open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antverpenes zooloģiskais dārzs

**Antverpenes zooloģiskais dārzs** () ir zooloģiskais dārzs Beļģijas pilsētas Antverpenes centrā, pie Antverpenes Centrālās stacijas.

1831. gadā dibinātais zoodārzs ir viens no vecākajiem zooloģiskajiem dārziem pasaulē. Kopš tā dibināšanas līdz mūsdienām to vada biedrība, kuras pirmais nosaukums bija Antverpenes Karaliskā Zooloģijas biedrība (). 1895. gadā ar biedrības atbalstu zooloģiskajā dārzā tika nodibināts Antverpenes simfoniskais orķestris. 1920. gada vasaras olimpisko spēļu laikā zooloģiskajā dārzā notika boksa un cīņas sacensības. Vairākas no zoodārza ēkām ir arhitektūras pieminekļi.

## Galerija

Belgium,_Anwterp_Zoo,_King_Penguins.JPG
Antwerp Zoo (12211122164).jpg
Mother and very small baby hippo.jpg
Antwerp Zoo (12211194936).jpg
7038-Dierentuin - Egyptische tempel voor grote Afrikaanse diersoorten interieur.jpg|T.s. Ēģiptiešu templis
7030-Dierentuin - melkerijgebouw.jpg|Antverpenes zooloģiskā dārza planetārija ēka (pa kreisi)
Astridplein26zooadmin20140919.jpg|Administratīvā ēka


## Ārējās saites
*
Boerentoren

***Boerentoren*** jeb **Zemnieku tornis**, oficiāli ***KBC Tower***, ir ''Art Deco'' stila debesskrāpis Beļģijas pilsētas Antverpenes centrā. Celts no 1929. līdz 1932. gadam un uzcelšanas brīdī bija otra augstākā celtne Eiropā pēc *[[Edificio Telefónica]]* ēkas Madridē. Iesākumā ēka bija 87,5 metrus augsta, mūsdienās rekonstrukcijas rezultātā tā ir mazliet augstāka.

## Ārējās saites

*Boerentoren portālā emporis
Linna Svāna

**Linna Marija Svāna** (; dzimusi ) ir zviedru distanču slēpotāja,  čempione sprintā.

## Karjera
2019. gada Pasaules čempionātā junioriem stafetē izcīnīja bronzas medaļu. Pasaules kausā debitēja  Fālunā. Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos izcīnīja tā paša gada 14. decembrī Davosā sprinta disciplīnā. Sezonas turpinājumā sekoja uzvaras sprintā arī Drēzdenē un Fālunā. 2019.—2020. gada sezonā Svāna uzvarēja PK sprinta kopvērtējumā. 2021. gada *[[Tour de Ski]]*  izcīnīja trīs uzvaras atsevišķos posmos.

 *Idrottsgalan* ceremonijā saņēma balvu kā gada labākā Zviedrijas sieviešu sportiste. Vienā no pēdējiem 2020.—2021. gada sezonas startiem krita un savainoja plecu, bet turpināja startēt. 2021. gada septembrī Svānai tika veikta pleca operācija. Viņa bija spiesta izlaist visu 2021.—2022. gada sezonu, ieskaitot . Pasaules kausa sacensībās atgriezās 2023. gada janvārī. 2023.—2024. gada sezonā uzvarēja Pasaules kausa sprinta kopvērtējumā un ieņēma otro vietu kopējā ieskaitē.

 izcīnīja zelta medaļu sprintā un sudrabu sieviešu stafetē.

## Rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Kalmtautses tīreļa robežparks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q2156810"
}


**Kalmtautses tīreļa robežparks** () ir 2001. gadā izveidots nacionālais parks Beļģijā un Nīderlandē. Izveidots apvienojot divus parkus abās robežas pusēs. Lielu daļu no parka aizņem tīrelis. Daļa no tīreļa 1986. gadā iekļauta Rāmsaras konvencijas  aizsargājamo vietu sarakstā.

## Galerija

Kalmthoutse_heide.jpg
Kalmthoutse_Heide_vanuit_brandtoren_1_11feb2007.JPG
Stappersven 2021 3.jpg
Kalmthoutse Heide (25).JPG


## Ārējās saites

*
Brēndonkas forts

**Brēndonkas forts** () ir 20. gadsimta sākumā celta Beļģijas armijas militārā celtne, daļa no Antverpenes aizsardzības nocietinājumu sistēmas. Atrodas uz rietumiem no Mehelenas. Otrā pasaules kara laikā Trešais reihs izmantoja fortu kā koncentrācijas nometni (kaut arī iestāde  formāli saucās cietums, faktiski ieslodzotos laika gaitā pārvietoja uz koncentrācijas nometnēm Austrumeiropā).

Brēndonkas fortā tika ieslodzīti iekārtas politiskie pretinieki, pretošanās kustības dalībnieki un ebreji. Zināmi vairāk nekā 3590 ielodzīto, no kuriem 303 mira vai tika sodīti ar nāvi uz vietas, bet 1741 mira nometnēs citur. 1947. gadā forts tika atvērts kā muzejs. No pazīstamiem forta ieslodzītajiem rakstnieks Žans Amerī (*Jean Améry*, 1912 - 1978) un olimpiskais čempions, mākslinieks Žaks Ošs (*Jacques Ochs*, 1883 – 1971).

## Ārējās saites

*
Dundagas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums

150px|thumb|Dundagas novada ģerbonis
Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Dundagas novads|Dundagas novada]] pašvaldības vadītāji** jeb **Dundagas novada domes vadītāji** vai **Dundagas novada mēri**. Dundagas novads tika izveidots 2009. gadā, apvienojoties bijušā Talsu rajona Dundagas un Kolkas pagastam.

## Uzskaitījums

## Atsauces
Merjamā

**Merjamā** () ir mazpilsēta (*alev*) Igaunijas centrālajā daļā Raplas apriņķa Merjamā pagasta administratīvais centrs. 2021. gada sākumā tajā bija 2547 iedzīvotāju.

## Etimoloģija

Lai gan nosaukums izsauc asociāciju ar purviem (no  — mitrs, *Märjamaa* — mitrā zeme), taču tuvāko 5—7 km attālumā nav nozīmīgu purvu vai upju un ezeru.

## Vēsture

13. gadsimtā ap uzcelto baznīcu tika izveidots Merjamā draudzes apriņķis, taču pašas baznīcas precīza pirmās atrašanās vieta nav zināma. Paša Merjamā kā ciemata nosaukums pirmoreiz fiksēts 1364. gadā.

Vēsturiski kopš 1796. gada Merjamā atradies Krievijas Impērijas Lēnes jeb Rietumu (Hāpsalas) apriņķī. Ciemats sāka attīstīties 19. gadsimta vidū kā ceļu krustpunkts, šai laikā tajā tika uzbūvētas slimnīca, aptieka un skola, pasts un tiesa. Tiesa bija nepieciešama, jo pie Merjamā saskārās piecu muižu teritorijas, un katrs muižnieks uzskatīja par vajadzīgu turēt ciematā savu krogu.

1905. gada sacelšanās laikā daudzas Merjamā apkaimes muižas tika nodedzinātas. 1906. gada janvārī ģenerāļa Bezobrazova soda ekspedīcija nošāva 11 un nopēra 79 notvertos cilvēkus, ko atzina par vainīgiem šajā vandālismā.

1941. gada jūlijā Merjamā ievērojami cieta Otrā pasaules kara laikā.

Pilsētciemata statusu Merjamā saņēma Igaunijas PSR laikā 1945. gadā. 1950.—1962. gadā tas bija Merjamā rajona centrs, vēlāk atradās Raplas rajonā. 1990. gadā Raplas rajons tika pārsaukts par apriņķi. 2002. gadā, sapludinot pašvaldības, Merjamā pagastam pievienoja Merjamā pilsētciematu un Loodnas pagastu.

Galvenā ievērojamā vieta pašā pilsētciematā ir 14. gadsimta vidus Merjamā baznīca un pie tās izvietotā Pirmā pasaules kara kareivju kapsēta, kā arī 1932. gadā celtie un 1989. gadā atjaunotie kapsētas vārti — piemineklis Igaunijas Neatkarības karam. Netālu no Merjamā atrodas dabas aizsardzības objekts — Merjamā ezeri, ciemata dienviddaļā ir bijusī Jaunmerjamā muiža. Aizsargājamo kultūras objektu sarakstā iekļauta arī bijusī dzelzceļa stacija un tās ūdenstornis, kā arī baznīcas dārzs.

## Transports

1931.—1968. gadā caur Merjamā gāja Raplas—Virtsu šaursliežu dzelzceļš. Pašlaik gar to 1 km attālumā iet Via Baltica šoseja (E67), lielceļi jeb atbalsta autoceļi () ved uz Raplu (ceļš T28) un Koluveri (T29), vietējie ceļi () ved uz Konuveri (K170) un Valgu (K171).

## Ievērojami cilvēki

* Arturs Uritamms (1901—1982), komponists, mūzikas pedagogs
* Arvo Valtons (1935—), rakstnieks

## Sporta klubi

* *Märjamaa Vikat* (agrāk *RFC Märjamaa*), regbijs

## Sadarbības pašvaldības

* 
* 
* 
* 
* 

## Galerija

Märjamaa kirik 2004.jpg|Merjamā baznīca (*Märjamaa kirik*)
Orel, Märjamaa kirik, 2009, regnr 15265.jpg|Merjamā baznīcas ērģeles
Märjamaa raudteejaama veetorn.jpg|Merjamā stacijas ūdenstornis
Märjamaa 1930.jpg|Merjamā 1930. gadā


## Atsauces

## Ārējās saites

* Merjamā pagasts
* Merjamā 360° panorāma
Pirins

**Pirins** () ir 80 km gara un 40 km plata kalnu grēda Bulgārijas dienvidrietumos. Stiepjas ziemeļu — dienvidu virzienā.

Ziemeļos no Pirina kalniem atrodas Rodopi, bet dienvidos Slavjankas kalni. Uz rietumiem no kalniem atrodas Strumas upe, bet uz austrumiem — Mesta. Lielākajā daļā no Pirinas kalnu teritorijas izveidots Pirina nacionālais parks, kas 1983. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Uz ziemeļiem no kalnu grādas atrodas Bansko slēpošanas kūrorts, bet Pirina piekājē atrodas vairāki minerālūdens kūrorti. Kalnu dienvidu piekājē atrodas Melnika, kas ir mazākā pilsēta Bulgārijā. Netālu no tās — Melnikas piramīdas un Roženas klosteris. Pirinas kalnos atrodams endēms augs — Pirinas magone (*Papaver degenii*).

## Galerija

Pirin-mountains-Bansko.jpg|Pirinas kalni ziemā
Pirin_-_Gergiysko_ezero,_vrah_Sinanitsa_-_IMG_4448.jpg
Bulgarian_Pyramid.jpg|Melnikas piramīdas
Ниска_облачност_над_Пирин.jpg
Pirin_ezera_IMG_3836.jpg
NP_Pirin_Papaver_degenii.jpg|Pirinas magone


## Atsauces

## Ārējās saites
Emīls Cipulis

**Emīls Cipulis** (dzimis ) ir bijušais latviešu bobsleja pilots, 2023. gada pasaules čempionāta sudraba medaļas ieguvējs četrinieku sacensībās. Pēc bobslejista karjeras beigām kļuvis par treneri, 2025. gadā apstirpināts par Latvijas izlases galveno treneri.

## Karjera
Ar bobsleju sācis nodarboties 2019. gadā, pirms tam nodarbojies ar motokrosu.  Eiropas kausa sacensībās debitēja 2019. gada novembrī Lillehammerē. 2020. gada Eiropas čempionātā junioriem izcīnīja 4. vietu divnieku sacensībās. Tā paša gada Pasaules čempionātā junioriem ieguva 14. vietu.

 Siguldas trasē debitēja Pasaules kausa sacensībās, ieņemot 12. vietu divnieku sacensībās. 2021. gada Pasaules čempionātā junioriem divnieku sacensībās ar stūmēju Arni Bebrišu ieguva 7. vietu, sasniedzot labāko rezultātu no Latvijas ekipāžam. 2021. gadā pirmo reizi piedalījās arī Pasaules čempionātā, ar Arni Bebrišu paliekot 21. vietā divnieku sacensībās.

Pārstāvēja Latviju 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā, kur divniekā kopā ar Edgaru Nemmi ieņēma 17. vietu. 2023. gada Pasaules čempionātā Sanktmoricā divniekos ar Matīsu Mikni iegūva 6. vietu, bet četrnieku sacensībās ar Mikni, Edgaru Nemmi un Dāvi Spriņģi izcīnīja sudraba medaļas.

 Insbrukā (Īglsas trasē) četrinieku sacensībās ieņēma trešo vietu un pirmo reizi karjerā izcīnīja vietu uz pjedestāla Pasaules kausa posmā. Tas vienlaikus bija arī Eiropas čempionāts, kurā Cipuļa ekipāža ar stūmējiem Dāvi Spriņģi, Matīsu Mikni un Kristu Lindenblatu izcīnīja bronzas medaļas. Eiropas čempionātā divniekos, kas risinājās Siguldā, ieņēma 7. vietu.  Pasaules kausa posmā Altenbergas trasē četrinieku sacensībās izcīnīja pirmo uzvaru karjerā, dalot pirmo vietu ar vācieša Frančesko Frīdriha ekipāžu. 2024. gada Pasaules čempionātā Vinterbergā ieņēma sesto vietu divniekos un ceturto vietu četriniekos. 2023.—2024. gada sezonu E. Cipuļa komanda noslēdza kopvērtējuma otrajā vietā Pasaules kausā četriniekos, piekāpjoties vienīgi Vācijas pilotam Frančesko Frīdriham.

2024. gada jūlijā, 28 gadu vecumā, pēc panākumiem bagātas sezonas četriniekos, paziņojis par karjera beigām nesamērīga atalgojuma dēļ.

2025. gadā pēc tam, kad ilggadējais Latvijas izlases galvenais treneris Sandis Prūsis atstāja amatu, viņa vietā par izlases galveno trenri tika apstiprināts E. Cipulis.

## Sasniegumi divnieku ekipāžām
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kauss

## Sasniegumi četrinieku ekipāžām
### Pasaules čempionāts

### Pasaules kauss

## Atsauces

## Ārējās saites
Išs Smits

**Išmails Lerijs Smits** (; dzimis  Šarlotā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. 2024. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Šarlotas "Hornets". Karjeras laikā pārstāvējis 13 NBA komandas, kas ir rekords starp spēlētājiem. 2023. gada NBA čempions Denveras "Nuggets" sastāvā.

## Karjera
Pēc visām četrām sezonām NCAA, kur pārstāvēja Veikforestas Universitātes komandu, I. Smits netika izvēlēts 2010. gada NBA draftā. Tomēr viņš noslēdza līgumu ar NBA komandu Hjūstonas "Rockets", daļu sezonu spēlējot arī tās D Līgas komandā. Sekojošajās sezonās I. Smits kļuva par pastāvīgu NBA spēlētāju, pārsvarā pildot rezerves saspēles vadītāja lomu kopumā dažādās komandās. Šajā laikā viņa pārstāvētās komandas gan tikai četras reizes spējušas kvalificēties NBA izslēgšanas spēlēm.

Individuāli produktīvākā I. Smitam bija 2015.—2016. gada NBA sezona, kuras vidū viņš tika aizmainīts uz tolaik ļoti vājo Filadelfijas "76ers", kur nokļuva pamatsastāva saspēles vadītāja pozīcijā. Šajā sezonā uzstādījis karjeras rekordus vienā spēlē: 28 punkti un 16 rezultatīvas piespēles.

2019. gada jūlijā I. Smits noslēdza līgumu ar Vašingtonas "Wizards", kas kļuva par viņa 11. komandu 8 sezonās NBA. 2021. gada vasarā pievienojās dzimtās pilsētas klubam Šarlotas "Hornets". 2022. gada februārī I. Smits atgriezās savā iepriekšējā komandā, kad kopā ar Vernonu Keriju un otrās kārtas drafta izvēli tika aizmainīts pret Montrezu Harelu. 2022. gada aprīlī aizvadīja "Wizards" sastāvā produktīvāko spēli rezultatīvo piespēļu skaita ziņā, izdalot komandas biedriem 14 piespēles uzvarā pār Minesotas "Timberwolves" (132—114).

2022. gada jūlijā I. Smits kopā ar Kentaviusu Koldvelu-Poupu tika aizmainīts uz Denveras "Nuggets" pret Vilu Bārtonu un Monti Morisu. Nospēlējot pirmo spēli "Nuggets" sastāvā, viņš uzstādīja NBA rekordu kā spēlētājs, kurš vienīgais pārstāvējis tik daudzas komandas (13). 2023. gada noslēgumā I. Smits kļuva par NBA čempionu "Nuggets" sastāvā. Pēc sezonas sadarbība netika turpināta, un 2023. gada oktobrī viņš atgriezās Šarlotas "Hornets".

## Atsauces

## Ārējās saites
Šķaunes ezers

**Šķaunes ezers** (arī **Škaunas ezers**) ir caurteces ezers Latgales augstienes Dagdas paugurainē, Ludzas novada Istras pagastā. Ezeram ir  taisnstūra forma, ziemeļu daļa platāka. Garums 2,6 km, platums līdz 1,3 km. Krasti zemi, lēzeni. Dibens nelīdzens, austrumu daļā smilšains un akmeņains, rietumu daļā – dūņains. Ezera ziemeļrietumu, rietumu un dienvidaustrumu daļā ir sēkļi; dziļākās ezera vietas – ziemeļu un austrumu daļā. No ezera dienvidu gala izplūst neliels strauts uz Ilza ezeru.

Eitrofs ezers ar nelielu aizaugumu. Mīt līdakas, asari, plauži, līņi, zuši, sīgas, vēdzeles, zandarti. Ezerā atļauta licencēta makšķerēšana, rīkotas makšķerēšanas sacensības.

Ezera rietumu krasts ietilpst aizsargājamā dabas teritorijā – Istras pauguraines dabas parkā. Ezera krastos izvietojušies Luņu, Garanu Škaunas, Sibilinas Škaunas un Šņitņiku ciemi. Ezera dienvidaustrumu krastā atrodas Šņitņiku kapsēta.

## Atsauces
Malaševo kalni

**Malaševo kalni** (, ) ir kalnu masīvs Bulgārijas dienvidrietumos un Ziemeļmaķedonijas dienvidos. Uz austrumiem no Malaševo kalniem — Strumas upes ieleja. Kalnu austrumu, Bulgārijas pusē ierīkoti divi dabas rezervāti — Sokolatas rezervāts un Tisatas rezervāts. Augstākā virsotne — 1803 metrus augstais Iļovrihs.

## Galerija

Малешевски_Планини_10.jpg
Водопади_на_Малешевски_Планини_12.jpg
Водопади_на_Малешевски_Планини_11.jpg
Dzhama_IMG_9921.jpg


## Ārējās saites
Vlahina

**Vlahina** jeb **Vlaina** (, ) ir kalnu masīvs Bulgārijas dienvidrietumos un Ziemeļmaķedonijas dienvidos. Uz austrumiem no Malaševo kalniem - Strumas upes ieleja. Augstākā virsotne - 1212 metrus augstais Ogrejaks, saukts arī Kadijca. Tuvākās pilsētas - Simitli Bulgārijā un Pehčevo Ziemeļmaķedonijā.

## Ārējās saites
Vihrens

**Vihrens** () ir Pirinas kalnu augstākā virsotne Bulgārijas dienvidrietumos, Pirina nacionālā parka teritorijā. Tas ir 2914 metrus augsts un trešā augstākā virsotne Balkānos aiz Musalas un Olimpa kalna. Pirina nacionālais parks līdz ar Vihrenu kopš 1983. gada iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites

* Vihrens summitpost.org
Boteva kalns

**Boteva kalns** () ir Stara Planinas augstākā virsotne Bulgārijas centrālajā daļā. Tas ir 2376 metrus augsts un atrodas Centrālo Balkānu nacionālā parka teritorijā.

Vēsturiski kalna nosaukums bija **Jumrukčals** (*Юмрукчал*), līdz 1950. gadā to pārdēvēja dzejnieka un revolucionāra Hristo Boteva vārdā. Kopš 1966. gada kalna virsotnē atrodas meteostacija, kā arī radio un TV tornis.

## Ārējās saites
Buzludža

**Buzludža** (), oficiāli **Hadži Dimitra kalns** () ir 1432 metrus augsts kalns Stara Planinas kalnos Bulgārijas centrālajā daļā uz austrumiem no Šipkas pārejas. 

Bulgārijā kalns pazīstams kā vairāku vēsturisku notikumu vieta. 1868. gada 31. jūlijā šeit Hadži Dimitara vadītie bulgāru nemiernieki krita kaujā pret osmaņu spēkiem. 1891. gada 2. augustā kalna virsotnē notika Buzludžas kongress Dimitara Blagojeva vadībā, nodibinot Bulgārijas Sociāldemokrātisko partiju - Bulgārijas Komunistiskās partijas aizsākumu. Šim notikumam par godu no 1971. līdz 1981. gadam kalna virsotnē tika uzbūvēts Buzludžas piemineklis, kas mūsdienās pamests.

## Ārējās saites
Ograždenu kalni

**Ograždenu kalni** (, ) ir kalnu masīvs Bulgārijas dienvidrietumos un Ziemeļmaķedonijas dienvidaustrumos. Stiepjas austrumu - rietumu virzienā. Augstākā virsotne - 1744 metrus augstais Ograždenecs kalnu Ziemeļmaķedonijas pusē.

## Galerija

Ograzden_IMG_4585.jpg|Skats uz Ograždenu kalniem no Belasicas
Ograzden_IMG_4631.jpg


## Ārējās saites
Koms

**Koms** () ir 2016 metrus augsta virsotne Stara Planinas rietumos, Bulgārijas Montanas apgabalā, netālu no robežas ar Serbiju. Kalna virsotnē uzbūvēts bulgāru literatūras klasiķa Ivana Vazova, kurš pieminējis Komu daiļradē, bareljefs. Uz austrumiem no Koma atrodas Nišavas izteka.

## Galerija

Kom_stara_planina_pano.jpg|Skats no Koma virsotnes
Kom-basrelief-view.JPG|Ivana Vazova bareljefs Komā


## Ārējās saites
Tumba (kalns)

**Tumba** (, , ) ir 1880 metrus augsta virsotne Belasicas kalnu sistēmā.  Kalna virsotnē satiekas triju valstu - Bulgārijas, Grieķijas un Ziemeļmaķedonijas teritorijas.

## Galerija

TumbaSummit7560.jpg|Tumbas virsotne


## Ārējās saites
Nišava

**Nišava** (, ) ir 218 kilometrus gara Dienvidu Morāvas labā krasta pieteka Bulgārijā un Serbijā. Lielākā Dienvidu Morāvas pieteka.

Izteka uz austrumiem no Koma kalna, Stara Planinas kalnos Bulgārijā. Pamatā tek rietumu-ziemeļrietumu virzienā. Augštecē 67 kilometrus tek pa Bulgārijas teritoriju, vidustecē, Serbijas teritorijā, upe tek pa 17 kilometrus garo Sičevo aizu. Ietek Dienvidu Morāvā lejpus Nišas. Upes krastos atrodas Godeča Bulgārijā, kā arī Serbijas pilsētas Dimitrovgrada, Pirota, Bela Palanka, Niška Baņa un Niša. Nišavas upes ieleja jau no seniem laikiem izmantota kā transporta ceļš no Eiropas uz Konstantinopoli.

## Ārējās saites
Stolbovoja (polārstacija)

**Stolbovoja** (), arī **Ostrovstolbovoja** (*Остров Столбовой*), ir bijusī Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Jaunsibīrijas salu arhipelāgā, Stolbovojas salas ziemeļrietumos. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.

## Vēsture
Stacija izveidota 1943. gadā. Slēgta ap 1994. gadu. 2012. gadā uz bijušās meteostacijas bāzes izveidota GLONASS kontroles un korekcijas stacija.

## Atsauces
Falakro

**Falakro** () ir kalnu masīvs Grieķijas ziemeļaustrumos, augstākā virsotne Austrummaķedonijas un Trāķijas perifērijā. Neliela daļa no masīva iesniedzas Bulgārijas teritorijā. Augstākā virsotne 2232 metrus augstais Protitisiliass (Pravieša Elijas kalns, ). 1700 metru augstumā ierīkots ziemas slēpošanas kūrorts.

## Galerija

Chindjovo_006_original.jpg
Falakro_peak_6.jpg
Studer_IMG_2303.jpg
Λουλούδια_του_φαλακρού.jpg


## Ārējās saites
Alfonss Dekupērs

**Alfonss Dekupērs** (; dzimis , miris ) bija franču ūdenspolo spēlētājs.

Viņš bija Jauktās ūdenspolo komandas *Libellule de Paris* pārstāvis. Šī komanda 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja bronzas medaļu ūdenspolo turnīrā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Alfonss Dekupērs (SOK profils) 
* Alfonss Dekupērs (Olympedia profils) 
* Alfonss Dekupērs (Sports Reference profils)
Stolbovoja (nozīmju atdalīšana)

**Stolbovoja** () var būt:
* Stolbovoja — sala Laptevu jūrā
* Stolbovoja — polārstacija Jaunsibīrijas salās
* Misstolbovoja — polārstacija Novaja Zemļas arhipelāgā
Dospata

**Dospata** (, ) ir 110 kilometrus gara Mestas kreisā krasta pieteka Bulgārijā un Grieķijā. Lielākā Mestas pieteka.

Izteka Rodopos 1600 metru augstumā. Augštecē tek uz dienvidaustrumiem. Pēc Dospatas ūdenskrātuves aizsprosta upe pagriežas uz dienvidiem. Ietek Mestā Grieķijas teritorijā, netālu no robežas.

## Ārējās saites
Asenica

**Asenica** () ir 86 kilometrus gara Maricas labā krasta pieteka Bulgārijā.

Izteka no Rodopu kalniem. Pamatā tek ziemeļu-ziemeļautrumu virzienā. Uz upe izbūvētas 2 HES. Pie upes Čepelare, Bačkovo klosteris, Asena cietoksnis un Asenovgrada.

## Ārējās saites
Perperikona

**Perperikona** (, ) bija trāķiešu pilsēta Rodopu kalnu austrumdaļā, mūsdienu Bulgārijas dienvidos, Kardžali apgabalā. Pilsētas drupas atrodas 470 metrus augstas klints virsotnē. Kopš 2000. gada senvietā notiek izrakumi. Pirmās cilvēka darbības pēdas novērojamas no Bronzas laikmeta. Klasiskajā laikmetā iespējams atradies Dionīsa templis. Atklātas arī, iespējams, 4. gs baznīcas drupas.

## Attēlu galerija

Perperikon.jpg|Skats uz Perperikonu no ielejas
Perperikon_Kiril_Kapustin_006.JPG
Perperikon,_grobnitsa_na_vladetelite.jpg
Perperikon_Nenko_Lazarow_131.JPG
Perperikon_2016_104.jpg


## Ārējās saites
Dižgliemeņu virsdzimta

**Dižgliemeņu virsdzimta** ( = *Unionacea*, *Naiadacea*)  ietilpst dižgliemeņu kārtā. Latvijā ir sastopamas trīs šai virsdzimtai piederošās ģintis: ,  un .

## Apraksts
Čaulas forma dažādi variē. Tai ir iekšējais perlamutra slānis un savdabīga zobu uzbūve. Atslēgu veido pseidokardinālie un laterālie zobi, kas ir dažādā pakāpē reducēti, reizēm vispār to var nebūt. Virsdzimtas pārstāvji ir plaši izplatīti pa visu pasauli, un dzīvo tikai saldūdeņos. Tipiski šīs grupas pārstāvji ir zināmi no mezozoja, taču dažas formas pieskaitītas šai grupai, ir sastopamas arī vēlajā paleozojā. Kaut arī dižgliemeņu izcelsme nav skaidri zināma, taču ir versija, ka tās cēlušās no paleozoja *[[Anthracosiidae]]* gliemenēm. Cita hipotēze uzskata, ka tās ir trigoniju pēcteči, kas no jūras apstākļiem ir pārgājuši uz dzīvi sājūdenī un saldūdens apstākļos.

## Sistemātika
Dižgliemeņu virsdzimtas dalījums dzimtās:
* virsdzimta: ***Unionidae*** Rafinesque, 1820
:* dzimta:  Swainson, 1840
:* dzimta:  Henderson, 1929 (1910)
:* dzimta:  Delvene & Munt, 2022 †
:* dzimta:  Simone & Mezzalira, 1997 †
:* dzimta:  Van Damme & Bogan, 2015 †
:* dzimta:  Rafinesque, 1820

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Asena cietoksnis

**Asena cietoksnis** () ir viduslaiku pils drupas, kas atrodas Rodopu kalnos, 2 kilometrus uz dienvidiem no Asenovgradas pie Asenicas upes 279 metrus virs jūras līmeņa.

Kaut arī vieta bija apdzīvota kopš trāķiešu laikiem, savu uzplaukumu tā piedzīvoja viduslaikos. Cietoksnis tika ieņemts Trešā krusta kara gaitā, bat Bulgārijas cara Ivana Asena II laikā ievērojami nostiprināts. Pamests laikā, kad Bulgārija nonāca Osmaņu impērijas sastāvā. Cietokšņa teritorijā saglabājusies 12. gadsimta Svētās Dievmātes baznīca. 1991. gadā tika veikta baznīcas daļēja restaurācija.

## Galerija

Church_of_the_Holy_Mother_of_God_Asen's_Fortress_Klearchos_1.jpg|Svētās Dievmātes baznīca
Nadpisa_na_Asen_1.JPG
Asenova_krepost_rock.jpg
Църква"Света_Богородица_Петричка".jpg


## Ārējās saites

*
Roženas klosteris

**Dievmātes piedzimšanas Roženas klosteris** () ir 13. gadsimtā dibināts Bulgāru Pareizticīgās baznīcas klosteris, kas atrodas Pitrinas kalnos, Bulgārijas dienvidrietumos, Blagojevgradas apgabalā, pie Melnikas piramīdām. Viens no retajiem Bulgārijas viduslaiku klosteriem, kas labi saglabājies līdz mūsdienām.

Klosteris visticamāk dibināts 13. gadsimtā, tomēr rakstu avotos tas pirmoreiz minēts 1551. gadā. Piedzīvojis ugunsgrēkus 1662. un 1674. gadā. Atjaunots no 1715. līdz 1732. gadam. Sevišķi ietekmīgs klosteris kļuva 19. gadsimtā, kad tas kļuva par visa reģiona garīgo centru.

Netālu no klostera ir bulgāru un maķedoniešu revolucionāra Janes Sandanska (*Яне Сандански*, 1872 – 1915) kaps.


Rozhen_Monastery_TodorBozhinov_(18).JPG
Rozhen_Monastery_-_fresco.jpg
Rozhen_Monastery_TodorBozhinov_(39).JPG
Rozhen_Monastery_005.jpg


## Ārējās saites

*Роженски манастир "Свето Рождество Богородично"
Anžū salas

**Anžū salas** (, ) ir neapdzīvotu salu grupa Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Jaunsibīrijas salu arhipelāgā, tā galvenā sastāvdaļa. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salu teritorija uz austrumiem no 140° meridiāna kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».

## Ģeogrāfija
Salas stiepjas 430 km garumā rietumu—austrumu virzienā. Rietumos to krastus apskalo Laptevu jūra, austrumos — Austrumsibīrijas jūra. Dienvidos Saņņikova šaurums tās atdala no Ļahova salām. Salu grupā ietilpst trīs galvenās salas — Koteļnija, Jaunsibīrija un Beļkova sala, kā arī ap 10 nelielu saliņu, lielākās no kurām ir Žeļezņakova sala, Matara un Nanosnoja. Salas veido galvenokārt irdeni mūžīgā sasaluma ieži un fosilais ledus. Pamatieži galvenokārt kaļķakmens un slāneklis. Salu krasti pakļauti intensīvam termoabrāzijas procesam. Krastu nogāzēs, ko veido fosilo ledu sedzoša smilts un māla augsne, bieži tiek atrastas seno dzīvnieku (mamutu, degunradžu, zirgu) un augu paliekas; mamutu kaulu ieguve ir faktiski vienīgā saimnieciskā darbība salās. Reljefs līdzens, augstākais paugurs ir Malahatintass (361 m) Koteļnijas dienvidos. Ainavā pārsvarā tundra un arktiskais tuksnesis.

## Vēsture
Koteļnijas salu 1771. gadā atklāju krievu rūpnieks Ivans Ļahovs, bet pārējās 19. gadsimta sākumā citi mednieki un mamutu kaulu vācēji. Nosauktas par godu Arktikas pētniekam Pjotram Anžū, kurš 1820. gadā vadīja ekspedīciju, kas sastādīja pirmo pilnīgo salu karti.

Salās nav pastāvīgo iedzīvotāju, armijas bāzi Severnijkļeveru, lidlauku Tempu un polārstacijas Ostrovkoteļniju un Saņņikovu apkalpo personāls rotācijas kārtībā. Agrāk salās darbojās arī polārstacijas Misrožina, Mispescovija un Zemļa Bunge.

## Atsauces

## Ārējās saites
Strumica (upe)

**Strumica** (, ) ir 114 kilometrus gara Strumas labā krasta pieteka Ziemeļmaķedonijā un Bulgārijā. Lielākā Strumas pieteka.

Izteka Plačkovicas kalnos. Augšteces 81 kilometrus tek pa Ziemeļmaķedonijas teritoriju. Tek austrumu - dienvidaustrumu virzienā. Pie upes atrodas Ziemeļmaķedonijas pilsētas Radoviša un Strumica.

## Ārējās saites
Maguras ala

**Maguras ala** () ir apmēram 2,5 kilometrus gara karsta ala Bulgārijas ziemeļrietumos, Vidinas apgabalā. Alā saglabājušies apmēram 700 no 10 000 līdz 8 000 gadus seni zīmējumi. Ala tiek izmantota vīna uzglabāšanai. Dažkārt tajā notiek koncerti. Ala bija zināma jau romiešu laikos.

## Galerija

Magura_E7.jpg
Magura_-_drawings.jpg
Magura_-_rock_formations.jpg
Magura_cave_021.jpg


## Ārējās saites

* Maguras ala portālā bulgariatravel.org
Bačo Kiro ala

**Bačo Kiro ala** () ir apmēram 3,6 kilometrus gara karsta ala Bulgārijas centrālajā daļā, Gabrovas apgabalā, Stara Planinas ziemeļu pusē.

Bačo Kiro ala ir pirmā Bulgārijā, kas 1938. gadā speciāli tika pielāgota tūristu vajadzībām. 1940. gadā tā tika nosaukta 1876. gada Aprīļa sacelšanās varoņa Bačo Kiro (*Бачо Киро*, 1835 - 1876) vārdā. Alā atrastas vienas no senākajām *[[Homo sapiens]]* atliekām Eiropā.

## Galerija

Stalakmit-rain-room-bacho-kiro-cave.JPG
Zavesa-ba4o-kiro.JPG
Bacho_Kiro_Cave_2.jpg


## Ārējās saites

* Bačo Kiro ala portālā bulgariatravel.org
Centrālo Balkānu nacionālais parks

**Centrālo Balkānu nacionālais parks** () ir 1991. gadā izveidots nacionālais parks Bulgārijas centrā, Stara Planinas augstākajā daļā, ietverot arī kalnu masīva augstāko virsotni - Boteva kalnu.

Parka teritorijā atrodas 9 dabas rezervāti, kuri 2017. gadā iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā daļa no daudzu Eiropas valstu objekta Karpatu un citu Eiropas reģionu pirmatnējie dižskābaržu meži. Nacionālais parks atrodas no 550 līdz 2376 metriem virs jūras līmeņa, tas stiepjas 80 kilometrus ziemeļu - dienvidu virzienā apmēram 10 kilometrus platā joslā un atrodas 5 Bulgārijas apgabalu teritorijā.

## Galerija

Triglav_massif,_Bulgaria.jpg
Panorama_Ray_hut_&_Botev_peak.jpg
Levski_peak.jpg
Staraplanina-krassiu.jpg


## Ārējās saites

*
Saņņikova šaurums

**Saņņikova šaurums** (, ) ir jūras šaurums Ziemeļu Ledus okeānā Krievijā, Jaunsibīrijas salu arhipelāgā. Tas atdala Ļahova salu Mazo Ļahova salo dienvidos no Anžū salu Koteļnijas salas ziemeļos un savieno Laptevu jūru rietumos un Austrumsibīrijas jūru austrumos. Šaurums ir ap  garš un šaurākajā vietā  plats, lielāko gada daļu sastopams ledus. Šaurums ir daļa no Ziemeļu jūras ceļa un tā nelielais vidējais dziļums ierobežo kuģu iegrimi līdz .

Šaurumu pirmais šķērsojis krievu rūpnieks Ivans Ļahovs 1773. gadā. Sākotnēji nosaukts par godu Eduarda Tolla ekspedīcijas ārstam Viktoram Katinam-Jarcevam, bet 20. gadsimta sākumā pārdēvēts tagadējā vārdā par godu Ļahova līdzgaitniekam Jakovam Saņņikovam.

Šauruma krasti neapdzīvoti, Koteļnijas salas piekrastē ir divas polārstacijas — Saņņikova un Zemļa Bunge.

## Atsauces
Gurkas

thumb|250px|Gurku dunči (''kukri'').
**Gurkas**, arī **gurkhas** (), pašnosaukums *gorkali* (), ir nepāliešu karavīri, kas sākotnēji dienēja Britu Austrumindijas kompānijas karaspēkā, bet tagad gurku algotņu vienības ir izveidotas Indijas, Apvienotās Karalistes un Brunejas armijās, kā arī Singapūras policijā.

## Vēsture

Cēlušies no Radžastānas izceļotājiem, kas 15. gadsimtā pārvietojušies uz Himalajiem, saukdami sevi par "govju ganiem". Nosaukums cēlies no vārda  *Go-Rakša* ( — "govju sargs").  
1768. gadā Gorkhas karaļvalsts valdnieks Pritvi Narajans Šāhs izveidoja spēcīgu karaspēku un iekaroja kaimiņvalstis. 1814.—1816. gadā notika Gurku karš pret Britu Austrumindijas kompānijas karaspēku, kurā Nepālai izdevās nosargāt savu neatkarību, taču pēc miera līguma noslēgšanas Gorkhas karalis deva savus karavīrus dienestam britu armijā.

Pēc Sipaju sacelšanās apspiešanas gurkas kļuva par Britu Indijas armijas regulārām vienībām, kas Krievu—turku kara (1877—1878) laikā dienēja Maltas un Kipras salās un piedalījās Bokseru sacelšanās apspiešanā Ķīnā (1899—1900).

Pirmā pasaules kara laikā gurku skaits britu armijā sasniedza 114 000 vīru. Gurkas karoja pret Vācijas un Osmaņu impērijas armiju Francijas, Mezopotāmijas, Persijas frontēs, pie Suecas kanāla, Palestīnā, Galipoles un Saloniku operācijās. Otrā pasaules kara laikā Lielbritānijas bruņotajos spēkos izveidoja 45 gurku bataljonus ar 250 000 karavīru. Gurkas piedalījās garnizonu dienestā Indijā, karoja Sīrijā, Ziemeļāfrikā, Itālijā un Grieķijā, cīnījās pret Japānas karaspēku Singapūrā un Birmā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Solāris (romāns)

***Solāris*** () ir poļu rakstnieka Staņislava Lema zinātniski fantastisks romāns. Romāns pirmo reizi izdots 1961. gadā. Latviskais tulkojums izdots 1970. gadā (tulkojis Zigfrīds Trenko) (romāna fragmenti publicēti žurnālā "Zinātne un Tehnika" jau 1962. gadā). Atkārtoti latviski izdots 2006. gadā. S. Lems savā darbā centies parādīt, ar kādām neparedzētām grūtībām jāsastopas pētniekiem, saskaroties ar citu pasauļu saprātīgajām būtnēm.

## Sižets
Grupa zinātnieku, kas ieradušies no Zemes, cenšas nodibināt kontaktu ar planētas Solāris saprātīgo matēriju. Uz Solāris šī saprātīgā matērija ir okeāns — gigantisks augsti organizētas plazmas receklis. Okeāns spēj iedzīvināt materiālos tēlos spilgtākos iespaidus, kas glabājas cilvēka apziņā. 
 
## Atsauces
74. BAFTA kino balva

**74. [[BAFTA kino balva]]** tika pasniegta labākajām pilnmetrāžas spēlfilmām un dokumentālajām filmām, kas 2020. gadā demonstrētas Lielbritānijas kinoteātros. Balvu pasniegšanas ceremonija norisinājās 2021. gada 10. un 11. aprīlī Karaliskajā Albertholā Londonā, un tās pasniedza Britu Kino un televīzijas mākslas akadēmija.

Nominanti paziņoti . ASV drāma "Klejotāju zeme" un britu pieaugšanas (*coming-of-age*) drāma *[[Rocks]]* saņēma visvairāk nominācijas — septiņas katra filma, bet visvairāk balvas, četras, ieguva filma "Klejotāju zeme", tajā skaitā arī kategorijā "Labākā filma".

## Laureāti un nominanti
[thumb|150px|"Labākais režisors" — [Hloja Žao]]
[thumb|150px|"Labākais aktieris galvenajā lomā" — [Entonijs Hopkinss]]
[thumb|150px|"Labākā aktrise galvenajā lomā" — [Frānsisa Makdormana]]
[thumb|150px|"Labākais aktieris otrā plāna lomā" — [Denjels Kaluja]]
[thumb|150px|"Labākā aktrise otrā plāna lomā" — [Juna Južuna]]
[thumb|150px|"Labākais oriģinālscenārijs" — [Emeralda Finela]]
[thumb|150px|"Labākais adaptētais scenārijs" — [Kristofers Hemptons]]
[thumb|150px|"Labākais adaptētais scenārijs" — [Florians Zellers]]
[thumb|150px|"Labākā oriģinālmūzika" — [Džons Batists]]
[thumb|150px|"Labākā oriģinālmūzika" — [Trents Reznors (pa kreisi) un Atikuss Ross (pa labi)]]

Nominanti tika paziņoti . Balvas ieguvējus paziņoja 2021. gada 10. un 11. aprīlī.

### [[BAFTA Fellowship|BAFTA ''Fellowship'']]
* **[[Ans Lī]]**

### [[BAFTA balva par izcilu ieguldījums britu kino attīstībā]]
* **[[Noels Klārks]]**

### Filmas ar vairākām nominācijām

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Alibotuša rezervāts

**Alibotuša rezervāts** () ir 1951. gadā dibināts 16,38 km2 dabas rezervāts, kas atrodas Bulgārijas dienvidrietumos, Slavjankas kalnu ziemeļu pusē. Rezervāta teritorijā atrodas vieni no lielākajiem Bosnijas priedes (*Pinus heldreichii*) mežiem Balkānu pussalā. Rezervāta teritorija vairākkārt paplašināta, bet 1977. gadā teritorija kļuva par biosfēras rezervātu.

## Galerija

Alibotush_Livadata_IMG_8774.jpg
Ali_Botush_reserve_Bulgaria_11.JPG
Ali_Botush_reserve_Bulgaria_1.JPG


## Ārējās saites
*Alibotuša rezervāts
Septiņi Rilas ezeri

**Septiņi Rilas ezeri** () ir septiņi ledāja ezeri, kas atrodas 2100 līdz 2500 metrus virs jūras līmeņa, Rilas nacionālajā parkā Bulgārijas dienvidrietumos. Ezeri ir populārs tūrisma objekts. Tie ir savienoti ar strautiem un nelieliem ūdenskritumiem. No oktobra līdz jūnijam ezerus klāj ledus.

## Galerija

Pogled_kum_ezerata_ot_biloto.JPG
Ezeroto_Bubreka.JPG
Последните_лъчи_на_слънцето.jpg
Seven_lakes.jpg
Ez._sulzata_IMG_9199.jpg
Близнака_-_едно_от_седемте_рилски_езера.jpg


## Ārējās saites
Doles

**Doles** ir ciems Valmieras novada Naukšēnu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V202.

## Atsauces
Belogradčikas klintis

**Belogradčikas klintis** () ir dažādu formu smilšakmens un konglomerāta klinšu grupa Stara Planinas kalnu ziemeļu nogāzē Bulgārijas ziemeļrietumos, netālu no Belogradčikas pilsētas. Klintis atšķiras pēc krāsas (no sarkanas līdz dzeltenai) un paceļas pār apkārtni līdz 200 metru augstumā. Ar daudzām īpašas formas klintīm saistās nostāsti un leģendas. Klintis ir populārs tūrisma objekts. Klinšu reģionā aug endēma, kritiski apdraudēta mauragas suga *Hieracium belogradcense*.

## Galerija

Област_Видин_-_Белоградчик_-_Белоградчишки_скали_-_(6).jpg
Belogradchik-rocks-1.jpg
Belogradchik-rocks-3.jpg
Белоградчишките_скали.JPG
Belogradchik-rocks-fortress-wall-2.jpg


## Ārējās saites

* Belogradčikas klintis
Stobas piramīdas

**Stobas piramīdas** () ir smilšakmens un konglomerāta klinšu hūdū (*hoodoo*) veidojumi Rilas nogāzē Bulgārijas dienvidrietumos, netālu no Stobas ciema. Veidojumi ir līdz 12 metrus augsti koniski vai sēņveidīgi klinšu stabi. Vairāku stabu virsotnē atrodas plakani akmeņi.

## Galerija

Stobski_piramidi_1.jpg
Стобски_пирамиди_панорама.jpg
Panorama_stobski_piramidi.jpg


## Ārējās saites
Stara Rekas rezervāts

**Stara Rekas rezervāts** () ir 1981. gadā dibināts 19,747 km2 dabas rezervāts, kas atrodas Bulgārijas centrālajā daļā, Stara Planinas kalnu dienvidu pusē uz ziemeļiem no Karlovo pilsētas. Rezervāta teritorija atrodas no 1000 līdz 2169 metriem (pie Boteva kalna virsotnē) virs jūras līmeņa. Rezervāts ietilpst plašākā Centrālo Balkānu nacionālā parka teritorijā. Teritorijā atrodas skuju koku, platlapju un jauktie meži.

Rezervāts kā sastāvdaļa iekļauts daudznacionālajā UNESCO Pasaules mantojuma objektā Karpatu un citu Eiropas reģionu pirmatnējie dižskābaržu meži.

## Galerija

Стара_река_2015_02.jpg
Стара_река,_сенки.jpg
Зелена_прохлада.JPG
На_водопада.JPG


## Ārējās saites
*Stara Rekas rezervāts Centrālo Balkānu nacionālā parka mājaslapā
Pumpēni (Ceraukstes pagasts)

**Pumpēni** ir ciems Bauskas novada Ceraukstes pagastā. Atrodas pagasta vidusdaļā  uz austrumiem no pagasta centra Ceraukstē un  no Rīgas, apmēram 8 km no Latvijas-Lietuvas robežas. 2004. gadā tajā bija 8 iedzīvotāji.

Iedzīvotāji parasti sauc šo mazciemu par "Pumpēnciemu".

## Ģeogrāfija

Pumpēnos atrodas 5 mājas ar nosaukumiem:
* Pūcītes
* Turķi
* Veldres
* Saukas
* Saukas 1
## Atsauces
Pumpēni (Lietuva)

**Pumpēni** () ir miests Lietuvā,  Panevēžas apriņķa Pasvales rajonā, seņūnijas centrs. Tā atrodas pie autoceļa Via Baltica (Lietuvas teritorijā: A10 Panevēža—Latvijas robeža), 40 kilometrus uz dienvidiem no Latvijas robežas, 26 km uz ziemeļiem no Panevēžas un 14 km uz dienvidiem no Pasvales, Istras upītes abos krastos. 

Miestā ir 1818. gadā celta baznīca, bijušā karmelītu klostera ēka, ģimnāzija, bibliotēka, pasts, ambulance, bijušās vējdzirnavas (valsts tehnikas piemineklis).

## Vēsture

Apdzīvota vieta pirmoreiz pieminēta 1556. gadā un attīstījās līdz ar karmelītu klostera izveidi 17. gadsimtā. Pirmā baznīca Pumpēnos uzcelta, pēc vienas versijas, ne vēlāk kā 1638. gadā, jo ar šo gadu marķēts viens no tās zvaniem, vai 1665. gadā. 1770. gadā koka klosteris nodega, un 1797. gadā tas atkārtojās, 1827. gadā tika uzbūvēta vienstāva ķieģeļu ēka.

1782. gadā tika atvērta draudzes skola. 1792. gadā miests saņēma Magdeburgas pilsētas tiesības.

17. gadsimta vidū Pumpēnos sāka apmesties arī ebreji, izveidojot tur vienu no vecākajām viņu apmetnēm Lietuvā. 19. gadsimta sākumā ebrejus apvainoja rituālā kristiešu zēna slepkavībā, un rabīns, lai glābtu citus nepamatoti aizdomās turamos, pieteicās par vainīgo un tika dzīvs sadedzināts.

Pēc 1831. gada poļu sacelšanās apspiešanas Krievijas valdība atņēma klosterim piederošo Baņoņu muižu un slēdza klosteri.

Pilsētiņa vairākkārt cieta ugunsgrēkos — 1846., 1856., 1881. and 1915. gadā.

1897.—1898. gadā pilsētā no 1480 iedzīvotājiem 67% bija ebreji, bija ebreju skola un divas nabagmājas. Smago ekonomisko apstākļu dēļ daudzi jaunieši emigrēja, galvenokārt uz Dienvidāfriku.

Pēc Pirmā pasaules kara Pumpēni bija smagi cietuši, daudzas mājas bija nodedzinātas. Pēc kara bēgļu atgriešanās sekoja jauns to emigrācijas vilnis uz karā necietušajiem kontinentiem.

1919. gadā teritoriālās reformas rezultātā Pumpēni kļuva par pagasta centru Pasvales apriņķī. Starpkaru periodā tie tika saukti par Pumpeniem (). 1923. gadā Pumpenos bija 110 mājas un 1139 iedzīvotāji, no tiem 33% ebreju. 1924. gadā no sarkanajiem ķieģeļiem tika uzceltas 12 m augstas vējdzirnavas. 1939. gadā iedzīvotāju skaits sasniedza 1400. Bija 2 ādas darbnīcas, 3 zāģētavas, elektrostacija, ķieģeļnīca, sierotava.

1941. gada jūlijā visi pilsētas ebreji tika sadzīti geto un 26. augustā nogalināti.

Pēc Otrā pasaules kara padomju okupācijas gados no 1946. līdz 1953. gadam Pumpēnos un to apkaimē tika veiktas lielas masu deportācijas, no pagasta tika izsūtīti ap 400 cilvēku. Šajā laikā apkaimē darbojās Lietuvas partizānu Aļģimanta kara apriņķa Zaļā komanda Vītauta Česnakaviča, vēlāk Jona Janiševiča vadībā.

## Iedzīvotāji

### Ievērojami cilvēki

* Felicijons Lelis (1870–1949), garīdznieks
* Aleksandrs Balčausks (1907–1952), protestantu garīdznieks
* Česlovs Kavalausks (1923–1997), teologs un garīdznieks
* Petrs Abukevičs (1928–1997), kino režisors un operators

## Galerija

Buves Karmelitu vienuolyno pastatas Pumpenuose.jpg|Karmelītu klostera ēka
Pumpėnų bažnyčia, galinė dalis.JPG|Baznīca
Pumpėnai, vėjo malūnas.JPG|Vējdzirnavas
Pumpėnai. Gimnazija.JPG|Ģimnāzija


## Atsauces

## Ārējās saites
Londonas tilts

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q130206"
}


**Londonas tilts** () ir nosaukums vairākiem tiltiem dažādos laika posmos pāri Temzai, kas savienoja Londonas Sitiju ar Sautvorku. Pašreizējais Londonas tilts tika atklāts . Nākamais tilts lejpus pa Temzas straumi ir Tauera tilts, bet augšup pa straumi atrodas Kenonstrītas dzelzceļa tilts (*Cannon Street Railway Bridge*).

Uz tilta un tā apkārtnē divas reizes ir bijuši teroristu uzbrukumi — 2017. gadā gāja bojā 11 cilvēki (3 no tiem bija uzbrucēji), bet 2019. gada uzbrukumā gāja bojā 3 cilvēki (viens no tiem bija terorists).

## Ārējās saites
Luijs Lofrē

**Luijs Aleksandrs Lofrē** (; dzimis , miris ) bija franču peldētājs un ūdenspolo spēlētājs. 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnījis bronzas medaļu ūdenspolo sacensībās.

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja peldēšanas un ūdenspolo sacensībās. Olimpiskajā ūdenspolo turnīrā viņš, būdams Jauktās komandas *Libellule de Paris* pārstāvis, izcīnīja bronzas medaļu. Peldēšanā viņš startēja 4000 metros brīvajā stilā, kur priekšsacīkšu kārtas peldējumā izcīnīja trešo vietu, taču fināla peldējumam nekvalificējās.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Luijs Lofrē (SOK profils) 
* Luijs Lofrē (Olympedia profils) 
* Luijs Lofrē (Sports Reference profils)
Toms Mūrs

**Sers Toms Mūrs ** (, pazīstams kā **kapteinis Toms**; dzimis , miris ) bija britu Otrā pasaules kara veterāns un labdarības akcijas rīkotājs.

## Biogrāfija
Otrajā pasaules karā Mūrs bija britu armijas virsnieks, dienēja Indijā, piedalījās Birmas kampaņā. Apbalvots ar četrām medaļām. Vēlāk bija instruktors tanku bruņotajos spēkos. Pēc kara bija rīkotājdirektors betona ražošanas uzņēmumā. Nodarbojās ar motosportu, piedalījās sacensībās, izcīnot balvas.

Kļuva plaši pazīstams ar savu labdarības gājienu COVID-19 pandēmijas laikā, kurā savāca 39 miljonus britu mārciņu, lai palīdzētu Lielbritānijas nacionālajam veselības dienestam. Pirms savas simtās dzimšanas dienas, 2020. gada 6. aprīlī, Mūrs uzsāka gājienu savas mājas 25 metru garajā dārzā, paziņojot, ka ar savu staigāšanas palīgierīci katru dienu 10 reizes noies attālumu dārza garumā, un tā turpinās 100 reizes, lai savāktu veselības dienestam 1000 mārciņas. Šī akcija izpelnījās plašu ievērību un ziedojumi daudzkārt pārsniedza cerēto. Kad Mūrs bija nostaigājis 100 reizes, viņš turpināja vēl. Līdz viņa 100. dzimšanas dienas rītam 30. aprīlī ziedojumi bija sasnieguši 30 miljonus. 2020. gada 17. jūlijā Lielbritānijas karaliene Elizabete II iecēla Mūru bruņinieku kārtā.

Mūrs divas reizes reģistrēts Ginesa rekordu grāmatā. Viņš ar savu labdarības akciju savāca vislielāko ziedojumu summu, kāda jebkad tikusi savākta vienā akcijā. Otrs rekords viņam 99 gadu vecumā bija kā visvecākajam cilvēkam, kurš piedalījies dziesmas ierakstā, kas nonākusi pirmajā vietā Apvienotās Karalistes singlu topā. Dziedātājs Maikls Bols kopā ar kori par godu Toma Mūra labdarības gājienam ierakstīja jaunu versiju dziesmai *You'll Never Walk Alone*, kurā Mūrs piedalījās, ierunājot dziesmas vārdus.

2020. gada 17. septembrī iznāca Mūra autobiogrāfija *Tomorrow Will Be a Good Day*, ko viņam palīdzēja sarakstīt žurnāliste Vendija Holdena. Septembrī arī tika paziņots par biogrāfiskas spēlfilmas veidošanu par Mūru.

2021. gada 12. janvārī Mūrs tika ievietots Bedfordas slimnīcā ar pneimoniju. Vēlāk viņam tika konstatēta arī inficēšanās ar COVID-19.  Mūrs nomira.

## Atsauces

## Ārējās saites

* The Captain Tom Foundation  Oficiālā mājaslapa
* 
* Captain Tom Moore YouTube
Ogists Pesluā

**Ogists Pesluā** () bija franču ūdenspolo spēlētājs. 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē izcīnīja bronzas medaļu ūdenspolo turnīrā, būdams *Libellule de Paris* biedrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ogists Pesluā (SOK profils) 
* Ogists Pesluā (Olympedia profils) 
* Ogists Pesluā (Sports Reference profils)
Pols Vasērs

**Pols Anrī Vasērs** (; dzimis , miris ) bija franču peldētājs un ūdenspolo spēlētājs. Startējis trijās vasaras olimpiskajās spēlēs (1900., 1912., un 1920. gadā) un 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs. Izcīnījis olimpisko bronzas medaļu ūdenspolo sacensībās.

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja ūdenspolo turnīrā. Viņš bija Jauktās komandas *Libellule de Paris* pārstāvis, kura turnīrā izcīnīja bronzas medaļu. Viņš ir jaunākais ūdenspolo spēlētājs, kas jeb kad līdz šim ir izcīnījis olimpisko medaļu. Turnīra spēļu laikā viņš bija tikai 15 gadus un 306 dienas vecs.

1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās viņš startēja peldēšanas sacensībās — 1 jūdzes peldēšanā brīvajā stilā. Diemžēl viņš šajā disciplīnā nefinišēja.

1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā atkal startēja ūdenspolo turnīrā, pārstāvot Franciju. Šajā reizē Francijas komanda turnīrā izcīnīja dalīto 5. vietu.

1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Antverpenē viņš startēja gan peldēšanas, gan ūdenspolo sacensībās. Ūdenspolo sacensībās viņš bija Francijas komandas pārstāvis. Komanda šoreiz izcīnīja dalīto 9. vietu. Peldēšanā viņš startēja 400 metros brīvajā stilā un 4x200 metru brīvā stila stafetē. Abās disciplīnās viņš startēja tikai kvalifikācijas kārtas peldējumos un fināla cīņās nestartēja.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Pols Vasērs (SOK profils) 
* Pols Vasērs (Olympedia profils) 
* Pols Vasērs (Sports Reference profils)
Žils Kleveno

**Žils Kleveno** (; dzimis , miris ) bija franču peldētājs un ūdenspolo spēlētājs, 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnījis bronzas medaļu ūdenspolo turnīrā.

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Kleveno startēja gan peldēšanas, gan ūdenspolo sacensībās. Labākos panākumus viņš guva ūdenspolo turnīrā, būdams Jauktās komandas *Libellule de Paris* pārstāvis. Komanda turnīrā izcīnīja bronzas medaļu. Olimpisko spēļu vēsturnieks Bills Malons secinājis, ka ūdenspolo sacensībās Kleveno varētu būt startējis kā "Deveno". Peldēšanā viņš startēja trijās disciplīnās — 200 metros brīvajā stilā, 4000 metros brīvajā stilā un 200 metru komandu peldējumā. No šīm disciplīnām viņš labāko rezultātu ieguva komandu peldējumā, kur kopā ar B. Rosjē, R. Ferē, Gasaņē un Pello izcīnīja 4. vietu. 200 metru individuālajā brīvā stila peldēšanā viņš ieguva 7. vietu, bet 4000 metru brīvā stila peldējumā viņš nefinišēja.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Žils Kleveno (SOK profils) 
* Žils Kleveno (Olympedia profils) 
* Žils Kleveno (Sports Reference profils)
Diksona sala

**Diksona sala** () ir Krievijai piederoša sala Ziemeļu Ledus okeānā Taimiras piekrastē. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Karas jūras dienvidaustrumos Taimiras pussalas piekrastē pie ieejas Jeņisejas līcī. 1,5 km platais Vegas šaurums austrumos to atdala no kontinenta piekrastes. Krasta līnija stipri izrobota, daudz pussalu un līču, lielākais no kuriem ir Diksona līcis salas austrumu daļā. Piekrastē daudz nelielu saliņu un klinšu. Sala veidota no bazaltiskiem iežiem, ko klāj plāna tundras augsnes kārta. Valda arktiskais klimats, pats siltākais mēnesis ir augusts ar vidējo temperatūru +5,5 °C. Zemākā temperatūra −48,1 °C fiksēta 1979. gadā, bet augstākā 26,8 °C — 1965. gadā.

## Vēsture
Sala pomoriem zināma jau kopš 17. gadsimta. Lielās Ziemeļu ekspedīcijas laikā 1738. gadā tā nosaukta par Lielo Ziemeļaustrumu salu. Vēlāk dēvēta arī par Kuzjkina salu un Dolgiju. 1875. gadā Ādolfa Nordenšelda ekspedīcija ar kuģi *Pröven* apmeklēja Jeņisejas līci un vienu tā austrumu piekrastes līci nodēvēja par godu zviedru uzņēmējam un ekspedīcijas sponsoram Oskaram Diksonam. Vēlāk Diksona vārds tika attiecināts arī uz salu. Oficiāli Diksona salas nosaukumu apstiprināja 1894. gada Krievijas Hidrogrāfiskās ekspedīcijas vadītājs Andrejs Viļkickis.

Pirmo būvi — ogļu noliktavu — salā 1901. gadā uzcēla Krievijas Polārās ekspedīcijas vajadzībām. 1915. gadā salā tika paplašinātas ogļu noliktavas ledlaužiem *Taimir* un *Vaigač*, kā arī tika uzbūvēta radiostacija, kuras pirmais ziņojums 1915. gada 7. septembrī tiek uzskatīts par Diksonas ciemata dibināšanas datumu. 1916. gadā tika ierīkota pastāvīga meteostacija, kas pakāpeniski izauga par reģionālu hidrometeodienesta pārvaldi. Līdz pat 1930. gadiem meteostacijas vadītājs bija Diksonas augstākā amatpersona. 1929. gadā salā izbūvēts lidlauks un tajā bāzējas pastāvīga polārās aviācijas vienība.

1934. gadā kontinenta piekrastē iepretī salai tika izbūvēta jauna osta un pie tās otra ciemata daļa — Jaunā Diksona (*Новый Диксон*).

1942. gada augustā pie Diksonas notika vācu kreisera *Admiral Scheer* uzbrukums, kas bija vienīgā vācu Otrā pasaules kara kaujas operācija Padomju Savienībā uz austrumiem no Urāliem.

Pēc Arktikas izpētes programmu sašaurināšanas 1990. un 2000. gados notika strauja ekonomisko aktivitāšu un saistītā iedzīvotāju skaita samazināšanās. 2005. gadā tika pamesta ciemata daļa Diksona salā, kur palika tikai Diksonas lidosta un polārstacija, bet iedzīvotāji pārcelti uz Jauno Diksonu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Доехать до Диксона
* Энциклопедия Красноярского края. Остров Диксон