open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — tranšeja ar bisi vīriešiem

**Tranšeja ar bisi vīriešiem** bija viena no astoņām disciplīnām šaušanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, Parīzē. Sacensības tika aizvadītas 1900. gadā no 15. līdz 17. jūlijam, militārajā nometnē Satori, Versaļas teritorijā. Tajās startēja 31 sportists no 4 valstīm.

Visas olimpiskās medaļas šajā disciplīnā izcīnīja Francijas sportisti. Zelta medaļu ieguva Rožē de Barbarēns, sudraba medaļu ieguva Renē Gijo, savukārt bronzas medaļu — Žistinjēns de Klarī. Visi šie sportisti bija ieguvuši 17 punktus, tādēļ notika pāršaušanas kārta, kurā Žistinjēns Klarī nepiedalījās; šajā pāršaušanā 12 punktus ieguva Renē Gijo, bet 13 punktus Rožē de Barbarēns.

## Medaļu ieguvēji
200px|thumb|Olimpisko medaļu ieguvēju foto

## Sacensību formāts
Katrs no sportistiem veica 20 šāvienu sēriju.

## Rezultāti

## Pārstāvētās valstis un sportisti

Sacensībās startēja 31 sportists no 4 valstīm. Visas valstis pirmo reizi bija pārstāvētas šajā disciplīnā.

*Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.*

* 
* 
* 
* 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — tranšeja ar bisi vīriešiem (''Sports Reference'') 
* Šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — tranšeja ar bisi vīriešiem (''Olympedia'') 
* Šaušana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — tranšeja ar bisi vīriešiem (''Olympics'') 
*   Retrieved 2 March 2006.
*
Rotten Tomatoes

***Rotten Tomatoes*** (no angļu valodas — 'sapuvušie tomāti') ir ASV kinofilmu un televīzijas raidījumu recenziju apkopošanas tīmekļa vietne. Uzņēmumu 1998. gada augustā uzsāka trīs Kalifornijas Universitātes bakalaura studenti. Kopš 2010. gada janvāra *Rotten Tomatoes* pieder uzņēmumam *Flixster*, kuru savukārt 2011. gadā iegādājās *[[Warner Bros.]]*

## Vēsture
thumb|''Fandango'' un ''Rotten Tomatoes'' galvenā mītne Beverlihilsā
*Rotten Tomatoes* 1998. gada 12. augustā brīvajā laikā izveidoja Šeņs Dons (*Senh Duong*). Viņa mērķis, veidojot *Rotten Tomatoes*, bija radīt vietni, kurā cilvēki varētu piekļūt dažādu ASV kinokritiķu atsauksmēm. Kā liels Džekija Čana cienītājs Dons sākotnēji vēlējās izveidot tīmekļa vietni, kas apkopotu visas Čana Honkongas filmu recenzijas, kad tās tika izlaistas ASV.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Hārvijs Keitels

**Hārvijs Keitels** (, dzimis ) ir amerikāņu aktieris un kinoproducents. Savu aktiera karjeru uzsāka Jaunās Holivudas kustības laikā. Vairākkārt sadarbojies ar režisoru Mārtinu Skorsēzi, kopš 1973. gada piedaloties sešās viņa filmās.

Keitels ir piedalījies tādās filmās kā "Ļaunās ielas" (1973), "Alise šeit vairs nedzīvo" (1974), "Taksists" (1976), *[[Blue Collar]]* (1978), "Kristus pēdējais kārdinājums" (1988), "Telma un Luīze" (1991), *[[Bugsy]]* (1991), "Trakie suņi" (1992), "Sliktais leitnants" (1992), "Klavieres" (1993), "Lubene" (1994), "Padibenes" (1995), "No krēslas līdz rītausmai" (1996), "Policisti" (1997), "Sarkanais pūķis" (2002), "Nacionālie dārgumi" (2004), "Viesnīca "Diženā Budapešta"" (2014), "Jaunība" (2015) un "Īrs" (2019).

## Ārējās saites
Robina Raita

**Robina Geila Raita** (, dzimusi ) ir ASV aktrise un režisore. Viņa ir saņēmusi Zelta globusa balvu, Satelīta balvu, kā arī astoņas reizes tikusi nominēta ''Emmy'' balvai.

No 1996. līdz 2010. gadam viņa bija precējusies ar aktieri Šonu Pennu.

Pirmā lielā loma Raitai bija NBC ziepju operā ''Santa Barbara'' (1984—1988). 1987. gadā piedalījusies romantiskajā komēdijā *[[The Princess Bride]]* (1987), kas bija viņas pirmā lielā kino loma. Vēlāk viņa ir attēlojusi galvenās lomas tādās filmās kā "Forests Gamps" (1994), romantiskajā drāmā "Vēstījums pudelē" (*Message in a Bottle*,1999), supervaroņu filmā "Neievainojamais" (*Unbreakable*, 2000), vēsturiskajā drāmā *[[The Conspirator]]* (2010), biogrāfiskajā sporta drāmā "Naudas spēle" (2011), trillerī "Meitene ar pūķa tetovējumu" (2011), biogrāfiskajā drāmā "Everests" (2015), supervaroņu filmā "Brīnumsieviete" (2017) un zinātniskās fantastikas filmā "Pa asmeni skrejošais 2049" (2017).

Piedalījusies *[[Netflix]]* seriālā "Kāršu nams" (2013—2018), par ko viņa 2013. gada ieguva Zelta globusa balvu. Tikusi arī sešas reizes nominēta ''Emmy'' balvai, kā labākā aktrise galvenajā lomā, kā arī 2016. un 2017. gadā kā seriāla producente.

## Ārējās saites
Dāvis Baltābols

**Dāvis Baltābols** (1979—2009) bija Latvijas NBS kaprālis, viens no Afganistānas kara upuriem. Viestura ordeņa lielkrusta komandieris (2010).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1979. gada 8. martā Limbažos. No 2003. gada dienēja Latvijas NBS Sauszemes spēku 1. kājnieku bataljonā (LATBAT). Starptautiskajās operācijā piedalījās divas reizes, pēc pirmās misijas 2005. gadā saņēma NBS piemiņas medaļu „Par piedalīšanos starptautiskajās operācijās”. Kopš 2008. gada viņš dienēja militāro padomnieku grupā ar mērķi apmācīt Afganistānas Nacionālās armijas karavīrus.

2009. gada 25. jūlijā izpildot patrulēšanas uzdevumu uz ziemeļiem no Meimenas, nokļuva apšaudē. Sakarā ar pēkšņu veselības stāvokļa pasliktināšanos viņu evakuēja uz lauka kara hospitāli, bet 26.jūlijā karavīru nogādāja Vācijas bruņoto spēku hospitālī Koblencā.

Miris 2009. gada 5. augustā Koblencā.

## Apbalvojums
2010. gada 13. oktobrī par sevišķiem nopelniem Dāvi Baltābolu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri.

## Piemiņa
2016. gada 11.novembrī Ādažu bāzē atklāja Nacionālo bruņoto spēku kritušo karavīru piemiņas vietu.

## Atsauces
Karaliskā Alberthola

**Karaliskā Alberthola** () ir koncertzāle Dienvidkensingtonas ziemeļos, Londonā. Viena no Apvienotās Karalistes vērtīgākajām un atšķirīgākajām ēkām, tā pieder valstij un to pārvalda reģistrēta labdarības organizācija, kas nesaņem valsts finansējumu. Tajā ir 5272 sēdvietas.

Kopš karaliene Viktorija svinīgi atklāja Albertholu 1871. gadā, uz tā skatuves ir uzstājušies visdažādāko žanru pasaules vadošie mākslinieki. Tā ir Prominento koncertu norises vieta, kas tur notiek katru vasaru kopš 1941. gada. Katru gadu galvenaā zālē tiek rīkoti vairāk nekā 390 dažādi pasākumi, tostarp klasiskie, roka un pop koncerti, balets, opera, filmu seansi ar orķestra dzīvo pavadījumu, sports, apbalvošanas ceremonijas, skolu un kopienas pasākumi, kā arī labdarības izrādes un banketi. Pārējās Albertholas telpās gada laikā notiek gandrīz 400 dažādi pasākumi.

Ēku sākotnēji plānoja saukt "Centrālā mākslas un zinātnes halle" (*Central Hall of Arts and Sciences*), bet karaliene Viktorija, 1877. gadā liekot ēkas pamatakmeni, nomainīja tās nosaukumu uz "Karaliskā Alberta Mākslas un zinātnes halle" (*Royal Albert Hall of Arts and Sciences*), tādējādi godinot savu vīru princi Albertu, kas nomira pirms sešiem gadiem. Tā veido prinča piemiņas memoriāla praktisko daļu; dekoratīvā daļa ir prinča Alberta memoriāls tieši uz ziemeļiem Kensingtonas dārzos, ko tagad no halles atdala *[[Kensington Gore]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
1973.—1974. gada Eiropas kausa sezona

**1973.—1974. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 19. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās Heizela stadionā Briselē.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem pirmo reizi kļuva Rietumvācijas klubs ''Bayern Munich'', kas finālā uzvarēja Spānijas klubu *[[Atletico Madrid]]*. Šī bija pirmā reize, kad Eiropas kausu ieguva klubs no Vācijas. Tā bija arī pirmā reize, kad fināls tika pārspēlēts, jo pirmajā mača rezultāts pēc papildlaika bija 1–1.

## Pirmā kārta

|}

## Otrā kārta

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

## Pusfināli

|}

## Fināls

### Pārspēle

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Uli Hēness

**Ulrihs "Uli" Hēness** (, dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijušais Rietumvācijas futbola izlases dalībnieks. Savu lielāko daļu karjeras spēlējis Vācijas komandā Minhenes "''Bayern''".

Rietumvācijas futbola izlases sastāvā Hēness uzvarēja 1974. gada FIFA Pasaules kausā un 1972. gada Eiropas čempionātā.

Pēc savas karjeras beigām 1979. gadā Hēness kļuva par *Beyern* ģenerālmenedžeri. , pēc 30 gadiem ģenerālmenedžera amatā, Hēness tika ievēlēts par *Bayern* prezidentu.  Hēness pameta *Bayern* prezidenta amatu. Gan kā spēlētājs, gan kā menedžeris un prezidents, Hēness *Bayern* komandā pavadīja 49 gadus.

## Sasniegumi
**Bayern Munich**

* Vācijas Bundeslīga: 1971–72, 1972–73, 1973–74
* DFB Pokal: 1970–71
* Eiropas kauss: 1973–74, 1974–75, 1975–76
* Starpkontinentālais kauss: 1976

**Rietumvācija**

* FIFA Pasaules kauss: 1974
* Eiropas čempionāts: 1972

## Atsauces

## Ārējās saites
Mišels Idalgo

**Mišels Fransuā Idalgo** (, dzimis , miris ) bija Francijas futbolists un futbola treneris, spēlēja pussarga pozīcijā.

## Karjera
Savu spēlētāja karjeru uzsācis Francijas komandā ''Le Havre''. Vēlāk spēlējis ''Reims'' komandā. 1956. gadā *Reims* sastāvā spēlējis pirmajā Eiropas kausa finālā. Tajā viņš guva vārtus, bet *Reims* komanda zaudēja Spānijas komandai *[[Madrides "Real" (futbols)|Real Madrid]]* ar rezultātu 4–3. 1957. gadā Idalgo pievienojās ''AS Monaco'' komandai, kurā viņš spēlēja līdz 1966. gadam, kad arī noslēdza savu karjeru.

Francijas futbola izlases sastāva piedalījies vienā spēlē.

Savu trenera karjeru iesāka *Monaco* komandas rezerves komandā, vēlāk bijis ''Menton'' spēlējošais treneris.  Idalgo tika apstiprināts par Francijas izlases galveno treneri. Ar izlasi uzvarējis 1984. gada Eiropas čempionātā, kas bija Francijas pirmā lielā trofeja. Pēc uzvaras čempionātā, Idaldo atstāja Francijas izlases trenera amatu.

## Sasniegumi

### Spēlētāja karjera
**Reims**

* 1. divīzija: 1954–55
* Trophée des Champions: 1955

**Monaco**

* 1. divīzija: 1960–61, 1962–63
* Coupe de France: 1959–60, 1962–63
* Trophée des Champions: 1961

### Trenera karjera
**Francija**

* Eiropas čempionāts: 1984

**Individuālie sasniegumi**

* Francijas gada treneris: 1982

## Ārējās saites
Stāstījums

**Stāstījums** jeb **naratīvs** (no , kas savukārt no  — 'stāstīt') ir izdomāts vai arī laikā un cēloņsakarībā organizēts reālu notikumu attēlojums.
Stāstījums var izpausties, piemēram, kā mīts, stāsts, pasaka, romāns, dzejolis vai vēstures grāmata.

## Metodes
Naratīvās analīzes metode pētī stāstījuma attīstību, kulmināciju un mezglu punktus.
Naratīvajā pētījumā naratīvs ir indivīda stāstīts stāsts jeb personīgais stāstījums, kas satur personīgās dzīves pieredzi. Šādu dzīves pieredzi var saturēt autobiogrāfijas, dienasgrāmatas, lauka piezīmes, vēstules, sarunas, naratīvās intervijas, ģimenes stāsti, fotogrāfijas un citi artefakti.

## Skatīt arī
* Naratoloģija

## Atsauces
Veine Kokinens

**Veine Kokinens** (; dzimis , miris ) bija somu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1928. un 1932. gada vasaras olimpisko spēļu čempions, Eiropas čempionātu medaļnieks.

## Biogrāfija
Pēc profesijas viņš bija kalējs. Viņš piedalījās Somijas pilsoņu karā, cīnījās sarkano pusē, tika notiesāts uz 3 gadiem cietumā, bet sods drīz tika atcelts. 1921. gadā viņš pārcēlās uz Helsinkiem, kur sāka strādāt par automašīnas vadītāju un nodarboties ar cīņas sportu klubā *Helsingin Jyry*.

1922. gadā viņš kļuva par otro Somijas Strādnieku federācijas čempionātā, 1923. gadā uzvarēja šajā čempionātā un devās uz pirmo starptautisko turnīru Rīgā, kur arī kļuva par uzvarētāju. 1925. gadā palika otrais Eiropas čempionātā, 1926. gadā uzvarēja Somijas čempionātā.

1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Amsterdamā viņš cīnījās svara kategorijā līdz 75 kilogramiem (vidējais svars). Cīņa ilga 20 minūtes, un, ja uzvarētāju šajā laikā neizdevās noskaidrot, tika nozīmēta papildu 6 minūšu cīņa parterā. Turnīrs notika pēc sistēmas ar izslēgšanu no cīņas par čempiona titulu pēc divām neveiksmēm. Kategorijā startēja 17 sportisti. Veine Kokinens turnīru aizvadīja veiksmīgi, uzvarot visās cīņās, viņš izcīnīja čempiona titulu.

1930. gadā beidzot izcīnīja zeltu Eiropas čempionātā.

1932. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Losandželosā viņš cīnījās kategorijā līdz 79 kilogramiem (vidējais svars); par titulu cīnījās tikai 4 sportisti. Cīņu tiesāja trīs tiesneši, par tīru (plecu) uzvaru netika piešķirti soda punkti, par uzvaru ar tiesnešu lēmumu tika piešķirts 1 soda punkts, zaudējums tika sodīts ar 3 soda punktiem. Ja soda punktu summa sasniedza vai pārsniedza piecus punktus, cīkstonis turpmākajās cīņās par zeltu medaļu vairs nepiedalījās. Veine Kokinens arī šo turnīru aizvadīja veiksmīgi, uzvarot visas trīs cīņas, viņš atkārtoti izcīnīja čempiona titulu.

1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Berlīnē viņš cīnījās kategorijā līdz 79 kilogramiem (vidējais svars); par čempiona titulu sacentās 15 cīkstoņi. Turnīrs tika aizvadīts pēc iepriekšējiem noteikumiem, krājot soda punktus.

Uzkrājis 6 soda punktus, viņš turnīru beidza, paliekot ceturtajā vietā.

Pēc Berlīnes olimpiskajām spēlēm viņš pameta sportu un kļuva par veiksmīgu uzņēmēju apģērbu un viesnīcu biznesa jomā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ibrāhīms Mustafa

**Ibrāhīms Mustafa** (; dzimis , miris ) bija ēģiptiešu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1928. gada vasaras olimpisko spēļu čempions.

## Biogrāfija
Dzimis un dzīvojis Aleksandrijā. No astoņu gadu vecuma viņš bija māceklis galdniekam, etniskam armēnim, un viņam bija iespēja vērot, kā cīkstoņi un svarcēlāji trenējās armēņu sporta klubā. 1921. gadā viņš pievienojās Aleksandrijas Nacionālajam klubam, kas organizēja arī cīņas un boksa turnīrus. Drīz vien Ibrāhīma Mustafas saimnieks, ietekmīgs Aleksandrijas armēņu kopienas loceklis, pamanīja jaunieša acīmredzamās sportiskās spējas un nodrošināja viņam piekļuvi treniņiem sporta klubā. Pēc tam Ibrāhīms Mustafa varēja trenēties Itālijas sporta klubā *Ballistra*.

1924. gada vasaras olimpiskās spēles Parīzē kļuva viņam par pirmo starptautisko turnīru. Viņš cīnījās svara kategorijā līdz 82,5 kilogramiem (pussmagais svars). Turnīrs notika pēc sistēmas ar izslēgšanu pēc divām zaudējumiem, un vietas tika sadalītas pēc uzvarēto cīņu skaita. Cīņa ilga 20 minūtes, un, ja uzvarētājs šajā laikā netika noskaidrots, tika nozīmēta papildu 6 minūšu cīņa parterā. Kategorijā startēja 22 sportisti.

Zaudējums pret Vestergrēnu, saskaņā ar sportista biogrāfiju, kas publicēta 1932. gadā sporta žurnālā *Al-Abtal*, bija saistīts ar to, ka Ibrāhīms Mustafa bija slikti ekipēts. Viņš cīnijās zeķubiksēs, kas izgatavotas no nepiemērota materiāla, sašūtas no trausla, viegli plīstoša auduma, un apavos ar slidenām zolēm, tāpēc cīkstonim cīņu laikā bija nepārtraukti jālabo saplēstās zeķubikses un jākontrolē kājas. Ēģiptes cīkstonis bija tik satraukts par notiekošo, ka cīņas laikā, kuru uzvarot vēlāk varēja pretendēt uz trešo vietu, viņš atteicās to turpināt.

Starp olimpiskajām spēlēm cīkstonis bija spiests pelnīt iztiku un tikai neilgi pirms 1928. gada olimpiskajām spēlēm atsāka trenēties Itālijas sporta klubā *Ballistra*.

1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Amsterdamā viņš cīnījās svara kategorijā līdz 82,5 kilogramiem (pussmagais svars). Cīņa ilga 20 minūtes, un, ja uzvarētājs šajā laikā netika noskaidrots, tika nozīmēta papildu 6 minūšu cīņa parterā. Turnīrs notika pēc sistēmas ar izslēgšanu no cīņas par čempiona titulu pēc diviem zaudējumiem. Kategorijā startēja 17 sportisti.

Uzvarējis visās cīņās viņš kļuva par olimpisko čempionu.

1929. gadā pēc Zviedrijas Cīņas federācijas uzaicinājuma Ibrāhīms Mustafa apceļoja Eiropu, uzvarot vairākos starptautiskos turnīros, bet nekad nepiedalījās pasaules čempionātos.

Mājās pēc olimpiskajām spēlēm viņš kļuva par īstu zvaigzni. Cīkstoņa fotogrāfijas tika publicētas uz žurnālu vākiem. Viņš pameta lielo sportu, sāka strādāt piedāvātajā pašvaldības amatā, organizējot cīņas skolu Aleksandrijā. Viņš mācīja cīņu saviem trim dēliem, no kuriem viens Adels Ibrāhīms Mustafa piedalījās divās olimpiādēs un bija 1955. gada Vidusjūras spēļu uzvarētājs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Skutelis

**Skutelis** ir uzvārds. Cilvēki ar šādu uzvārdu:
* Arturs Skutelis (1986) — latviešu reperis un tekstu autors;
* Jānis Skutelis (1981) — latviešu komiķis un aktieris.
Migels Munjoss

**Migels Munjoss Mosuns** (, dzimis , miris ) bija Spānijas futbolists un futbola treneris.

## Karjera
Savas spēlētāja karjeras sākumā Munjoss pārstāvēja Spānijas komandas *[[CD Logroñés]]*, *[[Racing de Santander]]* un *[[Celta de Vigo]]*. 1948. gadā viņš pievienojās *[[Madrides "Real" (futbols)|Real Madrid]]*. Kopā ar *Real* komandu viņš izcīnīja četrus *[[La Liga]]* titulus un trīs Eiropas kausa trofejas.

1959. gadā Munjoss, pēc savas spēlētāja karjeras beigām, kļuva par *Real Madrid* galveno treneri. Laiks, kurā Munjoss vadīja *Real Madrid* tiek uzskatīts par vienu no kluba veiksmīgākajām ērām. Kopā tika izcīnīti deviņi *La Liga* tituli, divreiz uzvarēts *[[Copa del Rey]]* un Eiropas kausā. 1960. gadā viņš kļuva par pirmo, kas Eiropas kausa trofeju ieguvis gan kā spēlētājs, gan kā treneris. 1974. gadā pēc 16 sezonām, Munjoss pameta *Real Madrid* komandu.

Vēlāk vadījis citas Spānijas komandas, kā ''Granada'', ''Las Palmas'' un ''Sevilla''. 1982. gadā, pēc Spānijas izstāšanās FIFA Pasaules kausa grupu turnīrā, Munjoss sāka trenēt Spānijas izlasi. Vadījis komandu 1984. un 1988. gada Eiropas čempionātā, kā arī 1986. gada FIFA Pasaules kausā.

## Sasniegumi

### Spēlētāja karjera
**Real Madrid**

* La Liga: 1953–54, 1954–55, 1956–57, 1957–58
* Copa Latina: 1955, 1957
* Eiropas kauss: 1955–56, 1956–57, 1957–58

### Trenera karjera
**Real Madrid**

* La Liga: 1960–61, 1961–62, 1962–63, 1963–64, 1964–65, 1966–67, 1967–68, 1968–69, 1971–72
* Copa del Rey: 1961–62, 1969–70
* Eiropas kauss: 1959–60, 1965–66
* Starpkontinentālais kauss: 1960

## Ārējās saites
Einārs Vītols

**Einārs Vītols** (1957) ir latviešu mūziķis, bijušais rokenrola un kantrī dziedātājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1957. gada 21. jūnijā Rīgā. Mācījās Rīgas 50. vidusskolā, bija solists skolasbiedru izveidotajā ansamblī *Džuzbend*. Studēja Latvijas konservatorijā (1975-1980), dziedāja grupā *Kentauri* kultūras namā "Vecrīga" un jauniešu kafejnīcā *Allegro*.

1982. gadā Einārs Vītols dziedāja Raimonda Paula mūziklā "Nāc pie puikām", operetē "Čigānu barons" un izrādē "Homo novus". 1983. gadā pievienojās Latvijas filharmonijas ansamblim "Tip Top". 
1986. gadā dziedātājs pārstāvēja Latviju pirmajā Vissavienības jauno dziedātāju konkursā Jūrmala, kur kļuva par diplomandu, jaundarba statusā izpildot Alfrēda Madžuļa sacerēto dziesmu "Ļauj palikt vienam", turpmāk kopā ar "Tip Top" Vītols regulāri uzstājās koncertos visā bijušajā Padomju Savienībā - praktiski visās PSRS republikās, lielākajās pilsētās, Maskavas koncertzālē "Rossija", filmējās televīzijā.

1988. gadā "Tip Top" pārveidojās par *TT Weekend Band*, kas pēc Daugavas vanagu uzaicinājuma 1989. gadā devās uz ASV, gadu vēlāk piedalījās festivālos Polijā un Dānijā, rokfestivālā Liepājas Dzintars.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Einārs Vītols mācijās Marketingu un menedžmentu Lielbritānijā, kļuva vispirms par reklāmas aģentu, tad reklāmas nodaļas vadītāju, avīzes direktoru. Vēlāk strādāja mēdiju aģentūrās IP Rīga un OMD Latvia. 1994. gadā *TT Weekend Band* beidza pastāvēt. No 2014. gada atkal reizēm iepriecija savus fanus ar uzstāšanos vai kādu jaunu dziesmu - ir sācis komponēt. Tādas dziesmas kā "Šovakar" un Jautrus Svētkus Tev un Man / Sniedziņš krīt ar Eināra Vītola vārdiem zin gandrīz katrs Latvijas iedzīvotājs.

## Atsauces
Nilss Līdholms

**Nilss Ēriks Līdholms** (, dzimis , miris ) bija zviedru futbolists un futbola treneris, spēlēja pussarga pozīcijā.

## Karjera
Savu karjeru iesācis Zviedrijas komandās *[[Valdemarsviks IF]]*, *[[IK Sleipner]]* un *[[IFK Norrköping]]*. Tomēr vislabāk Līdholms ir pazīstams, spēlējot Itālijas komandā *[[AC Milan]]*. Līdholms spēlēja *Milan* komandā no 1949. gada līdz 1961. gadam. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem *Milan* un Zviedrijas spēlētājiem, kā arī vienu no labākajiem spēlētājiem pēckara periodā. *Milan* komandā viņš ieguva iesauku "*Il Barone*" (barons). Kopā ar *Milan* komandu Līdholms izcīnīja četrus Itālijas A sērijas titulus.

Zviedrijas futbola izlases sastāvā Līdholms palīdzēja izlasei izcīnīt zelta medaļas 1948. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. 36 gadu vecumā viņš bija komandas kapteinis 1958. gada FIFA Pasaules kausā, kurā Zviedrija savās mājās sasniedza finālu, kurā piekāpās tikai Brazīlijai. Līdholms guva spēles pirmos vārtus, kas viņu padara par vecāko spēlētāju, kas ir guvis vārtus Pasaules kausa finālspēlē.

Pēc savas spēlētāja karjeras beigām viņš kļuva par *Milan* komandas trenera asistentu, bet 1963. gadā jau par galveno treneri. Vēlāk bijis arī vairāku citu Itālijas klubu treneris, kā ''Verona'', ''Monza'', ''Varese'', ''Fiorentina'' un ''Roma''.

20. gadsimta beigās, Zviedrijas lielākā laikraksta *[[Aftonbladet]]* lasītāji, Līdholmu atzina par tūkstošgades labāko zviedru spēlētāju.

## Sasniegumi

### Spēlētāja karjera
**IFK Norrköping**

* Allsvenskan: 1946–47, 1947–48

**Milan**

* Itālijas Serie A: 1950–51, 1954–55, 1956–57, 1958–59
* Latin Cup: 1950–51, 1955–56

**Zviedrija**

* Vasaras olimpiskajās spēles zelta medaļa: 1948

### Trenera karjera
**Varese**

* Itālijas Serie B: 1969–70

**Milan**

* Itālijas Serie A: 1978–79

**Roma**

* Itālijas Serie A: 1982–83
* Coppa Italia: 1979–80, 1980–81, 1983–84

## Atsauces

## Ārējās saites
Arturs Drekslers-Duburs

**Arturs Drekslers**, pēc 1940. gada **Artūrs Duburs** (1899—1973) bija latviešu mākslinieks grafiķis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1899. gada 5. martā Pociema pagastā galdnieka ģimenē. Mācījās Limbažu pilsētas skolā. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā devās uz Rēveli, kur mācījās pie igauņu mākslinieka A. Laikmā, tad Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā (1916—1918).

Pēc kara beigām atgriezās dzimtenē, strādāja par zīmēšanas skolotāju Rīgas skolās (1923—1945), 1926. kopā ar J. Rumpanu un A. Vinegi izdeva grāmatu “Zīmēšanas metodika” pamatskolām. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijā Riharda Zariņa grafikas meistardarbnīcā, kuru 1929. gadā beidza ar diplomdarbu ”Čugunlietuvē” litogrāfijas tehnikā, no 1930. gada piedalījās izstādēs, 1943. gadā Rīgā organizēja personālizstādi.

Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā iestājās Latvijas PSR Mākslinieku savienībā, strādāja par mākslinieku PSRS Tirdzniecības palātas Latvijas nodaļā (1948—1959) un kombinātā “Māksla” (1949—1953).

Miris 1973. gada 14. maijā Rīgā, pēc viņa nāves notika piemiņas izstāde Rīgā (1979).

## Daiļrades raksturojums
Arturs Drekslers-Duburs strādājis visās tradicionālajās estampa tehnikās, nozīmīgu ieguldījumu devis dobspiedumā, izkopjot precīzu, perfektu zīmējumu un panākot bagātīgu tonalitātes efektu rūpīgā daudzpakāpju kodinājumā. Visvairāk strādājis ainavas žanrā, tieši un dokumentāli precīzi attēlojot Latvijas dabu, cilvēku darbu, kultūrvēsturi un pilsētvidi. 1960. gados pievērsās linogriezumam. Devis nozīmīgu ieguldījumu arī latviešu lietišķās grafikas attīstībai. 35 gadu laikā izstrādājis ap 1500 zīmējumu dažādu rūpniecības preču iesaiņojumam, etiķetēm, reklāmai, darinājis grāmatzīmes, goda diplomus un adreses daudzām izcilām personībām. Darbojies arī grāmatu grafikā, zīmējis ilustrācijas preses izdevumiem.

## Literatūra
* L. Reihmane. Enciklopēdija “Māksla un arhitektūra biogrāfijās”. Rīga: 1995 — 1. sēj. 133.-134. lpp.

## Atsauces
Roberts Šterns

thumb|200px|Roberts Šterns
**Roberts Šterns** (1884—1943) bija latviešu skolotājs, mākslinieks un rakstnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1884. gada 4. februārī Liepājā hernhūtiešu sludinātāja Friča Šterna piecu bērnu ģimenē. Mācījās Liepājas Augenberga elementārskolā, pēc tam Liepājas pilsētas skolā, līdztekus mācījās vijoļspēli un mūzikas teoriju pie koncertmeistara Veisborna (1900—1904), tad glezniecību Penzas mākslas skolā (1905—1909).

Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par zīmēšanas skolotāju Voldemāra Maldoņa ģimnāzijā. 1914. gadā piedalījās 4. latviešu mākslas veicināšanas biedrības izstādē, laikrakstā "Līdums" iespiesta viņa pirmā kritika par šo izstādi. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Petrogradu, kur strādāja par zīmēšanas skolotāju. 1918. gadā atgriezās Latvijā, Latvijas brīvības cīņu laikā iestājās 6. Rīgas kājnieku pulkā.
1919. gadā Roberts Šterns bija Rīgas Valsts tehnikuma zīmēšanas skolotājs, viens no Latvijas neatkarīgo mākslinieku vienības dibinātājiem. Divus gadus viņš bija laikraksta "Rīts" mākslas kritiķis, vēlāk publicēja rakstus par mākslu un recenzijas žurnālā "Ritums", laikrakstos "Brīvā Zeme" (1919—1934) un "Jaunākās Ziņas".

1920. gadā viņš kopā ar Latviešu Jaunatnes Savienības priekšnieku skolotāju K. Šopu un ģimnāzijas direktoru J. Lapiņu nodibināja Latvijas Tautas universitāti.
No 1923. līdz 1926. gadam Roberts Šterns studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Vilhelma Purvīša Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcā, 1930. gadā absolvēja Jāņa Roberta Tilberga figurālās glezniecības meistardarbnīcu.
Roberta Šterna darbi eksponēti 1939. gada Lībekas un Ljēžas jūras skatu izstādēs.
Miris 1943. gada 15. maijā Rīgā.

## Darbi
thumb|200px|Ievads metodiskā zīmēšanā (1920).
* "Aforismi. Paradoksi. Līdzības" (1914),
* "Ievads metodiskā zīmēšanā",
* "Janis Rozentāls",
* "Laba, gudra, skaista dzīve" (1939).

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 5. šķira (1938).

## Atsauces
Salaspils (nozīmju atdalīšana)

**Salaspils** var būt:
* Salaspils — pilsēta, Salaspils novada centrs;
* Salaspils — apdzīvota vieta Jēkabpils novada Salas pagastā;
* Salaspils — dzelzceļa stacija līnijā Rīga—Krustpils.

## Skatīt arī
* Salaspils novads
* Salaspils pagasts
Zinātniskās fantastikas, fantāzijas un šausmu filmu akadēmija

**Zinātniskās fantastikas, fantāzijas un šausmu filmu akadēmija** () ir ASV bezpeļņas organizācija, kas dibināta 1972. gadā un kuras mērķis ir zinātniskās fantastikas, fantāzijas un šausmu attīstība filmās, televīzijā un mājas video. Akadēmijas galvenā mītne atrodas Losandželosā, Kalifornijā, un to dibināja doktors Donalds Rīds.

Akadēmija katru gadu pasniedz Saturna balvas labākajām žanra filmām.

## Skatīt arī
* Kino mākslas un zinātnes akadēmija

## Atsauces
 

## Ārējās saites
*
1974.—1975. gada Eiropas kausa sezona

**1974.—1975. gada Eiropas kausa sezona** bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 20. sezona. Sezona ilga no  līdz . Finālspēle norisinājās *[[Parc des Princes]]* stadionā Parīzē.

Par Eiropas kausa uzvarētājiem otro reizi pēc kārtas kļuva Rietumvācijas klubs ''Bayern Munich'', kas finālā uzvarēja Anglijas klubu ''Leeds United'' ar rezultātu 2–0.

## Pirmā kārta

|}

## Otrā kārta

|}

## Ceturtdaļfināli

|}

## Pusfināli

|}

## Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites

* UEFA mājaslapa
Huans Alberto Skjafīno

**Huans Alberto Skjafīno** (, dzimis , miris ) bija Urugvajas futbolists un futbola treneris, spēlēja uzbrūkošā pussarga pozīcijā.

Klubu līmenī Skjafīno spēlēja Urugvajas komandā *[[Peñarol]]*, kā arī Itālijas komandās *[[AC Milan]]* un *[[AS Roma]]*. Kopā ar Urugvajas futbola izlasi uzvarējis 1950. gada FIFA Pasaules kausā. Pārstāvējis izlasi arī 1954. gada FIFA Pasaules kausā. Vēlāk spēlējis arī Itālijas futbola izlasē.

Skjafīno bija arī Urugvajas futbola izlases galvenais treneris 1975. gada Copa América turnīrā.

IFFHS vērtējumā Skjafīno tika atzīts par visu laiku labāko Urugvajas futbolistu un 17. labāko 20. gadsimta spēlētāju.

## Sasniegumi

### Klubu karjera
**Peñarol**

* Urugvajas Pirmā divīzija: 1949, 1951, 1953, 1954

**Milan**

* Itālijas Serie A: 1954–55, 1956–57, 1958–59
* Latin Cup: 1956

**Roma**

* Starppilsētu gadatirgu kauss: 1961

**Urugvaja**

* FIFA Pasaules kauss: 1950

## Atsauces

## Ārējās saites
Zoltāns Cibors

**Zoltāns Cibors** (, dzimis , miris ) bija ungāru futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā.

Savas karjeras sākumā pārstāvējis vairākus Ungārijas klubus, tai skaitā ''Ferencváros'' un ''Budapest Honvéd''. Pēc 1956. gada Ungārijas revolūcijas Cibors pārcēlās uz Spānijas komandu ''Barcelona''. 1961. gadā viņš pievienojās citam Barselonas klubam *[[RCD Espanyol]]*. Savas karjeras beigās nedaudz spēlējis *[[FC Basel]]*, *[[FK Austria Wien]]* un ''Primo Hamilton''.

50. gados bijis viens no Ungārijas futbola izlases līderiem. Kopā ar izlasi sasniedzis 1954. gada FIFA Pasaules kausa finālu, kurā Ungārija piekāpās Rietumvācijai.

## Sasniegumi
**Ferencváros TC**

* Ungārijas čempions: 1949

**Honvéd**

* Ungārijas čempions: 1954, 1955

**Barcelona**

* La Liga: 1958–59, 1959–60
* Starppilsētu gadatirgus kauss: 1958–60

**Ungārija**

* Vasaras olimpiskās spēlēs zelta medaļa: 1952

## Ārējās saites
Žuzē Altafīni

**Žuzē Žuau Altafīni** (, dzimis ), pazīstams arī kā **"Macola"** (savas karjeras sākumā viņš līdzinājās leģendārajam itāļu futbolistam Valentino Macolam), ir bijušais Brazīlijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā.

## Karjera
Savu karjeru Altafīni iesāka Brazīlijas komandā Sanpaulu "''Palmeiras''". Tomēr savus vislielākos panākumus viņš ieguva Itālijas komandā *[[AC Milan]]*. Vēlāk spēlējis Itālijas komandās *[[SSC Napoli]]* un ''Juventus'', bet karjeras noslēgumā spēlējis Šveicē.

Altafīni bija ļoti rezultatīvs uzbrucējs. Vairāk nekā 50 gadus viņam piederēja visvairāk gūto vārtu rekords vienā Eiropas kausa sezonā. 1962–63. gada sezonā viņš guva 14 vārtus. Ar 216 vārtiem, viņš ir arī ceturtais visu laiku labākais vārtu guvējs Itālijas Serie A (dalīti ar Džuzepi Meacu).

Starptautiskā līmenī viņš pārstāvēja gan Brazīlijas, gan Itālijas futbola izlasi. Ar Brazīliju uzvarējis 1958. gada FIFA Pasaules kausā, bet ar Itāliju viņš piedalījās 1962. gada FIFA Pasaules kausā.

## Sasniegumi
**Milan**

* Itālijas Serie A: 1958–59, 1961–62
* Eiropas kauss: 1962–63

**Juventus**

* Itālijas Serie A: 1972–73, 1974–75

**Brazīlija**

* FIFA Pasaules kauss: 1958

**Individuālie sasniegumi**

* Itālijas Serie A labākais vāŗtu guvējs: 1960–61
* Eiropas kausa labākais vārtu guvējs: 1962–63

## Atsauces

## Ārējas saites
Oļegs Basilašvili

**Oļegs Basilašvili** (; dzimis ) ir padomju un krievu aktieris, Krievijas sabiedriskais darbinieks. PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1984).

Oļegs Basilašvili ir dzimis 1934. gadā Maskavā, jauktā gruzīnu, krievu un poļu ģimenē. 1957. gadā beidzis Maskavas Dailes teātra (MHAT) skolu studiju, no 1959. gada strādā Sanktpēterburgas G. Tovstonogova Lielajā Drāmas teātrī. Basilašvili kļuva slavens ar lomām Eldara Rjazanova filmās "Dienesta romāns", "Stacija diviem", "Par nabaga huzāru aizlieciet vārdu" un Georgija Danelijas "Rudens maratons". Atveidojis kanonisko Volanda tēlu Bulgakova romāna "Meistars un Margarita" 2005. gada ekranizējumā (režisors Vladimirs Bortko).

## Apbalvojumi
* Krievijas PFSR Tautas skatuves mākslinieks (1979)
* Krievijas PFSR Brāļu Vasiļjevu Valsts prēmija — par Samohvalova lomu filmā "Dienesta romāns" (1979)
* Darba Sarkanā Karoga ordenis (1979)
* PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1984)
* Kinoprēmija "Nika" (2012)

## Atsauces

## Ārējās saites
Hermanis Zeiberlihs

**Kārlis Rūdolfs Hermanis Zeiberlihs** (, 1878—1938) bija vācbaltiešu arhitekts. Rīgas Politehniskajā institūta mācībspēks (1904—1918) un Ivanovovozņesenskas Politehniskā institūta profesors (1918—1925). Rīgas Zooloģiskā dārza ēku projektētājs (1912).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1878. gada 23. februārī Pāces muižā lauksaimnieka Aleksandra Zeiberliha (1853—1907) un viņa sievas Leonijas,
dzimušas Hāras, ģimenē. Viņa vectēvs Joahims Roberts (1799—1856) bija Rīgas birģermeistars un amatieris komponists.
Mācījās Rīgas reālskolā, studēja arhitektūru Rīgas Politehniskajā institūtā (1898—1904). Strādāja Vilhelma Neimaņa arhitektu birojā kā palīgs (1903—1905), tad kā kompanjons (1905—1907), no 1907. gada kā patstāvīgs arhitekts. Piedalījās Rīgas sinagogas projektēšanā (1904—1905). Vadīja Ārensburgas pils (1904—1912) un Vecauces pils pārbūvi, sagatavoja Cēsu pils torņa jumta izbūves projektu (pirms 1914).

Kopš 1904. gada strādāja par Rīgas Politehniskā institūta (RPI) asistentu (1904—1908), tad par docentu arhitektūras formu mācībā (1908—1910), vēlāk būvkonstrukcijās, likumdošanā, tāmēšanā (1910—1918), līdztekus darbojās kā apdrošināšanas biedrības taksators (1912—1915). 1915. gadā kopā ar RPI pārcēlās uz Maskavu, vēlāk bija jaunizveidotā Ivanovovozņesenskas Politehniskā institūta būvkonstrukciju profesors (1918—1925) un dekāns (1924—1925). Pēc institūta likvidēšanas 1930. gadā pārcēlās uz dzīvi Simferopoli Krimā, kur strādāja par Krimas Būvmateriālu zinātniskā institūta (*НИИ стройматериалов Крыма*) līdzstrādnieku.

Lielā terora laikā 1937. gada 5. novembrī NKVD viņu arestēja, apsūdzēja spiegošanā Vācijas labā un pēc ilgām pratināšanām nošāva 1938. gada 1. novembrī.

## Atsauces
Sandro Macola

**Alesandro "Sandro" Macola** (, dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijušais Itālijas futbola izlases dalībnieks. Visu savu spēlētāja karjeru pavadījis Milānas "''Internazionale''".

## Karjera
Macola nereti tiek dēvēts par vienu no visu laiku labākajiem itāļu futbolistiem, kā arī savas paaudzes labāko spēlētāju. Visu savu 17 gadus ilgo karjeru pavadījis *Internazionale* komandā. Ar klubu viņš izcīnīja četrus Itālijas ''Serie A'' titulus, divus Eiropas kausa trofejas, divus Starpkontinentālos kausus, kā arī 1964–65. gada sezonā bijis labākais vārtu guvējs.

Ar Itālijas futbola izlasi Macola uzvarēja 1968. gada Eiropas čempionātā, kurā viņš tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē. Piedalījies arī 1966., 1970. un 1974. gada FIFA Pasaules kausā.

Sandro ir dēls itāļu futbolistam Valentīno Macolam.

## Sasniegumi
**Internazionale**

* Itālijas Serie A: 1962–63, 1964–65, 1965–66, 1970–71
* Eiropas kauss: 1963–64, 1964–65
* Starpkontinentālais kauss: 1964, 1965

**Itālija**

* Eiropas čempionāts: 1968

**Individuālie sasniegumi**

* Itālijas Serie A labākais vārtu guvējs: 1964–65
* Eiropas kausa labākais vārtu guvējs: 1963–64

## Atsauces

## Ārējās saites
Valentīno Macola

**Valentīno Macola** (, dzimis , miris ) bija itāļu futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā.

Macolas divi dēli Sandro un Feručio arī bija futbolisti.

## Karjera
Savu karjeru sācis vairākās Itālijas amatieru komandās. 1939. gadā viņš pievienojās ''Venezia''. Kopā ar *Venezia* viņš 1941. gadā izcīnīja *[[Coppa Italia]]*. 1942. gadā Macola pārcēlās uz ''Torino''. Viņš bija komandas kapteinis un simbols komandai, kura 40. gadu otrajā pusē tika uzskatīta par vienu no pasaules spēcīgākajām. Macola kopā ar komandu izcīnīja piecus Itālijas Serie A titulus.

Pārstāvējis Itālijas futbola izlasi, kur divus gadus viņš bija arī kapteinis.

## Nāve
, 30 gadu vecumā Macola kopā ar pārējo *Torino* komandu gāja bojā aviokatastrofā.

## Sasniegumi
**Venezia**

* Coppa Italia: 1940–41

**Torino**

* Itālijas Serie A: 1942–43, 1944–45, 1946–47, 1947–48, 1948–49
* Coppa Italia: 1942–43

**Individuālie sasniegumi**

* Itālijas Serie A labākais vārtu guvējs: 1946–47

## Atsauces

## Ārējās saites
Marselo Salass

**Hosē Marselo Salass Melinao** (, dzimis ) ir bijušais Čīles futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijušais Čīles futbola izlases pārstāvis.

Salass tiek uzskatīts par Čīles visu laiku labāko uzbrucēju.

## Karjera
Salass savu karjeru sāka Čīles komandā ''Universidad de Chile''. Vēlāk spēlējis vienā no Argentīnas spēcīgākajiem klubiem ''River Plate''. 1998. gadā viņš pievienojās Itālijas komandai *[[SS Lazio]]*, ar kuru viņš 1999–2000. gada sezonā uzvarēja ''Serie A''. Vēlāk viņš pievienojās ''Juventus'', kur izcīnīja vēl divus *Serie A* titulus. Savu karjeru noslēdza *Universidad de Chile.*

Čīles futbola izlases sastāvā spēlējis 1998. gada FIFA Pasaules kausā un divos *[[Copa América]]* turnīros.

IFFHS Salasu ierindoja 20. gadsimta Dienvidamerikas labāko spēlētāju saraksta 31. vietā, kā arī 20. gadsimta Dienvidamerikas labāko uzbrucēju saraksta 19. vietā. 1997. gadā viņš saņēma Dienvidamerikas gada futbolista balvu.

## Sasniegumi
**Universidad de Chile**

* Čīles Pirmā divīzija: 1994, 1995

**River Plate**

* Argentīnas pirmā divīzija: 1996, 1997, 2004

**Lazio**

* Itālijas Serie A: 1999–2000
* Coppa Italia: 1999–2000
* Supercoppa Italiana: 1998, 2000
* UEFA Kausu ieguvēju kauss: 1998–99
* UEFA Superkauss: 1999

**Juventus**

* Itālijas Serie A: 2001–02, 2002–03
* Supercoppa Italiana: 2002

**Individuālie sasniegumi**

* Dienvidamerikas gada futbolists: 1997
* Čīles gada futbolists: 1997, 1998

## Atsauces

## Ārējās saites
Elektriskais dzinējspēks

**Elektriskais dzinējspēks** jeb **elektrodzinējspēks** (**EDS**) ir skalārs fizikāls lielums, kurš raksturo ārēju spēku darbu elektriskās strāvas ķēdēs. Slēgtā vadītāja kontūrā šis spēks ir vienāds ar ārējo spēku darbu, kas nepieciešams pozitīva vienības lādiņa pārvietošanai visa vadītāja garumā starp strāvas avota poliem. Elektrodzinējspēku apzīmē ar *<big>ℰ</big>* vai \mathcal{E}, tā ''SI'' mērvienība ir volts (V).

## EDS un Oma likums
Oma likums nehomogēnam elektriskās ķēdes posmam (uz lādiņnesējiem darbojas elektrostatiski spēki):

(\varphi_1-\varphi_2)+\mathcal{E}_{12}=I_{12}R_{12} , kur \varphi_1-\varphi_2 ir potenciāla starpība starp ķēdes posma sākumu un beigām, \mathcal{E}_{12} ir elektrodzinējspēks, I_{12} — strāvas stiprums, R_{12} — elektriskā pretestība ķēdes posmā 1—2.

Oma likums noslēgtai elektriskajai ķēdei (punkts 1 sakrīt ar punktu 2, un *φ<sub>1</sub>=φ<sub>2</sub>*):

\mathcal{E}=I(R+r) , kur R ir patērētāja pretestība, r ir strāvas avota iekšējā pretestība.

\mathcal{E}=U_a+U_i , kur U_a ir spriegums ārējā ķēdē (vadītājā, kas pieslēgts strāvas avotam), U_i ir spriegums iekšējā ķēdē (strāvas avotā).

Ja strāvas avota polus savieno tieši (R=0), caur avotu plūst īsslēguma strāva I_{is}=\frac{\mathcal{E}}{r}, kas ir maksimālā strāva, ko var iegūt no avota.

## EDS un strāvas darbs un jauda
Strāvas pilnais darbs A_p=I\mathcal{E} \Delta t, kur \Delta t ir strāvas plūšanas laiks.

Līdzstrāvas avota jauda P=I\mathcal{E}.

## EDS mērīšana
Elektrodzinējspēku aptuveni var noteikt ar voltmetru, pieslēdzot to tieši strāvas avota poliem. Tad spriegums uz voltmetra spailēm U_V=IR_V (kur R_V ir voltmetra pretestība) un, pēc Oma likuma pilnai ķēdei, \mathcal{E}=U_V+Ir. Ja R_V\gg r, tad U_V\gg Ir un U_V\approx \mathcal{E} — voltmetrs uzrāda aptuvenu strāvas avota elektrodzinējspēku voltos.

## EDS strāvas avotu slēgumos

* Saslēdzot strāvas avotus virknes slēgumā, tiek iegūts lielāks elektrodzinējspēks: \mathcal{E}=\mathcal{E}_1+\mathcal{E}+...+\mathcal{E}_n.
* Saslēdzot strāvas avotus ar vienādiem EDS paralēlā slēgumā, kopējais elektrodzinējspēks nemainās. Saslēdzot paralēli avotus ar atšķirīgiem EDS, iegūst kopējo EDS, kas vienāds ar vislielāko slēguma EDS.
* Strāvas avotu jaukta slēguma elektrodzinējspēku aprēķina, izmantojot Kirhofa likumus un pakāpeniski vienkāršojot slēguma shēmu.

## Indukcijas EDS
EDS, kurš noslēgtā kontūrā rodas elektromagnētiskās indukcijas dēļ, izsaka šādi:

\mathcal{E}=-{\operatorname{d}\!\Phi_m\over\operatorname{d}\!t} ,

tātad inducētais EDS ir vienāds ar kontūra aptvertās magnētiskās plūsmas izmaiņas ātrumu, kam saskaņā ar Lenca likumu piešķirta pretēja (mīnuss) zīme.

## Atsauces
Dilmaņi

**Dilmaņi**, **Dilmani** var būt:
* Dilmaņi — apdzīvota vieta Sokolku pagastā;
* Dilmani — apdzīvota vieta Andrupenes pagastā;
* Dilmani — Dagdas Slobodas agrākais nosaukums.

## Skatīt arī
* Dilmaņu ezers
* Dilmaņu upīte
Robs Svairs

**Roberts Svairs-Tompsons** (; dzimis ), ir austrāliešu-britu mūziķis, dīdžejs, ierakstu producents, skaņas dizainers, audio inženieris, dziesmu autors, komponists un dziedātājs. Viņš vislabāk pazīstams kā viens no grupas *[[Pendulum]]* dibinātājiem un dalībniekiem, kā arī dibinātājs un viens no dueta *[[Knife Party]]* dalībniekiem.
Atlants (nozīmju atdalīšana)

**Atlants** var būt:
* atlants — sistematizēts karšu apkopojums;
* atlants (arhitektūra) — balsts vīriešu figūras veidā;
* atlants (anatomija) — pirmais kakla skriemelis;
* Atlants (mitoloģija) — titāns sengrieķu mitoloģijā.

## Skatīt arī
* Atlass
Filips fon Elmpts

thumb|250px|Filips fon Elmpts.
 
**Filips fon Elmpts** (, ; 1763—1818) bija Krievijas Impērijas armijas ģenerālleitnants, pabeidza Svitenes muižas kungu mājas celtniecību.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1763. gada 10. oktobrī Krievijas Impērijas armijas ģenerālkvartīrmeistara (no ), vēlākā feldmaršala Johana Martina fon Elmpta (1726–1802) un viņa sievas Dorotejas Katarinas Gotlībes fon Korfas (1735-1810) ģimenē.

1772. gadā viņš sāka dienēt tēva komandētajā Krievijas armijas korpusā, kas bija stacionēts Baltijas provincēs. 1786. gadā viņš ieguva pulkvežleitnanta pakāpi, 1788. gadā tika paaugstināts par Ingrijas kājnieku pulka (*Староингерманландский мушкетёрский полк*) komandieri. Piedalījās Krievu—austriešu—turku karā (1787—1792), kura laikā viņa tēvu slimības dēļ 1788. gadā atvaļināja un 1790. gadā piešķīra mantojamu grāfa titulu. 
Pēc kara beigām pulkvedis Filips Elmpts iepazinās ar ģenerāli grāfu Aleksandru Suvorovu, kurš 1793. gada martā vēlējās viņam izprecināt savu meitu, vēstulē no Hersonas viņu raksturoja šādi:
Lai arī [viņa] vecāki ir savdabīgi, taču tēvs ir cienījams, māte labsirdīga un un taupīga. Jauneklis ir kluss, ar iekšējiem tikumiem un audzināšanu, pēc sejas un uzvedības nav pretīgs, dienestā nevainojams, vācu zemē viņa stāvoklis ir labāks par mūsu kņazu, Krievijā viņš ir pulkvedis, viņam ir muižas pie Rīgas un nauda. Kristīgas ticības, netraucē citai ticībai un bērni [būs] kristieši."

Tomēr laulību plānos iejaucās Katrīna II, kura lika Suvorova meitu 1796. gadā izprecināt savam galminiekam Nikolajam Zubovam (1763—1805). Pēc ķeizarienes Katrīnas II nāves viņas dēls Pāvils Filipu fon Elmptu 1797. gadā paaugstināja par ģenerālmajoru, 1798. gadā iecēla par Tenginas pulka komandieri (*Тенгинский мушкетёрский полк*), bet 1799. gadā paaugstināja par ģenerālleitmantu un Kronštates garnizona pulka komandieri.

Pēc Pāvila I noslepkavošanas 1801. gadā viņu atvaļināja no karadienesta, viņš apprecējās ar galma dāmu Annu Magdalēnu fon Budbergu (1777–1845), pēc tēva nāves 1802. gadā saimniekoja Vārnavas un Svitenes muižās. Līdz 1811. gadam viņa piederēja arī Grāves muižiņa pie Ķīšezera (tagad Mežaparks). Viņiem piedzima divas meitas — Anna Marija (1807–1852), ķeizarienes Aleksandras galmadāma, un Cecīlija Jūlija Filipīne (1812–1892), kura 1833. gadā apprecējās ar kavalērijas ģenerāli Jozefu Kārli fon Anrepu (1796–1860).
Miris 1818. gada 22. maijā Svitenes muižā, apglabāts dzimtas kapenēs Svitenē.

## Atsauces
Glikoproteīns

**Glikoproteīni** ir olbaltumvielas, kas satur oligosaharīdu ķēdes (glikānus), kas kovalenti piesaistīti aminoskābju sānu ķēdēm. Ogļhidrāti ir pievienoti olbaltumvielai kotranslācijas vai posttranslācijas modifikācijā. Šis process ir pazīstams kā glikozilēšana. Izdalītās ārpusšūnu olbaltumvielas bieži tiek glikozilētas. Ogļhidrāti ir pievienoti dažiem olbaltumvielām, veidojot glikoproteīnus.

Olbaltumvielās, kuru segmenti stiepjas ārpus šūnas, ārpusšūnu segmenti bieži tiek arī glikozilēti. Glikoproteīni arī bieži ir nozīmīgi neatņemami membrānas proteīni, kur tiem ir nozīme šūnu un šūnu mijiedarbībā. Ir svarīgi nošķirt sekrēcijas sistēmas uz endoplazmatisko retikulumu balstītu glikozilēšanu no atgriezeniskas citosola-kodola glikozilēšanas. Citozola un kodola glikoproteīnus var modificēt, atgriezeniski pievienojot vienu GlcNAc atlikumu, kas tiek uzskatīts par abpusēju fosforilēšanai, un to funkcijas, visticamāk, būs papildu regulējošs mehānisms, kas kontrolē uz fosforilēšanu balstītu signālu. Turpretī klasiskā sekrēcijas glikozilēšana var būt strukturāli būtiska. Piemēram, ar asparagīnu saistītās, t.i., ar N saistītās, glikozilēšanas inhibīcija var novērst pareizu glikoproteīnu locīšanos, un pilnīga inhibīcija var būt toksiska atsevišķai šūnai. Turpretī glikāna apstrādes perturbācija (enzīmu atdalīšana / ogļhidrātu atlikumu pievienošana glikānam), kas notiek gan endoplazmas retikuluma, gan Golgi aparātā, ir izdalāma izolētām šūnām (kā pierādījums izdzīvošanai ar glikozīdu inhibitoriem), bet var izraisīt cilvēku slimību (iedzimti glikozilēšanas traucējumi), un dzīvnieku modeļos tā var būt letāla. Tāpēc ir iespējams, ka glikānu smalka apstrāde ir svarīga endogēnai funkcionalitātei, piemēram, šūnu tirdzniecībai, taču tas, visticamāk, ir bijis sekundārs attiecībā uz tās lomu saimniekorganismu un patogēnu mijiedarbībā. Slavens pēdējās ietekmes piemērs ir ABO asins grupu sistēma.
Bišu kolibri

**Bišu kolibri** (*Mellisuga helenae*) ir kolibri dzimtas pārstāvis, kas pieder pie svīrveidīgo kārtas, tipisko kolibri apakšdzimtas un ir pasaulē mazākais putns. Bišu kolibri dzīvo tikai Kubā.

## Izskats un īpašības

### Tēviņi
Tēviņš ir lielākoties zaļš ar spilgti sarkanu rīkli, zaigojošām spalvām, zilganu augšpusi un apakšdaļa ir pārsvarā pelēcīgi balta. Tēviņi sver vidēji 1,95 g un garumā sasniedz 5,5 cm. Salīdzinot ar citiem kolibri dzimtas pārstāvjiem, kuriem bieži vien ir slaids izskats, bišu kolibri ir apaļīgāki.

### Mātītes
thumb|Bišu kolibri mātīte
Mātītēm ir zilganzaļa mugura un spārni, viss pārējais ķermenis ir pelēcīgi balts/gaiši pelēks. Mātītes ir mazliet lielākas par tēviņiem un sver līdz 2,6 g un ir līdz 6,1 cm garas. Astes galā tām ir balti plankumi.

Bišu kolibri ir garš un tievs knābis, lai varētu piekļūt ziedu nektāram.

## Barība
Ziedu nektārs ir kolibri galvenais barības avots, bet tie ēd arī zirnekļus un kukaiņus. Ir novērots, ka bišu kolibri barojas ar šo desmit augu nektāriem: *Forsteronia corymbosa*, *Tournefortia hirsutissima*, *Chrysobalanus icaco*, *Pavonia paludicola*, *Lysiloma latisiliquum*, *Turnera ulmifolia*, *Antigogon leptopus*, *Hamelia patens*, *Clerodendrum aculeatum*, *Cissus obovata.*

## Ligzdošana
Bišu kolibri mazuļus aprūpē tikai mātīte. Olas ir aptuveni 12,5x8,5 mm lielas. Ligzda ir aptuveni valrieksta čaumalas izmērā un sasniedz 2,5 cm diametrā. Ligzdas veidošanai izmanto dažādus materiālus, piemēram, mazus zarus un ķērpjus, bet pats svarīgākais materiāls labai ligzdai ir zirnekļa pavedieni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Johans Martins fon Elmpts

thumb|250px|Johans Martins fon Elmpts
**Johans Martins fon Elmpts** (, , 1726−1802) bija Krievijas Impērijas armijas ģenerālfeldmaršals, Svitenes muižas īpašnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1726. gada 13. septembrī Klevē Prūsijas Karalistes armijas virsnieka Kaspara fon Elmpta (1679—1730) un viņa sievas Agneses Sibillas, dzimušas fon Zīskernas (1685—1737), ģimenē.
Agri palicis bez vecākiem, dienēja Francijas Karalistes armijā, tad 1749. gadā kapteiņa pakāpē pārgāja Krievijas Impērijas armijas dienestā, 1755. gadā paaugstināts par pulkvedi.
Piedalījās Septiņgadu karā, 1758. gada martā salaulājās ar Doroteju Katrīnu Gottlību fon Korfu (1735—1810).
Pēc kaujām Austrumprūsijā viņu 1759. gadā paaugstināja par brigadieri, tad par ģenerālmajoru (1762) un Krievijas armijas ģenerālkvartīrmeistaru Vidzemē un Kurzemē (1762—1769), kur viņš bija atbildīgs par Vidzemes ģeogrāfisko karšu izveidi.
Krievu—turku kara laikā viņš 1768. gadā piedalījās kaujās Moldovas teritorijā un tika paaugstināts par ģenerālleitnantu (*генерал-поручик*).

Pirmās Polijas dalīšanas laikā 1772. gadā Elmpts piedalījās Baltkrievijas un Latgales ieņemšanā, pēc tam bija Rīgas un Sanktpēterburgas guberņās dislocēto armijas daļu komandieris. 1780. gadā viņu paaugstināja par vadošo ģenerāli (*general-en-chef*). 1784. gadā Elmptu dzimtu ierakstāja Piltenes un Kurzemes bruņniecības matrikulās.

Pēc Krievu—austriešu—turku kara sākuma 1787. gadā ģenerālis Elmpts komandēja 3. divīziju, bet pēc konflikta ar citu armijas daļu komandieriem Grigorijs Potjomkins viņu 1788. gadā atvaļināja un viņš pārvācās uz dzīvi Rīgā. Viņš nopirka netālu no Rundāles pils esošo Svitenes muižu, vasarās dzīvoja Grāves muižā pie Ķīšezera, iestājās Rīgas ložā "Mazā pasaule". 1790. gadā Bavārijas kūrfirsts Kārlis Teodors viņam un viņa pēcnācējiem piešķīra mantojamu grāfa titulu.

Pēc ķeizarienes Katrīnas II nāves Pāvils I ģenerāli Elmptu 1797. gadā paaugstināja par ģenerālfeldmaršalu, Rīgas garnizona un Vidzemes divīzijas (*Лифляндская дивизия*) komandieri, tad par Pēterburgas grenadieru pulka komandieri. 1798. gadā viņu vecuma dēļ atbrīvoja no militārā dienesta un viņš apmetās Svitenes muižā, kuras pārbūvi sāka 1800. gadā.

Miris 1802. gada 10. februārī Svitenes muižā, apglabāts dzimtas kapenēs Svitenē.

## Atsauces
Annas Sakses iela

**Annas Sakses iela** var būt:

* Annas Sakses iela — iela Rīgā;
* Annas Sakses iela — iela Lejasciema pagasta Lejasciemā;
* Annas Sakses iela — iela Babītes pagasta Priežciemā.

## Skatīt arī
* Anna Sakse
* Annas iela
* Annas Brigaderes iela