Meksikas Otrā impērija

**Meksikas Otrā impērija** (; ), oficiāli **Meksikas Impērija** (), bija konstitucionālā monarhija, ko Meksikā izveidoja meksikāņu monarhisti ar Francijas Otrās impērijas atbalstu. Meksikas Impērija tika izveidota Francijas intervences Meksikā laikā. Francijas imperators Napoleons III ar Meksikas konservatīvo, garīdzniecības un dižciltīgo atbalstu centās izveidot monarhistu sabiedroto Amerikā kā pretsvaru augošajai ASV ietekmei.

Meksikas imperatora troni Austrijas erchercogam Maksimiliānam no Hābsburgu-Lotringenu dinastijas, kuram bija senču saites ar koloniālās Meksikas valdniekiem, Hābsburgiem, piedāvāja meksikāņu monarhisti, kuri bija zaudējuši pilsoņu karā pret meksikāņu liberāļiem. Maksimiliāna kļūšana par imperatoru tika ratificēta pretrunīgi vērtētā referendumā. Viņa sieva, Beļģijas princese Šarlote no Saksijas Koburgas un Gotas dinastijas, kļuva par Meksikas imperatrisi, ko vietējie iesauca par "Karlotu".

Kamēr Francijas armija kontrolēja Meksikas vidieni, Meksikas Republikas atbalstītāji turpināja pretoties Meksikas Impērijai, izmantojot ierastos militāros līdzekļus un partizānu kara metodes. Neskatoties uz to, ka republikas prezidents Benito Huaress bija spiests pamest Mehiko, viņš nekad nepameta Meksikas teritoriju, pat tad, kad vairākas reizes viņa valdība mainīja atrašanās vietu, lai izvairītos no impērijas spēkiem.

Maksimiliāna režīms saņēma starptautisko atzīšanu no tādām Eiropas lielvarām kā Lielbritānija un Austrija, kā arī no Brazīlijas un Ķīnas, taču to neatzina ASV. Tajā laikā ASV notika pilsoņu karš (1861—1865) un konflikta laikā formāli neiebilda pret impēriju. Tomēr pēc Savienības uzvaras pār Konfederāciju, ASV atzina Meksikas republikāņu valdību un izdarīja diplomātisku spiedienu uz Franciju, lai tā beigtu atbalstīt impēriju. ASV nesniedza materiālu palīdzību meksikāņu republikāņiem.

Līdz ar ASV pilsoņu kara beigām 1865. gadā ģeopolitiskā situācija mainījās. Napoleons III 1866. gadā sāka izvest Francijas karaspēku no Meksikas, kas bija būtisks Maksimiliāna režīma uzturēšanai, un pārtrauca turpmāko finansiālo atbalstu. Maksimiliāns, kura liberālā politika atsvešināja imperatoru no daudziem viņa konservatīvajiem atbalstītājiem, piesaistīja mēreno liberāļu atbalstu, atbalstot lielāko daļu liberālās reformas likumdošanas, lai gan viņa centieni veikt turpmākās reformas lielākoties bija nesekmīgi.

Neskatoties uz arvien kritiskāko militāro situāciju, Maksimiliāns atteicās atteikties no troņa un palika Meksikā pēc franču karaspēka aiziešanas. Maksimiliānu sagūstīja republikāņu spēki Keretaro štatā, līdz ar imperatoru tika sagūstīti monarhistu ģenerāļi Tomasu Mehiju un Migelu Miramonu. Meksikas Otrā impērija formāli likvidēta 1867. gada 19. jūnijā, kad Maksimiliānam un šiem ģenerāļiem tika izpildīts nāvessods, viņus nošaujot. Tika atjaunota Meksikas Republika.

## Impērijas izveidošana

thumb|right|Maksimiliāns
Uzreiz pēc lēmuma par intervenci Meksikā, 1861. gadā Napoleons III uzsāka sarunas ar Maksimiliānu par Meksikas impērijas projektu, kam piekrišanu deva imperators Francis Jozefs, kurš gan citādi projekta atbalstīšanā nekādi neiesaistījās. Napoleons piedāvā Meksikas kroni Austrijas erchercogam, kā politisku kompensāciju par 1859. gada karā zaudētajām teritorijām Itālijā.

Pēc Huaresa valdības bēgšanas no galvaspilsētas, 1863. gada 10. jūlijā konservatīvie spēki sasauc provinču pārstāvju sapulci, kas pasludina monarhijas izveidošanu un piedāvā kroni Maksimiliānam. 1863. gada 2. oktobrī meksikāņu pārstāvju delegācija ierodas Eiropā un oficiāli piedāvā Maksimiliānam Meksikas troni. Viņš pārsteidz meksikāņus, pieprasot sarīkot referendumu, kas franču okupētajos rajonos ātri tiek sarīkots un it kā apstiprina monarhijas izveidošanu. Maksimiliāns uzskatīja, ka referendums legalizēs monarhijas izveidošanu un ļaus iegūt diplomātisku atzīšanu no Lielbritānijas un ASV. 1864. gada 10. aprīlī viņš formāli pieņem kroni un zvēr aizstāvēt Meksikas labklājību un neatkarību. Napoleons III apsola jauno valdnieku atbalstīt ar kareivjiem tik ilgi, kamēr tas nosegs 38 000 kareivju lielās armijas izmaksas un izveidos pats savu Meksikas armiju, taču garantē, ka vismaz 8000 franču kareivji paliks Meksikā sešus gadus.

31 gadu vecais Maksimiliāns ar savu 23 gadus veco sievu Meksikā ieradās 1864. gada 28. maijā, izkāpjot Verakrusas ostā. 7. jūnijā kauju izpostītajā Pueblā viņš atzīmē sievas 24 dzimšanas dienu un ziedo naudu vietējai slimnīcai. 12. jūnijā valdnieku pāris ar pavadoņiem ierodas Mehiko. Lai arī konservatīvais spārns priecājās par monarhijas izveidošanu, sabiedrības lielākā daļa pret jauno imperatoru izturējās neitrāli. Maksimiliāns neattaisnoja konservatīvo un baznīcas pārstāvju cerības, jo ir vājas dabas, samērā liberāls un aizstāv liberāļu valdības iepriekš pieņemtos reformu likumus attiecībā uz bijušajiem katoļu baznīcas īpašumiem. Maksimiliāns pasludina katolicismu par valsts reliģiju, taču nodrošina arī pārējo ticību brīvību. 1865. gadā Maksimiliāns no Francijas aizņemas 534 miljonus franku, lielu daļu no šiem līdzekļiem tērējot jau iepriekšējo parādu atmaksai un franču armijas uzturēšanas izmaksām, kā arī imperatora galma uzturēšanai, kas izraisīja vēl lielāku neapmierinātību trūcīgajā Meksikā.

Franču armija spēj nodrošināt impērijas kontroli tikai Meksikas centrālajos rajonos. Lai arī tā ar nelielu pretestību ir spējīga ieņemt daudzas provinces un 1865. gadā ieņem Oahakas cietoksni, franči nespēj vienlaikus okupēt visu valsts teritoriju un izbeigt republikāņu pretošanos. Cīņai ar republikāņu partizāniem franči izveido īpašu vienību, kas nav regulārās armijas daļa un izceļas ar savu nežēlību un aizdomās turēto slepkavībām. 1865. gada 3. oktobrī imperators izdod pavēli, ka vairāki tūkstoši sagūstīto republikāņu kareivji jānošauj 24 stundu laikā. Pavēle attiecas arī uz virkni sagūstīto republikāņu virsnieku, kas tiek nošauti par spīti protestiem pat no impērijas lojālistiem.

## ASV pozīcija
ASV valdīja satraukums, ka Meksikas Impērija varētu diplomātiski atzīt dienvidnieku Konfederāciju. ASV diplomātiski neatzina Meksikas Impēriju un aizliedza ieroču eksportu uz valsti, kas gan vairāk traucēja republikāņiem. Kara gaitā Huaress no ASV centrālās valdības nesaņēma militāru palīdzību.

Līdz ar pilsoņu kara beigām ASV aktīvi sāk uzstāt, ka frančiem jāpamet Meksika. 1865. gada beigās uz Meksikas pierobežu situācijas novērošanai amerikāņi nosūta 50 000 kareivju lielu armiju, bet Huaresa valdība savai armijai piesaistīja ap 3000 ziemeļnieku armijas veterānu un iegādājās jaunus ieročus, kamēr ap 2000 Konfederācijas veterānu pievienojās impērijas armijai.

## Intervences beigas
thumb|right|Maksimiliāna eksekūcija
Intervence nav populāra Francijā, to kritizē aizvien spēcīgākā liberāļu opozīcija. Intervences dēļ pasliktinās attiecības ar ASV, bet franču armijai pēc tam, kad 1866. gadā Prūsija sakauj Austrijas Impēriju, svarīgāk kļūst gatavošanās Eiropas karam.

1866. gada pavasarī republikāņu spēki sāk gūt panākumus, ieņemot vairākas provinču galvaspilsētas. Impērijas spēkos pieaug dezertēšanas apjoms, dezertē arī franču kareivji. Franču armija sāk stratēģisku atkāpšanos un piedāvā Maksimiliānam pamest valsti. Viņš apsver iespēju atteikties no troņa, taču 1867. gada janvārī pieņem lēmumu palikt Meksikā. 5. februārī franči atstāj Mehiko un martā pilnībā pamet valsti. 
 
1867. gada pavasarī viņš dodas aizstāvēt Keretaro pilsētu, un padodas pēc vairāk nekā divus mēnešus ilga aplenkuma. Huaress neuzklausa Eiropas valdnieku lūgumus saudzēt Maksimiliāna dzīvību. Kara laikā abās pusēs ir krituši desmitiem tūkstoši meksikāņu, un Maksimiliānam par to ir jāsamaksā ar savu dzīvību. Kopā ar konservatīvo spēku ģenerāļiem Migelu Miramonu un Tomasu Mehiju viņu nošauj 1867. gada 19. jūnijā. 21. jūnijā republikāņi ieņem Mehiko un 29. jūnijā Verakrusas ostu.

## Atsauces