open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Fēgezaki

thumb|200px|Fon Fēgezaku dzimtas ģerbonis (no ''Baltisches Wappenbuch'', 1882).
[thumb|280px|Fēgezaka muižiņa (''Vegesackshof'') pie Rīgas (no [Broces kolekcijas).]]
**Fon Fēgezaki** () ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā bija zināma kopš 15. gadsimta un Zviedru Vidzemes laikā izplatījās arī Zviedrijā un Prūsijā. 

## Vēsture
Par savu priekšteci Fēgezaku dzimta uzskata 1492. gadā minēto Tallinas Melngalvju brālības locekli Albrehtu Fēgezaku, kas miris 1524. gadā. Arī pēc Livonijas konfederācijas sabrukuma Fēgezaku dzimtas pārstāvji bija ietekmīgi Rīgas un Tallinas tirgotāji. Zviedru Vidzemes laikā Gothards Fēgezaks (1608—1687) pārcēlās uz Rīgu. 1664. gadā Fēgezaki tika iecelti dižciltīgo kārtā.
 
Bijušais Zviedrijas karaspēka pulkvežleitnants Gothards Zaharijs fon Fēgezaks (1687–1745), kam piederēja Vējzaķsala (*Vegesacksholm*) tagadējā Sarkandaugavas apkaimē, un Rīgas rātskungs Gothards fon Fēgezaks (1686–1764), kam piederēja Atgāzenes muiža, 1745. gadā tika ierakstīti Vidzemes bruņniecības matrikulā.

## Fēgezaku dzimtas muižas
Fēgezaku dzimtai Vidzemē piederēja šādas muižas:
Atgāzenes muiža, Anniņmuiža (*Annenhof*), Vites muiža (*Wittenhof*, 1612–1687), Loberģu muiža (*Blumbergshof*, 1834–1920), Ķieģeļu muiža (*Kegeln*, 1873–1920), Lambertmuiža (*Lambertshof*)/Kleistu muiža (*Kleistenhof*, pēc 1752), Āsteres muiža (*Poikern*) ar Drieliņu muižu (*Badenhof*, 1847–1920), Svētciema muiža (*Neu-Salis*) ar Lāņu muižu (*Lahnhof*, 1841–1920), Vaidavas muiža (*Waidau*, 1890–1920) un Vējzaķsala (*Vegesacksholm*, 1694–1732).

## Dzimtas pārstāvji
* Albrehts Oto fon Fēgezaks (miris 1670/1671), Zviedrijas konsuls Lisabonā 
* Eberhards fon Fēgezaks (1763–1818), Zviedrijas ģenerālleitnants 
* Oto Morics fon Fēgezaks (1807–1874), Krievijas impērijas diplomāts, sūtnis Hamburgā, Brēmenē un Lībekā, Oldenburgas un Braunšveigas hercogistēs
* Manfrēds fon Fēgezaks (1879–1966), vācbaltiešu politiķis
* Zigfrīds fon Fēgezaks (1888–1974), vācbaltiešu rakstnieks

## Ārējās saites
* Baltische Historische Kommission (Hrsg.): ''Vegesack, v.''  In: *BBLd – Baltisches Biographisches Lexikon digital.* Göttingen 2012
* Wissenswertes von und für die Familie von Vegesack 

## Atsauces
Riekte

**Riekte** ir Engures kreisā krasta pieteka Ventspils novadā.

Izteka - pie autoceļu P123 (Zlēkas—Ugāle) un V1323 (Sili–Ugāles dzirnavas–Smilši) krustojuma. Tek austrumu-dienvidaustrumu virzienā. Ietek Engurē pie Zaļā ciema. Lielākā pieteka - Mellsunvalks.

Upi šķērso valsts autoceļi V1326 (Ugāle–Cirkale–Zlēkas) un V1325 (Usma–Amjūdze), tās krastos atrodas Zaļais ciems.

## Atsauces
Sarkanavots

**Sarkanavots** (arī **Sarkanavotvalks**, **Sarkanvalks**) ir Abavas labā krasta pieteka Ventspils novadā.

Izteka - pie Kunerāju kapiem. Iesākumā tek ziemeļrietumu virzienā, tad ar loku pagriežas uz dienvidiem-dienvidaustrumiem. Ietek Abavā. 

Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.

## Atsauces
Sirgumi

**Sirgumi** ir ciems Ventspils novada Ugāles pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 12,6 km no pagasta centra Ugāles, 50,7 km no novada centra Ventspils un 164,1 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1310 (Piltene–Silakrogs), Vēždūkas upes krastā. Sirgumi nav iekļauti valsts adresu reģistra datubāzē. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie vēsturiskās Sirgumu (*Sirgum*) pusmuižas.

## Atsauces
Svēte (Puzes ezera pieteka)

**Svēte** ir Puzes ezerā ietekoša upe Ventspils novadā.

Izteka - no Svētes ūdenskrātuves. Tek ziemeļu-ziemeļrietumu virzienā, pašā lejtecē sagriežoties uz austrumiem. Ietek Puzes ezerā tā rietumu krastā.

Upi šķērso valsts autoceļš A10 un dzelzceļa līnija Ventspils—Tukums II, tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.

## Atsauces
Svētes ūdenskrātuve

**Svētes ūdenskrātuve** (vietējie iedzīvotāji šo vietu sauc par **Uzplūdumu**) ir caurteces mākslīga ūdenskrātuve Ventspils novada Ugāles pagasta ziemeļrietumu daļā. Svētes ūdenskrātuvi 1940. gada pavasarī koku pludināšanai  uz Ventspili sāka būvēt Ugāles virsmežniecības departaments. Svētes ūdenskrātuve radīta, noslēdzot Svētes upītes gravu ar 173 m garu un 6 m augstu zemes dambi, kas izveidots no 6110 kub.m. liela smilts grants bēruma ar māla kodolu vidū. Filtrācijas ūdeņu samazināšanai māla kodolā iedzīta 86,4 m gara rievsiena. Neizmantoto ūdeņu nolaišanai dambī iebūvēta 20 m gara noslēdzama caurteka ar 80 cm caurmēru. Svētes ūdenskrātuves maksimālā platība ir 60 ha, bet pie normāla ūdens līmeņa 45 ha. Svētes ūdenskrātuves būvdarbi pilnībā pabeigti 1943. gada vasarā. 

Dibens - celmains, dūņu maz, vietām - dūņains. Krasti - slīpi un stāvi. Dambja šķērsprofila virsplatums 2,5 m, iekšējais nogāzes slīpums 2:1, ārējais 1:1,5.

Makrofīti - niedres, kalmes, meldri, glīvenes.

Ezerā dzīvo līdakas, raudas, asari, karpas un līņi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Meža Dzīve, Nr.6 (01.06.1944)
Sēržu valks

**Sēržu valks** (arī **Sēršu valks**) ir Abavas labā krasta pieteka Ventspils novadā.

Izteka - no Pluču tīreļa. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Abavā uz dienvidrietumiem no Pluču tīreļa. 

Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.

## Atsauces
Vārzava (Vēždūkas pieteka)

**Vārzava** ir Vēždūkas kreisā krasta pieteka Ventspils novadā.

Izteka Ugāles pagasta dienvidrietumos. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Vēždūkā lejpus Krievciema.

Upe regulēta visā tecējumā. To nešķērso valsts autoceļi, kā arī tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.

## Atsauces
Vārzava

**Vārzava** var būt:

*Vārzava - Rojas pieteka Talsu novadā
*Vārzava - Vēždūkas pieteka Ventspils novadā
Ameļciems

**Ameļciems** ir ciems Ventspils novada Ugāles pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 7,9 km no pagasta centra Ugāles, 46 km no novada centra Ventspils un 153,8 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1326 (Ugāle–Cirkale–Zlēkas). Ameļciems nav iekļauts valsts adresu reģistra datubāzē.

## Atsauces
Selgas iela (Jūrmala)

**Selgas iela** ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Selgas iela sākas krustojumā ar Kāpu ielu un beidzas krustojumā ar Mellužu prospektu. Kopējais ielas garums ir 440 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Selgas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.

## Ielu savienojumi
Selgas iela ir savienota ar šādu ielu:
* Kāpu iela (T veida krustojums)
* Mellužu prospekts (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Melluži
Loberģu muiža

**Loberģu muižas** () kungu māja atrodas Smiltenes novada Bilskas pagasta Lobērģos.

## Vēsture
Senākā muižas kungu māja celta 1803. gadā klasicisma stilā. 1834. gadā Loberģu muižu iegādājās Fēgezaku dzimta, 1887. gadā kungu māja pamatīgi pārbūvēta, uzceļot jumta stāvu. 1888. gada 20. martā Loberģu muižas īpašnieka Oto Gotharda fon Fēgezaka ģimenē kā devītais bērns piedzima vēlākais rakstnieks Zigfrīds fon Fēgezaks (1888—1974).

Pēc 1920. gada zemes reformas Loberģu muižu sadalīta 56 vienībās 1308 ha kopplatībā. Muižas kungu māju sadalīja divās daļās, tās neatsavināmajā daļā ēkas turpināja dzīvot Fēgezaku ģimene, bet otrā galā Aumeisteru piensaimnieku savienība iekārtoja tvaika kopmoderniecību (pienotavu) un veikalu.
Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā ēka pēc ugunsgrēka pārbūvēta, tajā turpināja darboties pienotava.

Mūsdienās ēka privatizēta. Netālu no tās atrodami bijušo muižas īpašnieku apbedījumi ar pāris salūzušām kapu plāksnēm.

## Atmiņas
Rakstnieka Olģerta Rozīša (1912-1984) atmiņas: 

"Loberģu muiža, maza muižiņa, salīdzinot ar citām Vidzemes muižām, piederēja Feizaku (*Vegesack*) ģimenei. Viņi bija divi brāļi, viens (Manfrēds fon Fēgezaks) Rīgā bankas direktors un kādu laiku arī Saeimas deputāts vācu frakcijā, otrs ārsts, bet nelabojams dzērājs. Bieži viņu satiku izmīdītajās koka kāpnēs agrākajā kungu mājā, kur otrā stāvā bija arī pasta kantoris. 

Agrārā reforma Feizakiem bija atstājusi neatsavināmo daļu ar bijušo pārvaldnieku māju par mitekli. Tā saucamā „pils” bija piešķirta publiskām vajadzībām. Bieži kad nācu, pāri izbraukātajam rundēlim uz pastu vai kooperatīvu veikalu, kas mitinājās kungu mājas otrā galā, tai telpā, kas agrāk bija bijusi muižnieka kabinets, man likās, ka pa to pašu logu, pa kuru es bērnībā biju vērojis veco freileni lokāmies ap puķu dobēm, mani pavada ziņkārīgi bērnu skati. Dažkārt redzēju bālu, sērīga izskata bērniņu ēnas dārzā aiz žoga, kas tagad nodalīja neatsavināmo daļu no atsavinātās. Feizaku ģimene, pretstatā citiem vācu muižniekiem, paturēja sev to, ko viņiem atstāja, spītīgi turējās pie tā, kas viņiem vēstures un likuma ļauts. Izkopa savu saimniecību un labi satika ar jaunajiem kaimiņiem un agrākajiem kalpiem. Dzērājs dakters, kad bija skaidrāks, ārstēja pagasta slimos, bieži par velti."

## Atsauces
Ciesengure

**Ciesengure** ir ciems Ventspils novada Ugāles pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 3,8 km no pagasta centra Ugāles, 40,7 km no novada centra Ventspils un 154,3 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1311 (Ugāle–Blāzma–Ance), Engures upes krastā.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Andrejs Ceruks

**Andrejs Ceruks** (1915. gada 13. marts — 1999. gada 21. decembris) bija latviešu baptistu mācītājs, strādājis draudzēs Latvijā un Brazīlijā. Ilggadējais Brazīlijas Latviešu baptistu apvienības priekšsēdis.

## Dzīvesgājums
Dzimis Saikavā sludinātāja ģimenē. Kristīts atbilstoši baptistu kristību tradīcijai 1929. gadā. Kara klausības laikā kalpojis Latvijas Armijas štāba bataljonā, kas veica arī Valsts prezidenta godasardzes pienākumus. 1937.—1940. gadā Ceruks mācījās baptistu Garīgā semināra IV sasaukumā. Garīgo darbu sāka Rīgas Mateja draudzes sludināšanas punktā Vecmīlgrāvī, kur arī iepazinās ar savu nākamo dzīvesbiedri Veltu. 

Par mācītāju tika ordinēts Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā. Latvijā kalpoja draudzēs Saikavā (1940—1943), Jēkabpilī un Krustpilī (1943—1944), 1944. gadā kādu laiku arī Semināra draudzē Rīgā.

1944. gada rudenī A. Ceruks devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, no kurienes 1946. gadā pārcēlās uz Brazīliju. Tur Sanpaulu štatā viņš kalpoja Vārpas Centra (1946—50), Novaodesas Pirmajā (1950—63) un Novaodesas Otrajā (1968—80) draudzē. 1984. gadā viņš tika ievēlēts par Novaodesas Otrās draudzes goda mācītāju. Miris 1999. gada 21. decembrī Sanžozē dus Kampušā (*Sao Jose dos Campos*). Apbedīts Novaodesas kapos.

A  Ceruks bija iniciators Brazīlijas latviešu baptistu draudžu ciešākam kopdarbam, ko kolēģi, citi kopienas līderi sākotnēji negribēja pieņemt. Viņš bija Misiones komitejas priekšsēdis (1950—1952) un ilggadējs Brazīlijas Latviešu baptistu apvienības priekšsēdis (1950—1960; 1967—1970; 1979—1981), tad goda priekšsēdis.

## Atsauces
Olģerts Rozītis

**Olģerts Rozītis** (1912—1984) bija Latvijas diplomāts un rakstnieks. "Londonas Avīzes" dibinātājs un pirmais redaktors (1942—1947).
Latviešu preses biedrības Austrālijas kopas priekšsēdētājs, Latviešu rakstnieku apvienības biedrs. Literāros sacerējumus publicējis latviešu presē un izdevis krājumos "Pavedieni" (1966), "Mežā" (1982).

## Dzīves gājums
Dzimis 1912. gada 2. jūlijā Pēterburgā latviešu izcelsmes Krievijas impērijas virsnieka Rūdolfa Rozīša un viņa sievas Emīras, dzimušas Zeiboltes, ģimenē. 1917. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Latviju. Mācījās Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā.
Studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē, ko 1935. gadā beidza ar jurisprudences maģistra grādu. Vienlaikus beidza arī Angļu valodas institūtu.
 
No 1935. gada jūlija bija Latvijas Ārlietu ministrijas Saimniecības un finanšu nodaļas ārštata darbinieks. Pēc dienesta Latvijas armijā (1936—1937) strādāja par Ārlietu ministrija sekretāra palīga v.i., no 1938. gada februāra bija III šķ. sekretārs sūtniecībā Londonā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada oktobrī atbrīvots no amata ārlietu resora likvidācijas dēļ. Nepakļāvās Latvijas PSR valdības rīkojumiem un turpināja strādāt Latvijas sūtniecībā Londonā, vēlāk iecelts par I šķiras sekretāru. Piedalījās LNPL dibināšanā, bija tās padomes priekšsēdētājs (1941). Vienlaikus bija "Londonas Avīzes" dibinātājs un pirmais redaktors (1942—1947).

Pēc Otrā pasaules kara beigām kārtojis latviešu bēgļu sociālās apgādes lietas Lielbritānijas valsts institūcijās.
1951. gada decembrī iecelts par kancelejas vadītāju Latvijas goda konsulātā Sidnejā (ar sēdekli Melburnā). Pēc goda konsulāta Sidnejā slēgšanas darbojās Latvijas goda konsulātā Melburnā (1958—1984), līdztekus strādāja par skolotāju Melburnas latviešu skolās un sevišķo uzdevumu padomnieku Kristīgo brāļu koledžā.
1973. gadā beidza studijas Melburnas universitātes Tiesību zinātņu fakultātē.

Miris 1984. gada 23. martā Kjū pie Melburnas Austrālijā. Atstājis nepublicētu romānu "Spirāles", kā arī daudzus īsprozas darbus.

## Darbi
Pēc apziņas plūsmas principiem veidotas miniatūras sakopotas krājumā "Pavedieni" (1966), kur abstrakti prātojumi mijas ar spilgtiem bērnības atmiņu fragmentiem, un stāstu "Mežā" (1982). Darbi publicēti laikrakstos "Austrālijas Latvietis", "Latvija", žurnālos "Ceļa Zīmes", "Jaunā Gaita".
* Pavedieni. Sidneja: Salas apgāds, 1966
* Mežā. Lakemba : Iekari, 1982

## Atsauces

## Ārējās saites
* Olģerts Rozītis. Asociatīva metode dzejas baudīšanā Jaunā Gaita nr. 45/46, 1964
* Olģerts Rozītis. NEZIŅA UN TOMĒR ZIŅA (Vēl viens triptichs) Jaunā Gaita nr. 124, 1979
* Olģerts Rozītis. MUTATIS MUTANDIS (Triptichs) Jaunā Gaita nr. 133 (2), 1981
* Olģerts Rozītis. "Viesulis". "Izdzēsti burti" (stāsti) , Jaunā Gaita nr. 223, decembris 2000
* Olģerts ROZĪTIS  LR Ārlietu ministrijas mājaslapā
Daudas ūdenskritums

**Daudas ūdenskritums** ir viens no ainaviski izcilākajiem Vidzemes ūdenskritumiem. Ūdens krīt pār divām Amatas svītas smilšakmeņu kāplēm/kaskādēm. Augšējā ir 0,6 m augsta, apakšējā — 2 m augsta. Liela caurplūduma laikā izkatās kā viena liela pakāpe. Platums no 2.9 līdz 4.6 m. Pārkāres vai bedres zem ūdenskrituma nav. Daudas ūdenskritums atodas uz Ziemeļiem no Siguldas Daudas upes gultnē Gaujas nacionālajā parkā. Tas ir trešais augstākais ūdenskritums Latvijā. Saukts arī par Lākturu upes, Jurbrenčupītes, Ķiļlupītes ūdenskritumu.

Pirmo reizi pieminēts 1970. gadā Dabas un vēstures kalendārā.

## Attēlu galerija

Attēls:Dauda un Jodupītes džungļi 14.jpg
Attēls:Dauda un Jodupītes džungļi 10.jpg
Attēls:Dauda un Jodupītes džungļi 6.jpg
Attēls:20100116-08(Daudas udenskritums).jpg
Attēls:20100116-09(Daudas udenskritums).jpg


## Atsauces
Pauls Jonass

**Pauls Jonass** (dzimis  Aizputē) ir latviešu motosportists. Pirmais latviešu motosportists, kurš ir kļuvis par pasaules čempionu motokrosā MX2 klasē (2017).

Vairākkārtējs Baltijas čempions, divkārtējs pasaules junioru čempions 85 un 125 cm3 klasē un 2013. gada Eiropas čempions 125 cm3 klasē.

Astoņpadsmit gadu vecumā Pauls Jonass uz pieciem gadiem noslēdza līgumu ar *[[KTM]]* rūpnīcas komandu, startējot MX2 pasaules čempionātā. 2015. gada Pasaules čempionāta kopvērtējumā MX2 klasē izcīnīja 2. vietu un daļu sezonas bija arī sacensību līderis. 2016. gada sezonā Pauls smadzeņu satricinājuma dēl izlaida vairākus pēdējos posmus un kopvērtējumā palika 5. vietā. Savukārt 2017. gada Pasaules čempionātā viņš šajā klasē izcīnīja pirmo vietu.

2024. gada oktobrī Jonass noslēdza līgumu ar *[[Kawasaki Motors|Kawasaki]]* rūpnīcas komandu *MXGP Kawasaki Racing Team*.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Pauls Līvens

**Pauls Līvens** (, 1875—1963) bija Smiltenes muižas īpašnieks, firsts (kņazs). Dzelzceļa līnijas Ainaži—Valmiera—Smiltene projekta autors (1908—1911).

## Dzīvesgājums
Cēlies no senas vācbaltiešu dzimtas Līveniem. Dzimis 1875. gada 12. aprīlī Sanktpēterburgā Krimuldas muižas īpašnieka Paula Hermaņa fon Līvena (1821—1881) un viņa sievas Natālijas, dzimušas fon der Pālenas (1842—1920), ģimenē.
1893. gadā viņa māte nopirka Smiltenes muižu un 1895. gadā to uzdāvināja Paulam. 1899. gadā, ieguvis Pēterburgas Politehniskā institūta ceļbūves inženiera diplomu, Pauls fon Līvens ieradās Smiltenē uz pastāvīgu dzīvi.
Viņš savas muižas zemi sadalīja atsevišķos zemes gabalos un iznomāja tos Smiltenes iedzīvotājiem mūža rentē. 1901. gadā Līvens uzcēla Smiltenes spēkstaciju Vidus dzirnavezera krastā, 1903. gadā uzcēla Smiltenes slimnīcu, kokzāģētavu ar tvaiku darbināmu elektrocentrāli pie Tiltlejas ezera. 1903. gada 14. septembrī, atklājot Smiltenes slimnīcu, viņš teicis: „Es neesmu te uzcēlis fabriku, kas man nestu peļņu, es neesmu te uzcēlis ēku priekam, — es esmu uzcēlis ēku, kurā jūs visi nāksiet, līdznesdami savas sāpes. Lai Dievs dod, ka jūs visi aizietu no šejienes smaidīdami, tomēr būs daudzi, kas ienāks paši, bet kurus iznesīs piederīgie un draugi." 

Krievijas–Japānas kara (1904—1905) laikā viņš izveidoja brīvprātīgo vienību ar pārvietojamo lazareti un devās sniegt palīdzību Mandžūrijas kaujas laukos ievainotajiem. Tur viņš iepazinās ar žēlsirdīgo māsu Natāliju fon Taubi jeb Lilī un 1905. gadā abi Maskavā apprecējās. Pēc atgriešanās Latvijā viņu ģimenē piedzima meita Marija (Rīgā 1907. gadā) un dēls Leonīds (Smiltenē 1909. gadā).
1911. gadā ar P. Līvena finansiālu atbalstu izbūvēja šaursliežu dzelzceļa līniju uz Valmieru, 1913. gadā Abula hidroelektrostaciju ar derivācijas kanālu.
Kad Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada sākumā lielinieki apcietināja P. Līvenu, muižas ļaudis esot devušies pie sardzes vīriem ar lūgumu viņu atbrīvot. 

Pēc atbrīvošanas Pauls Līvens ar ģimeni emigrēja uz Vāciju, kur 1919. gada 13. septembrī viņa sievai Rostokā piedzima dēls Aleksandrs. Smiltenes muižu Latvijas valdība nacionalizēja un pēc 1920. gada zemes reformas 1922. gadā ierīkoja viengadīgu piensaimniecības skolu. 
alt=Firsta Līvena Piemiņas akmens Kalnamuižā|thumb|Paula Līvena piemiņas akmens Smiltenes novada Kalnamuižā.
Miris 1963. gada 11. maijā Londonā, apglabāts Ganersberijas kapsētā (*Gunnersbury Cemetery*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Otons IV

**Otons IV** (; dzimis 1175. gadā, miris ) bija viens no diviem Vācijas karaļiem no 1198. gada, no 1208. gada — vienīgais Vācijas karalis. Svētās Romas impērijas ķeizars no 1209. līdz 1215. gadam, kad bija spiests pamest troni. Vēsturē vienīgais Velfu dinastijas ķeizars, konfliktēja ar Romas pāvestu Inocentu III, kurš 1210. gadā Otonu ekskomunicēja.

## Dzīvesgājums
Uzaudzis Anglijā sava vectēva Henrija II galmā. Kļuva par Ričarda Lauvassirds pieņemto dēlu. Pēc Svētās Romas impērijas ķeizara Heinriha IV nāves impērijā izveidojās divas konkurējošas partijas Štaufeni un Velfi. Viena ar Anglijas atbalstu virzīja par Vācijas karali Otonu, otra — ar Francijas atbalstu Švābijas Filipu. 1198. gadā notika divas kronēšanas. Romas pāvests Inocents III izvēlējās atbalstīt Otonu, tomēr starp abiem pretendentiem turpinājās cīņa.

Hoenštaufeniem bija atbalsts impērijas aristokrātos, kamēr Velfus atbalstīja ekonomiski attīstītā Reinzeme, kurā dominēja Ķelne, kurai bija svarīgas tirdzniecības attiecības ar Angliju. Ķelnes arhibīskaps Ādolfs, sens Heinriha VI pretinieks, drīz pēc ķeizara nāves sāka meklēt jaunu troņa kandidātu. Ar Anglijas karaļa Ričarda I atbalstu arhibīskaps izvēlējās Oto IV, hercoga Heinriha Lauvas dēlu. Arhibīskaps Ādolfs ievēlēja un kronēja Oto IV par karali 1198. gada vasarā. Hoenštaufeni tikmēr panāca Švābijas Filipa ievēlēšanu par karali. Abu troņa pretendentu starpā izvērsās cīņa, kas turpinājās līdz Filipa nāvei 1208. gadā.

Oto IV sabojāja attiecības ar pāvestu, kurš 1210. gada 18. novembri viņu izslēdza no baznīcas. Francijas karalis Filips II Augusts pāvestam ieteica atbalstīt Frīdrihu II, kuru atbalstīja arī ietekmīgi vācu augstmaņi un garīdznieki. 1211. gada 31. martā pāvests atbrīvoja Oto IV vasaļus no uzticības zvēresta imperatoram, tam sekoja slepena Frīdriha II ievēlēšana par karali. Gan Oto IV, gan Frīdrihs II šajā laikā atradās Itālijā, kur karoja viens pret otru. Abi karaļi steidzās uz vācu zemēm, pie saviem atbalstītājiem. Frīdrihs II ar pāvesta un franču atbalstu cīņā uzvarēja, un līdz 1215. gadam Oto IV pretestība bija pilnībā sagrauta. 1214. gada 27. jūlijā Otons IV zaudēja Buvīnas kaujā Francijas karalim Filipam II Augustam, 1215. gadā atteicās no troņa, bet par ķeizaru 1220. gadā tika kronēts Frīdrihs II, kurš atzina Oto IV brāļa Frīdriha tiesības uz Velfu zemēm.

## Atsauces

## Ārējās saites
Smiltenes muiža

thumb|250px|Smiltenes muižas kungu māja (2002).
thumb|250px|Smiltenes muižas karte (1904).
**Smiltenes pilsmuižas** () kungu māja atrodas Smiltenes pagasta Kalnamuižā.

## Vēsture
Muižas pārvaldes centrs izveidojies viduslaiku Smiltenes pils vietā, ko pēc nopostīšanas Lielā Ziemeļu kara laikā vairs neatjaunoja. Senākā Smiltenes muižas kungu māja celta no koka 1730. gadā.
Krievijas Impērijas ķeizariene Katrīna II Smiltenes pilsmuižu uzdāvināja Vidzemes ģenerālgubernatoram G. Braunam, kas no 1763. līdz 1771. gadam lika uzcelt līdz mūsdienām saglabājušās muižas ēkas. Viņa mantinieki muižu pārdeva Rīgas tirgotājam J. S. Bandavam, kura dzimta to pārvaldīja gandrīz 100 gadus. 1893. gadā Smiltenes muižu nopirka firsts Pauls Līvens, kurš zemi sadalīja gruntsgabalos un iznomāja tos miesta iedzīvotājiem. 1901. gadā Līvens uzcēla spēkstaciju Vidus dzirnavezera krastā, 1903. gadā uzcēla slimnīcu, kokzāģētavu ar tvaiku darbināmu elektrocentrāli pie Tiltlejas ezera. 1919. gadā Smiltenes muiža nonāca Zemkopības ministrijas īpašumā.

Pēc 1920. gada zemes reformas Smiltenes muiža sadalīta 264 vienībās 2840 ha kopplatībā. 1922. gadā muižas centrā ierīkoja viengadīgu piensaimniecības skolu, no 1999. gada tās nosaukums ir Smiltenes tehnikums.

## Apraksts
Muižas komplekss atrodas paugurā, kuru no divām pusēm aptver Abuls, bet vienā stūrī Vidus ezers. Apbūve veidojusies 18. gadsimtā vairākās zonās - pie parādes pagalma kungu māja, klēts, saimniecības ēkas, bet tālāk, daļā pie senās nocietinātās pils drupām ap saimniecības pagalmu - kūtis, kalpu mājas. Arī pilsdrupās iebūvēta dzīvojamā ēka un saimniecības ēka to tuvumā. Pie dīķa bijušas ūdensdzirnavas, kurās vēlāk ierīkota spēkstacija, pašreiz drupas. Parka ierīkošana sākta 18. gadsimta otrā pusē, 19. gadsimta beigās tas paplašināts, veidojot romantisku ainavu parku.

Attēls:Smiltenes muižas kungu māja.jpg|Skats uz Smiltenes muižas ēku no Vidus ezera puses (ap 1920)
Attēls:Smiltenes klēts.JPG|Smiltenes muižas klēts
Attēls:Smiltenes lopu kūts.tif|Muižas lopu kūts


## Atsauces
Foto Kvartāls

**Foto Kvartāls** (*šobrīd zināms kā FK*) ir mākslas žurnāls (iznāca līdz 2010. gadam) un portāls/interneta žurnāls (kopš 2011. gada), kurā tiek apkopotas ziņas un jaunumi par fotogrāfiju, vizuālo kultūru un ar to saistītie temati Latvijā, Baltijas valstīs, Austrumeiropā un pasaulē.,
Foto Kvartāls no 2006. līdz 2010.gadam iznāca izdevniecībā SIA Neputns, tā redaktore bija Alise Tīfentāle. 2010. gada beigās žurnāla izdošana tiek nodota biedrības KultKom pārziņā un par galveno redaktoru kļūst Arnis Balčus, kurš 2011. gada janvārī Foto Kvartālu sāk veidot internetā. Reizi gadā FK izdod arī Latvijas fotogrāfijas gadagrāmatu.

## Žurnāls "Foto Kvartāls" (2006. — 2010. gads)

Žurnāls "Foto Kvartāls" iznāca 5 gadus, kopš 2006. līdz 2010.gadam izdevniecībā SIA Neputns. 2006. un 2007. gadā žurnāls iznāk reizi trīs mēnešos:
martā, jūnijā, septembrī, decembrī jeb četras reizes gadā.
No 2008. līdz 2010. gadam žurnāls iznāk reizi divos mēnešos: februārī, aprīlī, jūnijā, augustā, oktobrī, decembrī jeb sešas reizes gadā. Kopumā iznākuši 26 žurnāla numuri. 2010. gadā, finansējuma trūkuma dēļ, tiek pārtraukta žurnāla izdošana. No 2011. gada interneta žurnāls www.fotokvartals.lv jeb FK turpina vienreiz gadā izdot fotogrāfijas un vizuālās mākslas žurnālu — gadagrāmatu ar nosaukumu "FK".

## Interneta žurnāls "Foto Kvartāls"

2010. gada nogalē un 2011. gada sākumā, pārņemot zīmolu *Foto Kvartāls*, tiek izveidots interneta žurnāls fotokvartāls.lv un zīmola nosaukums tiek saīsināts un pārsaukts par FK. Interneta žurnāla galvenais redaktors ir Arnis Balčus. Portāls informē par aktualitātēm un skar tematus, kas saistīti ar fotogrāfiju un vizuālo mākslu Latvijā un pasaulē. Reizi gadā tiek izdota fotogrāfijas gadagrāmata ar nosaukumu *FK*. Portāls apmeklētājiem piedāvā dažādas sadaļas, t.i. blogu sadaļu, mākslinieku portfolio, intervijas, recenzijas, foto stāstus, lasīt aktuālākās ziņas un iegādāties *FK* gada izdevumu, kā arī piedalīties konkursos.

## Atsauces
Genādijs Kuzmins

**Genādijs Kuzmins** (; ; dzimis , miris ) ir ukraiņu (agrāk padomju) šahists un treneris, lielmeistars.

Spēlēdams PSRS komandas sastāvā, izcīnījis zelta medaļu 21. šaha olimpiādē Nicā (1974).

## Šaha karjera
1971. gadā uzvarējis Vissavienības jauno meistaru turnīrā. PSRS komandas sastāvā bijis gan pasaules studentu komandu čempionāta uzvarētājs (1966—1968, 1971), gan Eiropas čempions (1973) un Ukrainas komandas sastāvā PSRS tautu spartakiādes čempions.

Vairāku PSRS individuālo čempionātu dalībnieks (labākais rezultāts 1973. gadā 2.—6. vieta). Piedalījies sešos pasaules čempionāta zonālos turnīros un divos starpzonālos turnīros: 1973. gadā Ļeņingradā  7. vieta, 1979. gadā Rīgā 8.—10. vieta.

Trīs reizes kļuvis par Ukrainas vīriešu čempionātā uzvarētāju.

Labākie rezultāti citos starptautiskos turnīros: Hastingsa (1973/1974) — 1.—4. vieta;  Redžo Emīlija (1976/1977) — 1. vieta; Kladovo (1980) — 1.—2. vieta; Bengalūru (1988) — 1. vieta; Dortmunde (1981) — 1.—3. vieta; Tallina (1985) — 2. vieta; Taškenta (1987) — 2. vieta.

1984. gadā bijis M. Čiburdanidzes treneris viņas mača ar I. Levitinu laikā un 2001. gadā R. Ponomarjova treneris FIDE pasaules čempionātā Maskavā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ganerskveinas alveja

**Ganerskveinas alveja** (*Aloe tormentorii*) ir alveju ģints suga, kas endēma Maurīcijai

Sugu taksonomiski izdala atsevišķā *Aloe* ģints taksonā *[[Lomatophyllum]]*, kurai pieder aptuveni 18 tuvi radnieciskas Madagaskarā un citās Indijas okeāna rietumu daļas salās sastopamas alvejas. To gaļīgo ogu sēklas ir bez lidspārniņiem, kamēr citu alveju pogaļas izmet sēklas ar lidspārniņiem.

## Nosaukums
Sugas vietējais nosaukums ir ***mazambron marron***.

Latīniskais apzīmējums *tormentorii* ("lielgabals") norāda uz Ganerskveinas salas formu, kur suga sastopama. Tā līdzinās trijstūrainam koka gabalam, kuru ieķīlēja lielgabalā, lai ievadītu šāviņu pareizā trajektorijā.

[thumb|left|Ganerskveinas alvejas [zieds|ziedi.]]

## Apraksts
Daudzgadīgs sukulentu augs. Taisnās vai viegli ieliektās lapas ļoti sulīgas, gaļīgas, lancetiskas, novietotas blīvās piezemes rozetēs. Līdzīgi citām alvejām, mazambronas lapu mala dzeloņaina, nereti to klāj sarkanīgs apmalojums. Lai arī alvejas stublājs parasti ir īss, tas laiku pa laikam var sadalīties atvasītēs un vecākiem augiem pat attīstīties par ložņājošu stumbru. 

Ziedkopu veido garš, konisks ķekars ar daudziem oranži sarkaniem un zaļiem ziediem. Nogatavojušies augļi kalpo par barību Telfēra scinkiem, kuri veicina šīs kritiski apdraudētās alvejas sēklu izplatību.

## Izplatība
Pirms kolonizācijas Ganerskveinas alveja bija Maurīcijā bieži sastopama suga. Izdzīvojusi nelielajās Raundas un Ganerskveinas saliņās, kur sastopama salīdzinoši sausās vietās. Reintroducēta dabas rezervātā Egretā.

## Atsauces

## Literatūra
* The Native Plants and Animals of Mauritius. The Mauritian Wildlife Foundation. 
* Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Normunds Priedītis. Zvaigzne. 2008. 

## Ārējās saites
Aleksandrs Matanovičs

**Aleksandrs Matanovičs** (; , Belgradā - , Belgradā) bija Serbijas starptautiskais lielmeistars šahā (1955).

## Biogrāfija
Viens no spēcīgākajiem 20. gadsimta Dienvidslāvijas šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Dienvidslāvijas šaha čempionātos (1962, 1969, 1978). Četras reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklu starpzonu turnīros (1952, 1958, 1967, 1976). Vislabāk nospēlējis 1958. gadā, kad bijis vienīgais starpzonu turnīra dalībnieks, kas spējis sagādāt zaudējumu turnīra uzvarētājam un nākamajam Pasaules šaha čempionam Mihailam Tālam, un dalot 7. vietu, tikai par puspunktu atpalicis no pretendentu turnīra dalībniekiem Roberta Fišera un Fridrika Oulafsona. Daudzu starptautisko šaha turnīru godalgoto vietu ieguvējs. Par panākumiem turnīros FIDE 1951. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1955. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Vairākkārt pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 11 reizes (1954-1972, 1978). Komandu vērtējumā izcīnījis 5 sudraba (1956, 1958, 1962, 1964, 1968) un 4 bronzas (1954, 1960, 1970, 1972) medaļas, bet individuālajā - zelta (1970), 2 sudraba (1956, 1966) un bronzas (1954) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 5 reizes (1957-1965, 1973-1977). Komandu vērtējumā izcīnījis 4 sudraba (1957, 1961, 1965, 1973) un bronzas (1977) medaļas, bet individuālajā - 3 sudraba (1961, 1965, 1977) un bronzas (1957) medaļas;
* Pasaules studentu šaha čempionātos piedalījies 1956. gadā un izcīnījis bronzu komandu vērtējumā;
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātā piedalījies 1976. gadā un komandas sastāvā izcīnījis zelta, bet individuālajā vērtējumā - bronzas medaļu.

Bijis arī viens no starptautiskā izdevuma *Chess Informator* ("Šaha informators") idejas autoriem, kurš iznāca Belgradā kopš 1966. gada. Šajā izdevumā pirmo reizi tika savāktas teorētiski nozīmīgākās šaha partijas no svarīgākajiem turnīriem, kā arī veikta pirmā šaha atklātņu klasifikācija ar trīszīmju koda palīdzību. Vēlāk "Šaha atklātņu enciklopēdijā" šī klasifikācija tika uzlabota.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vītolu iela (Liepāja)

**Vītolu iela** ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Vītolu iela sākas krustojumā ar Pasta ielu un Graudu ielu, bet beidzas krustojumā ar Uliha ielu un Evalda Rimbenieka ielu. Aptuvenais ielas garums ir 450 metri. Vītolu ielā kustība norit pa divām joslām un to pilnā garumā sedz asfaltbetons. No 1893. gada iela tiek saukta par Vītolu ielu.

Otrā pasaules kara laikā ielu pilnībā iznīcināja un līdz mūsdienām ir saglabājusies tikai viena ēka, kas ir celta pirms Otrā pasaules kara. Gandrīz visas ielas apbūve sastāv no PSRS laikā celtām četrstāvu un piecstāvu daudzdzīvokļu mājām.

## Ielu savienojumi
Vītolu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Graudu iela
* Pasta iela
* Ģimnāzijas iela
* Tiesu iela
* Toma iela
* Uliha iela
* Evalda Rimbenieka iela

## Atsauces
Kanālu iela (Jūrmala)

**Kanālu iela** ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Kanālu iela sākas krustojumā ar Kāpu ielu un beidzas krustojumā ar Mētru ielu. Kopējais ielas garums ir 1320 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu, bet posmā no Ausekļa ielas līdz Mētru ielai ir grants segums. Ielai ir strupceļš, jo starpā atrodas dzelzceļš. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

## Ielu savienojumi
Kanālu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Kāpu iela (T veida krustojums)
* Mellužu prospekts 
* Zemeņu iela
* Vasaras iela 
* Ģertrūdes prospekts (T veida krustojums)
* Ausekļa iela (T veida krustojums)
* Mētru iela

## Skatīt arī
* Melluži
Latvijas Medicīnas studentu asociācija

**Latvijas Medicīnas studentu asociācija (LaMSA)** ir sabiedriskā labuma organizācija, ko vada medicīnas studenti. Organizācijas mērķis ir pārstāvēt medicīnas studentu intereses gan Latvijas mērogā, gan starptautiski, kā arī rīkot dažādus sabiedrības veselību veicinošos projektus, piemēram, cukura diabēta skrīningu, reproduktīvās veselības lekcijas. LaMSA ir Starptautiskās medicīnas studentu apvienību federācijas (IFMSA) biedrs. Tā dibināta 2000. gadā.

## Struktūra

### Valde
LaMSA izpildinstitūcija ir Valde, ko ievēl Biedrības Valdes gadskārtējās vēlēšanās akadēmiskā gada rudens semestrī. Valdes locekļi kopīgi vada Biedrību ikdienā pieņem visus ar asociācijas vadīšanu un uzturēšanu saistītos lēmumus, kas nav noteikti kā ekskluzīva Biedru sapulces vai Revīzijas komisijas kompetence. Saskaņā ar nolikumu valdi veido LaMSAs prezidents, kas ir Valdes priekšsēdētājs, prezidenta vietnieks iekšlietās, prezidenta vietnieks ārlietās/IFMSA koordinators, finanšu virziena vadītājs, nacionālais Apmaiņu Koordinators - Izbraucošajiem studentiem (SCOPE - NEO-OUT), Nacionālais Apmaiņu Koordinators - Iebraucošajiem studentiem (SCOPE - NEO-IN) un SCOME projektu vadītājs, SCOPH projekta vadītājs, SCORA projekta vadītājs.

## Atsauces
Ziede

[thumb|''Lansinoh'' [vilnas tauki|vilnas tauku ziedes tūbiņa]]

**Ziede** jeb **svaide** ir viendabīgs un viskozs preparāts, ar ko ieziež ādas vai gļotādas virsmu. To pamatsastāvā ir tauki. Caur ziedes kārtu no ādas virsmas nenotiek iztvaikošana un siltuma izdale. Atkarībā no pievienotajām zālēm tiek panākti dažāda iedarbība — ādas atūdeņošanos aizturoša, dezinficējoša, pretparazītiska; keratoplastiska vai keratolītiska, atjaunojoša un iekaisumu mazinoša iedarbība. Ziedes var veidot uz ogļūdeņražu, ūdenī šķīstošu, emulsificējošu un augu vielu bāzēm.
Buršu iela

**Buršu iela** ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Buršu iela sākas krustojumā ar Slokas ielu un beidzas savienojoties ar Maiznieku ielu. Ielas garums ir 80 metri, tādējādi tā ir viena no īsākajām ielām Rīgā. Visa garumā tā ir klāta ar asfaltbetona segumu. Buršu ielā ir vienvirziena satiksme virzienā no Slokas ielas. Ielā atrodas tikai viena adrese — savrupmāja Buršu ielā 5, ko 1990. gados uzcēla toreizējais "Latvijas dzelzceļa" vadītājs Andris Zorgevics. Tai pieguļ Latvijas Metodistu baznīcas zemesgabals (Slokas ielā 6).

## Ielu savienojumi
Buršu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Slokas iela
* Maiznieku iela

## Skatīt arī
* Āgenskalns

## Atsauces
Hidradenīts

**Hidradenīts** ir sviedru dziedzeru un apkārtējo audu iekaisums. Veicinošie faktori ir pastiprināta svīšana, higiēnas neievērošana, kā arī pārāk cieš apģērbs. Sākumā veidojas sīks, ciets, sāpīgs zemādas mezgliņš. Tas palielinās, un tā centrā veidojas pustula un āda virs tā kļūst zilgansarkana. Mezgls nekrotizējas un atveras, izdalās strutas un nekrotiskie audi. Pēc nekrotisko masu izdalīšanas veidojas čūla, kas ātri sadzīst, veidojot rētu. Atsevišķi mezgliņi var saplūst lielos saaugumos. Var veidoties slikti dzīstošas fistulas un abscesi. Hidradenīts bieži recidivē un var novest pat līdz sepsei. Lieto siltuma procedūras, Višņevska ziedi, antibiotikas, smagākos gadījumos nepieciešama ķirurģiska ārstēšana.

## Atsauces
Petars Trifunovičs

**Petars Trifunovičs** (; , Dubrovnika — , Belgrada) bija serbu tautības Dienvidslāvijas starptautiskais lielmeistars šahā (1953).

## Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt 16 gadu vecumā. 1931. gadā turnīrā Baņa Lukā izpildījis nacionālā meistara normu. Pirms Otrā pasaules kara sekmīgi spēlējis Dienvidslāvijas šaha čempionātos, kuros divas reizes izcīnījis sudraba medaļas (1935, 1936). Bijis redaktors šaha žurnālam *Шаховски преглед* (1938—1940). Pēc izglītības jurists, tiesību zinātņu doktors.

Pēc Otrā pasaules kara kļuvis par vienu no Dienvidslāvijas spēcīgākajiem šahistiem. Piecas reizes uzvarējis pēckara Dienvidslāvijas šaha čempionātos (1945, 1946, 1947 (kopā ar Svetozaru Gligoriču), 1952, 1961). 1946. gadā dalījis 2.-3. vietu Prāgas starptautiskajā šaha turnīrā. 1948. gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklu starpzonu turnīrā Zviedrijā, kur palicis 10. vietā. 1949. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar vienu no tā laika spēcīgākajiem lielmeistariem Migelu Naidorfu — 6:6. Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Trifunovičam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1953. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Vairākkārt pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 7 reizes (1935-1937, 1950-1954, 1958, 1962). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1950), 2 sudraba (1958, 1962) un 2 bronzas (1952, 1954) medaļas, bet individuālajā - zelta (1950) un 2 bronzas (1935, 1937) medaļas;
* neoficiālajā šaha olimpiāde piedalījies 1936. gadā;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1957-1965). Komandu vērtējumā izcīnījis 3 sudraba (1957, 1961, 1965) medaļas, bet individuālajā - zelta (1957) un bronzas (1965) medaļas;
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātā piedalījies 2 reizes (1946-1947). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (1946) un sudraba (1947) medaļas, bet individuālajā vērtējumā - 2 bronzas (1946, 1947) medaļas.

Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, sevišķi Aļehina aizsardzībā un slāvu aizsardzībā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kails Palmeri

**Kails Palmeri** (; dzimis ) ir amerikāņu hokejists, labās malas uzbrucējs. Pašlaik (2025) Palmeri spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Ņujorkas "Islanders" sastāvā.

## Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Palmeri sāka 2010.—11. gada sezonā AHL komandā Sirakjūsas "Crunch". Tiesa, jau 3. novembrī Palmeri tika izsaukts uz Ņūdžersijas "Devils" un aizvadīja savu debijas spēli NHL, tajā pārspējot Tampabejas "Lightning" vārtsargu Denu Elisu un gūstot arī savus debijas vārtus. Kopumā 2010.—11. gada sezonā NHL Palmeri aizvadīja 11 spēles. "Crunch" sastāvā savukārt Palmeri sezonu noslēdza kā komandas rezultatīvākais spēlētājs. Arī nākamajā sezonā Palmeri spēles laiku dalīja starp "Crunch" un "Ducks". Palmeri vairs nebija "Crunch" rezultatīvākais spēlētājs, taču sezonas noslēguma tika iekļauts līgas simboliskajā izlasē.

2012.—13. gada sezonā Palmeri Anahaimas "Ducks" rindās aizvadīja jau 42 spēles, tajās gūstot 21 rezultativitātes punktu. Arī nākamajās divās sezonās Palmeri guvi vidēji 30 punktus sezonā, līdz 2015. gada vasarā tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils". Tās rindās Palmeri aizvadīja spožu 2015.—16. gada sezonu, to ar 57 punktiem noslēdzot kā rezultatīvākais "Devils" spēlētājs.

2020. gadā Pēc 17 punktu iekrāšanas 34 spēlēs Palmeri tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders" komandu kopā ar Trevisu Zajacu apmaiņā pret pirmās kārtas izvēli 2021. gada NHL draftā, nosacītu 2022. gada ceturtās kārtas izvēli, kā arī uzbrucējiem A. Dž. Grīru un Meisonu Džobstu.

ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2012. gada Pasaules čempionātā.

## Atsauces

## Ārējās saites
2014. gada Austrālijas Grand Prix

**2014. gada Austrālijas ''Grand Prix*** bija [[Formula 1]] pasaules čempionāta . gada sezonas pirmais posms. Sacīkstēs uzvarēja *Mercedes'' pārstāvošais Niko Rosbergs.

## Kvalifikācija

## Sacīkste

## Atsauces

## Ārējās saites

* 2014. gada F1 sezona
Božidars Džuraševičs

**Božidars Džuraševičs** (; dzimis , Belgradā, miris ) bija Serbijas starptautiskais meistars šahā (1957).

## Biogrāfija
1950. gadu vidū un 1960. gadu sākumā bijis viens no Dienvidslāvijas spēcīgākajiem šahistiem. Regulāri piedalījies Dienvidslāvijas šaha čempionātu finālos, kur lielāko panākumu ieguvis 1958. gadā Sarajevā, kad kopā ar Aleksandru Matanoviču dalījis 3. vietu. Ieņēmis arī 3. vietu Belgradas starptautiskajā šaha turnīrā 1961. gadā, kā arī dalījis 2.-3. vietu 1962. gada Mariānske Lāzņes starptautiskajā turnīrā. Par rezultātiem turnīros FIDE 1957. gadā Džuraševičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Vairākkārt pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1956-1958) un abas reizes komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļas, bet individuālajā - zelta (1950) un 2 bronzas (1935, 1937) medaļas;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (1957-1961). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 sudraba (1957, 1961) medaļas, bet individuālajā - zelta (1961) medaļu;
* Pasaules studentu komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1955-1956, 1958). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1955) un bronzas (1956) medaļas.

Pēc izglītības jurists. Vēlākajos gados daudz laika veltījis savai profesionālai darbībai un šaha turnīros piedalījies reti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džuraševičs

**Džuraševičs** (, no personvārda Džurašs (*Ђураш/Đuraš*); sieviešu dzimtē Džuraševiča) ir serbu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Božidars Džuraševičs (*Божидар Ђурашевић*; 1933) — serbu šahists;
* Branislavs Džuraševičs (*Бранислав Ђурашевић*; 1957) — serbu šaha problēmists.
2016. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi

Šajā lapā ir apkopoti visu **[[2016. gada Pasaules čempionāts hokejā|2016. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas]] izlašu sastāvi**.

## A grupa

### 
* **Galvenais treneris**:  Oļegs Znaroks

### 
* **Galvenais treneris**:  Pērs Mortss

### 
* **Galvenais treneris**:  Vladimīrs Vūjteks

### 
* **Galvenais treneris**:  Patriks Fišers

### 

* **Galvenais treneris**:  Leonīds Beresņevs

### 
* **Galvenais treneris**:  Rojs Johansens

### 
* **Galvenais treneris**:  Janne Karlsons

### 
* **Galvenais treneris**:  Andrejs Nazarovs

## B grupa

### 
* **Galvenais treneris**:  Bills Pīterss

### 
* **Galvenais treneris**:  Kari Jalonens

### 
* **Galvenais treneris**:  Džons Hainss

### 
* **Galvenais treneris**:  Zdeno Cīgers

### 
* **Galvenais treneris**:  Deivs Lūiss

### 

* **Galvenais treneris**:  Deivs Hendersons

### 

* **Galvenais treneris**:  Marko Šturms

### 

* **Galvenais treneris**:  Ričards Černomazs

## Skatīt arī
* 2016. gada Pasaules čempionāts hokejā

## Atsauces
2014. gada Kanādas Grand Prix

**2014. gada Kanādas ''Grand Prix*** (oficiālais nosaukums *Formula 1 Grand Prix du Canada 2014*) bija [[Formula 1]] pasaules čempionāta . gada sezonas septītais posms. Sacīkstēs uzvarēja *Red Bull–Renault'' pārstāvošais Daniels Rikardo.

## Kvalifikācija

## Sacīkste

## Atsauces

## Ārējās saites

* 2014. gada F1 sezona
2014. gada Bahreinas Grand Prix

**2014. gada Bahreinas ''Grand Prix*** (oficiālais nosaukums *2014 Formula 1 Gulf Air Bahrain Grand Prix*) bija [[Formula 1]] pasaules čempionāta . gada sezonas trešais posms. Sacīkstēs uzvarēja *Mercedes'' pārstāvošais Luiss Hamiltons.

## Kvalifikācija

## Sacīkste

[thumb|[Serhio Peress achieved his first podium finish since the  season, with third place in the race.]]
[thumb|[Kimi Reikenens, who finished in 10th place.]]
[thumb|[Daniils Kvjats finished outside the points in 11th place.]]

## Atsauces

## Ārējās saites

* 2014. gada F1 sezona
Pauls Jordans

**Pauls Eduards Jordans** (, ; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes vēsturnieks un statistiķis. No 1851. līdz 1854. gadam strādāja par skolotāju Bērzaines ģimnāzijā. Londonas Statistikas institūta biedrs. Izglītoto igauņu biedrības (*Gelehrte Estnische Gesellschaft*) goda biedrs.

1848. gadā beidza Tartu universitāti. No 1846. līdz 1851. gadam — privātskolotājs Valklas muižā. No 1851. līdz 1854. gadam — skolotāju Bērzaines ģimnāzijā. No 1855. līdz 1880. gadam — skolotājs Tallinas guberņas ģimnāzijā. 1871. gada Tallinas tautas skaitīšanā pirmais Eiropā izmantoja Ernsta Engela ieteikto kartīšu sistēmu.

## Ārējās saites
*
Mario Bertoks

**Mario Bertoks** (; , Zagreba — , Zagreba) bija Horvātijas starptautiskais meistars šahā (1957).

## Biogrāfija
1950. gadu beigās un 1960. gadu sākumā bijis viens no Dienvidslāvijas spēcīgākajiem šahistiem. Divas reizes (1956, 1964) uzvarējis Horvātijas šaha čempionātos. 1960. gadā Ļubļanā kļuvis par Dienvidslāvijas šaha čempionāta sudraba laureātu. 1962. gadā piedalījies arī Pasaules čempiona nosaukuma šahā izcīņas cikla starpzonu turnīrā Stokholmā, kurā ieņēmis 18. vietu. Par rezultātiem turnīros FIDE 1957. gadā Bertokam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.

Vairākkārt pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 1960. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (1957-1961). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 sudraba (1957, 1961) medaļas, bet individuālajā - sudraba (1957) un bronzas (1961) medaļas;
* Pasaules studentu komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (1955, 1958). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1955) medaļu.

Bijis precējies ar aktrisi Semku Sokoloviču-Bertoku (1935–2008). Gājis bojā peldoties Jarunas ezerā Zagrebas apkaimē. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Mato Damjanovičs

**Mato Damjanovičs** (; , Vinkovci — , Zagreba) bija Horvātijas starptautiskais lielmeistars šahā (1964).

## Biogrāfija
1960. gados bijis viens no Dienvidslāvijas spēcīgākajiem šahistiem. 1962. gadā dalījis 3. vietu Dienvidslāvijas šaha čempionātā. 1964. gadā Sočos dalījis 2. vietu Mihaila Čigorina memoriālā, apsteidzot nākamo Pasaules čempionu šahā Borisu Spaski. 
Par panākumiem turnīros FIDE 1962. gadā Damjanovičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1964. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Vairākkārt pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
* Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 1960. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu, bet individuālajā - sudraba medaļu;
* Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 1965. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu;
* Balkānu valstu komandu šaha čempionātos piedalījies 1971. gadā un gan komandu, gan individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pektīnvielas

200px|right|thumb|Pulverveida pektīns

**Pektīnvielas** (no  (*pēktikós*) — 'sarecējis, sakupis') jeb **recekļvielas** ir kopējs apzīmējums polisaharīdiem protopektīnam, pektīnam un pektīnskābei, kas dabīgi veidojas un ir sastopami visos sauszemes augos, jo īpaši to augļos un ogās (piemēram, meža zemenēs, mežrozīšu augļos, dzērvenēs, upenēs, ābolos, citronos, apelsīnos u.c.), kā arī atsevišķu aļģu veidos. Pektīnvielas var būt gan ūdenī šķīstošas, gan nešķīstošas. Ūdenī šķīstošā pektīnviela pektīns atrodas šūnsulā un palīdz uzturēt šūnu turgoru, bet ūdenī nešķīstošā pektīnviela protopektīns kopā ar hemicelulozēm un celulozēm veido šūnapvalkus.

## Bioķīmija

Augļiem, ogām un dārzeņiem nogatavojoties, fermenti (pektināze un pektīnesterāze) protopektīnu pakāpeniski hidrolizē pektīnā, tādējādi padarot plānākus šūnapvalkus un samazinot to stingrību. Tas padara augļus, ogas un dārzeņus mīkstākus un vieglāk sakožamus, tomēr audu samazinātās mehāniskās izturības dēļ tie vienlaikus arī kļūst uzņēmīgāki pret mehāniskiem bojājumiem un mikroorganismu iekļūšanu.

## Ķīmiskā uzbūve
[200px|right|thumb|Pektīna monomērs — D-[galakturonskābe]]
Pektīna molekulu virkni pamatā veido D-galakturonskābes atlikumi, kas savstarpēji saistījušies ar α-(1→4) glikozīdsaitēm. Vietām virknē arī ieslēgušies α-L-ramnopiranozes atlikumi, kas galakturonskābes atlikumiem piesaistījušies ar α-(1→2) glikozīdsaitēm. Savukārt, protopektīns ir pektīna polimēru komplekss.

## Izmantojums
Augļu un ogu pektīnam skābju un cukura klātbūtnē (optimāli — 60% cukura, 1% organisko skābju, 0,5—1,5% pektīna un pH 3,1—3,5) piemīt recēšanas spēja, tāpēc tam pārtikas rūpniecībā ir liela nozīme džemu, želeju, marmelāžu u.c. recināto augļu un ogu produktu gatavošanā. Protopektīnam un pektīnskābei šāda recēšanas spēja nepiemīt, bet dārzeņu pektīns sarec ļoti vāji. Ja recinātos produktus gatavo no augļiem un ogām, kuros dabīgi nav vajadzīgā daudzuma pektīna un organisko skābju (piemēram, bumbieriem, ķiršiem un zemenēm), pektīnu un organiskās skābes var pievienot mākslīgi, piemēram, džema gadījumā gatavošanas laikā pieberot 0,2—0,4% citronskābes un recinātāju (piemēram, pektīna pulveri) vai izmantojot īpašu ievārījuma cukuru, kam jau iepriekš pievienots pektīns.

## Atsauces
Aburgas ezers

**Aburgas ezers** (arī **Aborgas ezers**, **Āborgas ezers**, **Āburgas ezers**) ir noteces ezers Ventspils novada Usmas pagasta rietumu daļā daļā.

Dibens — dūņains. Krasti — zemi. Purva ūdeņu pietece. Iztek Aburgas grāvis uz Lakšezeru.

## Atsauces
Fečava/Šprēvalde

**Fečava/Šprēvalde** (, ), līdz 1997. gadam - **Fečava**) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Oberšprēvaldes-Lauzicas apriņķī, Šprēvaldes novadā, 18 kilometrus uz rietumiem no Kotbusas.

## Vēsture
1548. gadā apdzīvotajai vietai piešķirts ģerbonis. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta ietilpa VDR.

## Tūrisms
Fečavā atrodas Vendu (sorbu)-vācu dubultbaznīca (*Wendisch-Deutsche Doppelkirche*/*Serbsko-nimska dwójna cerkwja we Wětošowje*) - divu baznīcu komplekss ar vienotu zvanu torni un sakristeju, kas savulaik bija paredzētas divām apkārtnes tautībām.

## Cilvēki
1903. gadā no Fečavas uz Ņujorku emigrēja Rihards Helmanis (*Richard Hellmann*, 1876-1971), kurš nodibināja uzņēmumu, kas sāka ražot pasaulē pazīstamās *Hellmann's* majonēzes (mūsdienās *[[Unilever]]* zīmols).

## Atsauces

## Ārējās saites
2014. gada Brazīlijas Grand Prix

**2014. gada Brazīlijas ''Grand Prix*** (oficiālais nosaukums *Formula 1 Grande Prêmio Petrobras do Brasil*) bija [[Formula 1]] pasaules čempionāta . gada sezonas 18. posms. Sacīkstēs uzvarēja *Mercedes'' pārstāvošais Niko Rosbergs.

## Kvalifikācija

## Sacīkste

## Atsauces

## Ārējās saites

* 2014. gada F1 sezona