open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aravaki

thumb|Aravaku sieviete
**Aravaki** bija Amerikas pamatiedzīvotāju tauta, kas runāja aravaku valodu saimei piederošā valodā un dzīvoja Dienvidamerikas ziemeļos un Karību jūras reģionā. Pirms eiropiešu ierašanās viņi bija plaši izplatīti, apdzīvojot teritorijas mūsdienu Venecuēlā, Gajānā, Surinamā un Trinidadā, kā arī vairākās Karību salās, tostarp Barbadosā, Kubā un Lielajās Antiļās.

## Vēsture
Aravaki Karību jūras reģionā ieradās, migrējot no Dienvidamerikas kontinenta. Viņi bija vieni no pirmajiem salu apdzīvotājiem un izveidoja pastāvīgus ciemus ar attīstītu lauksaimniecību un tirdzniecības saitēm. 1492. gadā Kristofors Kolumbs savā pirmajā ceļojumā sastapās tieši ar aravakiem, kurus aprakstīja kā miermīlīgus un viesmīlīgus.

Pēc eiropiešu ierašanās aravakiem sākās straujš sabiedrības sabrukums. Kolonizācija, vergu darbs un eiropiešu slimības, pret kurām viņiem nebija imunitātes, izraisīja iedzīvotāju skaita katastrofālu samazināšanos. Lielākajā daļā Karību salu viņi tika izspiesti vai asimilēti, bet daļēji saglabājās kontinenta reģionos.

## Dzīvesveids
Aravaki bija zemkopji, zvejnieki un mednieki. Viņi audzēja manioku, kukurūzu, saldos kartupeļus, pupas un tropu augļus, kā arī izmantoja zveju un medības ikdienas pārtikā. Amatniecībā izcēlās ar keramikas, rotājumu un austas produkcijas darināšanu.

Sabiedrību vadīja kasiks (cilts priekšnieks), un sociālā struktūra bija balstīta uz ciemu kopienām. Reliģiskajā dzīvē aravaki pielūdza dabas garus un auglības dievības, praktizējot rituālus ar dejām un maskām.

## Mūsdienas
Lai gan aravaku tauta Karību jūras reģionā lielākoties izzuda, viņu pēcteči joprojām dzīvo Dienvidamerikā, īpaši Venecuēlas un Amazones baseina teritorijās. Dažās kopienās ir saglabājušās aravaku valodas un kultūras tradīcijas.

## Ārējās saites
Tēriņu iela (Rīga)

**Tēriņu iela** ir Rīgas iela Zemgales priekšpilsētas Bieriņu apkaimē, kas turpinās kā  Mārupes pilsētas Daugavas iela. 
Tās kopējais garums ir 2075 metri, un tā klāta ar asfalta segumu.
Tēriņu ielā ir privātmāju apbūve, kā arī dažas mazstāvu daudzdzīvokļu un veikalu mājas. Iela šķērso Bieriņgrāvi.

## Vēsture
Ielas nosaukums cēlies no Tīriņa (Tīraines) muižas () ceļa vārda. Ielas nosaukums atrodams 1902. gada Rīgas pilsētas plānā, līdz Pirmajam pasaules karam tā sākās Altonavas ciemā un beidzās pie pilsētas robežas krustojumā ar Codes ielu, aiz kuras turpinājās kā lauku ceļš uz Tīraini. PSRS okupācijas laikā 1961. gadā pārdēvēta Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas pirmā sekretāra Arvīda Pelšes brālēna, 1917. gada oktobra boļševiku apvērsuma dalībnieka un LZA Folkloras institūta direktora (1946—1955) Roberta Pelšes (1880-1955) godināšanai. 1990. gada 20. aprīlī ar Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes lēmumu Nr. 1/19 Andra Teikmaņa vadībā ielai atjaunots vēsturiskais Tēriņu ielas nosaukums.

## Ielu savienojumi un pārvadi
* Altonavas iela un Abavas iela (T veida krustojums)
* Vecsaules iela 
* Ārlavas iela 
* Robežu iela
* Kārļa Ulmaņa gatve (pārvads)
* Asītes iela (T veida krustojums)
* Vecauces iela (T veida krustojums)
* Ģimnastikas iela 
* Ojāra Vācieša iela un Vecmoku iela
* Imulas iela (T veida krustojums)
* Codes iela
* Bramberģes iela 
* Kurmales iela (T veida krustojums)
* Cēres iela 
* Sējas iela
* Sārtes iela (T veida krustojums)
* Sīpeles iela
* Daugavas iela (ielas turpinājums Mārupē)

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
Aizvēja salas (Karību jūra)

**Aizvēja salas** (, , , ) ir salu grupa Karību jūras ziemeļaustrumos, aizņem Mazo Antiļu salu ziemeļdaļu. Uz dienvidiem turpinās kā Vējpuses salas, bet uz rietumiem atrodas Puertoriko Lielajās Antiļu salās. Aizvēja salās atrodas divas neatkarīgas valstis (Antigva un Barbuda un Sentkitsa un Nevisa), 10 valdījumi vai aizjūras teritorijas (Angilja, ASV Virdžīnas, Britu Virdžīnas, Gvadelupa, Montserrata, Saba, Senbartelmī, Senmartēna, Sintēstatiusa un Sintmārtena), kā arī Puertoriko teritorijas daļa. Lielākā no Aizvēja salām ir Bastēra, bet lielākā apdzīvotā vieta — Lezabima Gvadelupā.

## Vēsture
Salu grupas nosaukums cēlies no burukuģu laikmeta – «vējpuses» virziens nozīmē virzību pret vēju, bet «aizvēja» – pa vējam. Rietumindijā dominējošie vēji jeb pasāti pūš galvenokārt no dienvidaustrumiem, un burukuģi no Zelta krasta un Gvinejas līča, sekojot pasātam, kā pirmās Rietumindijā sasniedza Dominikas un Martinikas salas, kādēļ tās kļuva par nosacīto sadales līniju starp Aizvēja un Vējpuses salām.

Spāņu izpētes laikmetā par Aizvēja salām (*Sotavento)* tika dēvēta Puertoriko un salas uz rietumiem no tās, bet salas uz dienvidiem un austrumiem – par Vējpuses salām (*Barlovento*). Kad briti ieguva kontroli pār lielu daļu no Mazajām Antiļu salām, tie Antigvu, Montserratu un salas uz ziemeļiem no tām pieskaitīja Aizvēja salām, bet Martiniku un salas uz dienvidiem no tās – pie Vējpuses salām. 

No 1671. gada līdz 1958. gadam pastāvēja Britu Aizvēja salu kolonija, kas iekļāva Antigvu, Barbudu, Montserratu, Sentkitsu, Nevisu, Angilju un Virdžīnu salas. 1940. gadā Dominika tika iekļauta Britu Vējpuses salu valdījumā un tādējādi mainījās arī salu grupu sadalījums. 1958. gadā Britu Virdžīnas atdalījās patstāvīgā kroņa kolonijā, bet pārējās salas tika iekļautas Rietumindijas Federācijā, kā rezultātā Britu Aizvēja salas beidza pastāvēt.

Daļā reģiona valodu (nīderlandiešu, franču, angļu) ir saglabājies vēsturiskais dalījums, kad par Vējpuses salām tiek dēvētas visas Mazās Antiļu salas no Virdžīnām līdz Trinidādai un Tobāgo, ieskaitot arī salas gar Dienvidamerikas piekrasti, ko angliski dēvē par Aizvēja Antiļām.

## Salas
Sarakstā iekļautas Aizvēja salu grupas salas ar platību virs 5 km².

## Atsauces

## Ārējās saites
Vērmi

**Vērmi** ir ciems Madonas novada Liezēres pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P30.

## Atsauces
Obliks Sevils

**Obliks Sevils** (; dzimis ) ir Jamaikas vieglatlēts, sprinteris, 2025. gada pasaules čempions 100 metru distancē. 

## Karjera
Piedalījies divās vasaras olimpiskajās spēlēs (, ). 2020. gada spēlēs, kas notika 2021. gada augustā Tokijā, 100 metru distancē aizkļuva līdz pusfinālam, startēja arī 4×100 m stafetē, kur Jamaikas komanda ieņēma 4. vietu. 2024. gada olimpiskajās spēlēs Parīzē iekļuva 100 m finālā, kur finišēja 8. vietā.

Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2022. gadā Jūdžīnā, kur ieņēma 4. vietu gan 100 metros, gan 4×100 m stafetē. 2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā 100 metros vēlreiz finišēja 4. vietā, bet stafetē izcīnīja bronzas medaļu. 2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā kļuva par pasaules čempionu 100 metru distancē, finālā sasniedzot personisko rekordu — 9,77 sekundes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ugunsdzēsēju iela

**Ugunsdzēsēju iela** var būt:

* Ugunsdzēsēju iela Ventspilī;
* Ugunsdzēsēju iela Mazsalacā;
* Ugunsdzēsēju iela Pļaviņās;
* Ugunsdzēsēju iela Strenčos;
* Ugunsdzēsēju iela Viļānos.

## Skatīt arī
* Ugunsdzēsēju laukums
* Uguns iela
Vēķi

**Vēķi** ir ciems Madonas novada Liezēres pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V847. Ciems ir daļēji izzudis.

Reģiona nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Liezēres pilskalns.

## Atsauces
Aizvēja salas

**Aizvēja salas** var būt:
* Aizvēja salas — salu grupa Mazajās Antiļu salās Karību jūrā
* Aizvēja salas — salu grupa Biedrības salās Okeānijā
* Aizvēja Antiļas — salu grupa Mazajās Antiļu salās Karību jūrā
* Britu Aizvēja salas — bijušais Apvienotās Karalistes valdījums
* Sotaventu salas — salu grupa Zaļā raga salās
* Ziemeļrietumu Havaju salas — Havaju salu ziemeļrietumu daļa
Jorinde van Klinkena

**Jorinde van Klinkena** (; dzimusi  Asenā) ir Nīderlandes vieglatlēte, startē diska mešanas un lodes grūšanas sacensībās. 

## Karjera
Guvusi panākumus junioru sacensībās. 2017. gada Eiropas U-20 čempionātā Groseto viņa izcīnīja sudraba medaļu lodes grūšanā. 2018. gada Pasaules U-20 čempionātā Tamperē ieguva bronzu lodes grūšanā. 2019. gada Eiropas U-20 čempionātā Burosā uzvarēja lodes grūšanas sacensībās, bet 2021. gada Eiropas U-23 čempionātā ieguva zeltu diska mešanā.

Pirmo reizi Pasaules čempionātā pieaugušajiem startēja 2019. gadā Dohā, piedaloties tikai diska mešanā, bet nepārvarēja kvalifikāciju, ierindojoties 18. vietā. 2021. gada maijā Tūsonā J. van Klinkena laboja Nīderlandes rekordu diska mešanā, sasniedzot rezultātu 70,22 m.  Tokijā startēja tikai diska mešanā, finālsacensībās neiekļuva, kvalifikācijā ieņemot 14. vietu.

2022. gada Pasaules čempionātā Jūdžīnā diska mešanā palika soli no medaļas, ieņemot ceturto vietu. Tā paša gada Eiropas čempionātā Minhenē lodes grūšanā izcīnīja bronzas medaļu, bet diska mešanā ieguva 4. vietu. Arī 2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā iekļuva finālsacensībās gan lodes grūšanā, gan diska mešanā, ieņemot attiecīgi 9. un 4. vietu.

2024. gada Eiropas čempionātā Romā izcīnīja divas sudraba medaļas. Lodes grūšanā uzrādīja rezultātu 18,67 m, bet diska mešanā — 65,99 m.  Parīzē lodes grūšanā startēja neveiksmīgi, kvalifikācijā ieņemot tikai 28. vietu, bet diska mešanā iekļuva finālā un ierindojās 7. vietā.

2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā diska mešanā izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties tikai amerikānietei Valerijai Olmenai.

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
Simferopoles lidosta

thumb|Lidostas ēka
**Sultana Amet-Hana Simferopoles starptautiskā lidosta** (krimas tatāru: *Aqmescit Halqara Ava Liman*ı, angļu: *Simferopol International Airport*) (IATA: **SIP**, ICAO: **UKFF**) ir starptautiskā lidosta Ukrainā, kas apkalpo Simferopoles pilsētu Autonomajā Republikā Krimā. Nosaukts par godu Krimas tatāru tautas varonim, lidotājam asam Sultanam Amet-Hanam, nosaukums piešķirts ar Ukrainas Augstākās Radas 2015. gada 14. maija lēmumu.

Sakarā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā no 2022. gada 24. februāra lidojumi netiek veikti.

## Ārējās saites
Odesas lidosta

thumb|Odesas lidostas ēka
**Odesas starptautiskā lidosta** (IATA: **ODS**, ICAO: **UKOO**; ; ) ir starptautiskā lidosta Odesas pilsētā, kas atrodas 7 km uz dienvidrietumiem no pilsētas centra. Tā ir viena no lielākajām lidostām Ukrainā un nodrošina avioreisus uz dažādām pilsētām Ukrainā, Austrumeiropā, kā arī Rietumeiropas, Āzijas un Āfrikas valstīm.

## Ārējās saites

*
Ivanofrankivskas starptautiskā lidosta

thumb|300px|Ivanofrankivskas starptautiskā lidosta
**Ivanofrankivskas starptautiskā lidosta** (IATA: **IFO**, ICAO: **UKLI**; ; ) ir starptautiskā lidosta Ivanofrankivskas pilsētā, kas atrodas 4 km uz dienvidrietumiem no pilsētas centra. Lidosta apkalpo vietējos un starptautiskos reisus, galvenokārt savienojot reģionu ar Ukrainas galvaspilsētu un citām Eiropas pilsētām.

## Ārējās saites
Poltavas lidosta

thumb|Poltavas lidostas ēka
**Poltavas starptautiskā lidosta** (IATA: **PLV**, ICAO: **UKHP**; ; ) ir starptautiskā lidosta Poltavas pilsētā, kas atrodas apmēram  uz dienvidaustrumiem no pilsētas centra. Lidosta vēsturiski nodrošinājusi reģionālās un starptautiskās aviolīnijas, taču tās darbība bieži bijusi pārtraukta. Mūsdienās tā kalpo galvenokārt kā reģionālās aviācijas objekts ar ierobežotu lidojumu skaitu.

## Ārējās saites
Flamingo (raķete)

**Flamingo** ir Ukrainas ražota spārnotā raķete, kas pirmo reizi prezentēta 2025. gada 18. augustā. Pēc *[[Associated Press]]* ziņām, tās lidojuma attālums ir līdz 3000 km, un tā spēj pārvadāt kaujas daļu, kas sver vairāk nekā tonnu. To izstrādāja Ukrainas aizsardzības uzņēmums *Fire Point*.

## Tehniskie raksturlielumi
Pēc ārējā izskata un deklarētajiem raksturlielumiem izdevuma *Defense Express* eksperti identificēja "Flamingo" kā spārnotu raķeti FP-5, ko izstrādājusi kompānija *Milanion Group* ar galveno mītni AAE. Šīs raķetes modelis pirmo reizi demonstrēts izstādē IDEX-2025 2025. gada februārī.

### FP-5 "Flamingo" raķetes īpašības
* Lidojuma attālums — 3000 km
* Kaujas daļas svars — 1000 kg (pēc citiem datiem — 1150 kg)
* Precizitāte 14 metri
* Dzinējs — AI-25TL
* Maksimālais pacelšanās svars — 6 tonnas
* Maksimālais ātrums — 950 km/h
* Kruīza ātrums — 850—900 km/h
* Lidojuma ilgums — vairāk nekā 4 stundas
* Spārnu platums — 6 m
* Vadības sistēma — kombinēta — satelītnavigācija (izturīga pret elektronisko kaujas darbību) un inerciālā.

Raķetei ir fiksēts taisns spārns un dzinējs, kas atrodas virs korpusa. Šāda konstrukcija, atšķirībā no raķetēm ar salokāmiem spārniem un palaišanu no transporta-palaišanas konteinera, vienkāršo ražošanu, ļaujot sasniegt deklarēto ražošanas jaudu — vairāk nekā 50 raķetes mēnesī. Trūkums ir ilgāks laiks pirms palaišanas, kas ir 20—40 minūtes.

## Ārējās saites
Vadoņa iela

**Vadoņa iela** bija dažu Latvijas ielu nosaukums Ulmaņlaikos:

* Vadoņa iela — Ģimnāzijas ielas Daugavpilī nosaukums no 1934. līdz 1940. gadam;
* Vadoņa iela — Lielās ielas Jelgavā nosaukums no 1939. līdz 1940. gadam;
* Vadoņa iela — Pasta ielas Jēkabpilī nosaukums no 1936. līdz 1940. gadam;
* Vadoņa iela — Baznīcas ielas Kuldīgā nosaukums 1930. gadu otrajā pusē, līdz 1940. gadam;
* Vadoņa iela — Kuldīgas ielas Ventspilī nosaukums no 1936. līdz 1940. gadam.

## Skatīt arī
* Vadoņa gatve — Ventspils šosejas daļas (no tagadējās Dzirnavu ielas pa taisno līdz jūrai) Slokā nosaukums no 1936. līdz 1940. gadam.
* Kārļa Ulmaņa gatve
Lielā brūnkāte

**Lielā brūnkāte** (*Orobanche elatior*) ir brūnkāšu ģints suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eiropā (galvenokārt kontinenta dienviddaļā) un Rietumāzijā. Eiropas ziemeļu daļā, tostarp Latvijā, sastopama reti, tikai atsevišķās punktveida atradnēs.

Nelielas grupas un atsevišķi eksemplāri aug sausās pļavās un mežmalās, kur parazitē uz lielās dzelzenes (*Centaurea scabiosa*). Latvijā mazskaitlīgās atradnes apdraud pļavu kultivēšana, kā rezultātā mainās sugu sastāvs, un brūnkāte izzūd. Suga ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2.kategorijā.

## Atsauces
Vējpuses salas (Karību jūra)

**Vējpuses salas** (, , , ) ir salu grupa Karību jūras dienvidaustrumos, aizņem Mazo Antiļu salu dienviddaļu. Uz ziemeļiem turpinās kā Aizvēja salas, bet uz dienvidaustrumiem — Aizvēja Antiļas. Vējpuses salās atrodas četras neatkarīgas valstis (Dominika, Sentlūsija, Sentvinsenta un Grenadīnas un Grenāda) un viena aizjūras teritorija — Martinika. Dažkārt Vējpuses salām pieskaita arī Barbadosu un Tobāgo. Daļā reģiona valodu (nīderlandiešu, franču, spāņu) ir saglabājies vēsturiskais dalījums, kad par Vējpuses salām tiek dēvētas visas Mazās Antiļu salas no Virdžīnām līdz Grenādai, dažkārt ieskaitot arī salas gar Dienvidamerikas piekrasti, ko angliski dēvē par Aizvēja Antiļām. Lielākā no Vējpuses salām ir Martinika, bet lielākā apdzīvotā vieta — Fordefransa Martinikā.

## Vēsture
Salu grupas nosaukums cēlies no burukuģu laikmeta – «vējpuses» virziens nozīmē virzību pret vēju, bet «aizvēja» – pa vējam. Rietumindijā dominējošie vēji jeb pasāti pūš galvenokārt no dienvidaustrumiem, un burukuģi no Zelta krasta un Gvinejas līča, sekojot pasātam, kā pirmās Rietumindijā sasniedza Dominikas un Martinikas salas, kādēļ tās kļuva par nosacīto sadales līniju starp Aizvēja un Vējpuses salām.

Spāņu izpētes laikmetā par Aizvēja salām (*Sotavento)* tika dēvēta Puertoriko un salas uz rietumiem no tās, bet salas uz dienvidiem un austrumiem – par Vējpuses salām (*Barlovento*). Kad briti ieguva kontroli pār lielu daļu no Mazajām Antiļu salām, tie Dominiku, Antigvu, Montserratu un salas uz ziemeļiem no tām pieskaitīja Aizvēja salām, bet Martiniku un salas uz dienvidiem no tās – pie Vējpuses salām. 

No 1833. gada līdz 1958. gadam pastāvēja Britu Vējpuses salu kolonija, kas iekļāva Barbadosu, Grenādu, Sentlūsiju, Sentvinsentu, Grenadīnas un Tobāgo. 1940. gadā Britu Vējpuses salās tika iekļauta Dominika un tādējādi mainījās arī salu grupu sadalījums. 1958. gadā kolonija tika izformēta, Barbadosa kļuva patstāvīga, Tobāgo pievienojās Trinidadai, bet pārējās salas tika iekļautas Rietumindijas Federācijā.

## Salas
Sarakstā iekļautas Vējpuses salu grupas salas ar platību virs 5 km².

## Atsauces

## Ārējās saites
Vējpuses salas

**Vējpuses salas** var būt:
* Vējpuses salas — salu grupa Biedrības salās Okeānijā
* Vējpuses salas — salu grupa Mazajās Antiļu salās Karību jūrā
* Britu Vējpuses salas — bijušais Apvienotās Karalistes valdījums
* Barlaventu salas — salu grupa Zaļā raga salās
* Havaju salu galvenās salu grupas cits nosaukums
* Mazo Antiļu salu cits nosaukums
Hānenfeldi

thumb|right|Hānenfeldu dzimtas ģerbonis
**Fon Hānenfeldi ** () ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 16. gadsimta un bija ierakstīta Vidzemes bruņniecības matrikulā.

## Vēsture
Hānenfeldu dzimta cēlusies no Rīgas namnieka Pētera Hānenfelda, kurš pieminēts 1572. gadā. Dzimtas locekļi bija tirgotāji un mācītāji, un daži tās locekļi pārcēlās uz Kurzemi un Lietuvu. Zviedru Vidzemes laikā 1680. gadā Prūsijas hercogs Frīdrihs Vilhelms I iecēla Biržu komendantu Paulu Vilhelmu Hānenfeldu († 1731) dižciltīgo kārtā. Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas impērijai 1797. un 1854. gadā divus dzimtas atzarus ierakstīja Vidzemes bruņniecības matrikulā. Dzimtai piederēja Ozolmuižas (*Absenau*), Vecbebru (*Alt Bewershof*), Dikļu (*Dickeln*), Lielāmuiža (*Essenhof*), Iļķenes (*Hilchensfähr*), Jūdažu (*Judasch*), Jeru  (*Seyershof*) un Valdanzē (*Waldamsee*) muižas.

## Hānenfeldu muižas Latvijā
1920. gada zemes reformas laikā Hānefeldiem atsavināja šādas muižasː 
* Suntažu muiža (*Sunzel*) ar Vecbaldiņu (*Baldwinshof*), Briežu (*Bresemoise*) un Ķeveļu (*Kewel*) pusmuižām
* Vērenes muiža (*Fehren*)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Astaf von Transehe-Roseneck: Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft. Teil 1, 1: Livland, Bd.: 1, Görlitz, 1929, S. 394-415
Zilganā brūnkāte

**Zilganā brūnkāte** (*Orobanche coerulescens*) ir brūnkāšu suga, kas parazitē uz dažādām vībotņu sugām. Tā ir plaši sastopama Āzijā, kur tā aug stepē, smiltājos un akmeņainās nogāzēs, kā arī ir savrupas punktveida atradnes arī Eiropas dienvidaustrumu un centrālajā daļā. Latvijā sastopama ļoti reti.

## Atsauces
Ferna Saterlenda

**Ferna Saterlenda** (; dzimusi  Ņūplimutā) ir Jaunzēlandes aktrise. Pazīstama ar lomām seriālos *The Almighty Johnsons* un "Brokenvudas mistērijas" (*The Brokenwood Mysteries*).

Sākusi filmēties 2006. gadā, un pēc mazākām lomām sekoja detektīves Simsas loma Jaunzēlandes kriminālfilmu seriālā "Brokenvudas mistērijas", kas tiek filmēts kops 2014. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites
Maksims Kuzahmetovs

**Maksims Kuzahmetovs** (; dzimis  Ļeņingradā) ir krievu žurnālists, izdevējs, mediju darbinieks, publicists un vēstures popularizētājs.

M. Kuzahmetovs 1992. gadā absolvējis Ļeņingradas Valsts universitātes Psiholoģijas fakultāti. Strādājis skolā, bet kopš 1991. gada darbojies mediju jomā Krievijā gan kā izdevējs, gan laikrakstu redaktors un radio programmu vadītājs. Darbojies politikā.

Pēc 2022. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā kopā ar ģimeni pametis dzimteni. Emigrācijā turpina darboties mediju jomā, kā arī kļuvis par vienu no kustības "Brīvā Ingrija" līderiem.

2023. gadā M. Kuzahmetovs tika iekļauts Krievijas "ārvalstu aģentu" reģistrā, bet 2025. gada 26. augustā viņu iekļāva "teroristu un ekstrēmistu sarakstā". 5. septembrī Krievija viņu izsludinājusi meklēšanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dehydrated Goat

**Dehydrated Goat** ir latviešu metāla grupa, kas dibināta 2006. gadā Rīgā.

Grupa izdevusi trīs studijas albumus — "Genocide Against The Brain Cells", "Engoatment: Crash Course In Practical Goatism" un "Bezcerības Menedžments un Eksistenciālās Grūtsirdības Kontrolpakete".

Grupai muzikāli ir raksturīgs zems ģitāru skaņojums, vokālista Reiņa Pētersona daudzveidīgie ekstrēmie vokāli, žanru robežu pārkāpšana, gan parodējot, gan iekļaujot kompozīcijās dažādus tautu motīvus, taču galvenokārt uzsvars tiek likts uz grūvīgiem, dejojamiem rifiem. Iekšēji grupa to raksturo ar frāzēm "ļoti netīra deju mūzika" un "4 perkusijas instrumenti un vokāls". Liriskās tēmas apskata gan nopietnas tēmas kā sabiedrības aizraušanos ar patēriņa kultūru, divkosību, bet daži teksti arī rakstīti humoristiska absurdisma stilā. Grupa savos koncertos ikreiz uzstājas pilnīgi citā vizuālajā tēlā, tiecoties klausītājam sniegt jaunu audiovizuālo pieredzi. Grupa tiecas uzstāties neparastās vietās un pasākumos, lai katra tikšanās ar klausītājiem būtu īpaša un neaizmirstama.

Grupa pastāvēšanas vēsturē pabijusi uz skatuvēm festivālos "Grēkāzis", "Munky Pride", "Sutas Balss", LMA 84. karnevālā "Dekadences Jātnieki", Latvijas Radio 5 ziedošanas maratonā "Dod Pieci!/Smagsvars", "Slam'n'Gore" Berlīnē, Tallinas "Sugis Extreme Fest", Lietuvas "Ont Grindu"; klubos: Lietuvas "Lemmy", "Metro", "RokoStotis"/"BliuzBaris"/"Metaline Širdis", Tallinas "The Krypt", "Tapper", Tartu "Hell"; pašmāju lokālos "Skapis", "Wise", "Republika", "Melnā Piektdiena", "Depo", "Nemiers", "Ādmiņi", "Melno Cepurīšu Balerija", "Laska", "Fonoklubs", "Fontaine Palace", kā arī senā vēsturē aizmirstas vietas un pasākumi, kā "Corsairs", "Artilērijas Pagrabi", "Free Hawks", "Nice Place", "Route 66", "NabaKlab", "Rock'n'Riga", "Kontrabass", "PAKAC", "16. Korpuss", "Kabata". Atskaņoti raidījumos "Bitīt Matos", "Beverīna", "Smagsvars".

Grupas pirmais albums "Genocide Against The Brain Cells" ierakstīts 2009. gadā pie Ģirta Laumaņa studijā "Hodila Records". Albums publicēts fiziskā CD formātā caur leiblu "Coyote Records" limitētā 1000 disku laidienā, kā arī vēlāk publicēts visās straumēšanas platformās.

Grupas otrais albums "Engoatment: Crash Course In Practical Goatism" arī tika ierakstīts "Hodilla Records" 2010. gadā, taču publisko dienasgaismu ieraudzīja tikai 2023. gada 8. maijā, pēc grupas 12 gadu pastāvēšanas pauzes, kad grupa atkalapvienojās, lai hedlainotu festivālu "Grēkāzis", kas notika 2023. gada 12.-13. maijā. Pēc šī pasākuma grupa atsāka savu aktīvo darbību, strādājot pie jauna materiāla un regulāri uzstājoties Latvijas un ārzemju pasākumos.

2025. gada 2. septembrī tika publicēts grupas jaunākais mini-albums/EP "Bezcerības Menedžments un Eksistenciālās Grūtsirdības Kontrolpakete". Tas pilnībā producēts pašu spēkiem, izņemot māsterēšanu, ko veicis Mārtiņš Platais-Lapsa.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mājaslapa
* Facebook lapa
* Youtube kanāls
* Instagram konts
Ķeiķenieki

**Ķeiķenieki** ir ciems Madonas novada Barkavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā, 9,5 km no pagasta centra Barkavas, 27 km no novada centra Madonas un 168 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no galvenajiem autoceļiem.

## Atsauces
Aizpurves (Aiviekstes pagasts)

**Aizpurves** ir ciems Aizkraukles novada Aiviekstes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā, 7 km no pagasta centra Kriškalniem, 40,5 km no novada centra Aizkraukles un 128 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no galvenajiem autoceļiem. Dažkārt tiek uzskatīta par Ķūģu ciema daļu.

## Atsauces
Šons Veilens

**Šons Metjū Veilens** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, kurš plašāk pazīstams pēc lomām filmās *[[The People Under the Stairs]]*, "Viesuļvētra" un "Čārlija enģeļi", kā arī pēc lomām seriālos "Pazudušie", "Hameleonu rotaļas" un *[[Superstore]]*.

## Dzīvesgājums
Šons Veilens piedzima 1964. gada 19. maijā Vašingtonā, bet uzauga Mērilendā. Viņš bija jaunākais no četriem bērniem ģimenē, un jau skolas laikā sāka nodarboties ar pantomīmu, lai izklaidētu savus brāļus un māsas. 1982. gadā viņš absolvēja Šervudas augstskolu Montgomerijas apgabalā, Mērilendā, un pēc tam devās uz Losandželosu, kur pēc četriem gadiem absolvēja Kalifornijas Universitāti.

Pēc universitātes viņš sāka strādāt teātros, tostarp *The Groundlings* un *Playhouse West*, vienlaikus strādājot nepilnu slodzi kā viesmīlis, pēc kā sāka filmēties reklāmās.

## Karjera
1991. gadā Šons Veilens ieguva savu pirmo lielo lomu režisora Vesa Kreivena šausmu kinokomēdijā *[[The People Under the Stairs]]*. 1993. gadā viņš parādījās slavenajā piena reklāmā *Got Milk?*, ko režisēja Maikls Bejs. Reklāma kļuva populara un padarīja Veilenu atpazīstamu. Tieši pateicoties šim panākumam, režisors Stīvens Spīlbergs uzaicināja viņu piedalīties savā 1996. gada producētajā filmā "Viesuļvētra", kur Šons Veilens spēlēja otrā plāna lomu. Vēlāk aktieris piedalījās noklausīšanās procesā uz kaprāļa Aphema lomu Spīlberga kara drāmā "Glābjot ierindnieku Raienu", taču loma galu galā piešķīra Džeremijam Deivisam.

Pēc tam aktieris piedalījās dažādos seriālos, piemēram, "Dakterīši" un *[[My Wife and Kids]]*, kā arī filmās "Skolotājā iemīlēties nedrīkst" un "Čārlija enģeļi". 2007. gadā aktieris atveidoja lidmašīnas avārijā izdzīvojušo Nīlu miniseriālā "Pazudušie: Trūkstošie gabali", kas bija papildinājums galvenajam seriālam "Pazudušie". Vēlāk, 2009. un 2010. gadā, Veilens atveidoja to pašu tēlu arī pamatseriālā. Pēc paša aktiera teiktā, viņš uzskatīja, ka šī būs liela loma, taču viņa varoni nogalināja jau pēc divām sērijām. Tomēr Veilena varonis vēlāk parādās vēl divās sērijās sestajā sezonā.

No 2007. līdz 2024. gadam Šons Veilens atveidoja atkārtotu lomu ziepju operā "Hameleonu rotaļas". Aktieris ir arī šausmu filmu fans, tāpēc piedalījās Roba Zombija šausmu filmās "Helovīns 2" (*Halloween 2*) un "Trijotne no elles" (*3 from Hell*), kā arī filmu cikla "Cirvis" (*The Hatchet*) trešajā daļā..

## Izvēlēta filmogrāfija

### Filmas

### Televīzija

## Atsauces

## Ārējās saites
Aizvēja Antiļas

**Aizvēja Antiļas** () vai **Aizvēja salas** (, ) ir salu grupa Karību jūras dienvidaustrumos, aizņem Mazo Antiļu salu dienvidrietumu daļu gar Dienvidamerikas piekrasti. Uz ziemeļaustrumiem turpinās kā Vējpuses salas. Aizvēja Antiļās atrodas divas valstis (Aruba un Kirasao), viena Nīderlandes aizjūras teritorijas (Bonaire), kā arī divas Venecuēlas administratīvās vienības (Nueva Espartas štats un Federālie valdījumi). Lielākā no Aizvēja salām ir Margaritas sala, bet lielākā apdzīvotā vieta — Porlamara.

## Terminoloģija
Nosaukums «Aizvēja Antiļas» tika lietots galvenokārt angļu valodas vidē, lai nejauktu ar Mazo Antiļu salu ziemeļdaļai lietoto Aizvēja salu nosaukumu. Spāņu, franču un nīderlandiešu valodā visas Mazās Antiļu salas tiek dēvētas par Vējpuses salām, bet par Aizvēja salām tiek dēvētas Lielās Antiļu salas; lai nejauktu ar tām, salām gar Venecuēlas piekrasti nereti tiek pievienots paskaidrojums *Mazo Antiļu* Aizvēja salas. 

## Salas

## Atsauces

## Ārējās saites
Spridzēni

**Spridzēni** ir ciems Aizkraukles novada Aiviekstes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā, 10 km no pagasta centra Kriškalniem, 44,5 km no novada centra Aizkraukles un 132 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P37 (Pļaviņas (Gostiņi)—Madona—Gulbene). Dažkārt tiek uzskatīta par Krievciema ciema daļu.

## Atsauces
Jānis Stulpiņš

**Jānis Stulpiņš** ( — ) bija latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas Bruņoto spēku pulkvedis (1936), Liepājas koncentrācijas nometnes komandants (1934—1935).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Krustpils pagasta "Stulpiņos" zemnieka ģimenē. Beidzis Jēkabpils tirdzniecības skolu, dzīvoja Krustpilī.

Pirmā pasaules karā sākumā 1914. gada septembrī iestājās Krievijas Impērijas armijā, ieskaitīts 15. Sibīrijas strēlnieku rezerves bataljonā. 1915. gada jūlijā pabeidza Oranienbaumas praporščiku skolu, dienēja 120. rezerves bataljonā Daugavpilī. 1915. gada 11. novembrī pārgāja uz 7. Bauskas latviešu strēlnieku bataljonu (vēlāk pulku). 1916. gada jūnijā ievainots, augustā paaugstināts par podporučiku, iecelts par rotas komandieri. 1916. gada oktobrī paaugstināts par poručiku. Izcēlās ar varonību Ziemassvētku kaujās pie Mangaļu mājām un Ložmetējkalna, iecelts par bataljona komandieri. Pēc Februāra Revolūcijas paaugstināts paaugstināts par štabskapteini. 1917. gadā augustā kļuva par 2. latviešu strēlnieku brigādes izlūku komandas priekšnieku, oktobrī sasniedza kapteiņa pakāpi. 1918. gada janvārī atstāja dienestu.

1919. gada 25. maijā brīvprātīgi iestājās Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos kapteiņa pakāpē. Kopš augusta bija rotas, vēlāk bataljona komandieris 3. Jelgavas kājnieku pulkā. 1919. gada decembrī paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. 1920. gada oktobrī iecelts par bataljona komandieri 9. Rēzeknes kājnieku pulkā (1920—1922), 1922. gadā 7. Siguldas kājnieku pulkā (1922—1929). 1930. gadā beidza Virsnieku kursus. 1932. gadā iecelts par saimniecības priekšnieku 8. Daugavpils kājnieku pulkā. 1933. gada 14. decembrī iecelts par 2. Ventspils kājnieku pulka komandiera palīgu, 1936. gadā par pulka komandieri, paaugstināts par pulkvedi. 1937. pabeidza Latvijas Augstāko kara skolu.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada oktobrī atvaļināts no dienesta. 1941. gada 31. maijā apcietināts un ieslodzīts Rīgas Centrālcietumā, jūnijā deportēts uz Krieviju.

Miris  Astrahaņas cietumā.

## Apbalvojumi
* Sv. Staņislava ordenis, III šķira (ar šķēpiem),
* Sv. Vladimira ordenis, IV šķira (ar šķēpiem),
* Sv. Annas Ordenis, III šķira (ar šķēpiem), IV šķira,
* Sv. Jura ordenis, IV šķira,
* Sv. Jura krusts, IV šķira,
* Lāčplēša Kara ordenis, III šķira par 1916. g. 23. decembra cīņu pie Mangaļu mājām un Ložmetējkalna.
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira
* Aizsargu Nopelnu krusts,
* Latvijas Aizsardzības biedrības bronzas medaļa,
* Zviedrijas Šķēpa ordenis, III šķira.

## Atsauces

## Literatūra
* Latvijas armijas augstākie virsnieki: 1918-1940: biogrāfiska vārdnīca/(sast. Ēriks Jēkabsons, Valters Ščerbinskis); Latvijas Valsts vēstures arhīvs.
Džeremijs Deiviss

**Džeremijs Borings** (; dzimis ), profesionāli zināms kā **Džeremijs Deiviss** (*Jeremy Davies*), ir amerikāņu aktieris, kurš plašāk pazīstams kā Daniels Faradejs seriālā "Pazudušie" un Dikijs Benets seriālā *[[Justified]]*. Viņš arī ir pazīstams pēc lomām filmās "Glābjot ierindnieku Raienu", *[[Ravenous]]*, "Dogvila" un "Melnais telefons". Džeremijs Deiviss arī ieskaņojis Balduru datorspēlēs *[[God of War]]* un *[[God of War: Ragnarok]]*.

## Dzīvesgājums
Džeremijs Deiviss piedzima 1969. gada 8. oktobrī Travērssitijā, Mičiganā, trīs bērnu ģimenē. Pēc vecāku šķiršanās viņš kopā ar māti pārcēlās uz Kanzasu. Tomēr drīz pēc tam māte nomira no sarkanās vilkēdes izraisītām komplikācijām, un topošais aktieris pārcēlās uz dzīvi pie sava tēva Santabarbarā, Kalifornijā.

## Karjera
Pēc studijām Amerikas Dramatiskās mākslas akadēmijā Pasadīnā, Džeremijs Deiviss sāka savu aktiera karjeru ar nelielām lomām televīzijas seriālos, piemēram, "Galvenā slimnīca" un "Melrouzpleisa", kā arī dažādās filmās.

1996. gadā Džeremijs Deiviss ieguva nelielu lomu Stīvena Spīlberga producētajā filmā "Viesuļvētra". Bet jau 1998. gadā aktieris piedalījās filmā, kas kļuva par viņa izrāvienu — Deiviss atveidoja kaprāli Aphamu, otrā plāna varoni Spīlberga kara drāmā "Glābjot ierindnieku Raienu". Uz šo lomu tika apsvērti arī citi aktieri, tostarp Šons Veilens, kā arī Mets Deimons, kurš galu galā atveidoja ierindnieku Raienu aktiera Noa Vaila vietā, kurš atteicās no šis lomas laika trūkuma dēļ. Gadu vēlāk, 1999. gadā, Deiviss atveidoja ierindnieku Tofleru šausmu filmā *[[Ravenous]]*, kuras sižets daļēji balstīts uz notikumu ar Donnera grupu un kanibāla Alfrēda Pākera stāstu. Lai gan filma iznākšanas gadā cieta finansiālu neveiksmi, vēlāk tā kļuva par kulta klasiku.

2002. gadā Džeremijs Deiviss piedalījās režisora Stīvena Soderberga veidotajā Staņislava Lema romāna "Solāris" jaunajā adaptācijā. 2003. gadā viņš filmējās Larsa fon Trīra filmā "Dogvila", bet 2005. gadā — tās turpinājumā "Manderleja". 2006. gadā Deiviss atveidoja otrā plāna lomu drāmā "Izglābšanās", kas balstīta uz patiesu stāstu par amerikāņu pilotu, kurš tika sagūstīts Vjetnamas kara laikā. Lai sagatavotos lomai, Deiviss speciāli notievēja par 15 kilogramiem, neskatoties uz to, ka jau sākotnēji bija tievs. Aktieris uzsvēra, ka vēlējies panākt maksimāli reālistisku attēlojumu par šausmām, ko piedzīvoja karagūstekņi nometnēs.

No 2008. līdz 2010. gadam Džeremijs Deiviss atveidoja vienu no galvenajām lomām — fiziķi Danielu Faradeju — populārajā televīzijas seriālā "Pazudušie". Laikā no 2011. līdz 2015. gadam viņš atveidoja otrā plāna lomu seriālā *[[Justified]]*, par kuru viņš 2011. gadā tika nominēts *[[Emmy balva|Emmy]]* balvai, bet 2012. gadā viņš saņēma šo balvu. 2018. gadā aktieris atveidoja Džonu Dīganu trīs ''DC'' seriālos: "Bulta", "Supermeitene" un "Zibsnis". Tajā pašā gadā viņš filmējās citā Larsa fon Trīra filmā "Māja, ko uzcēla Džeks".

2021. gadā Džeremijs Deiviss atveidoja otrā plāna lomu Džo Hila stāsta "Melnais telefons" ekranizācijā. 2025. gadā viņš atkārtoja šo lomu turpinājumā "Melnais telefons 2".

## Filmogrāfija

### Filma

### Televīzija

## Atsauces

## Ārējās saites
Blankas (ciems)

**Blankas** ir ciems Bebru pagastā, Aizkraukles novadā. Atrodas 25,5 km no novada centra Aizkraukles, 2,5 km no pagasta centra Vecbebriem un 106 km attālumā no Rīgas.

Ciems atrodas pie autoceļa P79 (Koknese—Ērgļi).

## Atsauces
Granroke

**Granroke** () ir Venecuēlai piederoša sala Karību jūrā, administratīvi ietilpst Venecuēlas Federālajos valdījumos. Granroke ir viena no nedaudzajām Federālo valdījumu apdzīvotajām salām, šeit atrodas to administratīvais centrs, skola, lidosta. Galvenā saimniecības nozare ir tūrisms.

## Ģeogrāfija

Sala ietilpst Losrokesu salu grupā, kas savukārt pieder Mazajām Antiļu salām. Granroke atrodas Losrokesas salu ziemeļdaļā ap 140 km no kontinenta krasta. Sala ir 3,7 km gara un līdz 1 km plata, to ieskauj koraļļu rifi. Salas reljefs dalās divās atšķirīgās zonās — rietumu daļā gar ziemeļu krastu stiepjas ap 2 km gara un līdz 124 m augsta kalnu gŗēda, bet austrumu daļa ir zema, smilšaina un purvaina ar seklām sālsūdens lagūnām, kuru krastos iztvaikošanas dēļ nogulsnējas sāls. Valda tropu klimats ar dienas vidējo temperatūru 31,6 °C.

## Ārējās saites
Nueva Esparta

**Nueva Esparta** () ir Venecuēlas štats Karību jūrā. Aizņem daļu no Venecuēlai piederošajām salām Aizvēja Antiļu grupā (Aizvēja Antiļās atrodas arī Venecuēlas Federālie valdījumi) — Margaritas salu (1020 km²,  iedzīvotāji), Koči (61 km², 8756 iedzīvotāji) un Kubagvu (24,5 km², 51 iedzīvotājs). Štata galvaspilsēta ir Laasunsjona, bet lielākā pilsēta — Porlamara. 

Kā atsevišķa Venecuēlas province **Margarita** pirmoreiz izveidota 1525. gadā. Vēlākos gados iekļauta Orinoko un Maturinas departamentos, kā arī mainīts teritoriālais statuss. Par Jauno Spartu tika nosaukta 1817. gada 12. maija, lai godinātu Margaritas salas iedzīvotāju varonību Venecuēlas Neatkarības kara laikā, kas tika raksturota kā Senās Grieķijas spartiešu varonība. Kā patstāvīgs Venecuēlas štats kopš 1909. gada.

## Ārējās saites
Rotenbergs

**Rotenbergs** var būt:

* Arkādijs Rotenbergs (*Аркадий Ротенберг*; 1951) — Krievijas uzņēmējs;
* Boriss Rotenbergs (*Борис Ротенберг*; 1957) — Krievijas uzņēmējs;
* Igors Rotenbergs (*Игорь Ротенберг*; 1973) — Krievijas uzņēmējs.
Reiņi (Kokneses pagasts)

**Reiņi** ir ciems Aizkraukles novada Kokneses pagastā. Atrodas, Kokneses pilsētas ziemeļu pievārtē, faktiski saplūdis ar pilsētu,  no novada centra Aizkraukles un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no galvenajiem autoceļiem.

## Atsauces
Utaiņu kalns

**Utaiņu kalns**, arī **Utaiņkalns** un **Utu kalns**, ir paugurs Ropažu līdzenuma rietumos, Ādažu novada Ādažu pagasta Alderos, augstākais kalns novadā. Pēc dažādiem avotiem tā absolūtais augstums ir no 27 līdz 28,3 metriem virs jūras līmeņa, bet relatīvais — ap 21 metru.

Kalns ir Alderu apskates vietu sarakstā, no tā virsotnes redzama Ādažu dienvidaustrumu un Alderu ziemeļu daļa, Gaujas-Baltezera kanāls, kā arī meži austrumos. Uz virsotni ved smilšaina taka, tajā atrodas soliņi. Kalns daļēji ir pašvaldības, daļēji — privātā īpašumā.

Agrāk pie kalna atradies putnu komplekss "Pērle". 2001. gadā pierakstīta vietējā teika apgalvo, ka nosaukums cēlies no kalnu šķērsojušas karavīru vienības.
thumb|Skats no kalna uz dienvidaustrumiem

## Atsauces

## Ārējās saites
Pazušanas stunda

**"Pazušanas stunda"** () ir 2025. gada šausmu mistērijas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Zaks Kregers. Filmā galvenās lomas atveido Džošs Brolins, Džūlija Gārnere, Oldens Erenraiks, Ostins Abramss, Kerijs Kristofers, Tobijs Hass, Benedikts Vongs un Eimija Medigana.

Filma stāsta par neizskaidrojamu notikumu, kad kādu nakti no mājām izskrien un pazūd 17 bērni no vienas klases.

Pēc kritiķu pozitīvajām atsauksmēm un finansiāli veiksmīgās debijas filmas "Barbars" (2022), Kregers uzsāka darbu pie jauna scenārija. 2023. gada janvārī tiesības uz filmu iegādājās *[[New Line Cinema]]*. Filmu ietekmēja 2023. gada Holivudas streiks, kā dēļ vairāki aktieri, kā Pedro Paskāls un Renāte Reinsve, filmēšanu pameta.

Filmas "Pazušanas stunda" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Warner Bros. Pictures]]*. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un nopelnīja vairāk nekā 261 miljonu ASV dolāru. Mediganu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā", kā arī saņēma Kritiķu izvēles kino balvu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Laasunsjona

**Laasunsjona** () ir pilsēta Venecuēlā, Nueva Espartas štata galvaspilsēta un otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas auglīgajā Santalusijas ielejā Margaritas salas austrumos 10 km uz ziemeļiem no ostas pilsētas Porlamaras. Pilsēta dibināta 1565. gadā kā jaundibinātas Margaritas provinces centrs salas iekšzemē, lai pasargātu no piekrastes pirātu uzbrukumiem. Neskatoties uz to, pirāti pilsētu vairākkārt nopostīja, bet tā pēc tam atjaunota. 1570. gadā būvētā Dievmātes debesbraukšanas katedrāle (*Catedral de Nuestra Señora de La Asunción*) ir vecākā baznīca Venecuēlā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Margaritas sala

**Margaritas sala** () ir Venecuēlai piederoša sala Karību jūrā, administratīvi veido Nueva Espartas štata galveno daļu. Salā atrodas štata galvaspilsēta Laasunsjona, bet lielākā apdzīvotā vieta ir ostas pilsēta Porlamara.

## Ģeogrāfija

Sala atrodas Mazajo Antiļu salu dienvidrietumos Aizvēja Antiļu salu grupā, tās lielākā sala. Sala atrodas 23 km uz ziemeļiem no Arajas pussalas kontinenta krastā. Sala sastāv no divām daļām — salas pamatdaļa austrumos, kur atrodas galvenie apdzīvojuma centri un mazāk apdzīvotā 351 km² lielā Makanao pussala rietumos; pussalu no salas galvenās daļas atdala Restingas lagūna, bet savieno tikai šaura smilšu strēle lagūnas ziemeļu krastā. Salas reljefs austrumos un Makanao pussalā kalnains; augstākais kalns ir Kopejs 960 m vjl salas austrumos. Salā valda karsta un sauss klimats, vidējā gaisa temperatūra no 24 līdz 37 °C. Ievērojamu daļu salas teritorijas aizņem aizsargājamās dabas teritorijas, tajā skaitā Restingas lagūnas nacionālais parks un Kopeja kalna nacionālais parks.

## Vēsture

Pirms eiropiešu ierašanās salu apdzīvoja indiāņu tauta vaikeri. Pirmais no eiropiešiem salu 1498. gadā apmeklēja Kristofors Kolumbs, kas to nodēvēja par Asunsjonu par godu tās atklāšanai Marijas debesīs uzņemšanas dienā 15. augustā. Salas piekrastē bija daudz pērļu, kas veidoja gandrīz trešdaļu no visas Rietumu puslodes nodevas Spānijas kronim. Jau nākamajā 1499. gadā salu pārdēvēja *La Margarita* pēc grieķu izcelsmes vārda *Μαργαρίτης* — ‘pērle’.

Salu nocietināja pret pirātu uzbrukumiem un jau 1525. gadā nodibināja patstāvīgu Margaritas provinci. Sala ieguva neatkarību 1814. gadā pēc Pirmās Venecuēlas Republikas sabrukuma un faktiski kļuva par pirmo brīvo Venecuēlas teritoriju. Vairākus gadus ilga Venecuēlas atbrīvošanās karš, kas aizsākās Margaritas salā un ko vadīja Simons Bolivars. Mūsdienās sala ir ievērojams tūrisma galamērķis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pēteris Grīviņš

**Pēteris Grīviņš** (1878—1919) bija latviešu virsnieks, ģenerālmajors admirāļa A. Kolčaka Baltajā armijā.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Biržu pagastā zemnieka ģimenē. 1899. gadā absolvēja Viļņas junkurskolu kā podpraporščiks un tika iedalīts 178. Cēsu kājnieku pulkā. 1909. gadā sasniedza štabskapteiņa pakāpi 28. Austrumsibīriešu strēlnieku pulkā Irkutskā. Piedalījās Pirmajā pasaules karā, bija artilērijas virsnieks kazaku vienībās. Līdz kara beigām ieguva apakšpulkveža pakāpi. 1918. gadā dzīvojā Irkutskā.

Piedalījies Krievijas pilsoņu karā Balto pusē. 1918. gada jūnijā sāka formēt Irkutskas vienību, ar kuru aktīvi piedalījās kaujās pret lieliniekiem par Baikāla apvedceļa dzelzceļu ieņemšanu, sakāva sarkanās vienības pie Tankhojas un Posolskajas Burjatijas apgabalā, novērsa to savienošanos ar atamana Grigorija Semjonova vienību. 

1918. gada vasarā bija 1. Sibīrijas divīzijas komandieris, 1918. gada 11. jūlijā piedalījās Irkutskas ieņemšanā. No 1918. gada 27. jūlija bija Sibīrijas pagaidu valdības karaspēka 3. Irkutskas strēlnieku divīzijas komandieris. Augustā paaugstināts par pulkvedi. 1918. gada 3. oktobrī tika iecelts par Krasnokamskas grupa komandieri. 1919. gada 31. janvārī tika paaugstināts par ģenerālmajoru Kolčaka Sibīrijas armijā. No 3. aprīļa līdz 20. jūlijam bija 4. Sibīrijas armijas korpusa komandieris. No 20. jūlija bija 1. armijas Ziemeļu spēku grupas komandieris. Ar Sibīrijas armijas 1919. gada 28. aprīļa pavēli Nr. 249 (un Francijas Militārās misijas Sibīrijā pavēles 2. punktu) viņam tika piešķirts Francijas Kara krusts (franču: *Croix de Guerre*) ar zelta zvaigzni.

Pēc Omskas pamešanas 1919. gada beigās, neskatoties uz komandas direktīvu, kas aizliedza atkāpšanos uz austrumiem bez pienācīgas pretestības, viņš pavēlēja Ziemeļu spēku grupai atkāpties uz Kainskas apgabalu, tā rezultātā grupas vienības atkāpās no frontes. Kad 1919. gada 22. novembrī Kainskā ieradās 3. armijas komandieris ģenerālmajors Sergejs Voitsekhovskis, P. Grīviņš viņam paziņoja, ka Ziemeļu grupa ir tik vāja, ka viņš ir nolēmis to atvilkt dziļi Sibīrijā un nemainīs savas domas. Pēc tam, kad P. Grīviņš kategoriski atteicās no prasības atdot komandu, ģenerālis S. Voitsekhovskis personīgi ģenerāli P. Grīviņu nošāva "par kaujas pavēles neizpildīšanu un militārās disciplīnas principu pārkāpšanu".

## Apbalvojumi
* Francijas Kara krusts ar zelta zvaigzni.

## Atsauces
Kalnu ebreji

thumb|Kalnu ebreju vīrieši
**Kalnu ebreji** (pašnosaukums: *juḥuro* jeb *juhudi*, ivritā: יהודי ההרים‎) ir ebreju subetniskā grupa, kas vēsturiski apdzīvo Kaukāza reģionu, galvenokārt mūsdienu Dagestānas, Azerbaidžānas, Čečenijas un Ziemeļkaukāza teritorijās. Runā īpašā valodā – juhuri (kalnu ebreju dialekts), kas pieder pie irāņu valodu grupas un satur daudz ebreju, turku un krievu aizguvumu.

## Vēsture
Kalnu ebreju senči, domājams, ieradās Kaukāzā no Persijas aptuveni mūsu ēras 5.–7. gadsimtā. Viņi saglabāja jūdaismu, bet vienlaikus pieņēma daudzus Kaukāza kultūras elementus (apģērbu, paražas, dzīvesveidu).

Viduslaikos kalnu ebreji dzīvoja atsevišķās apmetnēs, nodarbojās ar amatniecību, tirdzniecību un lauksaimniecību.

20. gadsimta otrajā pusē daudzi kalnu ebreji emigrēja uz Izraēlu, ASV, Vāciju un citām valstīm.

## Ārējās saites
Porlamara

**Porlamara** () ir ostas pilsēta Venecuēlā, Nueva Espartas štata lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Margaritas salas dienvidaustrumu krastā. Pilsētu 1536. gadā dibināja Nueva Kadisas priesteris Santjago de Viljakorta. Gadu gaitā tā dēvēta *San Pedro Mártir*, *Villa del Espíritu Santo* un *Pueblo de La Mar*; tagadējais nosaukums kopš 19. gadsimta vidus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pūsleņu dzimta

**Pūsleņu dzimta** (*Lentibulariaceae*) ir panātru rindas dzimta. Tajā ir klasificētas trīs ģintis:

* Kreimules (*Pinguicula*)
* Pūslenes (*Utricularia*)
* *Genlisea*

## Atsauces
Grenāda (sala)

**Grenāda** () ir sala Karību jūrā, kopā ar Grenadīnu salu dienviddaļu veido Grenādas valsti. Salas lielākā apdzīvotā vieta ir valsts galvaspilsēta Sentdžordžesa.

## Ģeogrāfija

Sala atrodas Mazajo Antiļu salu dienvidrietumos Vējpuses salu grupā. Sala vulkāniskas izcelsmes, to veido divi vulkāniskie masīvi ar senām kalderām. Reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Sentketerinas kalns (840 m vjl) salas ziemeļdaļā. Krasti mēreni izroboti, piekrastē vairākas nelielas saliņas un klintis. Valda mitrs tropu klimats ar vidējo temperatūru 22–32 °C un nokrišņu daudzumu ap 2500 mm gadā. 

## Vēsture
Pirms eiropiešu ierašanās salu apdzīvoja indiāņu tauta karībi. Pirmais no eiropiešiem salu 1498. gadā apmeklēja Kristofors Kolumbs. Salu ilgstoši mēģināja kolonizēt, bet sastapās ar niknu vietējo iedzīvotāju pretestību. Pirmo veiksmīgi koloniju salās izveidoja Francija 1649. gadā. Starp 1669. un 1808. gadu salā tika ievests ap 127 tūkstošiem vergu no Āfrikas. 1763. gadā Grenāda saskaņā ar Parīzes līgumu tika nodota Lielbritānijai, bet kopš 1974. gada tā ir neatkarīga valsts.

## Atsauces

## Ārējās saites
Še (tauta)

**Še** () ir Ķīnas atzīta etniskā minoritāte, kas dzīvo galvenokārt valsts dienvidaustrumos – Fudzjaņas, Džedzjanas, Dzjansu, Dzjansji un Guandunas provincēs. Pēc oficiālās statistikas viņu skaits ir nedaudz virs 700&nbsp;tūkstošiem cilvēku.  

Še valoda pieder pie hakkas valodas dialektiem, lai gan tautai ir arī sava tradicionālā valoda, kas saistīta ar Hmongu-Mjau valodu grupu. Liela daļa še tautas runā arī mandarīnu.  

Še reliģiskā dzīve ir sinkrētiska – tajā sastopams taoisms, budisms un dažādi vietējie animistiskie kulti.  

Še tautas kultūra ir slavena ar saviem tautas tērpiem, dziesmām un deju tradīcijām. Viņi bieži tiek minēti kā tuvi radi jao tautai.  

## Atsauces

## Ārējās saites
Jao (tauta)

**Jao** () ir viena no oficiāli atzītajām Ķīnas etniskajām minoritātēm, kas dzīvo galvenokārt valsts dienvidos un Dienvidaustrumāzijā.  

Ķīnā dzīvo vairāk nekā 2,6 miljoni jao, un vēl vairāki simti tūkstošu mīt kaimiņvalstīs – Vjetnamā, Laosā un Taizemē.  

Jao valodas pieder pie hmongu-mjau valodu saimes, taču daudzi runā arī ķīniešu valodā, īpaši hakka un mandarīnu dialektos.  

Viņu reliģiskās tradīcijas apvieno daoismu, budismu un vietējos animistiskos ticējumus. Jao tauta ir pazīstama ar saviem tradicionālajiem tautas tērpiem, dziedājumiem un bagātīgu mitoloģiju.  

## Atsauces

## Ārējās saites
Ibrahims Iskandars

**Ibrahims ibni Iskandars** (, dzimis  kā **Tunku Ibrahims Ismails ibni Tunku Mahmuds Iskandars**) ir Malaizijas valdnieks un piektais mūsdienu Džohoras sultāns. Kopš 2024. gada 31. janvāra viņš ir Malaizijas karalis (*Yang di-Pertuan Agong*).

## Dzīvesgājums
Ibrahims dzimis 1958. gada 22. novembrī Džohoras Bahru, Džohoras sultāna Iskandara un sultānes Džosefīnas ģimenē. Pēc tēva nāves 2010. gada 23. janvārī kļuva par Džohoras valdnieku.

2024. gadā tika ievēlēts par Malaizijas 17. karali (*Yang di-Pertuan Agong*), pārņemot varu no Abdullaša ibn Ahmada Šaha. Viņa valdīšanas laikā par premjerministru kalpo Anvars Ibrahims.

## Ģimene
Ibrahims precējies, ģimenē ir seši bērni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pink Floyd The Wall

***Pink Floyd The Wall*** ir 1982. gada sirreāla muzikāla drāmas filma. Tās režisors ir Alans Pārkers. Filma balstīta uz *[[Pink Floyd]]* 1979. gada mūzikas albumu *[[The Wall]]*. Scenārija autors ir *Pink Floyd* mūziķis un komponists Rodžers Voterss. Filma stāsta par mūziķi Pinku (Bobs Geldofs), kuru piemeklē neirozes lēkmes dažādu traumatisku atmiņu dēļ. Filmā ir daudz metaforu un abstraktu simbolismu, kā arī daļa filmas ir animēta.

Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un kļuvusi par kulta filmu. Filma ieguva divas BAFTA kino balvas: labākā oriģināldziesma (Rodžers Voterss par dziesmu *Another Brick in the Wall*) un labākā skaņa (Džeimss Gatrijs, Edijs Džozefs, Klaivs Vinters, Greiems V. Hārtstons, Nikolā Le Mesurjē).

## Sižets

Pinka tēvs iet bojā Ancio kaujā 1944. gadā. Otrais pasaules karš tiek attēlots kā liels putns, kas izrauj no zemes un sagrauj daļu pilsētas. Bērnībā Pinks atrod sava tēva atstātas lodes un vienu no tām noliek uz dzelzceļa sliedēm. Kad garām brauc vilciens, viņš tajā redz bērnus, kas uzvilkuši maskas. Skolas laikā skolotājs viņu publiski izsmej par to, ka stundu laikā raksta dzeju. Pinks iztēlojas skolu kā gaļas kombinātu, kurā bērni tiek pārvērsti maltajā gaļā. Šī alegorija pāraug bērnu sacelšanās fantāzijā, kurā skolēni sadumpojas un nodedzina skolu.

Vairākus gadus vēlāk Pinks atklāj, ka viņa sieva ir viņu krāpusi. Viņš dodas uz viesnīcu kopā ar vieglas uzvedības sievieti, taču emocionāli sabrūk un izdemolē viesnīcas numuriņu. Pēc notikušā sieviete pamet telpas. Pinks savas dzīves pieredzi sāk uztvert kā ķieģeļus mūrī, kas vienlaikus norobežo viņu no sabiedrības un ierobežo viņu pašu. Viņš iegrimst depresijā, noskuj matus un apātiski skatās televīziju. Šajā laikā viņš atceras bērnību un mēģinājumus atrast savu tēvu starp karavīriem, kas bija atgriezušies no frontes.

Pinku vēlāk atrod viesnīcas numuriņā pēc narkotiku pārdozēšanas. Viņu reanimē un nogādā uz skatuves, kur viņš redz sevi kā neonacistu līderi uzrunājot sekotājus. Šīs halucinācijas kulminācija ir tiesas process, kurā Pinku tiesā par "emociju izrādīšanu". Prāvā liecina viņa skolotājs un sieva, savukārt māte lūdz viņu atgriezties mājās. Tiesnesis liek Pinkam "nojaukt mūri". Mūris sabrūk un bērni sāk lasīt tā ķieģeļus.

## Atsauces

## Ārējās saites