Eduards Ramats

**Eduards Ramats** ( – ), pseidonīms — **Lejgalietis**, bija latviešu skolotājs, rakstnieks, dzejnieks, tulkotājs, sabiedriskais darbinieks, latviešu strēlnieku virsnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Allažu pagasta Jaunklūgu saimnieka Ādama Ramata ģimenē. Mācījās Allažu pagastskolā un Valmieras skolotāju seminārā (1903–1907). No 1906. gada publicēja dzejoļus žurnālos "Kāvi" un "Dzelme" un bija līdzstrādnieks laikrakstos "Jaunais laiks" un "Jaunā Dienas Lapa". Pēc skolotāja semināra absolvēšanas strādājā par skolotāju Ādažu draudzes skolā, Ikšķiles Elkšņu pagastskolā un ministrijas skolā, N. Rinka un P. Rumbaha pamatskolā un A. Dombrovska proģimnāzijā Vecmīlgrāvī, Rīgas 30. vakara vidusskolā. Strādāja arī kā Lībagu pagasta ērģelnieks. Darbojās apgādā "Ziemeļblāzma", kur iepazinās ar tās literātiem, kā Jānis Jaunsudrabiņš, Kārlis Skalbe, Jānis Akurāters, Linards Laicēns u.c.

Pirma pasaules kara sākumā 1914. gadā iesaukts Krievijas Impērijas armijā. Dienēja latviešu strēlniekos, piedalījies kaujās pie Tīreļpurva un Ložmetējkalna. 1917. gadā bija viens no Latvju kareivju nacionālās savienības (LKNS) dibinātājiem, tās pirmais priekšsēdētājs. Kopā ar Aleksandru Kociņu, Arturu Kroderu un Aleksandru Plensneru bija LKNS laikraksta "Laika Vēstis" redakcijas kolēģijas loceklis Cēsīs un Valkā.

Latvijas Neatkarības kara laikā dienēja Latvijas Bruņotajos spēkos virsleitnanta dienesta pakāpē, bija kara cenzors. Bermontiādes laikā bija Latvijas Republikas diplomātiskās misijas militārās delegācijas loceklis, 1919. gada decembra sākumā tika komandēts uz Lietuvu priekš sarunām par kopēju cīņu pret Pāvelu Bermontu. Sasniedza kapteiņa dienesta pakāpi. 

Pēc kara 1924. gadā bija laikraksta "Jaunatnes Dzīve Skolā un Sētā" redaktors un redakcijas kolēģijas loceklis. No 1924. līdz 1925. gadam bija žurnāla "Pret Sauli" redakcijas vadītājs. Strādāja par skolotāju Rīgas 30. pamatskolā, M. Milleres vidusskolā un A. Saulieša pamatskolā. 1935. gadā apprecējās ar Lībagu pagasta Buļnieku saimnieka meitu Henrieti Almu Buļnieci. 1939. gadā pensionējās, kopā ar ģimeni dzīvoja Lībagu Buļnieku sētas mājā Druvas, kur viņš nodarbojās ar zemkopību.

Pēc Latvijas okupācijas atkal strādāja par skolotāju. 1941. gada 17. martā ieguva parakstītu atļauju no Talsu apriņķa Tautas izglītības nodaļas vadītāja K. Šprunka, lai strādātu par skolotāju Stendes ciematā (1941–1943). Otrajā pasaules karā devās bēgļu gaitās, pēc tam atgriezās Latvijā.

No 1948. gada marta E. Ramats bija skolotājs Lībagos. Arī vadīja kori un darbojās kā ērģelnieks Talsu, Stendes un Nurmuižas baznīcās. Viņa darbu 1949. gada februārī izvērtēja īpaša izglītības inspekcijas komisija, izdarot sekojošu slēdzienu: 

1949. gada 1. aprīlī viņš tika atbrīvots no darba Lībagu skolā. 

Miris  Lībagu pagastā. Apbedīts Lībagu Ķīļu kapsētā. 

## Literārā darbība
Eduarda Ramata–Lejgalieša pirmā publikācija bija dzejoļi "Liesma iedegās un dzisa" un "Pirmais zieds" laikraksta "Mūsu laiki" literārajā pielikumā 1906. gada 26. maijā.

Eduards Ramats–Lejgalietis savā dzīves laikā uzrakstīja dzejoļu krājumus "Ziedu elpā" (1912), "Naktī" (1912), "Pie svešu ļaužu ugunskura" (1923), "Sargs un Karogs", "Zelta graudi", "Zvaigžņu logs". Sastādīja vairākas dzejoļu izlases skolu vajadzībām. Viņa dzejā bija tradicionāli romantiskā manierē balstīta rezignācija un skumju motīvi.

Rakstīja arī lugas bērnu teātriem – "Uz gaišā ceļa" (1926), "Slotsējējs un vilks" (1935). 

Manuskriptā rakstīja tēlojumu grāmatu "Skumju dārzā" – fragmenti publicēti periodikā, tulkoja Nikolaja Čehova bērnu lugu "Sniega karaliene", kā arī Aleksandru Puškinu, Mihailu Ļermontovu, Nikolaju Ņekrasovu un citus krievu dzejniekus.

## Apbalvojumi
* Svētā Jura krusts par kaujām Tīreļpurvā.
* Triju Zvaigžņu ordenis par dalību Latvijas Neatkarības karā.

## Atsauces