Garsija Ernandesas kauja

**Garsija Ernandesas kauja** () norisinājās 1812. gada 23. jūlijā Pireneju kara laikā. Kaujā divas Britu armijas Karaliskā vācu leģiona (KVL) kavalērijas brigādes ģenerālmajora Eberharta Otto Georga fon Boka vadībā sakāva 4000 franču karavīru, kurus vadīja ģenerālis Maksimiliāns Sebastians Fuā. Sadursmē, kas citādi būtu bijusi neievērojama, Leģiona dragūni paveica neparastu varoņdarbu, pārraujot divus franču karē — 6., 69. un 76. līnijas karē, nodarot franču spēkiem lielus zaudējumus.
## Priekšvēsture
Iepriekšējā dienā Sabiedroto armija Artura Velzlija, 1. Velingtonas hercoga, vadībā Salamankas kaujā bija guvusi izšķirošu uzvaru pār Francijas armiju, kuru vadīja maršals Ogists Marmons. Ģenerāļa Foja divīzija bija vienīgā Francijas vienība, kas nebija iesaistīta kaujā, un 23. jūlijā tā darbojās kā aizmugures vienība.
## Kauja
Fon Boka smagās kavalērijas brigāde, 770 kavalēristu lielumā, kas sastāvēja no Karaliskā vācu leģiona (KVL) 1. un 2. dragūnu eskadroni, vadīja franču spēku vajāšanu. Viņus atbalstīja 1000 karavīru no Džordža Ansona Britu vieglās jātnieku brigādes (11. un 16. vieglo dragūnu eskadroni). Angļu-vācu spēkiem tuvojoties, ģenerālmajora Kurto franču kavalērija bēga. Fojs sakārtoja savus astoņus bataljonus karē formācijā pie kalna netālu no Garsija Ernandesas Salamankas provincē, Spānijā. Viņam bija divi bataljoni no 6. vieglā jātnieku pulka un 39., 69. un 76. kājnieku pulka.

Boka dragūni uzbruka 6. vieglās jātnieku pulka bataljona karē. Franči pārāk ilgi neatklāja uguni pret jātniekiem. Tomēr franču ieroču zalve nogalināja vairākus jātniekus, bet nāvīgi ievainotais zirgs, kas nesa mirušo dragūnu, ietriecās karē kā tarāns.Tad zirgs nokrita, mežonīgi spārdīdamies, nogāžot vismaz sešus franču karavīrus, untā radot spraugu karē. Nekavējoties leģiona kapteinis Gleihens ielauzās karē ar saviem karavīriem un karē sabruka, un lielākā daļa franču karavīru padevās.

Drīz vien tika uzbrukts otram karē, kas atradās tālāk kalnā. Šokēti par pirmā karē iznīcināšanu, francūži krita panikā, tuvojoties leģiona dragūniem. Drīz vien karavīri no otrā karē aizbēga, un daudzi arī padevās. Ģenerālis Fuā ātri atvilka pārējos savus karavīrus no kaujas lauka un ģenerāļa Ansona britu jātnieki turpināja izklīdināt pēdējos pretiniekus kaujas laukā.
## Kaujas rezultāti
Fuā kraspēks zaudēja 200 kritušos un ievainotos, bet 1400 vīri tika sagūstīti.Fon Boks zaudēja krita 54 cilvēki un tika ievainoti 62 cilvēki. Ļoti augstais kritušo un ievainoto cilvēku īpatsvars bija saistīts ar "muskešu uguns letālo efektu ļoti tuvā attālumā". Citā avotā ir uzskaitīti 52 kritušie vācieši, 69 ievainotie un 6 pazudušie, savukārt franču zaudējumi bija 1100 cilvēku.
## Komentārs
Kavalērijai reti izdevās uzvarēt pareizi izveidotu karē formāciju. Franču kājnieku bataljons karē izveidoja laukumu, kas bija nosegts ar šauteņu bajonetēm, katra tā mala stiepās trīs vai sešu vīru dziļumā. (Britu karē bija četri vīri dziļumā.) Ja karē stāvēja nekustīgi un efektīvi apšaudīja pretinieku, tas varēja izturēt labākās kavalērijas uzbrukumu. Kad Napoleona karos kavalērija sakāva kājnieku karē, tas parasti notika tāpēc, ka:

* kājnieki bija slikti apmācīti;
* kājnieki bija noguruši, neorganizēti vai ar zemu morāli;
* lija lietus, kas neļāva kājniekiem efektīvi šaut un samērcēja viņu šaujampulveri ierocī;
* kājnieki raidīja zalvi bez pienācīga mērķešanas;
* kājnieki pārāk ilgi gaidīja, lai šautu. 
Garsijas Ernandesas karē pēdējais faktors iespaidoja pirmā karē pārraušanu, kurā nāvīgi ievainots zirgs un jātnieks ietriecās karē, radot spraugu tajā, ko izmantoja nākamie uzbrūkošas kavalērijas karavīri. Otrais karē, visticamāk, panikā skatījās uz neparasto skatu, kurā pirmais karē tika sagrauts.
## Attēlojums mākslā un kino
Šī sadursme ir attēlota Bernarda Kornvela romānā "Šārpa zobens".

Kauja ir attēlota arī angļu rakstnieces Sjūzannas Klārkas romānā "Džonatans Streindžs un misters Norels" laikā, kad Džonatans Streindžs dienēja Velingtonas hercoga pakļautībā.
## Galerija

Esquema de la batalla de García Hernández en 1812.jpg|thumb|Kaujas shēma
Maximilien Foy 1.jpg|thumb|Divīzijas ģenerālis Maksimiliāns Sebastians Fuā (1775-1825)
General Sir George Anson.jpg|thumb|Ģenerālis Sers Džordžs Ansons (1769–1849)

## Atsauces

## Literatūra
* Beamish, N. Ludlow. *History of the King’s German Legion* Vol 2 (reprint) Naval and Military Press, 1997. 
* Glover, Michael. *The Peninsular War 1807—1814.* London: Penguin, 2001. 
* Keegan, John. *The Face of Battle.* London: Vintage, 1977.
* Oman, Charles. *Wellington’s Army, 1809—1814.* London: Greenhill, (1913) 1993. 
* Smith, Digby. *The Napoleonic Wars Data Book.* London: Greenhill, 1998. 
* Marcel, Campagnes du capitaine Marcel http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k6359214t
## Ārējās saites
* 
* Battle of Salamanca Original reports from The Times
* Dispatches: London Gazette 16 August 1812
* Details on battle of Salamanca
* Includes British and allied OOB
* The Cruel War in Spain – Armies, Battles, Skirmishes
* Batalla de los Arapiles