārt sadalās līdz zilskābei. Tādēļ manioka pirms lietošanas uzturā rūpīgi jāsasmalcina, jāizmērcē ūdenī un jānovāra vai jāizkaltē, lai atbrīvotos no cianīdiem. Atsevišķās kopienās arī maniokas lapas tiek izmantotas uzturā, bet arī tās pirms lietošanas ir pareizi jāapstrādā, lai atbrīvotos no cianogēnajiem glikozīdiem.

## Audzēšana
thumbnail|left|Maniokas gumi
thumbnail|Maniokas auglis un sēklas
Lai arī maniokas dabiskais izplatības areāls ir Dienvidamerika, mūsdienu Brazīlijas rietumi, mūsdienās to visvairāk audzē Āfrikā. To 16. gadsimtā portugāļu jūrasbraucēji pārveda uz Āfriku, kur izkonkurēja vietējās lauksaimniecības kultūras. Mūsdienās tā ir viena no nozīmīgākajām kultūrām vairākās Āfrikas valstīs. Pēc FAOSTAT datiem 2020. gadā Āfrikā ieguva 64% no visas pasaules maniokas ražas. Visvairāk maniokas iegūst Nigērijā, Kongo DR, Taizemē, Ganā, Indonēzijā un Brazīlijā.

Vairākas maniokas pazīmes padara to par ideālu kultūraugu sausos apgabalos un sausuma periodos. Pirmkārt, tas sausuma periodā nenonīkst un turpina augt, kad atkal iegūst ūdeni, kā arī spēj augt neauglīgās augsnēs, kur citi kultūraugi nespēj augt. Otrkārt, ražu var novākt dažādos laikos no audzēšanas sākuma, sākot no sešiem mēnešiem līdz trim gadiem, pretēji citiem kultūraugiem, kur raža jānovāc noteiktos periodos. Treškārt, ražība no hektāra un audzēšanas ilguma ir lielāka nekā citiem izplatītiem kultūraugiem pie vienāda mitruma daudzuma augsnē. Ceturtkārt, maniokas audzēšana ir salīdzinoši vienkārša un prasa maz rūpju, piemēram, nezāļu ravēšana, kā arī maniokas gumus mazāk skar kukaiņi un citi kaitēkļi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Juris Maklakovs

**Juris Maklakovs** (dzimis ) ir bijušais Latvijas Nacionālo bruņoto spēku komandieris.

## Biogrāfija
Dzimis Ludzas rajona Ņukšu pagastā. 1982. gadā iestājies Kaļiņingradas vidējā kara aviācijas tehniķu skolā, kuru pabeidza 1985. gadā, iegūstot radiotehniķa izglītību. Pēc tam bija radiotehnisko iekārtu apkalpes tehniķis, bet no 1987. gada radiotehnisko iekārtu apkalpes grupas priekšnieks. No 1988. līdz 1992. gadam studēja Žukovska gaisa spēku kara inženieru akadēmijā Maskavā, kur ieguva radioinženiera izglītību.

Līdz ar Nacionālās aizsardzības akadēmijas izveidi kļuva par tās Skaitļošanas centra vadošo inženieri programmētāju (1993). Tajā pašā gadā kļuva par Ieroču veidu kaujas pielietošanas un Inženierzinātņu katedras pasniedzēju. No 1995. gada bija Inženierzinātņu katedras vadītājs. No 1997. līdz 2001. gadam Nacionālās aizsardzības akadēmijas prorektoru mācību darbā. 2001. gadā kļuva par Nacionālās aizsardzības akadēmijas rektoru (vadītāju). 2004. gadā pabeidzis ASV Armijas kara koledžu. No 2004. līdz 2006. gadam bija Latvijas Gaisa spēku komandieris.

No 2006. gada bija Latvijas Nacionālie bruņotie spēku komandieris. 2008. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru. 2010. gadā, kad par jaunu armijas komandieri iecēla Raimondu Graubi, nolēmis neturpināt dienestu NBS. 2010. gada jūlijā atvaļināts no dienesta. Apbalvots ar Viestura ordeni, Valsts prezidenta pateicību, Aizsardzības ministra apbalvojumu "Atzinības goda zīme", Aizsardzības ministra goda zīmi "Par ieguldījumu bruņoto spēku attīstībā, Aizsardzības ministra apbalvojumu "Krūšu nozīme" un citiem apbalvojumiem un goda zīmēm.

No 2011. gada janvāra līdz 2015. gadam bija Latvijas vēstnieks Kazahstānā. No 2015. gada līdz 2019. gadam bija Latvijas vēstnieks Azerbaidžānā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Maklakova biogrāfija
* NATO biogrāfija 
* NBS komandierim piešķirta ģenerālmajora dienesta pakāpe
Elodejas

**Elodejas** ir ūdens augu ģints, kas cēlusies no Ziemeļamerikas. Tās bieži izmanto akvāriju dekorēšanai. Latvijā izplatīta ir Kanādas elodeja, kas pirmoreiz atrasta 1872. gadā pie Rīgas.

## Atsauces
Marks Andrē Flerī

**Marks Andrē Flerī** (; dzimis 1984. gada 28. novembrī Kanādā) ir kanādiešu bijušais hokejists, vārtsargs. Trīskārtējs Stenlija kausa ieguvējs (2009, 2016, 2017), 2021. gada Vezinas balvas un Viljama Dženingsa balvas ieguvējs, 2003. gada NHL draftā izvēlēts ar pirmo numuru. Karjeras laikā pārstāvējis NHL klubus Pitsburgas "Penguins", Vegasas "Golden Knights", Čikāgas "Blackhawks" un Minesotas "Wild".

## Spēlētāja karjera
Savu spēlētāja karjeru Flerī uzsāka 2000. gadā, kad pievienojas QMJHL līgas klubam Keipbretonas "Screaming Eagles". Tajā viņš spēlēja līdz pat 2002.—03. gada sezonas beigām. 2003. gada NHL draftā viņu ar kopējo 1. numuru izvēlējas Pitsburgas "Penguins", kuras rindās viņš aizvadīja 21 spēli jau nākamajā, 2003.—04. gada sezonā. Tajā pašā sezonā viņš aizvadīja arī vairākas spēles "Screaming Eagles" un Skrentonas "Penguins" rindās. Skrentonas vienībā Flerī aizvadīja arī visu 2004.—05. gada sezonu, jo NHL bija lokauts.

Jau 2005.—06. gada sezonā Flerī bija nostiprinājies kā komandas pamatvārtsargs. 2008.—09. gada sezonā Pitsburgas "Penguins", ar Marku Andrē sastāvā, izcīnīja Stenlija kausu. Spēlējis 2010.—11. gada sezonas NHL Visu Zvaigžņu spēlē. 2016. un 2017. gadā kopā ar "Penguins" izcīnīja vēl divus Stenlija kausa titulus. 2017. gada jūnijā līgas paplašināšanās draftā viņu izvēlējās Vegasas "Golden Knights". Kopā ar "Golden Knights" sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā gan ar 1—4 piekāpjoties Vašingtonas "Capitals".

No 2021. līdz 2022. gadam spēlējis Čikāgas "Blackhawks", bet kopš 2022. gada marta Flerī pārstāv Minesotas "Wild".

2023. gada 31. decembrī Flerī aizvadīja savu 1000. spēli NHL , kļūstot tikai par ceturto vārtsargu, kurš sasniedzis šo ievērojamo robežu.

Kanādas izlasi pārstāvējis 2010. gada olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnot zelta medaļas, lai gan palika rezervē un laukumā nedevās. Spēlējis 2003. un 2004. gada Pasaules čempionātos junioriem, abos turnīros izcīnot sudraba medaļas.

Pēc NHL spēlētāja karjeras beigām 2024.–2025. gada sezonas beigās Flerī paziņoja, ka pievienosies Kanādas izlasei 2025. gada IIHF pasaules čempionātā Stokholmā. Tas iezīmēja atkalapvienošanos ar bijušo Penguins" komandas biedru Sidniju Krosbiju, Flerī sacīja: "Es domāju, ka būs jautri pavadīt laiku kopā un treniņā mazliet uz viņu uzkliegt, lai viņš ir godīgs." Karjeru noslēdza , aizvadot pirmssezonas pārbaudes spēli Pitsburgas "Penguins" sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Endels Pūseps

**Endels Pūseps** (, , dzimis , miris ) bija Padomju Savienības igauņu lidmašīnas pilots, kurš Otrā pasaules kara laikā vairāk nekā 30 reizes veiksmīgi veica nakts bombardēšanas operācijas pret Trešo reihu. Viņš ir saņēmis arī Padomju Savienības Varoņa goda nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bornholma

**Bornholma** (bornholmiešu: *Borrinjholm*; ;  — ‘burgundiešu sala’) ir Dānijai piederoša sala Baltijas jūras dienvidrietumos. Kopā ar nelielajām piekrastes saliņām veido atsevišķu municipalitāti Galvaspilsētas reģiona sastāvā. Bornholma atrodas 169 km uz austrumiem no Kopenhāgenas, bet no Zviedrijas krasta to šķir  platais Bornholmas šaurums.

Salas piekraste ir atšķirīga. Ziemeļdaļā ir klintis, dienvidos ir paleozoja un mezozoja smiltāji. Salas reljefs ir paugurains, augstākais punkts ir 162 m augstais Riterknegtens.

Bornholmas salā atrodas 15 baznīcas, no kurām 4 ir apaļa forma (12. gadsimts). Savulaik tās ir kalpojušas par mūri. Saglabājušās arī vikingu celtņu paliekas.

## Ārējās saites
Jānis Vingris

**Jānis Vingris** (dzimis  Valmierā) ir latviešu teātra un kino režisors un producents, multimediju žurnālists. Latvijas žurnālistikas izcilības balvu saņēmējs 2019. un 2022. gadā. 

## Filmogrāfija
### Režisors

* "Starp diviem krastiem", 2023. gads, dokumentāla filma par Latvijas upju un ezeru zivju pasauli
* "Nāves loterija", 2022. gads, dokumentāla filma par Juri Jurašu Ukrainas frontē
* "Covid-19" teritorija, 2021. gads, dokumentāla filma par pandēmijas sašķelto Latviju
* "Uz pulvera mucas", 2020. gads, dokumentāla filma par Irāku un Sīriju
* "Ieroča vietā kamera", 2020. gads, dokumentāla filma par Kalnu Karabahas karu
* "Neatkarības sardzē", 2016. gads, dokumentāla filma par Latvijas Zemessardzi
* "Volontieri", 2016. gads, dokumentāla filma par Ukrainas kara brīvprātīgajiem
* "Pēdējais Lāčplēsis", 23 minūšu spēlfilma
* "Aleksandrs", dokumentāla filma par Aleksandru Radzēviču
* "Baltais zvērs", īsfilma
* "Jumtu cilvēks", dokumentāla filma par Ēriku Ruģēnu
* "Filma par filmām", dokumentāla filma par Latvijas filmu nozari 1999. gadā

### Producents

* "Volontieri", 73 minūšu dokumentālā filma
* "Dancis pa trim", 2010. gads, režisors Arvīds Krievs
* "Pēdējais Lāčplēsis", 2010. gads, 23 minūšu spēlfilma
* "Aleksandrs", dokumentāla filma par Aleksandru Radzēviču
* "Baltais zvērs", īsfilma
* "Jumtu cilvēks", dokumentāla filma par Ēriku Ruģēnu
* "Saldumiņš", režisors Mika Kaurismeki, Vācijas-Somijas-Latvijas kopražojuma filma

### Teātra izrādes
* "Spilvencilvēks", Valmieras Drāmas teātris. "Dienas" gada balva kultūrā

### Mūzikas video
* Režisors Intara Busuļa un Vinetas Elksnes "Paliksim kopā" mūzikas video (Nominācija labākais mūzikas video 2009. gadā)

### Aktieris
* Alfrēda lomas atveidotājs filmā "Dancis pa trim", 2010. gads, režisors Arvīds Krievs

## Atsauces

## Ārējās saites
* Arhivēta spotnet.lv lapa par Jāni Vingri
2007. gada NHL drafts

**2007. gada NHL drafts** bija 45. NHL drafts, kurš notika 2007. gada 22. un 23. jūnijā Kolumbusā. Kopā tika draftēti 211 spēlētāji septiņās kārtās.

## 1. kārta

## 2. kārta

## 3. kārta

## 4. kārta

## 5. kārta

## 6. kārta

## 7. kārta
2004. gada NHL drafts

**2004. gada NHL drafts** bija jau 42. NHL drafts, kurš notika 2004. gada 26. jūnijā Rolī. Kopā tika draftēts 291 spēlētājs deviņās kārtās.

## 1. kārta

## 2. kārta

## 3. kārta

## 4. kārta

## 5. kārta

## 6. kārta

## 7. kārta

## 8. kārta

## 9. kārta
Kārsavas novads

**Kārsavas novads** bija novads Latgales austrumos, kas izveidots 2009. gadā no vairākām bijušā Ludzas rajona pašvaldībām. Novadā ietilpa Kārsavas pilsēta un Goliševas, Malnavas, Mērdzenes, Mežvidu un Salnavas pagasti. Kārsavas novads robežojās ar Balvu, Baltinavas, Rēzeknes, Ciblas novadiem un Krievijas Federāciju. Latvijas-Krievijas robeža bija 66 km garumā, visa pašvaldību teritorija pierobežas teritorijā un Salnavas, Malnavas, Goliševas pagastu teritorijas pierobežas daļā bija spēkā pierobežas joslas režīms. Novada teritorijā atradās 3 robežpārejas punkti: robežkontroles un muitas punkti Kārsavas dzelzceļa stacija Bozovas ciemā un Grebņeva uz A 13 šosejas – Malnavas pagastā, robežkontroles punkts Aizgāršā – Goliševā.

Pa autoceļiem novada centrs Kārsava atrodas 295 km attālumā no Rīgas, 42 km no Rēzeknes.

2021. gadā Kārsavas novads tika pievienots Ludzas novadam.

## Daba

## Vēsture

## Teritoriālais iedalījums
Kārsavas novada kopējā teritorija ir 628 km2. Vislielākā teritorija ir Salnavas pagastam, kas aizņem 26.5% no kopējās novada teritorijas, vismazākā pagasta teritorija 16.2% ir Goliševas pagastam. Kārsavas pilsēta aizņem 0.6% no novada kopējās teritorijas. Vidējais iedzīvotāju blīvums lauku teritorijā ir 8 iedz/km2, visblīvāk apdzīvota ir Malnavas pagasta teritorija 9,8 km2, bet vismazāk apdzīvota ir Salnavas pagasta teritorija – 5.7 km2.

## Apdzīvotās vietas

Lielākie ciemi novadā ir pagastu centri – Malnava, Mērdzene, Salnava, Goliševa, I Mežvidi. Kārsavas pilsēta ir novada centrs. Savienota ar ceļiem ar pārējo pašvaldību centriem, kurus savukārt ceļi savieno ar pārējām pagastu apdzīvotajām vietām.
## Iedzīvotāji
Pēc 2000. gada 1. aprīļa tautas skaitīšanas datiem tagadējā Kārsavas novadā dzīvoja 8574 cilvēki. Kopš tā laika iedzīvotāju skaits ir krietni samazinājies negatīvā dabiskā pieauguma un emigrācijas dēļ.

### Etniskais sastāvs

## Pašvaldība

## Tautsaimniecība
### Transports
Kopīgais ceļu garums novada pašvaldībās ir 635,1 km, no tiem 190,8 km ir valsts autoceļi un 444,4 km pašvaldības ceļi.
Kārsavas novadu šķērso Eiropas nozīmes maģistrāles Varšava – Sanktpēterburga un Valsts nozīmes autoceļa maģistrāle—A13 Rēzekne—Kārsava—Krievijas robeža’’
Kārsavas novadu reģionālie autoceļi:
* P45 Viļaka – Kārsava – Ludza;
* P49 Kārsava – Ludza – Ezernieki;
* P49 Kārsava – Tilža – Dubļukalns;
* P50 Kārsava – Aizgārša – Krievija.

## Izglītība

## Sports

## Kultūra

## Reliģija

## Ievērojami novadnieki
* Anatolijs Danilāns (1943), ārsts gastroenterologs
* Vilhelms Ņukšs (1938-1993), katoļu bīskaps

## Ievērojamas vietas

## Attēlu galerija

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Zilupes novads

**Zilupes novads** bija 2002. gadā izveidota un 2021. gada 1. jūlijā likvidēta pašvaldība Latgales austrumos, kas sākotnēji apvienoja Ludzas rajona Zilupes pilsētu un Zaļesjes pagastu. 2009. gadā novadā iekļāva Lauderu un Pasienes pagastus. Robežojās ar Ludzas un Dagdas novadiem, kā arī Krievijas Pleskavas apgabalu un Baltkrievijas Vitebskas apgabalu. Novada centrs bija Zilupes pilsēta.

2021. gadā Zilupes novadu pievienoja Ludzas novadam.

## Daba

## Vēsture

## Teritoriālais iedalījums

## Apdzīvotās vietas

Zilupes novadā ietilpa Zilupes pilsēta ar 1555 iedzīvotājiem 2015. gadā, kā arī 12 ciemi, kuros 2015. gadā bija vairāk par 20 iedzīvotājiem (**treknināti** — pagasta centri):

* **[[Pasiene]]** — 327 iedz. (Pasienes pagasts)
* **[[Lauderi]]** — 214 iedz. (Lauderu pagasts)
* **[[Zaļesje]]** — 103 iedz. (Zaļesjes pagasts)
* Ploski — 86 iedz. (Zaļesjes pagasts)
* Šuškova — 75 iedz. (Pasienes pagasts)
* Savelinki — 68 iedz. (Zaļesjes pagasts)
* Duboviki — 42 iedz. (Zaļesjes pagasts)
* Rakšina — 40 iedz. (Zaļesjes pagasts)
* Sovāni — 39 iedz. (Zaļesjes pagasts)
* Surbeļi — 37 iedz. (Zaļesjes pagasts)
* Adamova — 29 iedz. (Pasienes pagasts)
* Rabova — 25 iedz. (Zaļesjes pagasts)

## Iedzīvotāji
### Etniskais sastāvs (2016)

## Pašvaldība

## Tautsaimniecība

## Izglītība

## Sports

## Kultūra

## Reliģija

## Ievērojami novadnieki
* Gurijs Antipovs (1935-1999) - operdziedonis; 
* Vladimirs Antipovs (priesteris) (1910-1986) - pareizticīgo priesteris; 
* Jānis Kupčs (1938-2020) - katoļu priesteris.

## Ievērojamas vietas

## Attēlu galerija

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Pelše

**Pelše** var būt:

* Arvīds Pelše (1899—1983) — PSRS partijas un valsts darbinieks;
* Roberts Pelše (1880—1955) — latviešu marksists, literatūrkritiķis un publicists;
* Rūdolfs Pelše (1880—1942) — latviešu keramiķisː
* Viktorija Pelše (1936—2026) — latviešu tēlniece.

## Skatīt arī
* Pelšs
Vinnijs Džonss

**Vincents Pīters Džonss** (; dzimis ) ir Anglijā dzimis kinoaktieris un bijušais futbolists, kurš ir pārstāvējis Velsas izlasi. Savā aktiera karjerā viņš izmanto savu skarbā futbolista tēlu un ir pazīstams ar savu agresivitāti un biedējošo uzvedību.

## Ārējās saites
Vargāns

**Vargāns** ir 45—75 mm liels tautas mūzikas instruments, ko veido 20—50 mm pakavveidīgs dzelzs vai bronzas rāmis, kam pa vidu iestiprināta plāna, elastīga tērauda mēlīte ar izliektu brīvo galu, veidojot tā saukto „ūsiņu”.

## Atsauces

## Ārējās saites
Papua

**Papua** () ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība ar autonomu statusu. Atrodas Jaungvinejas salas ziemeļos. Papua ir īpašās autonomijas statuss, to kopā ar reģionālu likumdevēju pārvalda tieši ievēlēts gubernators. Pastāv arī unikāla valdības organizācija — 2005. gadā izveidotā Papuasu tautas padome, ko veido papuasu virsaiši, kas pārstāv vietējo cilšu intereses. Papua kādreiz piederēja Nīderlandei un bija Nīderlandes Jaungvinejas daļa. Indonēzijas vara pār šo teritoriju tiek vērtēta pretrunīgi, jo tā nebija Indonēzijas sastāvdaļa 1949. gadā, kad valsts ieguva neatkarību, bet tika pievienota Indonēzijai tikai 1969. gadā ar militāru un diplomātisku spiedienu.

## Ģeogrāfija
Province aizņem Jaungvinejas Indonēzijas daļas ziemeļus, kā arī Japenas, Biakas un citas mazākas salas Čenderavasihas līcī. Līdz 2022. gadam Papua province aizņēma visu Jaungvinejas Indonēzijas daļas austrumdaļu, bet no tās tika nodalītas atsevišķās provincēs Centrālā Papua, Dienvidpapua un Kalnienes Papua.

## Atsauces

## Ārējās saites
Flauta

thumb|320px|Dažāda veida flautas
**Flauta** (no  — ‘plūsma’) ir koka pūšaminstruments. Flauta ir ļoti sens mūzikas instruments, 2009. gadā Vācijā arheoloģiskajos izrakumos tika atrasta  gadus veca kaula flauta, kas ir senākais vispāratzītais mūzikas instrumenta atradums pasaulē.
Flautas priekšteči ir dažādas mēlīšu stabules, svilpes. Flautas tipa instrumenti vispirms bija pazīstami Āzijā.
Senākais flautas paraugs bija garenflauta (blokflauta) jeb slīpflauta. Pazīstama Eiropā jau 10.—11. gadsimtā. Spēlējot to turēja vertikāli noliektu uz leju kā oboju un klarneti. No mūzikas prakses tā izzuda sava bālā un vienveidīgā skanējuma dēļ, taču mūsdienās atgriežas senās mūzikas repertuārā.

Šķērsflauta sākotnēji bija klejojošu mūziķu instruments. Instrumenta pirmos paraugus izgatavoja no koka, tādēļ arī mūsdienu flautu, kas tiek gatavota no metāla vai plastmasas, pēc tradīcijas sauc par koka pūšaminstrumentu. 17. gadsimta beigās flautām parādījās pirmie vārsti. Tad arī instrumentu pirmoreiz iekļāva operas orķestrī (Žana Lulli operā "Izīda"). Mūsdienās flautu tur horizontāli, uz labo pusi. Bet nedaudz agrāk šī pati horizontālā flauta spēlēta otrādāk — uz kreiso pusi. Izšķir vairākus šķērsflautas paveidus — pikolo flautu, alta flautu, basa flautu u.c.

## Atsauces

## Ārējās saites
Papua (nozīmju atdalīšana)

**Papua** var būt:

* Papua (province) - Indonēzijas province
* Papua (teritorija) - Austrālijas administrēta teritorija, tagadējās Papua-Jaungvinejas daļa

## Skatīt arī
* Papuasi
* Jaungvinejas salas cits nosaukums
* Papua-Jaungvineja - valsts Okeānijā
* Rietumpapua - Indonēzijas province
Limuzīns Jāņu nakts krāsā

**Limuzīns Jāņu nakts krāsā** ir režisora Jāņa Streiča 1981. gadā Rīgas Kinostudijā uzņemtā Latvijas PSR mākslas filma, ieturēta komēdijas un drāmas žanrā. Sižeta pamatā Māras Svīres stāsts "Limuzīns Jāņu nakts krāsā". Filma uzņemta krāsaina, latviešu valodā.
2010. gadā skatītāju aptaujā tā tika atzīta par visu laiku labāko latviešu filmu. Tāpat tā iekļauta Latvijas kultūras kanonā.

## Sižets
Mirtas tantei jau pāri astoņdesmit. Vīrs miris, dēli krituši karā. Dzīvo viena, apdarot darbus, cik spēka pietiek. Vienīgie, kas palīdz un uztur kontaktus, ir kaimiņi — kolhoza traktorists Jāzeps Gilučs un viņa kuplā ģimene vienmēr ir līdzās. Un tad vienā dienā viss mainās. Mirtas tantes rokās nejauši nokļūst loterijas biļete, kura izrādās laimīga, un tagad Mirtas tantes šķūnītī stāv tiem laikiem lepns auto — VAZ-2101, kura dokumentos ierakstīts: *"cveta beloj noči"*, ko Mirtas tante latviski tulko kā "Jāņu nakts krāsā". Uzzinājuši par Mirtas tantes laimestu, ciemos sarodas radi un radu radi — visi priecīgi satikt tanti, visi gatavi palīdzēt, vēlēdamies būt ierakstīti testamentā kā mantinieki.

Tad sākas pietiekami ironisks stāsts par alkatību, divkosību, viltību, iemīlēšanos un visādiem ķīviņiem. Mirtas tante vairākkārtīgi pārraksta testamentu — kurš nu katrā brīdī liekas visvairāk pelnījis lielo mantojumu.

## Lomās
* *Mirtas tante (Mirta Saknīte)* — Lilita Bērziņa

### ''Tūteru ģimene''
* *Dagnija* — Olga Dreģe
* *Ēriks* — Uldis Dumpis
* *Uģis* — Gundars Āboliņš

### ''Sprēsliņu ģimene''
* *Olita* — Baiba Indriksone
* *Viktors* — Boļeslavs Ružs
* *Lāsma* — Diāna Zande

### ''Giluču ģimene''

* *Veronika Giluča* — Līga Liepiņa
* *Jāzeps Gilučs* — Romualds Ancāns
* *Bērni* — Ilze Skuška, Anna Putniņa, Ivars Jēkabsons, Viktorija Streiča, Ruta Skrebele, Inese Puķīte, I. Rīderere

* *Pigalu Prīdis* — Ēvalds Valters

'''Epizodēs:
Tālivaldis Āboliņš, Vera Singajevska

Piedalās Jāņa Gavara ansamblis no Meirāniem.

## Uzņemšanas komanda

## Apbalvojumi
* 1981 - "Lielais Kristaps" - labākā filma.

## Restaurācija

"Limuzīns Jāņu nakts krāsā" bija pirmā filma, kas 2008. gadā tika pilnībā restaurēta. Tika atjaunoti visi attēla parametri, novērsti filmas mehāniskie un fotoķīmiskie defekti, kas bija radušies filmas glabāšanas laikā. Ilgstoši glabājot, filma zaudē savu sākotnējo krāsu, un restaurācijā tika atjaunota krāsu gamma saskaņā ar autora sākotnējo ieceri. Arī filmas skaņas pavadījums tika tīrīts un koriģēts, un filmas restaurācijas gala posmā sinhronizēts ar atjaunoto attēlu. Par pirmo restaurēto filmu "Limuzīns Jāņu nakts krāsā" kļuva tieši tādēļ, ka skatītāju aptaujā tā atzīta par visu laiku labāko latviešu filmu.

## Interesanti fakti
* Mirtas Saknītes lauku māja filmēta Raiskuma pagasta "Biekās".

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites

* Kino muzejs
* Nacionālais kino centrs
## Video
* "Limuzīns Jāņu nakts krāsā" filmas.lv
Kājnieku trieciena nozīme (apbalvojums)

[thumb|right|190px|Ar Kājnieku trieciena nozīmi apbalvots [Waffen-SS virsnieks]]
**Kājnieku trieciena nozīme** () bija Trešā reiha apbalvojums Vērmahta sauszemes spēkos Otrā pasaules kara laikā. Ar to apbalvoja gan karavīrus, gan virsniekus, kas bija izcēlušies kaujas laukā. Apbalvojums tika izveidots 1939. gada 20. decembrī ar Trešā Reiha Sauszemes bruņoto spēku virspavēlniecības () lēmumu. Sākotnēji pastāvēja tika šīs nozīmes variants sudrabā un ar to apbalvoja tikai kājniekus, bet 1940. gada 1. jūnijā tika izveidota šī apbalvojuma bronzas versija, ar kuru apbalvoja tikai motorizēto daļu karavīrus.

## Sudraba

Ar to apbalvoja:

* piedalīšanos trijos vai vairāk kājnieku triecienos,
* piedalīšanos trijos vai vairāk kājnieku pretuzbrukumos,
* piedalīšanos trijās vai vairāk izlūkošanās,
* piedalīšanos tuvcīņas sadursmē,
* trīs atsevišķām reizēm, kad ir noturētas pozīcijas pret pretinieka uzbrukumu.

## Bronzas

Tie paši kritēriji, kas iepriekš minēti, tikai ieguvējam bija jābūt motorizēto daļu karavīram.

## Izskats un apbalvošana
thumb|right|160px|Kājnieku trieciena nozīme (sudraba)
Nozīme sastāvēja no ovāla ozollapu vainaga, kuru apakšā saturēja lente. Pa diagonāli pāri tam bija novietota šautene Mauzer 98k ar durkli. Augšā bija novietos ērglis, kurš savos nagos turēja svastiku. Apbalvojuma izmērs bija 54 х 46 mm, bet varēja būt arī citi izmēri. Otra puse bija vai nu gluda, vai arī uz iekšpusi vērsta. Piestiprināšanai pie formas tērpa izmantoja spraužamadatu.

Apbalvojumu pasniedza tiešie kauju komandieri un tas tika darīts bez īpašas ceremonijas, respektīvi, lauku apstākļos. Apbalvojumam līdzi nāca dokuments, kurā bija norādīts apbalvotā vārds, vienība, izsniedzēja paraksts un zīmogs. Pats apbalvojums tika pasniegts brūnā aploksnē ar apbalvojuma nosaukumu uz tās. Tas bija jānēsā kreisajā krūšu pusē, zem Dzelzs krusta vai augstāka apbalvojuma.

Pēc Otrā pasaules kara, 1957. gadā, Vācijas Federatīvajā Republikā tika izdots likums, kas ļāva nēsāt veterāniem visus līdz Otrā pasaules kara beigām iegūtos apbalvojumu, bet bez nacionālsociālisma simboliem, piemēram, svastikas, rūnām un tā tālāk. Tāpēc arī šim apbalvojuma tika izgatavota jauna versija, kur vairs nebija ērgļa ar svastiku nagos.

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites

* Detalizēts izklāsts par Kājnieku trieciena nozīmi 
* Īss apraksts 
* Apbalvojuma vēsture un apraksts
Detroitas "Red Wings"

**Detroitas "Red Wings"** () ir profesionāls ASV hokeja klubs, kas bāzēts Detroitā, Mičiganas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Atlantijas okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1926. gadā kā **Detroitas "Cougars"** un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL. Klubs ir viens no sešiem NHL klubiem, kas līgā spēlē sākot ar tās pašām pirmajām sezonām.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Red Wings" ir 11 reizes uzvarējis NHL, 6 reizes kļuvis par konferences uzvarētāju un 18 reizes — divīzijas čempionu. Komandas izcīnītie 11 čempiontituli ir labākais NHL rādītājs starp ASV klubiem un trešais labākais rādītājs visā līgā (vairāk izcīnītu čempiontitulu ir Monreālas "Canadiens" un Toronto "Maple Leafs"). Mājas spēles komanda aizvada *[[Little Caesars Arena]]* hallē.

## Sasniegumi
* **[[Stenlija kauss]]**: 11
** 1935–36, 1936–37, 1942–43, 1949–50, 1951–52, 1953–54, 1954–55, 1996–97, 1997–98, 2001–02, 2007–08
* **[[Prezidenta balva]]**: 6
** 1994–95, 1995–96, 2001–02, 2003–04, 2005–06, 2007–08
* **Konferences čempioni**: 6
** 1994–95, 1996–97, 1997–98, 2001–02, 2007–08, 2008–09
* **Divīzijas čempioni**: 19
** 1933–34, 1935–36, 1936–37, 1987–88, 1988–89, 1991–92, 1993–94, 1994–95, 1995–96, 1998–99, 2000–01, 2001–02, 2002–03, 2003–04, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 

## Spēlētāji
Komandas rindās savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Gordijs Hovs, Teds Lindsijs, Sids Eibels, Reds Kellijs, Alekss Delvečio, Terijs Savčuks, Kriss Osguds, Sergejs Fjodorovs, Stīvs Aizermens, Niklass Lidstrems un citi.
### Pašreizējais sastāvs
*Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 7. oktobrī.*

#### Vārtsargi
* 35  Ville Huso
* 39  Alekss Nedeļkovičs
*  Kems Talbo

#### Aizsargi
* 2  Olli Mēte
* 3  Simons Edvinsons
* 8  Bens Šaro
* 17  Filips Hroneks
* 28  Gustavs Lindstrēms
* 38  Roberts Hegs
* 43  Marks Pisiks
* 53  Morics Zeiders
* 82  Džordans Ēsterle
* 96  Džeiks Volmens

#### Uzbrucēji
* 11  Filips Zadina
* 14  Robijs Fabri
* 18  Endrū Kops
* 23  Lūkass Reimonds
* 24  Pijs Suters
* 27  Maikls Rasmusens
* 48  Dživani Smits
* 57  Deivids Perons
* 70  Oskars Sundkvists
* 71  Dilans Larkins (Kapteinis)
* 73  Ādams Ērns
* 81  Dominiks Kubalīks
* 90  Džo Veleno

## Līderi
### Kluba spēlētāju rekordi
* Visvairāk gūto vārtu sezonā: Stīvs Aizermens, 65 (1988-89)
* Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Stīvs Aizermens, 90 (1988-89)
* Visvairāk gūto punktu sezonā: Stīvs Aizermens, 155 (1988-89)
* Visvairāk soda minūšu sezonā: Bobs Proberts, 398 (1987-88)
* Visvairāk gūto punktu sezonā starp aizsargiem: Niklass Lidstrems, 80 (2005-06)
* Visvairāk gūto punktu sezonā starp debitantiem: Stīvs Aizermens, 87 (1983-84)

## Ārējās saites

* Kluba oficiālā mājaslapa 
* Hockey-Reference profils
Eiropas Biznesa atbalsta tīkls

**Eiropas Biznesa atbalsta tīkls** http://www.een.lv savu darbību Latvijā uzsāka 2008. gada 29. februārī un apvieno līdz šim atsevišķi pastāvējušos Eiropas Informācijas centru Rīgā, kas darbojās kopš 1997. gada kā viena no Latvijas Investīciju un attīstības aģentūras struktūrvienībām un Inovāciju Rosināšanas centru, kas darbojās Latvijas Tehnoloģiskā centra paspārnē.

200px|thumb|left

Eiropas Biznesa atbalsta tīkls ir lielākais uzņēmējdarbības un inovācijas atbalsta kontaktpunktu tīkls, kas sniedz praktisku informāciju uz specifiskiem jautājumiem ES uzņēmējiem par ES lietām, īpaši izceļot mazos un vidējos uzņēmējus. Eiropas Biznesa tīkls ir viena no Eiropas Komisijas Konkurētspējas un Inovāciju ietvarprogrammas sastāvdaļām, kas darbojas pēc vienas pieturvietas aģentūras principiem, lai sniegtu vienotus pakalpojumus.

Tīkla pamatdarbībā ir ne—nepareizo durvju (no wrong door) koncepcija, kas nodrošina vienotus pakalpojumus neatkarīgi no tā, kurā valstī vai kontaktpunktā griežas uzņēmējs.

Tīkls piedāvā konkrētus risinājumus uzņēmējiem vairāk nekā 50 valstīs, iekļaujot 28 Eiropas Savienības valstis, kā arī kandidātvalstis (Turcija un bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika), Eiropas ekonomiskās zonas valstis un citas trešās valstis.

Tīklā ir apvienotas un koordinēti darbojas aptuveni 600 partnerorganizāciju, kurās nodarbināti ap 4000 speciālistu, lai veicinātu ES uzņēmējdarbību.

EEN Twitter konts http://twitter.com/EEN_Latvia

EEN Facebook konts http://www.facebook.com/EEN.Latvia
Augusts Voss

**Augusts Voss** ( — ) bija latviešu izcelsmes padomju politiķis, kas ilgu laiku darbojās Latvijas PSR. LKP CK pirmais sekretārs (1966—1984), PSRS Augstākās padomes Tautību padomes priekšsēdētājs (1984—1989).

## Biogrāfija
Dzimis 1919. (pēc citiem datiem 1916.) gada 30. oktobrī Saltikovas (*Салтыково*) sādžā Tjumeņas guberņā Sibīrijas latviešu zemnieka ģimenē (tēva izcelsme no Zemgales).

Pabeidza Tjumeņas skolotāju institūtu un no 1939. līdz 1940. gadam bija skolotājs vidusskolā. 1940. gadā iesaukts armijā, Otrā pasaules kara laikā bijis politiskais darbinieks frontē. 1945. gadā sācis politisko darbību Latvijā, bija LVU LKP sekretārs (1950), pēc nacionālkomunistu sagrāves bija speciālists "proletāriskā internacionālisma un tautu draudzības" jomā. 1960. gadā kļuvis par LKP CK sekretāru,  — par LKP CK pirmo sekretāru, nomainot amatā uz Maskavu pārcēlušos Arvīdu Pelši. Tajā pašā gadā pirmoreiz kļuvis par PSRS Augstākās padomes deputātu.

1971. gadā kļuvis par PSKP Centrālās komitejas locekli.  LKP CK pirmā sekretāra amatā Vosu nomainīja Boriss Pugo, savukārt Voss kļuva par PSRS Augstākās padomes Tautību padomes priekšsēdētāju. 1989. gadā zaudēja Augstākās padomes deputāta mandātu un arī Tautību padomes priekšsēdētāja amatu. 1990. gadā izslēgts no PSKP CK.  miris Maskavā.

Voss prata runāt latviski, tomēr publiski šo prasmi neizmantoja.

## Darbi
* Вопросы воспитания трудящихся в духе пролетарского интернационализма и дружбы народов. Москвa: Знание, 1961. 29 с. (krieviski)
* По заветам Ленина. Рига: «Лиесма», 1968. 135 с.
* Советская Латвия. Москвa: Политиздат, 1978. 118 с.
* Партийный подход к решению хозяйственных вопросов. Москвa: Политиздат, 1978. 112 с.
* Практическая работа в области развития экономики. Москвa: Политиздат, 1982. 64 с.

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites

* “Aparatčiks” sarkanā kaklasaitē. Kā dzīvoja Augusts Voss LA
Gruzijas PSR

**Gruzijas Padomju Sociālistiskā Republika** (, *sakartvelos sabch'ota sotsialist'uri resp'ublik'a*) bija padomju republika un Aizkaukāza PFSR (1922-1936), vēlāk tieša Padomju Savienības sastāvdaļa (1936-1991).

## Vēsture
Gruzijas PSR izveidoja gruzīnu apdzīvotajā teritorijā pēc tam, kad 1921. gada martā Sarkanā armija iekaroja Gruzijas Demokrātiskās Republikas teritoriju.

1921. gada 16. jūlijā Sarkanās armijas kontrolētajā Adžārijas ziemeļu daļā nodibināja Adžārijas APSR, kas ietilpa Gruzijas PSR sastāvā.
Pēc 1921. gada 13. oktobrī parakstītā Karsas miera līguma vēsturiski gruzīnu apdzīvotās Adžārijas dienvidu daļu iekļāva Turcijas sastāvā. 1921. gada 16. decembrī Gruzijas PSR valdība noslēdza militāras, politiskas un finanšu savienības līgumu ar SPR Abhāzija (abhāzu: *ССР Аҧсны*) valdību. Kopā ar to 1922. gadā Gruzijas PSR tika iekļauta Aizkaukāza SFPR sastāvā.

Kad 1936. gadā Aizkaukāza PFSR likvidēja, Gruzijas PSR kļuva par tiešu Padomju Savienības subjektu.

1978. gada 14. aprīlī Gruzijas PSR notika masu protesta akcijas, galvenokārt republikas galvaspilsētā Tbilisi, pret valsts valodas nomaiņu no gruzīnu uz krievu valodu.

1991. gada 9. aprīlī Gruzija atguva neatkarību no PSRS.

## Atsauces

## Ārējās saites