open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Umberto I

**Umberto I** (), pilnā vārdā **Umberto Ranjeri Karlo Emanuele Džovanni Marija Ferdinando Eidženio di Savoja** (; dzimis , miris ), bija Itālijas karalis no 1878. gada 9. janvāra līdz savai nāvei atentātā 1900. gadā.

Dzimis Turīnā, toreiz Sardīnijas Karalistes galvaspilsētā. Pirmā apvienotās Itālijas karaļa Viktora Emanuela II vecākais dēls. Umberto I skolotāju vidū citu starpā bija Masimo Tarapelli. Dienēja Sardīnijas armijā un piedalījās Solferino kaujā 1859. gadā. 1868. gadā apprecējies ar savu māsīcu Savojas Margaritu. 1869. gadā viņiem piedzima dēls — nākamais Itālijas karalis Viktors Emanuels III.

Umberto I valdīšana Itālijā bija sociālo nemieru laiks. Relatīvi nesen karalistei bija pievienota Abu Sicīliju karaliste, Itālija ar mainīgu veiksmi centās iegūt kolonijas Āfrikā. Valstī izplatījās sociālistiskas un anarhistiskas idejas un attīstījās strādnieku kustība.

Umberto I šajos apstākļos ieņēma ļoti konservatīvu nostāju, demonstrācijas bieži izdzenājot ar bruņotu spēki, kas mazināja karaļa popularitāti. 1898. gada 7. maijā demonstrāciju novēršanai Milānā Umberto I ģenerālis izmantoja artilēriju, nogalinot vismaz 100 cilvēkus.

1900. gada 29. jūlijā Moncā anarhists Gaetano Breši ar revolveri nogalināja karali. Tiesā viņš liecināja, ka atriebies par iepriekšējā gada Milānas slaktiņu. Breši tika piespriests mūža ieslodzījums.

## Ārējās saites
Fīniksa

**Fīniksa** () ir pilsēta ASV, Arizonas štatā uz ziemeļiem no Sonoras tuksneša. Štata lielākā pilsēta un galvaspilsēta. Pilsētas klimats ir karsts un sauss - gadā vidēji 300 dienas ir saulainas un 89 dienas gadā vidējā dienakts temperatūra pārsniedz +38oC, bet 1990. gada 26. jūlijā gaisa temparatūra sasniedza +50oC.

Ap 700. gadu p. m. ē. Fīniksas apkārtnē uzplauka Hohokamu civilizācija. Tika ierīkoti sarežģīti apūdeņošanas kanāli, kas nodrošināja zemkopību. Neskaidru iemeslu dēļ XIV, XV gadsimtā civilizācija panīka. Kad apvidū ieradās eiropieši, šeit dzīvoja paimu (*pima*) indiāņi. 1868. gadā amerikānis Džeks Svilings Fīniksas teritorijā ierīkoja plantācijas, atjaunojot senās civilizācijas kanālus, tāpēc vēlāk pilsēta tika nosaukta fēniksa vārdā. Strauja pilsētas izaugsme sākās XX gadsimta četrdesmitajos gados, kad šeit strauji attīstījās militārā rūpniecība.

Pazīstamākā kompānija, kuras galvenā mītne ir Fīniksā, ir vara ieguves kompānija "Phelps Dodge". Finanšu kompānija "American Express" Fīniksā izvietojusi savu apstrādes centru. Pilsētas apkārtnē ir militārās bāzes.

Sporta pasaulē Fīniksas vārds saistās ar amerikāņu futbola komandu Arizonas "Cardinals", basketbola komandu Fīniksas "Suns", beisbola komandu Arizonas "Diamondbacks" un hokeja komandu Fīniksas "Coyotes", kaut arī amerikāņu futbola un hokeja komanda faktiski bāzējas Fīniksas priekšpilsētā Glendeilā.

## Cilvēki
Fīniksā dzimuši:

* Česters Beningtons (*Chester Bennington*; dzimis 1976–2017), mūziķis
* Edijs Čīvers (*Eddie Cheever*; dzimis 1958.), autosportists
* Berijs Goldvoters (*Barry Goldwater‎*; dzimis 1909.), politiķis
* Stīvija Niksa (*Stevie Nicks*; dzimusi 1948.), mūziķe
* Ešlija Robertsa (*Ashley Roberts*; dzimusi 1981.), mūziķe
* Melodija Torntona (*Melody Thornton*; dzimusi 1984.), mūziķe

## Atsauces

## Ārējās saites
Vilhelms Steinics

**Vilhelms Steinics** (, ; dzimis  Prāgā, miris  Ņujorkā) bija Austroungārijas / ASV šahists, pirmais oficiālais pasaules čempions šahā (1886 - 1894). Viens no šaha teorijas pamatlicējiem. Šaha spēlē galveno vērību pievērsa pozicionālai cīņai.

Dzimis Prāgā (toreiz Austrijas impērijā, tagad Čehijā). 1866. gadā pēc uzvaras pār Ādolfu Andersenu tika pasludināts par pasaules labāko šahistu, bet pēc uzvaras pār Johannesu Cukertortu - par pasaules čempionu.

1894. gadā Steinicu pieveica jaunais pasaules čempions Emanuels Laskers. Līdz zaudējumam Laskeram Steinics aizstāvēja pasaules čempiona nosaukumu pret Cukertortu (četri mači), Mihailu Čigorinu (divi mači) un Izidoru Gunsbergu.

1888. gadā Steinics kļuva par ASV pilsoni un apmetās Ņujorkā. Pēc zaudējuma Laskeram Steinicam sākās garīgās veselības problēmas. Miris Ņujorkā psihiatriskajā klīnikā lielā nabadzībā.

## Ārējās saites

* Vilhelms Steinics chessgames.com
Nitroceluloze

250px|thumb|Nitrocelulozes ķīmiskā formula, kas ataino struktūru (trinitroceluloze)
**Nitroceluloze** jeb **piroksilīns** ir viegli uzliesmojošs ķīmisks savienojums, sprāgstviela, ko iegūst nitrējot celulozi, piemēram, vati. Celuloze ir ogļhidrāts (satur hidroksilgrupas), kuras var iesaistīties esterifikācijas reakcijās. Nitroceluloze ir celulozes slāpekļskābes esteris. Vienā celulozes molekulas posmā (glikozes atlikumā) ir iespējams ievadīt līdz 3 nitrogrupām. Celulozei iespējami arī citi esteri (acetilceluloze). Palielinoties nitrēšanas pakāpei, palielinās nitrocelulozes šķīdība organiskajos šķīdinātājos, un it īpaši - palielinās degamība. Piemaisījumi celulozē ievērojami pasliktina iegūtās nitrocelulozes stabilitāti. Nitroceluloze šķīst dietilēterī un acetonā.

Nitrocelulozi iegūst, nitrējot celulozi (parasti kokvilnu, jo tā ir vistīrākā) ar sērskābes un slāpekļskābes maisījumu. Šajā maisījumā slāpekļskābe ir aktīvais komponents un sērskābe ir ūdensatņēmēja viela, lai novērstu slāpekļskābes atšķaidīšanos ar reakcijā izdalījušos ūdeni.

:2HNO3+ C6H10O5 → C6H8(NO2)2O5 + 2H2O

Daļēji nitrēta nitroceluloze (dinitroceluloze), bija viens no pirmajiem plaši lietotajiem polimēriem. To lietoja pirmajām fotoemulsijām un celuloīdam. No nitrocelulozes polimēra ražoja arī kino- un fotofilmas, tās bija visai ugunsnedrošas un vēlāk tika aizstātas ar celulozes acetāta filmām. Nitroceluloze ilgu laiku bija nitrolakas galvenais komponents, no tā ir cēlies nitrolakas nosaukums. Stipri nitrēta nitroceluloze (trinitroceluloze) ir galvenais, vai viens no galvenajiem bezdūmu šaujampulvera komponentiem.

Nitroceluloze pirmo reizi tika iegūta 1832. gadā, nitrējot koka šķiedras ar slāpekļskābi. Iegūtā sprāgstviela bija tik nestabila, ka tai nebija nekādas praktiskas nozīmes. 1846. gadā nitrocelulozi pirmo reizi ieguva, nitrējot kokvilnu, tā bija stabilāka un to bija iespējams lietot par sprāgstvielu. Tā bija 6 reizes efektīvāka par melno pulveri, taču bija pārāk nestabila lietošanai šaujamieročiem. Šo vielu vēlāk modificēja par bezdūmu pulveri. 1889. gadā tika izgatavota ar kamparu plastificētas nitrocelulozes (celuloīda) fotofilma.
Bordo (nozīmju atdalīšana)

**Bordo** var būt:

* Bordo (*Bordeaux*) - pilsēta Francijā
* bordo (*Vignoble de Bordeaux*) - vīns no Bordo vīnu ražošanas apgabala
* bordo - krāsa
Nīma

**Nīma** () ir pilsēta Oksitānijas reģionā Francijas dienvidos, Gāras departamenta administratīvais centrs.

## Ģeogrāfija
Nīma atrodas aptuveni 715 kilometrus uz dienvidiem no Parīzes un 35 km attālumā no Vidusjūras. Pilsētu ieskauj 7 pauguri, no kuriem gan tikai 3 ir samērā lieli. Šī fakta un arī romiskās vēstures dēļ Nīma nereti tiek saukta par "Francijas Romu". Pauguri lielā mērā nodrošina arī augstas temperatūras un maigu klimatu.

## Vēsture
Vārds denims radies no zila Nīmas kokvilnas auduma () un vēsturiski denima džinsi nozīmē Nīmas auduma dženoviešu bikses.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Merida (Meksika)

**Merida** () ir pilsēta Meksikas austrumos, Jukatanas štata galvaspilsēta. Tā atrodas apmēram 22 kilometrus no Meksikas līča krasta.

Meridu 1542. gadā nodibināja spāņu konkistadors Francisko de Monteho. No 1841. līdz 1848. gadam tā bija Jukatanas Republikas galvaspilsēta.

Pilsēta celta uz maiju senās pilsētas Tiho drupām. Vairākās spāņu koloniālā laikmeta ēkās skaidri redzami no seno maiju ēkām ņemtie akmeņi. Pilsētas centrālajā daļā saglabājušās daudzas ēkas, kas celtas spāņu koloniālajā laikmetā līdz 19. gadsimtam.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Žozē Marija Esa de Keirošs

thumb|Žozē Marija Esa de Keirošs
**Žozē Marija Esa de Keirošs** (, mūsdienu transkripcijā *Queirós*; dzimis  Povuadeverzimā (*Póvoa de Varzim*), miris  Parīzē) bija portugāļu rakstnieks. Tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem reālisma rakstniekiem ne tikai Portugālē, bet visā tālaika Eiropā.

Dzimis ārlaulībā. Studēja Koimbras Universitātē, kur iepazinās ar dzejnieku Antero de Kentālu un publicēja pirmos darbus. 1869. un 1870. gadā atradās Ēģiptē, kur piedalījās Suecas kanāla atklāšanā. No 1874. līdz 1879. gadam Esa de Keirošs strādāja Portugāles konsulātā Ņūkāslā pie Tainas. Šajos gados publicēti ievērojamākie Esas de Keiroša romāni — "Tēva Amaru noziegums" (*O Crime do Padre Amaro*, 1875), "Brālēns Baziliu" (*O Primo Basílio*, 1878) un "Maji" (*Os Maias*, 1888). 1888. gadā Esa de Keirošs kļuva par Portugāles ģenerālkonsulu Parīzē. Dzīvoja Neijī pie Sēnas. 1900. gadā mira no tuberkulozes.

Esas de Keiroša darbi tulkoti vairāk kā 20 valodās.

## Ārējās saites
Veimāra

**Veimāra** () ir pilsēta Tīringenē Vācijā, uz ziemeļiem no Tīringenes meža un uz dienvidrietumiem no Leipcigas. Veimāra, salīdzinājumā ar saviem izmēriem, ieņem neproporcionāli lielu vietu vācu un visas pasaules kultūrā.

## Vēsture
Veimāra pirmoreiz rakstos minēta 899. gadā. Līdz 1918. gadam Veimāra bija Saksijas—Veimāras hercogistes galvaspilsēta.

Veimārā dzīvojuši daudzi no vācu kultūras izcilākajiem pārstāvjiem — Lūkass Krānahs Vecākais, Johans Sebastiāns Bahs, Johans Volfgangs fon Gēte, Frīdrihs Šillers, Johans Gotfrīds fon Herders, Artūrs Šopenhauers, Frīdrihs Nīče. Sevišķi, kad 18. gadsimta beigās uz dzīvi Veimārā pārcēlās Gēte, pilsēta kļuva par vācu inteliģences "svētceļojumu vietu".
Vācijas vēstures posmu starp 1919. un 1933. gadu sauc par Veimāras Republikas laiku, jo 1919. gadā šeit tika pieņemta jauna Vācijas konstitūcija. Valsts galvaspilsēta Berlīne tajā laikā tika uzskatīta par pārāk nedrošu vietu konstitucionālās sapulces sasaukšanai. 1920. gadā Veimāra kļuva par Tīringas zemes galvaspilsētu.
Veimāras Republikas laikā Veimāra līdz ar Desavu bija "Bauhaus" kustības centrs — šeit atradās *Bauhaus* mākslas skola.

Otrā pasaules kara laikā 8 kilometrus no pilsētas centra, mežā, kurā mīlēja pastaigāties Gēte, tika ierīkota Būhenvalde — nacistu koncentrācijas nometne.
No 1949. līdz 1990. gadam Veimāra atradās VDR.

2004. gada 3. septembrī seno grāmatu krātuvē Hercogienes Annas Amālijas bibliotēkā (*Herzogin Anna Amalia Bibliothek*) izcēlās ugunsgrēks. Lielu daļu izdevumu  izdevās glābt, to starpā 1534. gada Lutera bībeli, tomēr aizgāja bojā apmēram 50 000 grāmatu, arī reti 16. — 18. gadsimta izdevumi.

## Cilvēki
Veimārā dzimuši:

* Bernhards fon Saksens-Veimārs (*Bernhard Herzog von Sachsen-Weimar Landgraf von Thüringen*, 1604—1639) — ģenerālis
* Kārlis Filips Emanuels Bahs (*Carl Philipp Emanuel Bach*, 1714—1788) — komponists
* Augusta fon Saksena-Veimāra-Eizenaha (*Augusta Marie Luise Katharina von Sachsen-Weimar-Eisenach*, 1811—1890) — ķeizariene
* Pauls Laukss (*Paul Laux*; 1887–1944) — vācu virsnieks, Dzelzs krusta Bruņinieka krusta ar Ozollapām kavalieris, Pirmā un Otrā pasaules kara dalībnieks
* Baldūrs fon Širahs (*Baldur von Schirach*, 1907—1974) — politiķis

## Atsauces

## Ārējās saites
Jevgēņijs Kosmačovs

**Jevgēņijs Kosmačovs** (dzimis 1988. gada 18. februārī) ir Latvijas futbolists, pussargs. Kopš 2018. gada sezonas Kosmačovs spēlē Vācijas komandas SV Victoria Seelow sastāvā. Latvijas izlasē viņš debitēja 2007. gada februārī nepilnu 19 gadu vecumā, kad aizvadīja 2 spēles pārbaudes turnīrā Kiprā.

Futbolista karjeru sācis Tukuma klubā FK Tukums 2000.

## Sasniegumi
* Latvijas čempions — 3 (2006, 2007, 2008)
* Latvijas kauss — 2 (2007, 2011)
* Baltijas līgas čempions — 1 (2010)
* Latvijas gada labākais Virslīgas jaunais futbolists (līdz 21 gada vecumam) — 1 (2009)

## Atsauces

## Ārējās saites
Alžīrijas karogs

250px|right|thumb|Alžīrijas karogs
**Alžīrijas Tautas Demokrātiskās Republikas karogs** tika pieņemts 1962. gada 3. jūlijā. Pusmēness un zvaigzne karogā paturēti no Osmaņu impērijas karoga, jo Alžīrija 16.-19. gs. bija tās sastāvā. Zaļā krāsa simbolizē islāmu, sarkanā - brīvību, iespējams, arī sociālismu un baltā - taisnīgumu un godīgumu.

Karogs pirmoreiz tika izmantots 1925. gadā pret frančiem vērstajās demonstrācijās. Līdz Alžīrijas neatkarības pasludināšanai tā lietošana bija stingri aizliegta.

## Ārējās saites
Albānijas karogs

**Albānijas karogs** () ir viens no Albānijas oficiālajiem valsts simboliem. Pašreizējā veidolā to pieņēma 1992. gada 7. aprīlī. Ērglis ir viens no senajiem albāņu tautas simboliem, ko izsenis izmantojuši savos ģerboņos albāņu augstmaņi. Tas norāda arī uz tautas nosaukumu — «ērgļu tauta».

Divgalvainais ērglis sarkanā laukā ir valsts karogs kopš neatkarības atgūšanas no Osmaņu impērijas 1912. gadā. Starp 1946. un 1992. gadu virs ērgļa bija novietota sarkana zvaigzne ar dzeltenu apmali.

## Iepriekšējie karogi

Image:Flag_of_Albania_(1914-1920).svg|Albānijas grāfistes karogs no 1914. līdz 1920. gadam.
Image:Flag of Albania 1920.svg|Albānijas grāfistes karogs no 1920. līdz 1925. gadam un Albānijas Republikas karogs no 1925. līdz 1926. gadam.
Image:Flag of Albania 1926.svg|Albānijas Republikas karogs no 1926. līdz 1928. gadam.
Image:Flag of Albania 1928.svg|Albānijas karaļvalsts karogs no 1928. līdz 1934. gadam.
Image:Flag_of_Albania_(1934-1939).svg|Albānijas karaļvalsts karogs no 1934. līdz 1939. gadam.
Image:Flag_of_Albania_(1939-1943).svg|Albānijas karogs Itālijas pakļautībā 1939. līdz 1943. gadam.
Image:Flag of German occupied Albania.svg|Albānijas karogs Nacistiskās Vācijas pakļautībā no 1943. līdz 1944. gadam.
Image:Flag of Albania 1944.svg|Albānijas Sociālistiskās Tautas Republikas karogs no 1944. līdz 1946. gadam.
Image:Flag of Albania 1946.svg|Albānijas Tautas Republikas karogs no 1946. līdz 1976. gadam, Albānijas Socialistiskās Tautas Republikas karogs no 1976. līdz 1991. gadam un Albānijas Republikas karogs no 1991. līdz 1992. gadam.
Image:Flag of Albania.svg|Albānijas Republikas karogs no 1992. gada līdz mūsdienām.


## Atsauces

## Ārējās saites
Andoras karogs

**Andoras Firstistes karogs** tika pieņemts 1866. gadā. Līdz tam (kopš 1806. gada) karogam bija tikai divas krāsas - dzeltenā un sarkanā, bet, lai uzsvērtu franču ietekmi uz šo Pireneju valsti Napoleons III lika karogam pievienot zilo joslu, kas ir viena no trijām franču karoga krāsām. Dzeltenā un sarkanā ir spāņu krāsas.

Ģerbonī ir mitra, kas attiecināma uz Urhelas biskāpu, trīs stabi saistāmi ar Fuā grāfiem, četri sarkanie stabi ar Kataloniju, bet govis ar Bearnas grāfiem.

## Dažādu laiku karogi

Flag of Andorra 1806.svg|Andoras karogs (1806–1866)
Flag of Andorra (end of the 19th century-c. 1930s).svg|Andoras karogs Borisa I valdīšanas laikā (1934)
Flag of Andorra (1939-1949).svg|Andoras karogs (1939–1949)
Flag of Andorra (1949–1959).svg|Andoras karogs (1949-1959)
Flag of Andorra (1959–1971).svg|Andoras karogs (1959-1971)


## Ārējās saites
Angolas karogs

200px|right|thumbnail|Angolas karogs
150px|right|thumbnail|Jaunais Angolas karogs, kurš gan vēl nav oficiāli pieņemts
**Angolas Republikas karogs** tika pieņemts 1975. gadā. Sarkanā krāsa simbolizē neatkarības cīņās izlietās asinis, bet melnā krāsa simbolizē Āfriku, kontinentu, kurā valsts atrodas. Zeltainais attēls, kurā attēlots zobrats, krūmu nazis un zvaigzne, simbolizē valsts dabas bagātības.

Valsts karoga paraugs bija marksistiskās atbrīvošanas kustības MPLA karogs, tas arī ir sarkanmelns, vienīgi uz tā nav zobrata un krūmu naža - tikai dzeltena zvaigzne. Zobrats un krūmu nazis tika aizgūts no PSRS karoga. Par nacionālo karogu to apstiprināja pēc neatkarības atgūšanas no Portugāles, 1975. gada 11. novembrī.

2003. gadā tika izveidots jauns karogs, kurš gan pagaidām vēl nav oficiāli apstiprināts. Saule karoga vidū simbolizētu valsts saulaino klimatu, bet tās dizains - zīmējumus, kuri tika atrasti Čitundo-Hulu alās. Daudziem angoliešiem jaunais karogs nepatīk, jo viņiem šķiet, ka tam nav nekādas nozīmes un ka tas pārāk atgādina Kostarikas karogu.

## Ārējās saites
Mārcienas pagasts

**Mārcienas pagasts** ir viena no Madonas novada administratīvajām teritorijām tā centrālajā daļā. Robežojas ar Aronas, Bērzaunes, Kalsnavas, Lazdonas, Ļaudonas un Praulienas pagastiem.

## Daba
Rietumu daļa atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē. Austrumu daļa atrodas Austrumlatvijas zemienes Aronas paugurlīdzenumā. Augstākā vieta pagastā atrodas pagasta rietumos (177,0 m vjl). Austrumu daļā pagastu šķērso Madonas — Trepes valnis (Krustkalni).

### Hidrogrāfija
#### Upes
* Arona
** Austrona
** Bērzaune
*** Taleja
* Svētupe
** Niedruška

#### Ezeri
* Svētes ezers (49 ha)
* Dūku ezers (39,7 ha)
* Labones ezers (26 ha)
* Pudulu ezers (20,4 ha)
* Spridzēnu dīķis (20,4 ha)
* Dinķēnu ezers (11,3 ha)

## Vēsture
[thumb|270px|Bīskapa Alberta 1213. gada līgums ar Zobenbrāļu ordeni par Letijas pilsnovadu apmaiņu. Bīskaps ieguva [Kokneses viduslaiku pils|Kokneses, Gerdenes, Nigastes, Mārcienas (*Marxne*), Cesvaines pilis (no Polijas *Archiwum Główne Akt Dawnych*).]]
Mārcienas pilsnovads bija viens no Jersikas (Letijas) 9 pilsnovadiem līdz 1209. gadam atradās ķēniņa Visvalža pakļautībā. Mārcienas pilskalns 1213. gadā pieminēts kā Marksnes pils (), 1302. gadā to nodedzinājuši leišu sirotāji. Vēlāk Mārciena piederēja Rīgas arhibīskapa vasaļiem Tīzenhauzeniem, kas mitinājās Bērzaunes pilī. Pēc Livonijas Konfederācijas sabrukuma 1582. gadā novada kungs bija Heinrihs fon Tīzenhauzens. 1622. gadā Zviedrijas karalis Bērzaunes pili piešķīra pulkvedim Johanam Baneram. 19. gadsimtā Mārcienas muiža piederēja fon Maidelu dzimtai.

1935. gadā Madonas apriņķa Mārcienas pagasta platība bija 74,5 km² un tajā dzīvoja 1359 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Mārcienas un Pilskalna ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Madonas rajona **Mārcienas ciemam** 1951. gadā pievienoja likvidēto Pilskalna ciemu, 1968. gadā padomju saimniecības «Gaiziņš» teritoriju pievienoja Bērzaunes ciemam, 1973. gadā pievienoja daļu Aronas ciema teritorijas, 1977. gadā — daļu Lazdonas un Ļaudonas ciemu teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Mārcienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.

### Nosaukums
Nosaukums pēc akadēmiķa J. Endzelīna skaidrojuma radies no vārdiem "mārks" vai "mārka". Mārcienas vācu nosaukums bija *Martzenhof* vai *Martzen*.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Mārciena (pagasta centrs), Jaunāmuiža.

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces
Tiaņdzjiņa

**Tiaņdzjiņa** jeb **Tjaņdziņa** () ir trešā lielākā pilsēta Ķīnas Tautas Republikā. Tajā dzīvo ap 10 miljoniem iedzīvotāju. Pilsētā regulāri notiek pasaules mēroga pasākumi un konkursi. Tiaņdzjiņa atrodas dažu stundu braucienā no Lielā Ķīnas mūra un Pekinas.

19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā pilsētā darbojās Tiaņdzjiņas ārzemju koncesijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Matīšu pagasts

**Matīšu pagasts** ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām, Burtnieka ezera krastā. Robežojas ar sava novada Vecates, Bērzaines, Dikļu un Burtnieku pagastiem, kā arī Limbažu novada Braslavas un Brīvzemnieku pagastiem. 

## Daba
Atrodas Tālavas zemienes Burtnieku līdzenumā. Augstākā vieta pagastā — 75,6 m vjl. — pie pagasta rietumu robežas.

Latvijā lielākā un Eiropā vistālāk uz ziemeļiem esošā balto stārķu kolonija atrodas Matīšu pagastā, lapegļu alejā Valmieras — Mazsalacas šosejas malā. Tajā ir apmēram 30 stārķu ligzdas.

### Hidrogrāfija
#### Upes
Bauņupīte, Budze, Drona, Ozoliņupīte un Santupīte

#### Ezeri
Pagasts robežojas ar ceturto lielāko Latvijas ezeru Burtnieku, kura piekrastē Matīšu pagastā atrodas Ķīkurleja — plaša, mitra, zāļaina josla.

#### Purvi
Biedrus purvs (89 ha), Baidiņu purvs (75 ha), Zīles - Dreimaņu purvs (38 ha), Maigas purvs (30 ha) un Ķēkuru purvs (11 ha)

## Vēsture

Matīšu nosaukums, domājams, cēlies no Svētā Mateja, kura vārdā bija nosaukta koka baznīca. Matīši pirmo reizi minēti 1678. gadā pēc Matīšu draudzes novada nodibināšanas. 20. gadsimta sākumā vienā **Bauņu pagastā** tika apvienoti Bauņu, Mīlītes un Pučurgas muižu pagasti. 1935. gadā Bauņu pagasta platība bija 93,8 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Bauņu un Matīšu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Matīšu ciemam pievienoja Bauņu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2006. gadā Matīšu pagasts apvienojās ar Vecates pagastu, izveidojot Burtnieku novadu ar centru Matīšos. 2009. gadā novads tika reorganizēts, tam pievienojot vēl trīs Valmieras rajona un vienu Valkas rajona pagastus un novada domi pārceļot uz Burtniekiem. 2021. gadā Burtnieku novadu iekļāva Valmieras novadā.

### Pieminekļi
* Matīšu luterāņu baznīca

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir **[[Matīši]]** (pagasta centrs), Pučurga, Bauņi, Mīlītes.

### Ievērojamas personības
* Pēteris Oliņš (1890—1962) — diplomāts
* Ernests Brože (1898–1994), latviešu inženieris un uzņēmējs. Studentu korporācijas Patria loceklis.

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces

## Ārējās saites
Drosele (elektronika)

**Drosele** (no  — 'samazināt, kavēt') ir induktivitātes spole, kas paredzēta maiņstrāvas atdalīšanai no līdzstrāvas elektriskajās ķēdēs, pamatojoties uz droseles, kā jebkuras induktivitātes spoles, lielu pretestību maiņstrāvai un nebūtisku līdzstrāvai.

Droseles iedala zemfrekvences un augstfrekvences droselēs. Zemfrekvences droseles paredzētas sprieguma pulsāciju filtrēšanai līdzstrāvas barošanas avotos, tām mēdz būt liela induktivitāte, lieli izmēri un feromagnētiska materiāla serde.
Augstfrekvences droseles bieži lieto elektromagnētisko traucējumu novēršanai barošanas ķēdēs. Tām ir ferīta serdes vai arī vispār nav serdes. Dažkārt šādas droseles mēdz uztīt uz rezistoriem.

## Skatīt arī
* Elektromagnēts
* Rezistors


Attēls:Zemfrekvences_drosele.jpg|Zemfrekvences drosele.
Attēls:Droseles.jpg|Dažādas droseles.
Attēls:Mazas_droseles.jpg|Dažādas nozīmes nelielas droseles.
Attēls:Augstfrekvences_droseles.jpg|Augstfrekvences droseles.
Spānijas pilsoņu karš

**Spānijas pilsoņu karš** () ilga no 1936. gada 17. jūlijam līdz 1939. gada 1. aprīlim. Karš sākās ar atsevišķu Spānijas armijas ģenerāļu sarīkotu apvērsuma mēģinājumu pret Spānijas Otro republiku, kurš izdevās tikai daļēji, aizsākot pilsoņu karu.

Apvērsumā Spānija izrādījās sadalīta starp divām naidīgām nometnēm: Fransisko Franko vadītajiem nacionālistiem un republikas atbalstītājiem. Nacionālistus atbalstīja konservatīvie, katoliskie spēki, kā arī galēji labējā Falangas partija. Republikāņu vidū bija gan centristi, kas atbalstīja kapitālistisku liberālo demokrātiju, gan revolucionāri anarhisti, komunisti un sociālisti.

Republikāņi saņēma militāro atbalstu no PSRS un Meksikas. Nacionālistus atbalstīja Hitlera Vācija, Musolīni fašistiskā Itālija un Salazara Portugāle. Turpretī Apvienotā Karaliste, Francija un ASV piekopa neiejaukšanās politiku. Karš beidzās ar nacionālistu uzvaru un Franko diktatūras izveidošanos, kas pastāvēja līdz 70. gadu beigām.

## Latviešu karavīri
Spānijas pilsoņu karā republikāņu valdības pusē piedalījās ap 120 brīvprātīgo no Latvijas un 25 latvieši no Padomju Savienības.

PSRS latvieši ar viltotiem personas dokumentiem piedalījās pilsoņu karā kā instruktori un padomnieki internacionālajās brigadēs. No Latvijas latviešiem ievērojamāko lomu Spānijas pilsoņu karā spēlēja republikāņu armijas ģenerālštāba pulkvedis Voldemārs Ozols.

No Padomju Savienības latviešiem, kas 1936. gadā ieradās Spānijā, ievērojamākais bija ģenerālis Jānis Bērziņš, kas darbojās republikāņu armijas ģenerālštābā kā galvenais militārais padomdevējs. Viņš bija republikāņu armijas virspavēlnieka ģenerāļa Hozē Miajas (*José Miaja*) labā roka. Bez Bērziņa padomnieku grupā bija kara revolucionārās padomes loceklis Dāvids Beika, padomnieks aviācijas lietās Pēteris Pumpurs, padomnieks artilērijas lietās Vilhelms Kumelāns, padomnieki izlūkdienesta lietās Arturs Sproģis, Kristaps Salniņš un citi. 1938. gada sākumā Padomju Savienība nāca pie slēdziena, ka karu uzvarēs Franko nacionālisti un tā gada vidū visu PSRS padomdevēju personālu atsauca no Spānijas.

1939. gada februārī pārējie latviešu karavīri šķērsoja Spānijas-Francijas robežu un tika internēti franču nometnes latviešu barakā (*15 Compania Letton*). Padomju diplomāti dažiem internētajiem, kā Rūdolfam Lācim (Vilkam), izkārtoja atļaujas caur Havras ostu ar padomju kuģi izbraukt uz Ļeņingradu. Pārējiem internētajiem latviešiem, arī Žanim Folmanim (Grīvam), Višī Francija ļāva atgriezties dzimtenē tikai pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā, kad vēl bija spēkā 1940. gada 28. septembra draudzības līgums starp PSRS un Vāciju. Daži latvieši palika Francijā un Otrā pasaules kara laikā darbojās franču pagrīdē pret vācu okupantiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
JFK Olimps

**JFK Olimps** bija Latvijas futbola klubs no Rīgas, kas tika dibināts . Kluba sākotnējais mērķis bija komandas izveide, kurā Virslīgā varētu spēlēt Latvijas jaunie futbolisti. Savā pirmajā sezonā Virslīgā 2005. gadā komanda ieguva 7. vietu un izkrita uz 1. līgu. 2006. gadā "Olimps" kļuva par 1. līgas uzvarētājiem un atkal iekļuva Virslīgā. "Olimpa" lielākais sasniegums ir iekļūšana 2007. gada Latvijas kausa izcīņas finālā, kur tā ar 0-3 piekāpās FK Ventspils.

2008.–2009. gadā klubu sponsorēja Aizsardzības ministrija, un tas saucās **JFK Olimps/ASK**. 2009. gadā Olimps apvienojās ar Rīgas Futbola skolu, kas iepriekš atradās FK Rīga struktūrā. Pēc FK Rīga bankrota tika pieņemts lēmums par RFS apvienošanos ar Olimpu. 2009. un 2010. gada čempionātā klubs startēja ar nosaukumu **JFK Olimps/RFS**. 2012. gadā komandu izformēja un RFS izveidoja savu komandu.

## Iegūtās vietas Latvijas čempionātā

ImageSize = width:600 height:60
PlotArea = left:10 right:10 bottom:30 top:10
TimeAxis = orientation:horizontal format:yyyy
DateFormat = dd/mm/yyyy
Period = from:01/07/2004 till:01/07/2011
ScaleMajor = unit:year increment:1 start:2005 
Colors =
  id:bl1  value:rgb(0.5,0.8,0.5)
  id:bl2  value:rgb(0.9,0.9,0.3)  
  id:rs  value:rgb(0.8,0.6,0.6)
  id:rn  value:rgb(0.9,0.1,0.1)

PlotData= 
  bar:Position width:15 color:white align:center

  from:01/07/2004 till:01/07/2005  shift:(0,-4) text:7
  from:01/07/2005 till:01/07/2006  shift:(0,-4) text:1
  from:01/07/2006 till:01/07/2007  shift:(0,-4) text:8
  from:01/07/2007 till:01/07/2008  shift:(0,-4) text:10
  from:01/07/2008 till:01/07/2009  shift:(0,-4) text:5
  from:01/07/2009 till:01/07/2010  shift:(0,-4) text:8
  from:01/07/2010 till:01/07/2011  shift:(0,-4) text:9

  from:01/07/2004 till:01/07/2005  color:bl1  shift:(0,13)  text: "Virslīga"
  from:01/07/2005 till:01/07/2006  color:bl2  shift:(0,13)  text: "1. līga"
  from:01/07/2006 till:01/07/2011  color:bl1  shift:(0,13)  text: "Virslīga"


## Sasniegumi Latvijas kausa izcīņā
120px|thumb|JFK Olimps logotips līdz 2009. gadam
* 2009/10 - pusfināls
* 2008 - astotdaļfināls
* 2007 - finālists
* 2006 - astotdaļfināls
* 2005 - pusfināls

## Komandas galvenie treneri
*  Jānis Dreimanis (2005)
*  Aleksejs Šarando (2005)
*  Mihails Koņevs (2006 — 2008. gada augusts)
*  Antons Jore (2008. gada augusts — 2010. gada aprīlis)
*  Mihails Miholaps (2010. gada aprīlis — 2011. gada augusts)
*  Tamazs Pertija (no 2011. gada augusta)

## Atsauces
Jānis Bērziņš (biatlonists)

**Jānis Bērziņš** (dzimis  Cēsīs) ir latviešu biatlonists. Biatlonā sācis trenēties 10 gadu vecumā. Kopš 2004.-2005. gada sezonas piedalās Pasaules kausa posmos, pirmajā sezonā kopvērtējumā izcīnīja 85. vietu. 2005.-2006. gada sezonā viņš palika 81., bet 2006.-2007. gada sezonā - 70. vietā. Bija Latvijas izlases rezervists 2002. gada Olimpiskajās spēlēs, piedalījās 2006. gada Olimpiskajās spēlēs Turīnā, bet veselības problēmu dēļ neizturēja konkurenci un neiekļuva Latvijas izlasē startam 2010. gada Olimpiskajās spēlēs. J. Bērziņa karjeras labākais sasniegums ir 24. vieta, ko viņš izcīnīja 2007. gada Pasaules čempionātā 20 km distancē.

Izglītību ieguvis biznesa augstskolā "Turība". Viņa tēvs, arī Jānis Bērziņš ir Latvijas Biatlona federācijas prezidents.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Madara Līduma

**Madara Līduma** (dzimusi  Gulbenē) ir bijusī latviešu biatloniste. Ar biatlonu nodarbojās no 1998. līdz 2011. gadam. Turīnas un Vankūveras olimpisko spēļu dalībniece.

## Karjera
Ar biatlonu nodarbojās kopš 1998. gada, izlasē kopš 2001. gada. Pasaules kausa posmos piedalījās kopš 2004.—2005. gada sezonas, kurā kopvērtējuma izcīnīja 62. vietu. 2005.—2006. gada sezonā viņa izcīnīja jau 37. vietu kopvērtējumā, bet nākamajā sezonā — 56. vietu. Viņas karjeras labākais sasniegums ir 2006. gada olimpiskajās spēlēs izcīnītā 10. vieta 20 km distancē. Šīs olimpiskās spēles uzskatāmas par karjeras veiksmīgākajām sacensībām — visas distancēs viņa finišēja labāko trīsdesmitniekā, bet 10. vieta 20 km distancē ir visu laiku visaugstākā starp Latvijas biatlonistēm.

2010.—2011. gada Pasaules kausa sezonas 5. posmā Rūpoldingā 7,5 kilometru sprintā izcīnīja 16. vietu.

2011. gada rudenī M. Līduma paziņoja, ka nākamo sezonu izlaidīs un nepietiekošā finansējuma dēļ, iespējams, vispār beigs sportistes karjeru, kas arī tika izdarīts.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

: *Statistika ir atjaunota pēc 2010.—2011. gada Pasaules kausa sezonas beigām.*

### Statistika Pasaules kausā

## Atsauces

## Ārējās saites

* Ukrainas biatlona federācijas profils
* Intervija — Līduma: "Šī sezona bez trenera ir solis atpakaļ"
Kaspars Dumbris

**Kaspars Dumbris** (dzimis  Cēsīs) ir bijušais latviešu biatlonists. Vislabāk viņam veicās 2004.—2005. gada Pasaules kausa sezonā, kad Pokļukā viņš izcīnīja 63. vietu. 2007. gada Pasaules čempionātā biatlonā sprinta distancē bija 72. vietā. Par karjeras augstāko sasniegumu var uzskatīt 2004. gada Pasaules junioru čempionātā izcīnīto 5. vietu sprintā.

Savās vienīgajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā viņš izcīnīja 73. vietu 20 km individuālajā distancē. Pēc tām viņš beidza karjeru.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

## Atsauces

## Ārējās saites

* Sports-Reference profils
Zarndobumaiņi

thumb|320px|
**Zarndobumaiņi** () ir staraiņu nodalījuma grupa. Tajā ir iekļauti divi tipi:  un , kurus apvieno radiāli simetriska ķermeņa forma, kā arī ķermeņa sienu divslāņu struktūra. Bez tam tiem nav asinsrites un elpošanas sistēmu.

Iekšējais šūnu slānis (entoderma) izklāj zarnu dobumu. Starp ektodermu un entodermu atrodas mezogleja — želejveidīga viela, kas satur izkliedētas šūnas un kolagēna šķiedras.

Pēc mūsdienu zinātnieku uzskatiem, zarndobumaiņi tiek uzskatīti par polifilētisku grupu, jo organismiem, kas tiek attiecināti uz šo grupu, nevar norādīt kādas kopīgas filoģenētiskas īpašības. Pirms tam zarndobumaiņi tika uzskatīti par dzīvnieku tipu, bet dzēlējzarndobumaiņi un ktenofori par apakštipiem.

Uzbūve ir primitīva. Nervu šūnas veido primitīvu difūzo nervu sistēmu, kas sastāv no izkaisītām nervu šūnām, kuras savieno savstarpēji izaugumi. Brīvi peldošām formām ir sarežģītāka nervu sistēma, kas veidota no nervu stiegrām. Gāzu apmaiņa notiek difūzijas ceļā. Zarndobumaiņi vairojas gan dzimumceļā, gan bezdzimumceļā.

## Ārējās saites
Ingrīda Latimira

**Ingrīda Latimira** (dzimusi kā **Ingrīda Zauere**  Rīgā; vēlāk pazīstama kā **Ingrīda Tuklere** un **Ingrīda Ūdre**; mirusi ) bija latviešu ekonomiste un politiķe, Jaunās partijas, tad Latvijas Zemnieku savienības biedre, Saeimas priekšsēdētāja no 2002. līdz 2006. gadam, kā arī ekonomikas ministre.
Jaunības gados spēlēja sieviešu basketbola komandā Rīgas TTT. 

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1958. gadā Rīgā Taisijas Zaueres ģimenē. Mācījās Rīgas 6. vidusskolā.

Spēlēja basketbola komandā Rīgas TTT (1977—1979) un vienlaikus studēja ekonomiku Latvijas Valsts universitātē (1977—1984). Kopā ar TTT bijusi PSRS čempione. Studijas turpināja LU Starptautisko attiecību institūtā (1991—1992). 1993. gadā kļuva par zvērinātu auditori, strādāja par vecāko auditori *Coopers & Lybrand, Latvia* SIA, pēc tam līdz 1998. gadam *Pricewaterhouse Coopers*.

1996. gadā Latvijas Universitātē ieguva maģistra grādu ekonomikā, pēc tam ieguvusi ekonomikas zinātņu doktora grādu (*dr. oec.*).

### Politiskā karjera
1998. gadā I. Ūdri ievēlēja par 7. Saeimas deputāti no Jaunās partijas. Pēc partijas līdera Aināra Šlesera demisijas viņa 1999. gadā ieņēma ekonomikas ministres amatu Viļa Krištopana valdībā. Šajā pašā gadā I. Ūdre bija Jaunās partijas kandidāte Valsts prezidenta vēlēšanās, kurās par prezidenti ievēlēja Vairu Vīķi-Freibergu. Pēc tam atjaunoja Saeimas deputātes mandātu un 2000. gadā kļuva par Jaunās partijas Saeimas frakcijas priekšsēdētāju.

2001. gadā I. Ūdre bija Rīgas domes priekšsēdētāja Gundara Bojāra padomniece. 2002. gadā izstājās no Jaunās partijas, uzreiz pievienojoties Latvijas Zemnieku savienībai. Šajā pašā gadā viņu ievēlēja par Zaļo un Zemnieku savienības (ZZS) priekšsēdētāju.

Sekojošajās Saeimas vēlēšanās no ZZS saraksta I. Ūdri ievēlēja par 8. Saeimas deputāti. No 2002. līdz 2006. gadam viņa bija Saeimas priekšsēdētāja, saglabājot arī ZZS priekšsēdētājas amatu. 2004. gadā I. Ūdre bija izvirzīta Eiropas Savienības komisāres amatam nodokļu un muitas jomā, taču netika apstiprināta.

2006. gadā 9. Saeimas vēlēšanās I. Ūdre bija ZZS saraksta līdere Latgalē, taču netika ievēlēta. Pēc neievēlēšanas Saeimā viņa atkāpās no ZZS priekšsēdētājas amata.

2006. gadā I. Ūdre kļuva par "Latvijas Valsts radio un televīzijas centra" (LVRTC) padomes locekli, bet 2007. gadā viņa šo amatu pameta, lai pievērstos uzņēmējdarbībai.

2013. gadā bijusi apvienības "Saskaņas Centrs” Saeimas frakcijas konsultante un deputāta Ivara Zariņa palīdze.

### Ģimene
Dēli Aksels Tuklers un Emīls Ūdris. 2009. gadā I. Ūdre apprecējās ar uzņēmēju Gordonu Latimiru un mainīja uzvārdu. No 2018. gada strādāja par zvērinātu revidenti Maskavā, bet 2022. gadā atgriezās Rīgā.

Mirusi 2024. gada 13. jūlijā, pēc ilgstošas ​​slimības.

## Atsauces
Mazsalacas pagasts

**Mazsalacas pagasts** ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Mazsalacas pilsētu, Sēļu, Skaņkalnes, Ramatas un Vecates pagastiem. Pagasta centrs ir Mazsalaca, kas atrodas ārpus pagasta robežām. 

## Daba
Atrodas Tālavas zemienes Burtnieku līdzenumā. Augstākā vieta - 65,3 m vjl. - ziemeļu daļā.

### Hidrogrāfija
#### Upes
* Krūkļupe — Ramatas pieteka
* Mellupīte — Rūjas pieteka
* Salaca
** Nikuce
** Promulta

#### Purvi
* daļa no Purmuižas purva (kopplatība 860 ha)
* Dožēnu purvs (280 ha)
* Dauguļu purvs (164 ha)
* Dzelmes purvs (64 ha)

## Vēsture
1935. gadā Valmieras apriņķa Mazsalacas pagasta (līdz 1925. gadam **Valtenberģu pagasts**) platība bija 169 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Mazsalacas, Ramatas un Silzemnieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gada martā Mazsalacas ciemam pievienoja Silzemnieku ciemu, bet oktobrī pievienoja Mazsalacas pilsētai, izveidojot **Mazsalacas pilsētas lauku teritoriju**. 2009. gadā Mazsalacu kopā ar lauku teritoriju iekļāva Mazsalacas novadā, kur Mazsalacas lauku teritoriju izdalīja kā atsevišķu administratīvo teritoriju. 2010. gada 28. janvārī lauku teritorija pārdēvēta par Mazsalacas pagastu. 2021. gadā Mazsalacas novadu iekļāva Valmieras novadā.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Priedāji, Parkmaļi, Blāķi, Tīši, Blanka, Unguri, Promulti.

Pagasta centrs atrodas Mazsalacas pilsētā.

### Ievērojamas personības
* Ādams Alksnis (1864—1897), mākslinieks
* Ādams Butuls (1860—1938), ārsts
* Konstantīns Pēkšēns (1859—1928), arhitekts

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces

## Ārējās saites
* R. Cukurs. Mazsalacas novada chronika
Medzes pagasts

**Medzes pagasts** ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām, pie Baltijas jūras. Robežojas ar sava novada Grobiņas, Dunalkas, Tadaiķu un Vērgales pagastiem, kā arī ar Liepājas pilsētu. 

## Daba
Pagasta rietumu daļa atrodas Piejūras zemienes Piemares līdzenumā. 2,1 kilometru garumā stiepjas Baltijas jūras pludmale. Austrumu daļā atrodas Rietumkursas augstienes Vārtājas līdzenums. Augstākais punkts - 50,9 m vjl. - pagasta austrumu malā.

### Hidrogrāfija
#### Upes
* Ālande
* Annas upīte
* Lenkupe

#### Ezeri
* robežojas ar Tosmares ezeru
* Tāšu ezers (94,9 ha)

#### Purvi
* daļa Ploču purva, purva kopējā platība 557 ha.

## Vēsture
Mūsdienu Medzes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Kapsēdes muiža, (*Gut Kapsehden*, Kapsēde), Māteres muiža (*Gut Matern*), Medzes muiža (*Gut Medsen*, Medzes muiža), Talsu muiža (*Gut Talsen*), Tāšu muiža (*Gut Telsen*, Tāši).

Medzes pagasts izveidojās ap 1900. gadu, apvienojot vienā vienībā Grobiņas apriņķa Medzes *(Medsen)*, Mātras *(Matern)*, Kapsēdes *(Kapsehden)* un daļēji Pērkones muižu pagastus. 1923. gadā Liepājas apriņķa Medzes pagastam no Pērkones pagasta pievienoja Šķēdi. 1935. gada pagasta platība bija 95,2 km². 

1945. gadā pagastā izveidoja Medzes un Kapsēdes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Liepājas rajona Medzes ciemam pievienoja Kapsēdes ciemu, 1968. gadā - daļu Tāšu ciema (kolhoza "Pirmrindnieks" teritorija). Savukārt 1954. (kolhoza "Kopdarbs" teritorija) un 1975. gadā daļas Medzes ciema pievienoja Vērgales ciemam. 1991. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 

2009. gadā Liepājas rajona  Medzes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Grobiņas novadā. 2021. gadā Grobiņas novadu iekļāva jaunajā Dienvidkurzemes novadā.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir **[[Kapsēde]]** (pagasta centrs), Ievkalni, Medzes muiža, Piņķi, Tāši, Stirnas, Šķēde, Plienkalni.

### Ievērojamas personības
* Fricis Rokpelnis (1909-1969) - latviešu rakstnieks.

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces
Mērsraga pagasts

**Mērsraga pagats** ir pagasts Kurzemes ziemeļaustrumos, Talsu novadā, Rīgas līča krastā. Robežojas ar sava novada Rojas, Vandzenes, Laucienes un Ķūļciema pagastiem, kā arī ar Tukuma novadu. Lielākās apdzīvotās vietas ir Mērsrags (pagasta centrs), Alksnājciems, Ķipatciems, Upesgrīva.

No 2010. gada līdz 2021. gadam pastāvēja **Mērsraga novads**, kas 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā tika iekļauts Talsu novadā.

## Daba
Atrodas Piejūras zemienes Engures līdzenumā. Augstākā vieta pagastā atrodas rietumu daļā — 20 m vjl.

### Upes
* Mērsraga kanāls — mākslīgs kanāls starp Engures ezeru un jūru, izrakts 1842. gadā.
* Čēkstgrāvis
* Alksnājgrāvis

### Ezeri
* Lielākā daļa Engures ezera (2222 ha no 4046 ha).

## Vēsture
thumb|250px|Mērsraga osta 2000. gadā
thumb|Mērsraga novada karogs 2012—2021.
thumb|150px|Mērsraga novada ģerbonis 2012—2021
Vēsturiski Mērsraga pagasta teritorijā atradās Mērsraga muiža (*Gut Markgrafen*).

**Mērsraga pagasts** izveidots 1918. gadā no Engures Mežaizsardzības pagasta. 1935. gadā tā platība bija 71,7 km2. 1945. gadā pagastā izveidoja Mērsraga un Ķūļciema ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā **Mērsraga ciemam** pievienoja Upesgrīvas ciemu, bet Mērsraga ciema kolhoza «Plēsums» teritoriju pievienoja Ķūļciema ciemam. 1961. gadā daļu Mērsraga ciema pievienoja Vandzenes ciemam. 1963. gadā Mērsraga ciemam pievienoja Ķūļciema ciema kolhoza «1. Maijs» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2008. gadā Mērsraga pagasts apvienojās ar Rojas pagastu izveidojot Rojas novadu.

2010. gada janvārī Mērsraga iedzīvotāji kopsapulcē izlēma izstāties no Rojas novada un izveidot **Mērsraga novadu**. 2010. gada septembrī Saeima pirmajā lasījumā atbalstīja izmaiņas Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumā, paredzot Mērsraga novada izveidi. Atsevišķo Rojas un Mērsraga novadu domju vēlēšanas bija paredzētas , bet notika tikai .

2021. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Mērsraga novads tika iekļauts Talsu novadā.

## Apdzīvotās vietas

Mērsraga pagastā atrodas četras apdzīvotās vietas, no tiem 1 lielciems, 1 vidējciems un 2 skrajciemi. No tiem pagasta teritorijas plānojumā kā ciemi noteikti tikai pagasta centrs Mērsrags un Upesgrīva.

## Iedzīvotāji

### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

### Nacionālais sastāvs

## Pašvaldība

## Tautsaimniecība

## Izglītība

## Sports

## Kultūra

## Reliģija

## Ievērojami novadnieki

* Fricis Bergs (1900—1994), politiķis
* Arkādijs Eglītis (1898—1932), politiķis
* Kārlis Miesnieks (1938), operdziedātajs

## Ievērojamas vietas
* Mērsraga bāka
* Jahtu centrs "Mērsrags"

## Attēlu galerija

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Gundega

**Gundega** var būt:

* gundegas — gundegu dzimtas augu ģints;
* Gundega — sievietes vārds;
* "Gundega" — studenšu korporācija.
Mežvidu pagasts

**Mežvidu pagasts** ir viena no Ludzas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Salnavas, Malnavas, Mērdzenes, Pušmucovas un Zvirgzdenes pagastiem un Rēzeknes novada Bērzgales, Ilzeskalna un Nautrēnu pagastiem.

## Daba
Ziemeļu daļa atrodas Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā, bet dienvidu daļa - Latgales augstienes Burzavas paugurainē. Augstākā vieta pagastā atrodas dienvidos, pie Viecināniem (161,1 m vjl.).

### Hidrogrāfija
**Upes:**
* Iča
** Červonka
** Dasa
* Rītupe

**Purvi:**
Lielākais purvs - Gogosovas purvs.

## Vēsture
Mežvidu pagastā atradās Mežvidu (*Meżawydy*), Annas un Padoles muižas un Ivanovas, Ecežovas, Kozuļu pusmuižas (foļvarki). 1830. gadā atklāja Varšavas-Sanktpēterburgas traktu (taɡad A13) ar Lepestes zirgu apmaiņas punktu. 1860. gadā uzcēla dzelzceļa līnijas Sanktpēterburga-Varšava Mežvidu staciju. 

1945. gadā Bērzgales pagastā nodibināta Mežvidu ciema padome. Mežvidu ciemam 1954. gadā pievienoja Padoles ciemu, 1977. gadā - Ranču ciemu. 1959. gadā izveidojās padomju saimniecība „Mežvidi”, 1977. gadā tai pievienoja Ranču ciema kolhozu „Druva”. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kārsavas novadā. 2021. gadā Kārsavas novadu iekļāva Ludzas novadā.

### Dabas un kultūrvēsturiskais mantojums
* Dunduru un Dzērvju senkapi – valsts nozīmes arheoloģijas pieminekļi.
* Annas muižas apbūve  — vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis;
* Annas muižas parks – aizsargājamais dabas piemineklis.
* Padoles muižas parks ar sēravotu.
* Mežvidu draudzes baznīca.
* 1. Mežvidu pamatskolas ēka.
* 19 atjaunotie ceļmalu krucifiksi

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

### Etniskais sastāvs

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Mežvidi (pagasta centrs), Otrie Mežvidi, Annasmuiža, Griudinīši, Ranči, Bringas, mazākas apdzīvotas vietas ir Aglupīši, Ašisola, Augstkolni, Barani, Beļova, Bokši, Brīži, Buzdi, Dubinova, Dunduri, Dzērves, Ezernīki, Fokina, Gadžiunes, Gogosova, Goreites, Ivanova, Jakulinski, Janiki, Jaudzemļi, Jaunivanova, Kaki, Kaprāni, Kaspari, Kākuči, Klonešnīki, Kokori, Kopči, Korklinīki, Kozuli, Keiseli, Lakšinīki, Lendzeiši, Lepeste, Liuzinīki I, Liuzinīki II, Logini, Masli, Mazuri, Meikulāni, Mežainčuki, Mežmala, Mežvidu st., Mikažāni, Mortuzāni, Motori, Novikova, Padole, Pleiši, Puksti, Pusloči, Pustapole, Rejeni, Rogukolni, Rulāni, Rumpļi, Salinīki, Seiļi, Skaisti, Skūpova, Skūteles, Soboļeva, Stapuļi, Stiglovas Liuzinīki, Stībrinīki, Strodi, Suņavīši, Ūdrinīki, Ūzulnīki, Vecināni, Votkova, Zaltani.

## Saimniecība
### Transports
Mežvidu pagastu šķērso dzelzceļa līnija Sanktpēterburga-Varšava ar Mežvidu staciju un šoseja Krievijas robeža-Rēzekne-Daugavpils-Lietuvas robeža, autoceļi Rogovka-Mežvidi-Pušmucova, Bērzgale-Rogovka un Zvirgzdene-Bērzgale-Bringas.

## Izglītība un kultūra
Pagastā ir tautas nams, Mežvidu un Ranču bibliotēkas, Mežvidu pamatskola.

## Atsauces
Murmastienes pagasts

**Murmastienes pagasts** () ir viena no Madonas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Barkavas, Mētrienas un Varakļānu pagastu, kā arī, Jēkabpils novada Atašienes pagastu.

## Daba
Atrodas Austrumlatvijas zemienē. Lielāko daļu aizņem Jersikas līdzenums, ziemeļaustrumu daļu — Lubāna līdzenums. Augstākā vieta pagastā — paugurs (115,3 m vjl.) Siksalā — purva salā pagasta rietumu daļā.

### Hidrogrāfija

#### Upes
* Isliena
* Meirānu kanāls
** Brieža grāvis
** Dīrīte (augštecē — Murmastiene)
** Lisiņa
*** Vabole
** Teicija
** Ūjiņa

#### Ezeri
* Mindaugas ezers (36,0 ha)
* Lisiņš (33,5 ha)
* Lielais Murmasts (29,4 ha)
* Vērtēzis (19,0 ha)
* Tolkajas ezers (14,3 ha)
* Siksalas ezers (14 ha)
* Islienas ezers (11,2 ha)
* Aukas ezers (5,3 ha)

#### Purvi
Pagasta rietumu un dienvidu daļā atrodas Latvijā lielākā — Teiču purva daļa

## Vēsture
1945. gadā Rēzeknes apriņķa Barkavas pagastā izveidoja Murmastienes ciema padomi. Murmastienes ciems ietilpis Viļānu apriņķī (1947—1949) un Varakļānu (1949—1956), Viļānu (1956—1962) un Madonas (pēc 1962. gada) rajonos. Murmastienes ciemam 1951. gadā pievienoja likvidētā Bērzkalnieku ciema kolhoza «Uzvara» teritoriju, 1954. gadā — likvidēto Borbaļu ciemu, 1962. gadā — Varakļānu lauku teritorijas padomju saimniecības «Varakļāni» teritoriju, 1973. gadā — daļu Atspuku ciema teritorijas. 1979. gadā Murmastienes ciemam pievienoja daļu Dekšāres ciema teritorijas, bet daļu Murmastienes ciema teritorijas pievienoja Varakļānu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Murmastienes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Varakļānu novadā. 2025. gadā Varakļānu novadu iekļāva Madonas novadā.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

### Nacionālais sastāvs

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir **[[Murmastiene]]** (pagasta centrs), Silagals, Tiltagals, Vecumnieki.

## Saimniecība

### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces
Nagļu pagasts

**Nagļu pagasts** ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā ziemeļrietumos. Robežojas ziemeļrietumos ar Madonas novada Ošupes pagastu, austrumos ar Gaigalavas pagastu, dienvidos ar Rikavas un Dekšāru pagastiem, rietumos ar Madonas novada Barkavas pagastu. Pagasta centrs atrodas Nagļos.

## Daba
Atrodas Austrumlatvijas zemienes Lubāna līdzenumā, Lubāna dienvidu piekrastē. Augstākā vieta - Īdeņas kalns (112,1 m vjl.). Nagļu pagasts ietilpst Lubāna mitrāja kompleksā, kas ir unikāls ar biotopu daudzveidību.

### Hidrogrāfija
#### Upes un kanāli
* Īdeņas kanāls
* Maltas - Rēzeknes kanāls
*Malta
*Mežulne
* Rēzekne
*Rēzeknīte
* Suļka
* Vecmalta

#### Ezeri
* Pagasta teritorijā atrodas 42 km² no Latvijā lielākā ezera - Lubāna.
* Teirumnīku purvā atrodas Teirumnīku ezers (9,9 ha)

#### Purvi
* Īdeņas purvs (kopplatība 2 333 ha, ap 1 355 ha platībā ierīkoti zivju dīķi). Sadalās smalkāk:
** Teirumnieka purvs
** Tīmseņa purvs
* Ļodānu purvs (2 204 ha, daļā platības zivju dīķi)
* daļa no Sūļagala purva (kopplatība 1 811 ha)

## Vēsture
1945. gadā Rēzeknes apriņķa Gaigalavas pagastā izveidoja Nagļu un Garanču ciema padomes. **Garanču ciems** ietilps Viļānu (1949-1962) un Rēzeknes (pēc 1962. gada) rajonos. 1954. gadā Garanču ciemam pievienoja likvidētā Nagļu ciema teritoriju. 1962. gadā kolhoza «Gaigalava» teritoriju pievienoja Gaigalavas ciemam. 1971. gadā Garanču ciemu pārdēvēja par **Nagļu ciemu**. 1973. gadā Nagļu ciemam pievienoja daļu Rikavas un Gaigalavas ciemu teritorijas, 1981. gadā — daļu Dekšāres un Rikavas ciemu teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Nagļu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.

### Kultūras pieminekļi
Pagasta teritorijā atrodas divi vietējās nozīmes arhitektūras pieminekļi un pieci arheoloģiskie pieminekļi (četri no tiem - valsts nozīmes pieminekļi).

#### Valsts nozīmes arheoloģiskie pieminekļi

* Ideņu pilskalns un senkapi (Kara kapi)
* Lazdavnieku senkapi (Kundziņkalns)
* Sūļagala apmetne
* Zvejsalu apmetne

### Arheoloģiskie izrakumi
* Jašubovas apmetne - Bronzas laikmeta (1500.-1. g. pr. Kr.) arheoloģisks piemineklis. Izrakumi veikti 1964., 1968. gadā Ilzes Lozes vadībā.
* Brikuļu nocietinātā apmetne - Agrā Dzelzs laikmeta (1.-5. gadsimts) arheoloģisks piemineklis. Izrakumi veikti Ilzes Lozes un Andreja Vaska vadībā 1963., 1973.-1974., 1977.-1979. gadā.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas pagastā: Nagļi (pagasta centrs), Īdeņa, Ļodāni.

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces