open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tirtova sala

**Tirtova sala** () ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā, Nordenšelda arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

## Ģeogrāfija
Sala atrodas Karas jūras dienvidaustrumos Nordenšelda arhipelāgā, Austrumu salu grupas lielākā sala. Ziemeļos tai piekļaujas Bjanki sala, bet Matisena šaurums dienvidos to atdala no Taimiras pussalas piekrastes salām. Stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā 16 km garumā, platumā sala ir no dažiem simtiem metru līdz 6 km tās platākajā daļā. Krasta līnija stipri izrobota, lielākie līči ir Nedzvecka līcis dienvidaustrumu piekrastē un Dienvidu līcis dienvidu piekrastē. Piekrastē vairākas nelielas saliņas. Sala brīva no ledus, virsmu veido lēzeni klinšu atsegumi augstumā līdz 12—36 m. Salā vairāki lagūnas tipa ezeri, virsma vietām pārpurvota.

Sala atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Ietilpst Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

## Vēsture
Salu 1901. gadā atklāja Eduarda Tolla ekspedīcija ar kuģi *Zarja* un nosauca par godu krievu admirālim Pāvelam Tirtovam. Sākotnēji Tirtova vārds tika piešķirts tikai salas dienvidu daļai, ko Tolls noturēja par atsevišķu salu, bet kopš 1939. gada nosaukums attiecas uz visu salu. Salā no 1940. līdz 1975. gadam darbojās sezonālā Tirtovas polārstacija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* T-47-XXV,XXVI,XXXII topogrāfiskā karte 1:200 000 (dienvidu daļa)
* T-47-XIX,XX,XXI topogrāfiskā karte 1:200 000 (ziemeļu daļa)
Tirtova

**Tirtova** () ir bijusī PSRS polārstacija Arktikā. Izvietojusies Nordenšelda arhipelāga austrumos, Tirtova salas dienvidaustrumos Gaļečnija zemesragā.

## Vēsture
Stacija izveidota 1940. gadā hidrologa Anatolija Zolotova vadībā kā Ostrovruskijas filiālstacija. Slēgta 1975. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* T-47-XXV,XXVI,XXXII topogrāfiskā karte 1:200 000
* Остров магната и остров адмирала
* Недзвецкий Иосиф Маркович
Āzijas ziemas spēles

**Āzijas ziemas spēles** ir starptautiskas daudzu ziemas sporta veidu sacīkstes, kas notiek ik 4 gadus un kurās piedalās sportisti no Āzijas valstīm. Mūsdienās tās organizē Āzijas Olimpiskā padome. Tās atzīst Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Pirmās Āzijas ziemas spēles notika 1986. gadā Saporo, Japānā.

## Āzijas ziemas spēļu uzskaitījums

## Sporta veidi
Skaitlis ailes šūnā norāda sporta veida disciplīnu skaitu, kas norisinājās attiecīgā gada spēlēs; zīme (•) norāda, ka šajā sports veidā notika tikai paraugdemonstrējumi.

## Medaļu sadalījums starp valstīm
Tabula atjaunināta pēc 2017. gada Āzijas ziemas spēlēm.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mājaslapa
Blantaira

**Blantaira** () ir pilsēta Malāvijā, Dienvidu reģiona lielākā pilsēta un administratīvais centrs. Valsts finanšu un industriālais centrs. 2018. gadā pilsētā dzīvoja 800 264 iedzīvotāji. Otra lielākā pilsēta Malāvijā (aiz galvaspilsētas Lilongves). Pilsēta nosaukta par godu Deivida Livingstona dzimšanas vietai Blantairai, Skotijā.
## Sadraudzības pilsētas
Blantairas sadraudzības pilsētas ir:
*  Hannovere, Vācija
*  Kaošiunga, Taivāna

## Ārējās saites

*
* Mājaslapa 
## Atsauces
Kananga

**Kananga** () ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Rietumkaisai provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs. 2015. gadā pilsētā dzīvoja 1 127 704 iedzīvotāji. Izvietojusies valsts vidusdaļā Luluas upes krastos. Dibināta 1884. gadā un līdz 1966. gadam dēvēta par Luluabūru (*Luluabourg*).

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Melnā ezera purvs

**Melnā ezera purvs** ir kopš 2004. gada aizsargāts dabas liegums Olaines novada Olaines pagastā. Atrodas Cenas tīreļa ziemeļaustrumu daļā.

Teritorija ievērojama ar Melno ezeru un citiem purva ezeriem, un lielu ligzdojošo un migrējošo putnu daudzveidību. Kopumā dabas liegumā ir vismaz 9 ezeri, kuru platība pārsniedz 0,3 ha. 35% dabas lieguma aizņem neskarts augstais purvs, atsevišķās vietās vērojams pārejas purvs un slīkšņas, bet 25% teritorijas aizņem degradēts augstais purvs. Bioloģiski nozīmīgi meži aizņem mazāk nekā 10% dabas lieguma teritorijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Dabas aizsardzības pārvalde
* Dabas aizsardzības plāns (2011—2021)
Melnais ezers (Olaines pagasts)

**Melnais ezers** ir purva ezers Olaines novada Olaines pagastā. Atrodas Melnā ezera purva centrālajā daļā, dabas lieguma zonā. Distrofs ezers, kura krasti zemi, purvaini, bet ūdens tumši brūns. Ezera krastos ir ES nozīmes prioritārs aizsargājams dabas biotops — vecs un dabisks boreāls mežs ar ap 140 gadus vecām priedēm. Nozīmīga sikspārņu barošanās vieta.

## Atsauces
Puentnuāra

**Puentnuāra** () ir pilsēta Kongo Republikā. 2018. gadā pilsētā dzīvoja 1 006 611 iedzīvotāji. Otra lielākā pilsēta valstī (aiz galvaspilsētas Brazavilas). Kopš 2004. gada Puentnuāra ir autonoms departaments. Pirms tam ietilpa Kuilu departamentā. Atrodas Atlantijas okeāna krastā. Galvenais komerciālais centrs valstī.

## Dzimuši
Puentnuārā dzimuši:

* Gabriels Šarpantjē (*Gabriel Charpentier*; 1999) — futbolists.

## Sadraudzības pilsētas
Puentnuāras sadraudzības pilsētas ir:
*  Daliaņa, Ķīna
*  Ņūorleāna, ASV
*  Sudžou (Dzjansu), Ķīna

## Atsauces

## Ārējās saites

*
2011. gada UEFA Čempionu līgas fināls

**2011. gada UEFA Čempionu līgas fināls** bija 2010.—2011. gada UEFA Čempionu līgas sezonas finālspēle. Tā notika sestdienā, , Vemblija stadionā, Londonā, Anglijā. Finālā tikās Spānijas klubs *[[FC Barcelona]]* un Anglijas klubs ''Manchester United''.

*FC Barcelona* uzvarēja ar rezultātu 3:1 un Eiropas spēcīgākā futbola klubu trofeju izcīnīja ceturto reizi kluba vēsturē. Uzvarētāji kvalificējās 2011. gada FIFA Klubu Pasaules kausam kā UEFA pārstāvji, kā arī 2011. gada UEFA Superkausam.

## Ceļš uz finālu

## Spēle

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA Čempionu līga (oficiālā mājaslapa)
Kalnu slimība

**Kalnu slimība** (arī **augstuma slimība**) ir veselības traucējumi, kas rodas atrodoties lielā augstumā, ko izraisa mazāka skābekļa koncentrācija gaisā, nekā tā, kam cilvēks bija iepriekš pielāgojies. Galvenie simptomi ir galvassāpes, vemšana, nogurums un bezmiegs. Kalnu slimība var progresēt smagākos stāvokļos: augstkalnu plaušu tūskā (*High Altitude Pulmonary Edema*, HAPE), kas rada aizdusu, un augstkalnu smadzeņu tūskā (*High Altitude Cerebral Edema*, HACE), kas rada apjukumu.

Riska faktori ir pēkšņa nokļūšana lielā augstumā, pastiprināta fiziskā aktivitāte un iepriekš piedzīvota kalnu slimības epizode. Risku var novērst, palielinot atrašanās augstumu par ne vairāk kā 300 metriem dienā un ļaujot organismam aklimatizēties augstkalnu reģionu apstākļiem. Laba fiziskā sagatavotība risku nemazina.

## Augstums
Augstumā zem 2500 metriem kalnu slimība novērojama reti. Virs 2500 metriem tā parādās 20% cilvēku, kas pēkšņi nokļūst šādā augstumā, bet virs 3000 metriem — jau 40%. Augstumu virs 3500 metriem var uzskatīt par bīstamu jebkuram, kas nav aklimatizējies augstkalnu reģioniem.

Everesta bāzes nometne atrodas 5000 metru augstumā, bet Larinkonada (Peru), kas atrodas 5100 metru augstumā, ir augstākā apdzīvotā vieta pasaulē.

Augstumā virs 6000 metriem pastāvīga dzīvošana nav iespējama, jo ilgtermiņā rada paliekošus veselības traucējumus (it īpaši smadzeņu bojājumus), bet jau virs 5500 metriem to risks var būt ļoti liels. Augstumā virs 7500 metriem cilvēks praktiski nevar aizmigt.

Augstumu virs 8000 metriem dēvē par nāves zonu — tajā skābekļa daudzums ir tik mazs, ka jebkuram cilvēkam, neatkarīgi no tā, cik ļoti aklimatizējies, ilgstoši atrodoties bez papildu skābekļa padeves, iestājas nāve.

## Atsauces

## Ārējās saites
Viljams Lūiss

**Viljams Freizers Lūiss** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.

Lūiss 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja trijās barjerskriešanas disciplīnās vieglatlētikā. 110 metru barjerskrējienā viņš ierindojās trešajā vietā pirmās kārtas skrējienā, savukārt otrās kārtas skrējienā ieņēma otro vietu, nekvalificējoties fināla skrējienam. 200 metru barjerskrējienā viņš kvalifikācijas kārtas skrējienā ieguva 5. vietu un fināla skrējienam nekvalificējās. 400 metru barjerskrējienā viņš kvalifikācijas kārtas skrējienā ieguva otro vietu un kvalificējās finālam, taču fināla skrējienā nestartēja.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Viljams Lūiss (SOK profils) 
* Viljams Lūiss (Olympedia.org) 
* Viljams Lūiss (Sports Reference profils)
Fukuokas lidosta

**Fukuokas lidosta** var būt:

* Fukuokas lidosta (Japāna) — lidosta Japānā;
* Fukuokas lidosta (Vjetnama) — lidosta Vjetnamā.
Kagosima

**Kagosima** (, *Kagoshima*, ) ir Japānas pamata pilsēta, Kagosimas prefektūras administratīvais centrs. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 594 tūkstoši iedzīvotāju. Kagosima atrodas Kjusju salas dienvidos, Kagosimas līča piekrastē. Kagosima tiek saukta arī par “Japānas Neapoli”, jo, līdzīgi kā Neapole Itālijā, atrodas vulkāna pakājē dziļi līča piekrastē. Sakuradžimas vulkāns atrodas 9 km uz austrumiem no Kagosimas centra (pēdējais izvirdums bija 1960. gadā).

## Vēsture
1549. gadā Japānā ieradās misionārs Francisks Ksaverijs, Kagosima kļuva par Eiropas kristiešu misionāru darbības centru Japānā. 1602. gadā, Tokugavas perioda laikā, Simadzu klans uzbūvēja Kagosimas pili, no kurienes pārvaldīja Sacumas hanu. 1863. gada augustā Kagosimu apšaudīja Britu impērijas flote, kas bija sods par to, ka gadu iepriekš Honsju salā tika nogalināts britu tirgotājs Čārlzs Lenokss Ričardsons. 1877. gadā Kagosimu daļēji izpostīja liels ugunsgrēks. 1899. gadā Kagosima oficiāli kļuva par pilsētu. 1914. gadā pilsētu daļēji nopostīja Sakuradžimas vulkāna izvirdums.

## Ģeogrāfija
Kagosimā valda silts un lietains Klusā okeāna klimats. Vidējā gada gaisa temperatūra ir +18,6 °C. Augstākā reģistrētā temperatūra ir +37,0 °C, bet zemākā temperatūra ir bijusi -6,7 °C. Gada nokrišņu daudzums ir 2266 mm, vislietainākie mēneši ir jūnijs un jūlijs, kad izkrīt ap 770 mm nokrišņu. Sausākie mēneši ir decembris un janvāris.

## Saimniecība
Aptuveni 40 km uz ziemeļrietumiem no Kagosimas atrodas Sendai AES (uzcelta 1984. gadā, 2 reaktori). Osumi pussalā, 50 km uz dienvidaustrumiem no Kagosimas, atrodas Učinouras kosmosa centrs (darbība sākta 1962. gadā, 1970. gadā no tā tika palaists pirmais japāņu mākslīgais pavadonis).

### Transports
Kagosima ir nozīmīgs transports mezgls. Ātrgaitas šoseja pilsētu savieno ar Kitakjusju pilsētu. Kagosimā sākas ātrgaitas vilciena *[[Shinkansen]]* dienvidu atzars, kas savieno pilsētu ar Hakatu, bet tālāk jau arī ar Honsju salas pilsētām. Uz ziemeļiem no pilsētas atrodas Kagosimas lidosta, kas ir otra noslogotākā lidosta Kjusju salā aiz Fukuokas lidostas. Kagosima ir arī ostas pilsēta; tai ir prāmju satiksme ar Rjūkjū salām.

## Sports
No profesionālajām sporta komandām Kagosimā bāzējas futbola komanda *[[Kagoshima Yunaiteddo FC]]*, basketbola komanda *[[Kagoshima Rebunaizu]]*, sieviešu futbola komanda *[[Je Vrille Kagoshima]]*, beisbola komanda *[[Kagoshima Dorīmuuēbu]]* un regbija komanda *[[Kōnan Kurabu]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pravda (polārstacija)

**Pravda** () vai **Ostrovpravdi** (*Остров Правды*) ir bijusī PSRS polārstacija Arktikā. Izvietojusies Taimiras pussalas ziemeļu piekrastē Karas jūrā Nordenšelda arhipelāgam pieskaitītajā Pravdas salā, tās austrumu galā.

## Vēsture
Stacija izveidota 1939. gadā navigācijas nodrošināšanai ziemeļu kuģu ceļā salā, ko līdz tam dēvēja par Katoržniju. Staciju nodēvēja komunistu laikraksta «Pravda» vārdā un arī salu pārdēvēja tam par godu.

1943. gada septembrī staciju apšaudīja vācu zemūdene U-711, iznīcinot stacijas ēkas. Stacijas apkalpe paspēja paslēpties un ar laivu pārcēlās uz dienvidos esošo Nansena salu, kur patvērās krasta apsardzes baterijā. 1945. gadā staciju atjaunoja. Stacija slēgta 1992. vai 1994. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* T-46-XXXIV,XXXV,XXXVI topogrāfiskā karte 1:200 000
* Полярная станция "Правда", 1965 (10 фото)
* Конец связи
* Правды, остров, МГ-2
Pravdas sala

**Pravdas sala** () ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā, Taimiras pussalas ziemeļu piekrastē. Dažkārt tiek pieskaitīta Nordenšelda arhipelāgam. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Karas jūras dienvidaustrumos 12 km no Taimiras pussalas krasta. Dienvidos 1,2 km plats šaurums to atdala no Nansena salas, bet ziemeļos Matisena šaurums to atdala no Viļkicka salām. Stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā 2,7 km garumā, platumā sala līdz 1,2 km. Krasta līnija maz izrobota. Sala brīva no ledus, virsmu veido lēzeni klinšu atsegumi augstumā līdz 18 m.

Sala atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Sala ietilpst Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

## Vēsture
Salu 1900. gadā atklāja Eduarda Tolla ekspedīcija ar kuģi *Zarja* un nosauca par **Katoržniju** (*Каторжный* — Katorgas sala), jo ekspedīcijas kuģi šeit bloķēja ledus. Salā 1939. gadā tika izveidota sezonālā polārstacija Pravda navigācijas nodrošināšanai Ziemeļu kuģu ceļā, un sala tika pārdēvēta, tāpat kā stacija, laikraksta «Pravda» vārdā. Stacija slēgta 1992. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* T-46-XXXIV,XXXV,XXXVI topogrāfiskā karte 1:200 000
* Полярная станция "Правда", 1965 (10 фото)
Heiberga salas

**Heiberga salas** () ir Krievijai piederoša neapdzīvotu salu grupa Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

## Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Karas jūras dienvidaustrumos Viļkicka šaurumā starp Taimiras pussalu dienvidos un Severnaja Zemļas arhipelāgu ziemeļos. Salu grupā ietilpst četras galvenās salas (Sredņija, Zapadnija, Vostočnija un Severnija), kā arī vairākas saliņas un klintis.

Salas atrodas arktiskā tuksneša dabas zonā. Augājs nabadzīgs, galvenokārt ķērpji un sūnas. Salas ietilpst Lielā Arktikas dabas rezervāta teritorijā.

## Vēsture
Salas 1893. gadā atklāja Fritjofa Nansena ekspedīcija ar kuģi *Fram*. Nosauktas par godu ekspedīcijas atbalsta komitejas loceklim, Norvēģijas konsulam Anglijā Akselim Heibergam. Vostočnijas salā no 1940. līdz 1995. gadam darbojās sezonālā Ostrovgejbergas polārstacija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* T-47-XXII,XXIII,XXIV topogrāfiskā karte 1:200 000
Jānis Butāns

**Jānis Butāns** (dzimis  Stučkā) ir latviešu politiķis, bijis 13. Saeimas deputāts, pārstāvot Jauno konservatīvo partiju (arī "Konservatīvie"). Pirms kļūšanas par 13. Saeimas deputātu bijis projektu vadītājs Centrālajā finanšu un līgumu aģentūrā.

## Biogrāfija
Dzimis Stučkā (tagad Aizkraukle), bet drīz ģimene pārcēlusies dzīvot uz Cēsīm. Beidzis Draudzīgā aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāziju, pēc tam studējis un pabeidzis Vidzemes Augstskolu (biznesa vadība, tūrisms, 2001) un Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultāti (maģistra grāds ģeogrāfijā, 2003).

Strādājis Vides ministrijā ar Eiropas Savienības finansētajiem projektiem, Nodarbinātības Valsts aģentūrā, Cēsu rajona padomē, Satiksmes ministrijā (Investīciju departamentā ar Eiropas Savienības finansētajiem transporta infrastruktūras projektiem). 2015. gadā sācis darbu Centrālajā finanšu un līgumu aģentūrā, kā projektu vadītājs darbā ar satiksmes infrastruktūras projektiem.

Brīvajā laikā aktīvi nodarbojas ar orientēšanās sportu, pārstāv Cēsu klubu "Meridiāns".

## Politiskā darbība
2018. gadā J. Butāns iestājies Jaunajā konservatīvajā partijā, un no tās saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, bet netika ievēlēts. 2019. gadā viņš kļuva par 13. Saeimas deputātu Tāļa Linkaita vietā, kurš sāka darbu kā satiksmes ministrs. Vienlaikus J. Butāns kļuva arī par Satiksmes ministrijas parlamentāro sekretāru. Viņš kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēts. 2022. gada martā J. Butāns tika ievēlēts par Saeimas Juridiskās komisijas priekšsēdētāju, vienlaikus atkāpjoties no Satiksmes ministrijas parlamentārā sekretāra amata (to ieņēma Linda Medne).

J Butāns kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču partijas "Konservatīvie" saraksts nepārvarēja 5% barjeru. Nesekmīgi kandidēja 2024. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, kur partijas saraksts saņēma 1,5% balsu. Pēc tam izstājies no Jaunās konservatīvās partijas.

## Atsauces
2010. gada UEFA Čempionu līgas fināls

**2010. gada UEFA Čempionu līgas fināls** bija 2009.—2010. gada UEFA Čempionu līgas sezonas finālspēle. Tā notika sestdienā,  Santjago Bernabeu stadionā, Madridē, Spānijā. Šis bija pirmais UEFA Čempionu līgas fināls, kas notika sestdienā, nevis trešdienā. Tajā tikās Vācijas Bundeslīgas klubs Minhenes "Bayern" un Itālijas Serie A klubs Milānas "Internazionale".

*Inter* uzvarēja ar rezultātu 2:0 un Eiropas spēcīgākā futbola kluba trofeju izcīnīja trešo reizi kluba vēsturē. Uzvarētāji kvalificējās 2010. gada FIFA Klubu Pasaules kausam kā UEFA pārstāvji, kā arī 2010. gada UEFA Superkausam.

## Ceļš uz finālu

## Spēle

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA Čempionu līga (oficiālā mājaslapa)
Vaclavova

**Vaclavova** (arī **Vaclava**) () ir ciems Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Ušaču rajonā. Bijusī latviešu kolonija.

## Vēsture
Vaclavas koloniju nodibināja 1888. gadā Ļepjeļas apriņķa Vaclavas muižā, kad 2206 desetīnas nopirka 79 latviešu sabiedrība un sadalīja 11 daļās. Uz 10 daļām ierīkoja 79 saimniecības, bet mežs palika kopīpašumā.

1917. gadā kolonijā bija 96 saimnieki. Kolonistu 20 desetīnas lielās saimniecības komunisti sadalīja 8 līdz 9 desetīnu lielās. 1925. gada maijā iesākās zemes mērīšanas darbi, un septembrī bija izstrādāts sadalīšanas plāns. Kolonisti sadalījumam nepiekrita, un nolēma griezties pie rajona komitejas ar lūgumu to atcelt. Galarezultātā 1928. gadā Vaclavā zemi atgrieza tikai 28 saimniecībām. Vaclavas tautieši nostājās arī pret viņu saimniecību iesaistīšanu kolhozā. Tomēr 1929. gadā tāds tika nodibināts, tam dodot vārdu — "Celtne". Lai no iekoptām mājām neizdzītu, kolhozā bija jāiestājas. Darbs tur neveicās. Apsēja 35 ha ar auzām, pie kam uz vienu ha izsēja tikai vienu centneru graudu. Nezāles pārauga reto labību, un raža bija ļoti niecīga. Vaclavas ciema padomes robežās 1934. gadā bija 1780 ha zemes ar 181 saimniecību, no kurām 74 latviešu. Latviešu skolu atvēra 1918. gadā, bet 30. gados visa darbība šeit noritēja jau baltkrievu valodā. Luterāņu baznīcu slēdza.

1926. gadā tika nodibināta Vaclavovas latviešu nacionālā ciema padome. Kaut arī pašos latviešu ciemos gandrīz vai visi iedzīvotāji bija latvieši, tomēr latviešu skaits ciema padomē bija apmēram 40%. To likvidēja 1938. gadā.

Sadarbībā ar Latvijas vēstniecību Baltkrievijā, Latvijas Zinātņu akadēmiju un Latvijas Universitātes Latvijas Vēstures institūtu, Biznesa augstskolas "Turība" Sabiedrisko attiecību fakultātes un studentu korporācijas "Talavija" studenti 2009. gada 18. un 19.aprīlī devās uz Vaclavovu, lai īstenotu projektu "400 km vēstures virzienā" — piedalītos latviešu kapu sakopšanas talkā un piemiņas plāksnes uzstādīšanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džamolidins Abdužaparovs

**Džamolidins Abdužaparovs** (; , dzimis ) ir bijušais Uzbekistānas šosejas riteņbraucējs. Abdužaparovs bija sprinteris ar iesauku "Taškentas terors", ko ieguva savu mežonīgo sprinta finišu dēļ. Viņa netradicionālais un bieži vien saraustītais sprints izraisīja vairākus kritienus.

Kopā ar Alesandro Petaki, Ediju Merksu un Lorānu Žalabēru viņš ir viens no četriem braucējiem, kuri ieguvuši punktu klasifikācijas uzvarētāja titulu visās trijās lielajās tūrēs.

Abdužaparovs divreiz piedalījās olimpiskajās spēlēs: 1988. gadā pārstāvot PSRS (5. vieta grupas braucienā), bet 1996. gadā Uzbekistānu.

## Karjera
Abdužaparovs dzimis Taškentā Krimas tatāru ģimenē, kura Padomju režīma laikā bija piespiedu kārtā pārvietota uz Uzbekistānu. Viņš tika uzņemts PSRS sporta programmā un savā labākajā formā bija līdz ar PSRS sabrukumu un Uzbekistānas neatkarības iegūšanu. Tas sākotnēji radīja problēmas, jo Uzbekistāna nebija UCI dalībvalsts un Abdužaparovs nevarēja startēt Pasaules čempionātā. Taču jau 1990. gadā viņš pievienojās profesionālajai *[[Alfa Lum]]* komandai, kas daudziem bijušās PSRS sportistiem deva iespēju startēt nozīmīgākajās sacensībās, vēlāk pārejot uz Itālijas komandu *[[Carrera (riteņbraukšanas komanda)|Carrera Jeans]]*, kas ļāva viņam gūt pirmos nozīmīgos panākumus un kļūt par vienu no vadošajiem pasaules sprinteriem.

1990. gadu sākumā Abdužaparovam bija vairākas cīņas ar Lorānu Žalabēru par *Tour de France* zaļo punktu klasifikācijas uzvarētāja krekliņu. 1991. gadā Abdužaparovs uzvarēja šajā klasifikācijā par spīti iespaidīgam kritienam pēdējā posmā Parīzē, Elizejas laukos, kur viņš 100 metrus pirs finiša aizķēra barjeras un uzlidoja gaisā. Lai arī viņam bija pietiekams punktu pārsvars uzvarai, viņam vēl paša spēkiem bija jāšķērso finiša līnija. Komandas biedri viņu uzsēdināja uz velosipēda un viņš mediķu pavadībā lēnam nobrauca pēdējos metrus.

Savā pēdējā pabeigtajā tūrē 1996. gadā Abdužaparovs sprinterim neraksturīgi izcīnīja uzvaru kalnu posmā, dodoties atrāvienā. Tobrīd gan viņa rezultāti vairs nebija tik spoži un pēc vairākiem pozitīviem dopinga testiem 1997. gada sezonā, ieskaitot divreiz 1997. gada ''Tour de France'', Abdužaparovs beidza sportista karjeru. Viņa dopinga analīžu rezultātos līdz ar citām aizliegtām vielām tika atrastas astmas pretlīdzekļa klenbuterola pēdas.

Abdužaparova uzvārdā nosaukta britu rokgrupa *Abdoujaparov*, ko izveidoja bijušais *Carter USM* ģitārists Less Kārters.

## Atsauces

## Ārējās saites
Āzijas pludmales spēles

**Āzijas pludmales spēles** () ir starptautiskas vairāku sporta veidu sacīkstes, kurās piedalās sportisti no Āzijas valstīm. Pirmās Āzijas pludmales spēles notika 2008. gadā Bali, Indonēzijā. Līdz 2016. gada spēles notika ik pēc diviem gadiem, bet turpmāk tika plānots četru gadu cikls un nākamajām spēlēm vajadzēja notikt 2020. gadā Saņjā (Ķina), tomēr Covid-19 epidēmijas dēļ tās pārceltas uz 2021. gadu. 

Spēles tiek raksturotas kā otrs lielākais Āzijas sporta notikums pēc Āzijas spēlēm. To popularitāti palielina zemās izmaksas un skatītāju pieejamība.

## Āzijas pludmales spēļu uzskaitījums

## Medaļu sadalījums starp valstīm
Tabula atjaunināta pēc 2016. gada Āzijas pludmales spēlēm.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mājaslapa
Viļkicka šaurums

**Viļkicka šaurums** () ir jūras šaurums Ziemeļu Ledus okeānā Krievijā. Tas atdala Severnaja Zemļas arhipelāga Boļševikas salu ziemeļos no Taimiras pussalas dienvidos un savieno Karas jūru rietumos un Laptevu jūru austrumos. Šaurums ir ap  garš un šaurākajā vietā  plats, kuģojams. Viļkicka šaurums ir Ziemeļu jūras ceļa vistālāk ziemeļos esošais posms.

Šaurumā izvietojušās nelielās Heiberga salas, bet tā dienvidos atrodas Eirāzijas galējais ziemeļu punkts Čeļuskina rags.

Šaurumu pirmais caurkuģoja Ādolfs Nordenšelds 1878. gadā, bet viņš nezināja par Severnaja Zemļas esamību. Kā jūrasšaurumu to 1913. gadā atklāja Krievijas hidrogrāfiskā ekspedīcija Borisa Viļkicka vadībā ar kuģiem *Taimir* un *Vaigač*. Šaurumam 1916. gadā tika piešķirts Krievijas troņmantinieka vārds un tas nosaukts par **Cesareviča Alekseja šaurumu** (*пролив Цесаревича Алексея*). 1918. gadā tas tika pārdēvēts ekspedīcijas vadītāja vārdā par **Borisa Viļkicka šaurumu** (*пролива Бориса Вилькицкого*), bet kopš 1954. gada tas tiek dēvēts tagadējā vārdā (kontradmirālis Boriss Viļkickis 1920. gadā emigrēja no Padomju Krievijas).

Šauruma dienvidos izvietojusies Misčeļuskinas polārstacija.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rose Bowl

***Rose Bowl*** ir stadions Pasadīnā, Kalifornijā, ASV. Stadions tika atklāts 1922. gadā. Stadiona ietilpība ir 92 532 vietas. Tas vislabāk pazīstams kā koledžas futbola stadions. Stadionā piecas reizes ir notikušas *[[Super Bowl]]* spēles. Stadions ir arī uzņēmis 1994. gada FIFA Pasaules kausa finālu, 1999. gada FIFA Pasaules kausa sievietēm finālu, 1984. gada vasaras olimpisko spēļu futbola turnīra finālu. Stadionā notiek arī koncerti.

## Ārējās saites

*
Kumamoto

**Kumamoto** (, *Kumamoto*, ) ir ar valdības rīkojumu noteikta pilsēta Japānas dienvidos, Kumamoto prefektūras administratīvais centrs. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 739 tūkstoši iedzīvotāju. Kumamoto atrodas Kjusju salas centrālajā daļā. Lai arī Kumamoto robežojas ar Fukuokas—Kitakjusju aglomerāciju, tā tajā tomēr oficiāli neietilpst.

## Vēsture
thumbnail|left|Kumamoto pils
Ap 1600. gadu pie Kumamoto pils izveidojās apdzīvota vieta, kuru uzcēla daimjo Kato Kijamasa. No 1633. gada pēc sjoguna Tokugavas Iejasu vēlmes šeit sāka valdīt Hosokavas klans. Edo laikmetā Kumamoto attīstījās kā tirdzniecības centrs. 1877. gadā tā bija viena no Sacumas klana sacelšanās vietām, Kumamoto pils cieta ugunsgrēkā, kā rezultātā daļēji tika nopostīta. 1960. gadā Kumamoto pils tika atjaunota, tā tagad ir iekļauta Japānas nacionālo dārgumu sarakstā, kā arī kļuvusi par pilsētas simbolu.

2016. gadā no 14. līdz 16. aprīlim Kumamoto cieta vairāku pazemes grūdienu rezultātā. Visstiprākā zemestrīce bija 16. aprīļa rītā (7,1 magnitūda). Šīs zemestrīču sērijas laikā stipri cieta Kumamoto pils.

## Ģeogrāfija
[thumbnail|left|Kumamoto atrašanās vieta [Kumamoto prefektūra|Kumamoto prefektūrā ir iekrāsota violetā krāsā]]
Kumamoto atrodas Kjusju salas centrālajā daļā, pie Ariakes līča, kur tajā ietek Sirakavas un Midorikavas upes. 110 km uz ziemeļiem atrodas Fukuokas pilsēta, bet 180 km uz dienvidiem atrodas Kagosima. Pilsētas platība ir 389,54 km², kas ir 5,3% no Kumamoto prefektūras platības. Lai arī Kumamoto robežojas ar Fukuokas—Kitakjusju aglomerāciju, tā tajā tomēr oficiāli neietilpst.

Vidējā gada gaisa temperatūra ir +16,9 °C. Visaukstākais mēnesis ir janvāris, kad vidējā temperatūra ir +5,7 °C, bet vissiltākais mēnesis ir augusts, kad ir +28,2 °C. Vidējais gada nokrišņu daudzums ir 1990 mm. Visvairāk nokrišņu ir jūnijā un jūlijā (abos mēnešos katrā vidēji 400 mm). Vissausākie mēneši ir decembris (50 mm) un janvāris (60 mm).

## Administratīvais iedalījums
Kumamoto administratīvi sīkāk dalās piecās apkaimēs: rietumu, ziemeļu, dienvidu, austrumu apkaimē, kā arī čuo apkaimē.

## Iedzīvotāji
 Kumamoto dzīvoja  cilvēku, kas ir aptuveni 43% no Kumamoto prefektūras kopējā iedzīvotāju skaita.

## Saimniecība
Kumamoto ir attīstīta tekstilrūpniecība un elektrisko iekārtu ražošana. Kopš 2011. gada marta caur Kumamoto iet ātrvilciena *[[Shinkansen]]* maršruts. Uz austrumiem no pilsētas atrodas starptautiskā Kumamoto lidosta. Tā kā Ariakes līcis, kura krastos atrodas Kumamoto, ir ļoti sekls, tad osta ir izbūvēta uz mākslīgi izveidotas salas Sinminato, mazliet tālāk no krasta. Prāmju satiksme Kumamoto savieno ar līcim otrajā pusē esošo Minamisimabaras pilsētu.

## Kultūra
Kumamoto atrodas daimjo Hosokavas Tadatosi un Mijamoto Musasi kapenes, kā arī Maekavas Kunio projektētais mākslas muzejs (atvērts 1979. gadā).

## Sports
Kumamoto stadions bija viens no 2019. gada Pasaules kausa regbijā stadioniem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Perekale

**Perekale** () bija ciems Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, Akcjabrsku rajonā. Bijusī latviešu kolonija.

## Vēsture
thumb|300px|left|Perekale vācu armijas ģenerālštāba kartē — 1930. gadi
1926. gadā Baltkrievijā tika nodibināta Perekales latviešu nacionālā ciema padome.  Padomē 8 apdzīvoti punkti: Perekale (centrs), Kovbika, Zaļesje, Bulkova, Vjatera, Peravesņa, Osovica-Volčica, Volžeda — ar 1041 ha zemes (507 ha aramzemes un 534 ha pļavu). Saimniecību skaits 1934. gadā — 123, no tām latviešu — 82, baltkrievu — 36, poļu — 5. Padomes robežās bija kooperatīvs, latviešu skola ar diviem skolotājiem, kultūras nams. Kolhozs "Sarkanais arājs" noorganizēts 1930. gada janvārī.

Latviešu nacionālo ciema padomi likvidēja 1938. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Chongfu Shiyong Shiyan Hangtian Qi

***Chongfu Shiyong Shiyan Hangtian Qi*** jeb ***CSSHQ*** ( — "Atkārtoti lietojams eksperimentāls kosmosa kuģis") bija Ķīnas nepilotējams daudzkārt izmantojams kosmosa kuģis. Tas orbītā tika palaists 2020. gada 4. septembrī, un pēc divām dienām atgriezās uz zemes. Kosmosa nozares novērotāji Ķīnā un ārpus tās šo kosmosa kuģi uzskata par spārnotu kosmisko lidmašīnu jeb kosmoplānu. Pēc neapstiprinātām ziņām tas varētu būt projekta *[[Shenlong]]* daļa.

Par daudzkārt izmantojama kosmosa kuģa palaišanu pēc starta paziņoja valstij piederošā Ķīnas Aerokosmiskā zinātnes un tehnoloģiju korporācija (*CASC*). Ne *CASC*, ne Ķīnas plašsaziņas līdzekļi neziņoja par lidojuma starta laiku. Ķīnas amatpersonas arī nepublicēja nevienu raķetes vai tās slepenās kravas fotogrāfiju. Tika paziņots, ka tā nosaukums ir *Chongfu Shiyong Shiyan Hangtian Qi* ("Atkārtoti lietojams eksperimentāls kosmosa kuģis"), kas veiks eksperimentus orbītā un pēc kāda laika nolaidīsies uz zemes.

Kosmosa kuģa slepenais raksturs un tā misija norādīja uz militāru raksturu. Daži analītiķi salīdzināja kosmosa kuģi ar ASV Gaisa spēku vairākkārt izmantojamo *[[X-37B]]* kosmoplānu. Novērtējot nesējraķetes celtspēju, tā masa ir aptuveni 8,5 tonnas.

Valstij piederošā ziņu aģentūra *[[Xinhua]]* 2017. gadā ziņoja, ka Ķīna plāno 2020. gadā palaist atkārtoti izmantojamu kosmosa kuģi, kas paredzēts, lai "ielidotu debesīs kā lidmašīna.” Toreiz tika piebilsts, ka jaunā kosmiskā lidmašīna varēs orbītā nogādāt cilvēkus vai kravas un atgriezties uz Zemes.

## Lidojuma gaita
Kosmosa kuģis tika palaists  07:30 *[[UTC]]*ar nesējraķeti *[[Chang Zheng 2F]]* no Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centra.

ASV armijas pavadoņu novērošanas staciju tīkls atklāja slepeno Ķīnas kosmosa kuģi orbītā, kuras augstums bija no 332 līdz 348 kilometri un orbītas slīpums pret ekvatoru — 50,2 grādi. Analītiķi, kas novērtēja kosmiskā aparāta orbitālos datus, aprēķināja, ka tas tika palaists aptuveni 07:30 *UTC*.

6. septembrī Ķīnas plašsaziņas līdzekļi paziņoja, ka kosmosa kuģis ir nolaidies, neprecizējot vietu un laiku. Rietumu analītiķi, to skaitā Džonatans Makdovels, secināja, ka *CSSHQ* nolaidās aptuveni 02:00 *UTC* uz izsusējušā sālsezera Lopnūra gultnes ierīkotā skrejceļa numur 05.

ASV kosmosa novērošanas katalogā tika pievienots jauns objekts, kas apzīmēts kā *NORAD ID* 46395 (*COSPAR ID* 2020-063G) un sasaistīts ar *Chang Zheng 2F* startu. Tā orbītas parametri bija līdzīgi *CSSHQ*. Ķīna nav ziņojusi par šo objektu. Analītiķi secināja, ka objekts ticis palaists brīvā lidojumā divus orbītas apriņķojumus pirms kosmosa kuģa nolaišanās.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Chongfu Shiyong Shiyan Hangtian Qi (CSSHQ) Gunter Dirk Krebs
Ostrovgejberga

**Ostrovgejberga** () ir bijusī PSRS un Krievijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Karas jūras austrumos Viļkicka šaurumā Heiberga salu otras lielākās salas Vostočnijas dienvidu krastā.

## Vēsture
Stacija izveidota 1940. gadā maijā navigācijas nodrošināšanai Ziemeļu kuģu ceļā. Pamesta 1995. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* "ОТКРЫТЫЙ ОКЕАН: АРХИПЕЛАГИ АРКТИКИ – 2019. СЕВЕРНАЯ ЗЕМЛЯ"
* T-47-XXII,XXIII,XXIV topogrāfiskā karte 1:200 000
* T-47-В,Г,48-В,Г topogrāfiskā karte 1:500 000
Ivolgas dacans

**Ivolgas dacans** (, , ) ir budistu (lamaistu) klosteris — dacans, kas atrodas Krievijas dienvidaustrumos, Burjatijā, Burjatijas budisma galvenais centrs. Atrodas 36 kilometrus uz rietumiem no Burjatijas galvaspilsētas Ulanudes, pie Verhņajaivolgas ciema.

20. gadsimta 30. gados Padomju Savienībā budisms tika pilnībā izskausts, taču Otrā pasaules kara nobeigumā attieksme pret reliģiju kļuva pielaidīgāka, tika atļauta arī budisma praktizēšana, un 1945. gadā Burjatu-mongoļu APSR vadība atļāva dacana celtniecību Ivolgā. Tas kļuva par burjatu vadošā lamas uzturēšanās vietu un galveno budisma centru PSRS.

Mūsdienās dacans ir vēstures un kultūras piemineklis, kā arī nozīmīgākā budistu svētceļojumu vieta Burjatijā. Šeit atrodas arī budistu universitātes ēka (augstskolas statuss kopš 1991. gada), kurā, cita starpā, izvietots Ivolgas dacana vēstures muzejs.


Attēls:Ivolga.jpg
Attēls:0Иволгинский дацан46.JPG
Attēls:Иволгинский дацан1а.jpg
Attēls:Dacan Iwołgiński 6.jpg


## Ārējās saites

## Atsauces
Grudinovka

**Grudinovka** () jeb **Hrudzinauka** () ir agropilsētiņa Baltkrievijā, Mogiļevas apgabalā, Bihavas rajonā. Bijusī latviešu kolonija.

## Vēsture
Pirmos latviešu kolonistus Mogiļevas guberņas Bihovas apriņķa Grudinovkas muižnieks grāfs Tolstojs ataicināja 1863. gadā, tie strādāja par muižas kalpiem. 1871. gadā šeit jau dzīvoja 40 dundadznieku un citas ģimenes, kas mežos nomāja 1436 desetīnas zemes. Daļa zemnieku zemi iepirka, pārējie kļuva par nomniekiem. Kad 1909. gadā muižu nopirka cits, tad daudziem latviešiem, kam bija iekrājušies lieli parādi, mājas bija jāatstāj. Tās ieguva apkārtnes krievi, bet vēlāk atkal atpirka latvieši. Bērnus mācīja uzceltā lūgšanu namā. Vēlāk ar valsts atbalstu uzcēla zemstes skolu. Mogiļevas mācītājs brauca noturēt dievkalpojumus divas reizes gadā, bet citās svētdienās tos vadīja vietējais skolotājs un kuplināja dziedātāju koris. 1893. gadā šeit nodibinājās arī katoļu apustuļu draudze ar 35 locekļiem un savu baznīcu.

1924. gadā tika nodibināta Grudinovkas latviešu nacionālā ciema padome.

1928. gada vasarā kolonistiem atņēma daudz zemes, kā vienu no turības pazīmēm uzskatot algotu strādnieku nodarbināšanu. 1929. gada kolonijā bija 130 saimnieku ar 100 kalpiem. Lai izbēgtu no represijām, daudzi kolonisti ganus pieņēma par audžubērniem. 1929. gadā Grudinovkā aizliedza ielaist mācītāju, un luterāņu baznīcu pārvērta par produktu noliktavu. Jau 1930. gadā darbojās kolektīvs "Gaisma", kur 1931. gadā bija 14, bet 1934. gadā 30 latviešu un 19 baltkrievu saimniecību. Grudinovkas latviešu ciema padomē visa lietvedība notika baltkrievu valodā. 1934. gadā Grudinovkā bija 154 saimniecības. 100 latviešu un 54 baltkrievu. Uz 1935. gadu vēl darbojās latviešu vidusskola ar 4 skolotājiem, siera un sviesta rūpnīca, kultūras nams.

Grudinovkas latviešu nacionālo ciema padomi likvidēja 1939. gadā kā pēdējo no Baltkrievijas latviešu pašvaldībām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Valentīna Eisule

**Valentīna Eisule** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu tulkotāja un redaktore.

## Dzīvesgājums
Dzimusi robežsarga ģimenē. No 1938. līdz 1949. gadam mācījās Rēzeknes 1. vidusskolā, pēc tam studēja Pētera Stučkas Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē, kuru absolvēja 1954. gadā. Pirmā nozīmīgā publikācija – apcere "Kārļa Pelēkā dzeja" almanahā "Jauno vārds" (1957). Strādāja Latvijas Valsts izdevniecības (1954–1962, 1965–1967), laikraksta "Literatūra un Māksla" (1967–1983) un žurnāla "Karogs" (1983–1985) redakcijās. Bija Latvijas Padomju rakstnieku savienības locekle.

Tulkojusi latviešu valodā vairāk nekā 20 krievu literatūras darbus.

## Tulkojumi no krievu valodas
* 1958: Rozālija Rozova. *Mēs no Latvijas: apraksti par mūsu republikas jauniešiem Turgajā.* Rīga: Latvijas Valsts izdevniecība.
* 1962: Mihails Obuhovs. *Jastrebovi*. Rīga: Latvijas Valsts izdevniecība.
* 1964: Leonīds Volinskis. *Laikmeta seja: grāmata par krievu māksliniekiem*. Rīga: Latvijas Valsts izdevniecība.
* 1965: Daniils Graņins. *Eju pretī negaisam*. Rīga: Liesma.
* 1967: Čingizs Aitmatovs. *Ardievu, Gulsari!* Rīga: Liesma.
* 1967: Mihails Ančarovs. *Nevarbūtības teorija*. Rīga: Liesma.
* 1969: Konstantīns Paustovskis. *Vienatnē ar rudeni*. Rīga: Liesma.
* 1970: Dmitrijs Jerjomins. *Dižā joma*. Rīga: Liesma.
* 1971: Fjodors Abramovs. *Divas ziemas un trīs vasaras*. Rīga: Liesma.
* 1973: Sergejs Sartakovs. *Barbina stāsti*. Rīga: Liesma.
* 1975: Fjodors Abramovs. *Pelageja; Aļka*. Rīga: Liesma.
* 1977: Fjodors Abramovs. *Ceļi un krustceļi*. Rīga: Liesma.
* 1979: Mihails Aleksejevs. *Ieviņa rūgtā*. Rīga: Liesma.
* 1981: Sergejs Stepņaks-Kravčinskis. *Andrejs Kožuhovs*. Rīga: Liesma.
* 1982: Čingizs Aitmatovs. *[[Un garāka par mūžu diena ilgst]]*. Rīga: Liesma.
* 1985: Fjodors Abramovs. *Māja*. Rīga: Liesma.
* 1986: Tjanšana avoti: kirgīzu rakstnieku stāstu izlase. (kopā ar citiem) Rīga: Liesma.
* 1987: Mihails Aleksejevs. *Kaušļi*. Rīga: Liesma.
* 1987: Boriss Lavreņovs. *Četrdesmit pirmais*. Rīga: Liesma.
* 1988: Valentīns Rasputins. *Mūžu dzīvo, mūžu mīli*. Rīga: Liesma.
* 1993: Čingizs Aitmatovs. *Pieresvieta*. Rīga: Liesma.
* 1995: Valērijs Brjusovs. *Ugunīgais eņģelis*. (Fragmenti publicēti laikrakstā "Labrīt")
* 1996: Valērijs Brjusovs. *Uzvaras altāris*. (Fragmenti publicēti laikrakstā "Literatūra. Māksla. Mēs".)
* 1999: Roalds Dobrovenskis. *Rainis un viņa brāļi: viena dzejnieka septiņas dzīves*. Rīga: Karogs.
* 2005: Roalds Dobrovenskis. Rainis un viņa brāļi: viena dzejnieka septiņas dzīves. Rīga: Jumava.
* 2015: Roalds Dobrovenskis. Rainis un viņa brāļi: viena dzejnieka septiņas dzīves. 3. izdevums. Rīga: Jumava.

## Atsauces
2017. gads šahā

**2017. gads šahā** iezīmējās ar šādiem nozīmīgākajiem šaha turnīriem: 2017. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm, Pasaules kausa izcīņa un FIDE *Grand Prix* sērija.

## 2017. gada turnīri
### Individuālie

### Komandu

## 2017. gadā mirušie šahisti

* Hanss Berliners ( – ) — amerikāņu korespondencšaha lielmeistars un Pasaules čempions korespondencšahā (1965–1968).
* Arturs Bisgaiers ( – ) – amerikāņu lielmeistars.
* Aļģimants Butnorus ( – ) – lietuviešu lielmeistars.
* Kristina Adela Foišora ( – ) – rumāņu sieviešu lielmeistare.
* Reinharts Fukss ( – ) – vācu starptautiskais meistars.
* Jozefs Kupers ( – ) – šveiciešu starptautiskais meistars.
* Viktors Kupreičiks ( – ) – padomju un baltkrievu lielmeistars.
* Hillars Kerners ( – ) – igauņu starptautiskais meistars.
* Miroslava Litmanoviča ( – ) – poļu sieviešu starptautiskā meistare.
* Viljams Lombardi ( – ) – amerikāņu lielmeistars.
* Volodimirs Malaņuks ( – ) – padomju un ukraiņu lielmeistars.
* Nikolajs Minevs ( – ) – bulgāru starptautiskais meistars un šaha rakstnieks.
* Korvins Radoviči ( – ) – rumāņu starptautiskais meistars.
* Zoltāns Šāroši ( – ) – Ungārijas un Kanādas šahists, trīskārtējs Kanādas čempions korespondencšahā. 
* Zāmuels Švēbers ( – ) – argentīniešu starptautiskais meistars.
* Reimonds Smallians ( – ) – amerikāņu loģiķis un šaha problēmists.
* Vadims Tepļitskis ( – ) – PSRS un Izraēlas šaha vēsturnieks.
* Larisa Volperte ( – ) – padomju sieviešu lielmeistare.
* Valerijs Jandemirovs ( – ) – krievu šahists, lielmeistars.
* Tatjana Zatulovska ( – ) – PSRS, Krievijas un Izraēlas šahiste, sieviešu lielmeistare.
* Ļubica Živkoviča ( – ) – Dienvidslāvijas šahiste, sieviešu starptautiskā meistare.

## Ārējās saites
Lidija

**Lidija** var būt:

*Lidija, sieviešu personvārds
*Lidija (filma)

## Persona ar šādu vārdu
* Lidija Freimane, aktrise
* Lidija Doroņina-Lasmane, disidente
* Lidija Koidula, rakstniece

## Skatīt arī
*Līdija
Rodla laukums (Ščecina)

**Rodla laukums** ir Ščecinas laukums Centra administratīvajā rajonā, Centra apkaimē.

## Laukuma savienojumi

* Maršala Juzefa Pilsudska iela
* Atbrīvošanas avēnija

## Ievērojamas ēkas
* Rodla laukumā 8 atrodas debesskrāpis "*[[Pazim]]*"

## Atsauces
Televisa

***Televisa*** (pilnais nosaukums ***Grupo Televisa, S.A.B. de C.V.***) ir Meksikas mediju kompānija, lielākā no spāņu valodā strādājošajām pasaules mediju kompānijām. Tā tika izveidota 1973. gadā. Uzņēmuma galvenā mītne atrodas Mehiko.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Sestās koalīcijas karš

[thumb|330px|[Leipcigas kauja 1813. gada 16. oktobrī.]]

thumb|200px|Sestās koalīcijas valstis iezīmētas sarkanā krāsā, bet Francijas sabiedrotās valstis zilā krāsā.
**Sestās koalīcijas karš** () bija daļa no Eiropas valstu koalīcijas kariem pret Francijas impēriju. Sestajā koalīcijā pret Napoleona vadīto armiju 1813. gadā iesaistījās Austrijas Impērija, Apvienotā Karaliste, Krievijas Impērija, Portugāles Karaliste, Prūsijas Karaliste, Spānijas Karaliste, Sicīlijas Karaliste, Sardīnijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste. 
Francijas impērijas pusē karoja tās vasaļvalstis Varšavas hercogiste, Itālijas Karaliste, Neapoles Karaliste, kā arī Reinas konfederācija un Dānijas Karaliste.

Pēc Napoleona armijas sakāves Krievijas karagājienā Prūsijas karalis 1812. gada decembrī noslēdza Tauraģes konvenciju ar Krieviju un pārtrauca savienību ar Franciju, bet 1813. gada februārī noslēdza savienību ar Krievijas imperatoru.
1813. gada 3. martā Zviedrija noslēdza koalīciju ar Apvienoto Karalisti, 17. martā Prūsijas karalis pieeteica karu Francijai. Jūnijā Apvienotā Karaliste un Zviedrija, bet augustā arī Austrijas Impērija pievienojās Krievijas un Prūsijas koalīcijai.
 
Pēc zaudētās Leipcigas kaujas 1813. gada 16. oktobrī koalīcijai pievienojās sakautās Reinas konfederācijas valstis. Pēc zaudētajām kaujām Napoleons atkāpās uz Parīzi, kur 1814. gada aprīlī atteicās no troņa un tika nometināts Elbas salā Vidusjūrā. 
Eiropas valstu attiecību sakārtošanai tika sasaukts Vīnes kongress (1814—1815).
## Skatīt arī
* Pirmās koalīcijas karš (1792–1797)  
* Otrās koalīcijas karš (1799—1802)  
* Trešās koalīcijas karš (1803—1806)
* Ceturtās koalīcijas karš (1806–1807)
* Piektās koalīcijas karš (1809)
* Septītās koalīcijas karš (1815)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Napoleon, His Armies and Tactics
* Collection of historical eBooks about the War of the Sixth Coalition
Šmakovkas muzejs

alt=Šmakovkas muzeja mazā zāle|thumb|252x252px|Šmakovkas muzeja mazā zāle
alt=Šmakovkas muzeja lielā zāle|thumb|337x337px|Šmakovkas muzeja lielā zāle

**Šmakovkas muzejs** ir muzejs Daugavpilī, Rīgas ielā 22a. Lielākais un modernākais kandžas vēsturei un ražošanai veltītais muzejs Latvijā.

Muzejā parādīta Latgales kandžas jeb šmakovkas ražošana, tostarp gan autentiskas, gan mūsdienīgas ražošanas iekārtas. Muzejs piedāvā arī ieskatu Latgales vēsturē un brīdina par alkoholisma sekām.

## Izveide
Muzeju izveidoja pēc Latgales Reģiona attīstības aģentūras idejas Daugavpils pilsētas pašvaldības Tūrisma attīstības un informācijas aģentūras paspārnē ar Daugavpils domes finansiālo atbalstu, pateicoties pārrobežu sadarbības programmas projektam *Museum Gateway*. Šmakovkas muzeja izveide ir viens no projekta pasākumiem, kura mērķis ir šo dzērienu padarīt par pasaulē atpazīstamu Latgales kulinārā mantojuma produktu.

Ekspozīcijas veidošanā piedalījās apkārtnes iedzīvotāji, kuri dāvināja dažādas ar šmakovkas darīšanu saistītus priekšmetus, un šobrīd muzejā apskatāmas lielākas un mazākas ierīces, trauki, caurulītes, mērinstrumenti, glāzes un citu piederumu.

Muzejā apskatāmi vairāk nekā 200 dažādi eksponāti, no kuriem senākais eksponāts datēts ar 1890. gadu.

## Ekspozīcijas telpas
Muzejam pavisam ir trīs zāles ar kopējo platību 290 m2.

### Mazā zāle
* Šmakovkas pirmsākumi;
* Baznīcu kalna makets;
* Alkoholisko dzērienu ietekme uz cilvēka veselību.

### Lielā zāle
* Šmakovkas tradicionālā gatavošana un pasniegšana;
* Konspirācija 20. gadsimta laikā;
* Šmakovkas ceļš Latgalē mūsdienās.

### Sarkanā zāle
* Modernais ražošanas cikls no maizes līdz destilātam, izmantojot autentiskās iekārtas no Čehijas, Itālijas un Vācijas;
* Ieskats šmakovkas realizācijā pēc pudeļu mazgāšanas, izžāvēšanas, iepildīšanas un aizskrūvēšanas;
* Ieskats laboratorijas mērinstrumentos.

## Ekskursijas iespējas
Muzeja apmeklētājiem ir pieejami audiogidi sešās valodās — latviešu, latgaliešu, krievu, angļu, vācu un lietuviešu. Tiek piedāvāti arī gida pakalpojumi četrās valodās, kur tiek stāstīts par Latgales vēsturi, dzēriena pagatavošanas receptēm un rūpnieciskajām iekārtām.

Muzeja apmeklētājiem tiek piedāvāta arī šmakovkas dzēriena degustācija un iespēja iegādāties suvenīrus ar muzeja simboliku.

## Muzejā rīkotie pasākumi

* Akcijas cena katrā mēneša pirmajā svētdienā;
* Ikgadējā muzeju nakts;
* Vecpuišu un vecmeitu ballītes;
* Kvests „Reiz Šmak.OFF.kas muzejā”;
* Latgaliešu filmu pirmizrādes;
* Festivals "Gostus Latgale";
* un citi pasākumi.

## Atsauces
Sterļegova

**Sterļegova** () vai **Missterļegova** (*Мыс Стерлегова*) ir Krievijas jūras hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Taimiras pussalas ziemeļrietumu piekrastē Haritona Lapteva krastā uz pussalas starp Karas jūru un Ļeņivajas upes estuāru. Stacijai nosaukumu devušo Sterļegova ragu 1916. gadā par godu Lielās Ziemeļu ekspedīcijas (1733-1743) dalībniekam flotes virsniekam, stūrmanim Dmitrijam Sterļegovam nodēvēja Ruals Amundsens.

## Vēsture
Stacija izveidota 1934. gadā navigācijas nodrošināšanai ziemeļu kuģu ceļā. Tā nepārtraukti darbojās līdz 1944. gada 24. septembrim, kad staciju ieņēma desants no vācu zemūdenēm U-711 un U-957. Pēc dažu dienu ilga neveiksmīga radiodezinformācijas mēģinājuma desants staciju nodedzināja, bet lielāko daļu stacijas personāla saņēma gūstā un aizveda uz karagūstekņu nometni Norvēģijā. Diviem cilvēkiem izdevās izvairīties no gūsta.

Stacija atjaunota 1945. gadā, bet 2002. gada janvārī pēc ugunsgrēka iekonservēta. Atjaunota tā paša gada oktobrī.

1995. gada 24. septembrī maršrutā no Misčeļuskinas uz Diksonu pie Sterļegovas stacijas jūrā 15 m no krasta avarēja helikopters Mi-8T, 15 tā pasažieri un ekipāža gāja bojā. Krastā līdzās bojāejas vietai uzstādīta piemiņas zīme.

## Atsauces

## Ārējās saites
* НЭС "Михаил Сомов" выполнил работы на МГ-2 Стерлегова.
* Фотография: Полярная станция мыс Стерлигова
* S-45-V,VI topogrāfiskā karte 1:200 000
Gidanas pussala

**Gidanas pussala** () ir mazapdzīvota pussala Āzijas galējos ziemeļos. Administratīvi ietilpst Krievijas Federācijas Jamalas Ņencu autonomā apvidus un Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajona sastāvā. Nosaukta pēc Gidas upes pussalas ziemeļos, kura savukārt nosaukta pēc šeit dzīvojušās ņencu cilts.

Pussala izvietojusies Karas jūras dienvidu piekrastē starp Obas un Jeņisejas upju grīvām. Rietumos to norobežo Obas un Tazas līci, austrumos — Jeņisejas līcis. Par dienvidu robežu tiek uzskatīta ūdensšķirtne starp Mesojahas ziemeļos un Boļšaja Hetas un Tazas upju baseiniem dienvidos. Krasta līnija stipri izrobota, ziemeļos pussalas teritorijā iestiepjas 250 km garais Gidanas līcis, kas sadala pussalas ziemeļus Javajas un Mamutu pussalās. 

Pussalas teritoriju klāj līdzenuma tundra; ziemeļos galvenokārt sūnas un ķērpji, dienvidos — mežatundras skrajmežs. Daudz ezeru, lielākais no tiem — Jambuto. Lielākās upes ir Juribeja, Mesojaha un Gida. Arktiskais klimats; janvāra temperatūras −26 līdz −30 °C, jūlija — 4 līdz 11,5 °C. 

Pussala maz apdzīvota, kopējais pastāvīgo iedzīvotāju skaits ap 6500, galvenokārt ņenci un krievi. Ir divas pastāvīgi apdzīvotas vietas — Gida (3692 iedzīvotāji 2019. gadā) Gidanas līča dienvidu galā un Antipajuta (2707) Tazas līča krastā. Galvenā nodarbošanās ir briežkopība un zvejniecība. Piekrastē vairākas bijušās polārstacijas (Ļeskina, Tadibejaha, 60 ļet VLKSM).

Pussalas dienvidos atklātas Mesojahas naftas un dabasgāzes iegulas, kuras ekspluatē kopš 2016. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ļeskina

**Ļeskina** (), agrāk **Misļeskina** (*Мыс Лескина*) ir slēgta Krievijas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Gidanas pussalas austrumos Jeņisejas līča krastā pie Ņarmhojahas upes ietekas līcī. Ļeskina rags, kas devis stacijai nosaukumu, nosaukts par godu Lielās Ziemeļu ekspedīcijas (1734-1744) ģeologam Agapijam Ļeskinam.

## Vēsture
Stacija izveidota 1934. gada rudenī novērojumu veikšanai Jeņisejas līča akvatorijā.

Stacija atjaunota 1945. gadā, bet 2002. gada janvārī pēc ugunsgrēka iekonservēta. Atjaunota tā paša gada oktobrī. Slēgta 1997. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* ЛЕСКИНО