open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pjērs Reverdi

**Pjērs Reverdi** (), dzimis , miris , bija franču dzejnieks. Kopā ar Gijomu Apolinēru viņš ir viens no kubisma un vēlāk sirreālisma atbalstītājiem. Draudzējās ar Pablo Pikaso, Žoržu Braku, Anrī Matisu. Tāpat kā vairāki citi dzejnieki sirreālisti Reverdi lielā mērā attīstīja jaunu priekš sava laika dzejprozas žanru, kura priekšsākumi meklējami Malarmē "verlibrā" (*vers libre*).

## Dzīvesgājums
Reverdi ir dzimis Odas departamenta Narbonas pilsētā. Viņa vecāki nebija precējušies un tēvs, Anrī-Pjērs Reverdi, atzina dēlu tikai 1895. gadā. Māte savukārt izdarīja to tikai 1911. gadā pēc laulības noslēgšanas. Zēns mācījās Tulūzas un Narbonas skolās, bet 16 gadu vecumā pameta mācības.

Viņš ierodas Parīzē 1910. gadā. Monmartra slavenajā mākslinieku darbnīcā un tikšanās vietā *Bateau-Lavoir* viņš iepazīstas ar Gijomu Apolinēru, Maksu Žakobu, Luiju Aragonu, Filipu Supo, Tristanu Carā ar kuriem kopā piedzīvo dadaisma un vēlāk sirreālisma tapšanu. Viņa darbi lielā mērā iespaidoja Andrē Bretona poētisko konceptu.

1912.-1914. gados viņš sadarbojas ar Apolinēra žurnālu *Les Soirées de Paris* un apprec Henrieti Biro (*Henriette Charlotte Bureau*).

1915. gadā tiek publicēts viņa pirmais dzejoļu krājums *Poèmes en prose*, ko kritika definēja kā kubisma poēziju (*poésie cubiste*).

1917. gada 15 martā Reverdi dibina literāro laikrakstu *Nord-Sud*, kas ir pilnīgi veltīts tā laika jauno mākslas virzienu teoriju apspriešanai. Laikraksts pastāv līdz 1918. gadam un tiek aizstāts ar līdzīgu izdevumu *Littérature*, ko vada Bretons, Supo, Aragons un Reverdi.

1920. gadu sākumā viņš iepazinās un uzturēja attiecības ar Koko Šaneli.

1926. gadā Reverdi, 37 gadu vecumā, norobežojās no pārējās pasaules Solemas Benediktiešu ordeņa abatijā, kur, turpinot rakstīt, uzturējās līdz mūža beigām un tika apglabāts.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pleira

**Pleira** ir serozs apvalks, kas klāj plaušu ārējo un krūškurvja sienas iekšējo virsmu.

## Uzbūve
Pleira ir plāna, divslāņu membrāna. Viens slānis pārklāj plaušu ārējo virsmu, bet otrs slānis krūšu dobuma iekšpusi. Starp slāņiem atrodas šķidrums, kas mazina berzi elpošanas laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Skābēšana

[thumb|[Skābēti kāposti]]
[thumb|Kopā ar [ķiplokiem, dillēm un citiem garšaugiem skābēti gurķi]]

**Skābēšana** ir viens no senākajiem pārtikas bioķīmiskās konservēšanas veidiem. Tās pamatā ir pienskābes baktēriju cukura pārraudzēšana pienskābē, kas darbojas kā dabīgais konservants, kavējot nevēlamo mikroorganismu attīstību skābējumā. Tradicionāli visbiežāk skābē kāpostus, gurķus un tomātus, retāk arī augļus un citus dārzeņus, piemēram, ābolus, saldos piparus vai bietes. Skābēšanu izmanto arī mājlopu skābbarības ražošanai no zāles zaļmasas.

## Izejvielas

Lai nepievienojot cukuru varētu iegūt labas kvalitātes skābējumu, jāizmanto dārzeņi ar pietiekamu dabīgo cukura saturu, piemēram, skābējamajos kāpostos jābūt vismaz 4% cukura. Skābējot veselus dārzeņus, piemēram, gurķus, tomātus un saldos piparus, tos pārlej ar 4—6% sālsūdens, savukārt garšaugu (piemēram, diļļu, pētersīļu vai seleriju) konservēšanai sāls koncentrāciju aplejamajā ūdenī jāpalielina līdz aptuveni 15—20%. Šķīdums ar vismaz 1,5—3% sāls koncentrāciju izraisa augļu un dārzeņu šūnu plazmolīzi un šūnsulas izdalīšanos, kurā izšķīdušajiem cukuriem viegli piekļūst pienskābes baktērijas, kas tos pārraudzē pienskābē.

## Norise

Skābēšanu parasti veic divos posmos: vispirms skābējumu 8—12 dienas uzglabā 16—20°C temperatūrā, bet pēc tam vairākas mēnešus iztur 0—2°C temperatūrā. Skābēšanas sākumposmā darbojas heterofermentatīvās pienskābes baktērijas, kas no cukura līdztekus pienskābei veido arī virkni blakusproduktu, tostarp oglekļa dioksīdu, etiķskābi, etilspirtu un etilesterus. Tad sāk darboties homofermentatīvās pienskābes baktērijas, kas cukuru pārraudzē tikai pienskābē, un skābējumā lielākoties uzkrājas tikai pienskābe. Skābēšanai visu laiku jānotiek bezskābekļa vidē, lai būtu kavēta pūšanas, sviestskābes, u.c. nevēlamo baktēriju attīstība. Raudzēšanas beigās pienskābes daudzums produktā var svārstīties robežās no 0,7 līdz 2%, taču pēc skābēšanas beigām, skābēto produktu uzglabājot pareizos apstākļos, tā skābumam vairs nebūtu jāmainās.

## Uzglabāšana un bojāšanās

Kaitīgie mikroorganismi (pūšanas baktērijas, zarnu nūjiņa, sēnītes un patogēni) skābētajā produktā var nokļūt ar izejvielām, ūdeni, pa gaisu, izmantotajiem traukiem, rīkiem vai iekārtām. Gatavos skābētos produktus jāuzglabā 0—1°C temperatūrā. Ja uzglabāšanas temperatūra ir pārāk augsta, skābēšanas laikā kāposti bijuši nepietiekami sablīvēti vai nepietiekami izdalījusies to sula, skābētos kāpostos var savairoties kandidas sugas (*Candida spp.*) rauga sēnīte, kas tiem rada nepatīkamu smaku, tumšāku, sārtu nokrāsu, mīkstu konsistenci, virsmas plēvīti un skābuma samazinājumu.

Savukārt, ja skābēšanas pirmais posms noticis pārāk zemā temperatūrā, kas kavējis skābuma pieaugumu, skābētos kāpostos var attīstīties sviestskābes baktērijas, kas tiem rada vecam sviestam līdzīgu smaku un rūgtu garšu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Cietnis.lv

**cietnis.lv** bija Latvijā populārs tehnoloģiju jaunumu portāls, kas pastāvēja no 2000. līdz 2004. gadam. Informācija portālā bija pieejama tikai latviešu valodā. Portāla autori darbojās ar segvārdiem, tajā publicēja ierakstus par tehnoloģiju jaunumiem, datorspēlēm, populārzinātniskām tēmām, programmatūras jaunākajām versijām un mobilajiem telefoniem, kā arī autoru viedokļus. Viens no portāla autoriem bija viens no pirmajiem latviešu blogeriem Kaspars Foigts (laacz.lv).

Šobrīd daļa portāla rakstu ir pieejami lasīšanas režīmā. Pēdējais portālā publicētais raksts bija par *[[Winamp]]* 5.06 versijas iznākšānu. Par portāla darbības izbeigšanu netika īpaši paziņots, tika pārtraukta rakstu publicēšana.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Elza Hailova

**Elza Hailova** (dzimusi **Rudzīte**, arī **Rudzīte-Hailova**;  - , Rīga) bija Latvijas šahiste un šaha trenere.

## Biogrāfija
Elza Hailova no 1949. gada līdz 1979. gadam regulāri piedalījusies Latvijas un Rīgas galvenajos šaha turnīros. Bijusi aktīvas spēles cienītāja, kuras agresīvais uzbrukuma stils bieži sagādājis nepatikšanas turnīru favorītēm. Latvijas sieviešu šaha čempionāta finālos piedalījusies 23 reizes, tajā skaitā 20 reizes pēc kārtas (1949-1968) un sešas reizes ierindojusies godalgotajās vietas. Viens no veiksmīgākajiem Hailovai bijis 1950. gads, kad Latvijas sieviešu šaha čempionātā izdevies ne tikai sagādāt pirmo zaudējumu daudzkārtējai Latvijas čempionei Mildai Laubertei šo turnīru vēsturē, bet arī izcīnīt 3. vietu un pēc tam pārliecinoši uzvarēt Mihaila Čigorina simtgadei veltītajā 3. Rīgas sieviešu šaha čempionātā ar iespaidīgu rezultātu - 9 punkti no 10 iespējamajiem. 1951. gadā Ivanovā pārstāvējusi "Daugavas" šahistu komandu PSRS arodbiedrību komandu čempionāta pusfinālā. 1954. gada jūlijā PSRS sieviešu šaha čempionāta pusfinālā Rīgā palikusi 12. vietā, taču spējusi uzvarēt vienu no daudzsološākajām tā laika Latvijas šahistēm Zāru Nahimovsku. Vairākkārt bijusi Rīgas sieviešu šaha čempionāta laureātu skaitā - 1954. gadā dalījusi 2.-3. vietu, 1956. gadā izcīnījusi 2. vietu, 1966. gadā dalījusi 2.-3. vietu. 1977. gadā šajā turnīrā ieņēmusi augsto 4. vietu. 1961. gadā 1. Latvijas PSR komandu čempionātā pārstāvējusi Maskavas rajona pārtikas tirdzniecības uzņēmuma komandu.

Daudz spēka veltījusi šahistu jaunās maiņas audzināšanā. Bieži gājusi uz Rīgas skolu jaunākajām klasēm, kur ar laipnu un emocionālu stāstījumu pievērsusi šaham daudzas meitenes. Bijusi pirmā trenere nākamajām Latvijas šaha čempionēm Ingrīdai Priedītei, Astrai Goldmanei un Ilzei Rubenei.

## Vietas Latvijas šaha čempionātos
* 1949. gads - 6.-8. vieta.
* 1950. gads - 3. vieta.
* 1951. gads - 5. vieta.
* 1952. gads - 6.-7. vieta.
* 1953. gads - 5.-6. vieta.
* 1954. gads - 3. vieta.
* 1955. gads - 3. vieta.
* 1956. gads - 3.-4. vieta.
* 1957. gads - 6. vieta.
* 1958. gads - 5.-6. vieta.
* 1959. gads - 7.-8. vieta.
* 1960. gads - 8. vieta.
* 1961. gads - 2.-3. vieta.
* 1962. gads - 5. vieta.
* 1963. gads - 12. vieta.
* 1964. gads - 10. vieta.
* 1965. gads - 3. vieta.
* 1966. gads - 11.-12. vieta.
* 1967. gads - 6.-8. vieta.
* 1968. gads - 10.-11. vieta.
* 1970. gads - 10. vieta.
* 1973. gads - 8.-9. vieta.
* 1977. gads - 26. vieta.

## Atsauces

## Literatūra
* Nekrologs žurnālā "Šahs" Nr. 24, 1988.
2015. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas

**2015. gada [[Latvijas Valsts prezidenta vēlēšanas]]** notika 3. jūnijā, kad 12. Saeima par Valsts prezidentu ievēlēja Raimondu Vējoni.

## Informatīvā kampaņa
2015. gada aprīlī portāla ManaBalss.lv veidotāji izveidoja projektu MansPrezidents.lv, kur lietotāji varēja izvirzīt savas Valsts prezidenta kandidatūras, ar mērķi iespaidot politiķu veikto izvēli. Pēc kandidātu izvirzīšanas balsošanai tika piedāvāti populārākie, kā arī Saeimā pārstāvēto partiju oficiāli izvirzītie kandidāti: Mārtiņš Bondars, Vaira Vīķe-Freiberga, Egils Levits, Sandra Kalniete, Gunārs Kūtris, Raimonds Vējonis un Sergejs Dolgopolovs.

## Kandidāti
Laika posmā no 19. līdz 24. maijam notika Valsts prezidenta amata kandidātu virzīšana pirmajai balsošanas kārtai. Pirmajā kandidātu pieteikšanas dienā (19. maijā) tika iesniegta Mārtiņa Bondara (Reģionu alianse; virza Latvijas Reģionu apvienība) un Sergeja Dolgopolova (Saskaņa) kandidatūra.

 prezidenta amatam tika izvirzīts Raimonds Vējonis (Latvijas Zaļā partija), kandidatūru izvirzot Zaļo un Zemnieku savienības deputātiem Augustam Brigmanim, Gundaram Daudzem, Ingmāram Līdakam, Aināram Mežulim un Valdim Skujiņam, kā arī «Vienotības» frakcijas vadītājai Solvitai Āboltiņai.  amatam tika izvirzīta bezpartijiskā Egila Levita kandidatūra, to parakstot Gaidim Bērziņam, Inārai Mūrniecei, Imantam Parādniekam (visi — Nacionālā apvienība), Ringoldam Balodim («No sirds Latvijai»), Lolitai Čigānei un Veiko Spolītim (abi — «Vienotība»).

No parlamentā pārstāvētajām partijām savu kandidātu nevirzīja «No sirds Latvijai». Partijas kongresā tika nolemts amatam nominēt Gunāru Kūtri, taču dienu pirms kandidātu oficiālās virzīšanas — 18. maijā — Kūtris savu kandidatūru atsauca un partijas Saeimas frakcija nolēma citu kandidātu neatbalstīt. Savu kandidātu nevirzīja arī «Vienotība».

## Vēlēšanu norise

### 1. balsojums

Kopā bija 99 zīmes, no kurām nederīgas bija 6. Pret visiem kandidātiem balsoja 5 deputāti.

### 2. balsojums

Kopā bija 99 zīmes, no kurām nederīgas bija 3. Pret visiem kandidātiem balsoja 6 deputāti.

### 3. balsojums

Kopā bija 98 zīmes, no kurām nederīgas bija 2. Pret visiem kandidātiem balsoja 12 deputāti.

### 4. balsojums

Kopā bija 99 zīmes, no kurām nederīga bija 1. Pret abiem kandidātiem balsoja 26 deputāti.

### 5. balsojums

Kopā bija 98 zīmes, no kurām nederīga bija 1. Pret kandidātu balsoja 42 deputāti.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Valsts prezidenta ievēlēšanas likums
Ekotūrisms

[thumbnail|[Fernandu di Noronjas sala, Brazīlija]]
**Ekotūrisms** ir tūrisma veids, kam raksturīga ceļošana relatīvi neskartā un mazapdzīvotā dabas vidē, lai izzinātu dabu, biotopus, novērotu augus un dzīvniekus to dabiskajos apstākļos, kā arī izglītotos dabas aizsardzības jautājumos. Ekotūrisms vismazāk no pārējiem tūrisma veidiem atstāj ietekmi uz apkārtējo vidi.

Ekotūrisms ir izveidots, lai nodrošinātu aizsargājamo dabas teritoriju aizsardzību, pārvaldi un apsaimniekošanu. Tā mērķos ietilpst arī veicināt vietējo iedzīvotāju labklājību, veicināt vietējo uzņēmumu attīstību un caur tūrismu un ceļošanu sekmēt izglītošanos par dabas aizsardzību.
Makss Žakobs

**Makss Žakobs** (), dzimis , miris , bija franču rakstnieks, dzejnieks, mākslas kritiķis un gleznotājs. Viņš bija viens no pirmajiem Pablo Pikaso draugiem Parīzē. 1944. gada 24. februārī Žakobs tika apcietināts un nogādāts Dransī pārsūtīšanas nometnē, kur divas nedēļas vēlāk nomira. 1960. gada 17. novembrī Makss Žakobs tika pieskaitīts "par Franciju mirušajiem dzejniekiem" (*Poète mort pour la France*) un viņa vārds ir ierakstīts Parīzes Panteona sarakstā.

## Dzīvesgājums
Maksa Žakoba vectēvs, Samuels Aleksanders, ir dzimis Zāras zemē Vācijā. Maksa tēvs Lācars Aleksanders nomainīja uzvārdu apprecot Prīdensi Žakobu 1871. gadā. Makss bija viens no Lācara septiņiem bērniem. Viņš mācījās Kempēras skolā un licejā, ko beidza kā labākais absolvents. Tālāk iestājās Aizjūras Francijas valsts skolā (*École nationale de la France d'outre-mer*), bet pameta studijas lai veltītu sevi mākslai. Parīzē viņš apmetās Monmartrā, kur pārtiekot no gadījuma darba nodevās gleznošanai un rakstīšanai. Sadraudzējās ar Pikaso un Gijomu Apolinēru. Iepazinās ar māksliniekiem, kas veidoja Parīzes bohēmu: Utrilo, Modiljāni, Derēnu, Ruso, van Dongenu, de Vlaminku u.c. Viņa pirmās publikācijas ir bērnu grāmatas *Histoire du roi Kaboul Ier et du marmiton Gauvain* (1903), *Le Géant du Soleil* (1904).

1909. gada 22. septembrī savā istabā Žakobs piedzīvoja Jēzus Kristus parādīšanos, kas atkārtojās 1914. gadā kinoseansa laikā. 1915. gada 18. februārī viņš pieņēma kristietību. Par viņa krusttēvu kļuva Pikaso.

Žakobs ir viens no Luija Aragona 1920. gadā publicētā romāna *Anicet ou le panorama* prototipiem.
1925. gadā viņš ceļo uz Itāliju, 1926. gadā uz Madridi un Toledo.

Kopš 1936. gada dzīvoja Senbenuā pie Luāras (*Saint-Benoît-sur-Loire*). Otrā pasaules kara laikā Žakobs raksta "kara dienasgrāmatu". 1942. gada decembrī viņa vecākais brālis, Gastons, tiek nosūtīts uz Aušvicas koncentrācijas nometni. Žakobs atsakās no draugu piedāvājumiem sagādāt viņam viltus dokumentus vai palīdzēt sasniegt brīvo zonu. Viņš neslēpj savas ebreju saknes. 1944. gada janvārī viņa māsa Mirta-Lea tiek aizturēta un arī nosūtīta uz Aušvicu. Viņu pašu arestē 24. janvārī un ievieto Orleānas cietumā, bet 28. janvārī nosūta uz Dransī. Žans Kokto un Pikaso bezcerīgi mēģina viņu glābt, bet no tā nekas neiznāk. Rakstnieks mirst Dransī nometnē, kur tiek arī apglabāts masu kapā. 1949. gada 5. martā viņu pārapbedīja Senbenuā pie Luāras kapsētā.

Rakstniekam par godu ir nosaukts teātris viņa dzimtajā Kempēras pilsētā. Kopš 1950. gada tiek piešķirta Maksa Žakoba balva literatūrā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Annibale de Gaspariss

**Annibale de Gaspariss** (; —) bija itāļu astronoms, Kapodimontes observatorijas Neapolē vadītājs (1864—1889). Atklājis 9 asteroīdus.

1851. gadā saņēmis Karaliskās astronomijas biedrības Zelta medaļu. 1851. un 1852. gadā saņēmis Lalanda balvu.

Annibales de Gasparisa vārdā nosaukti asteroīds 4279 Gaspariss, Mēness krāteris De Gaspariss un Gasparisa plaisa uz Mēness. 

## Atsauces
* 
* 

## Ārējās saites
Holocēna termālais maksimums

350px|thumb|Temperatūras holocēnā dažādos reģionos; par 0 tiek pieņemta 20. gadsimta vidus vidējā temperatūra. Visaugstākās smailes ir gaiši zilajai Grenlandei un tumši zilajai Antarktīdai. Eiropa iezīmēta oranžā krāsā.
**Holocēna termālais maksimums** jeb **klimata optimums** bija laika posms holocēnā, kuram bija raksturīga 2—3°C augstāka gaisa temperatūra nekā pirms un pēc tā. Tas bija pirms ~8000—4000 kalibrētajiem gadiem (~6000—2000 g. p. m. ē.). Šajā laikā klimats bija silts un sauss. Latvijas teritorijas florā dominēja termofilās koku sugas, kā alkšņi, liepas, lazdas, ozoli, gobas un kļavas. Tā kā dominēja silti un sausi klimatiskie apstākļi, tad Latvijas purvos šajā laikā uzkrājās labi sadalījusies kūdra. Daudzviet purvos, dēļ zemā ūdens līmeņa, plašās teritorijās sāka augt koki, kuri strauji pieaugošā ūdens līmeņa ietekmē (klimatam kļūstot vēsākam un mitrākam pirms ~4000 kalibrētajiem gadiem) gāja bojā un izveidoja purvos raksturīgo "koku slāni" (nereti Pola Tomsona vārdā saukts par Tomsona slāni).

Lai gan klimatiskais optimums bija vērojams dažādos Zemes rajonos, karstākie periodi tajos nebija vienlaicīgi un arktiskajos rajonos daudz izteiktāki. Ziemeļpola tuvumā temperatūra cēlās vidēji par 4 grādiem, ievērojami sasila Ziemeļrietumu Eiropa, kamēr Dienvideiropā efekts nebija novērojams. Okeāna virsmas temperatūras paaugstināšanās Lielajā barjerrifā pirms 5350 gadiem tiek vērtēta par vienu grādu. Toties Grenlandē šī klimatiskā optimuma laikā salas ledus cepure nokusa pilnībā, bet arktiskajās jūrās ap to vasarā nebija ledus. Tuksnešainajos Sahāras un centrālās Āzijas reģionos pieauga nokrišņu daudzums, kas pavirzīja mežus tālāk uz ziemeļiem. Amazones baseinā šai laikā temperatūra pieauga, bet samazinājās nokrišņu daudzums.

Mērījumi rāda, ka pēc 500 gadu ilgā relatīvā aukstuma perioda pēdējos 100—150 gados atkal atsākusies sasilšana un šī situācija var atjaunoties. Vairums Grenlandes teritorijas pašlaik ir klāta ar biezu ledus kārtu, kuras pēdējā desmitgadē novērojamā straujā kušana tiek uzskatīta par jauna klimatiskā optimuma tuvošanās pazīmi.

## Atsauces
Cilvēka bērns

**"Cilvēka bērns"** () ir 1956. gada romāns, kura autors ir Jānis Klīdzējs. Pēc šī romāna motīviem tika uzņemta režisora Jāņa Streiča tāda paša nosaukuma filma. Romāns ir tēlojums par dzīvi Latgales lauku sētā 1920. gados, kas lielā mērā apraksta paša Jāņa Klīdzēja bērnības gaitas. Grāmatas galvenais varonis ir septiņus gadus vecais zēns Boņuks jeb Bonifācijs Pavulāns.

## Atsauces
Aizeks Sterns

**Aizeks Sterns** (, ; dzimis , miris ) bija Ukrainas ebreju izcelsmes amerikāņu vijolnieks un diriģents.

## Dzīvesstāsts
Dzimis Ukrainā 1920. gadā, bet jau 1921. gadā ģimene pārcēlās uz Sanfrancisko. No 1928. līdz 1931/ gadam studēja Sanfrancisko konservatorijā. 15. gadu vecumā, 1936. gada 18. februārī pirmoreiz koncertēja publiski, izpildot Sensānsu kopā ar Sanfrancisko simfonisko orķestri Pjēra Montē vadībā.

1951. gadā Sterns bija pirmais amerikāņu vijolnieks, kurš plaši uzstājās PSRS, tomēr no 1967. gada atteicās koncertēt PSRS, protestējot pret režīma politiku. 1999. gadā pirmoreiz deva meistarklases Vācijā, tomēr nekad tajā neuzstājās publiski. Atbalstīja Izraēlu un bieži tur uzstājās. 1979. gadā veica koncerttūri Ķīnā. Astoņkārtējs Grammy balvas ieguvējs.

## Ārējās saites
Pakalnis

**Pakalnis** vai **Pakaļņa ezers** (arī Pakalna ezers, Pakalnes ezers, Pakalniņu ezers, Pakalņa ezers, Pakaļnes ezers) ir ūdenstilpe Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos pie autoceļa V762. Krasti zemi, lēzeni, dibens — smilšains, oļains, akmeņains, dūņains. Ezerā ietek viens strauts un viens grāvis, cauri tek Tartaks no Ciriša ūdenskrātuves uz Luknas ezeru. Mīt līdaka, asaris, rauda, līnis, zutis, plaudis, rudulis, sapals. Krastos vairākas atpūtas vietas, peldvietas.

Ezera rietumu krastā Livdanišķu ciems, ziemeļu — Gūteņi, dienvidu — Cecerski. Ziemeļaustrumu krastā Gutiņu pilskalns. Netālu no Tartaka iztekas no ezera - Livdanišķu senkapi.

## Atsauces
Kiureņu ezers

**Kiureņu ezers** vai **Kivriņu ezers** ir ūdenstilpe Augšdaugavas novada Višķu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos Kiureņu purvā uz ziemeļiem no autoceļa V683. Krasti zemi, purvaini, grūti pieejami, dibens — dūņains. Notece pa grāvi uz Ārdavas ezeru ziemeļos. Mīt līdaka, līnis, karūsa.

## Atsauces
Halejs (krāteris)

**Halejs** (*Halley*) ir triecienkrāteris Mēness redzamajā pusē. Tas atrodas redzamās daļas apmēram centrā. Nodēvēts angļu astronoma Edmonda Haleja vārdā. Vārdu 1935. gadā apstiprinājusi Starptautiskā Astronomijas savienība.

Haleja krāteris atrodas uz dienvidiem no Hiparha krātera, skar tā valni. Uz dienvidrietumiem no Haleja atrodas lielāks krāteris - Albategnijs, uz austrumiem mazāks krāteris – Hainds.

Halejs ir vecs krāteris, valnis daļēji erodējis, veidojies Nektāra periodā pirms apmēram  3,9 miljardiem gadu. Vaļņa rietumu daļu šķērso ieleja, kas stiepjas dienvidu, dienvidaustrumu virzienā gandrīz līdz Albategnija krātera valnim. Haleja krātera dibens ir relatīvi līdzens, uz tā atrodas divi mazi krāterīši.

## Atsauces
Emma Asona

thumb|Emma Asona
**Emma Asona** (;  — ) bija Igaunijas politiķe, sociāldemokrāte. Viņa bija viena no pirmajām politiķēm sievietēm, kas ievēlēta Rīgikogu. Viņa piedalījās neatkarīgās Igaunijas pirmās konstitūcijas izveidē, īpaši sadaļās par izglītību un dzimumu līdztiesību. 1912. gadā viņa sarakstīja pirmo vēstures mācību grāmatu igauņu valodā.

## Biogrāfija
Emma Asona dzimusi Vābinas pagastā, Veru apriņķī, Livonijas guberņā, kas tobrīd bija daļa no Krievijas Impērijas. Viņas tēvs bija skolotājs. Viņa mācījās A. Puškina meiteņu skolā Tartu un pēc tam pabeidza vēstures studijas Bestuževa kurso Sanktpēterburgā 1910. gadā. Pēc tam viņa strādāja par vēstures skolotāju Tartu meiteņu koledžā.

Emma Asona bija aktīva dažādās sieviešu organizācijās ar sociāliem un izglītības mērķiem. 1919. gadā viņa tika ievēlēta Tallinas domē, kā arī pirmajā neatkarīgās Igaunijas parlamentā. No 1919. līdz 1921. gadam viņa darbojās arī Izglītības ministrijā, bet no 1925. līdz 1940. gadam bija Izglītības departamenta vadītāja, bija arī Igaunijas sieviešu asociācijas sekretāre.

No 1921. līdz 1941. gadam viņa bija precējusies ar politiķi Ferdinandu Petersenu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alfrēds Eklons

**Alfrēds Eklons** (, Valka - , Rīga) bija Latvijas šahists.

## Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt 17 gadu vecumā. Jau 1927. gada rudenī iesaistījies Valkas šahistu grupā, kas nodibināja Valkas sporta biedrības šaha sekciju. No 1930. līdz 1933. gadam bijis šīs šaha sekcijas vadītājs. Izcīnījis trīs Valkas šaha meistara titulus. 1930. gadu pirmajā pusē regulāri piedalījies Latvijas šaha čempionātos. Lielākais panākums izcīnīts 1932. gadā Jelgavā, kad dalīta 1.-2. vieta 1932. gada Latvijas šaha čempionāta 1. virsturnīrā ar Movšu Feiginu. Aprīlī četru partiju papildmačā Rīgā gan nācies piekāpties nākamajam Latvijas meistaram ar ½:2½. Interesanti, ka divos nākamajos Latvijas šaha čempionātos Eklons spēja sasniegt pozitīvu rezultātu pret Feiginu - 1½:½. 1932. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar tolaik Igauniju pārstāvošo Vladu Mikenu - 2½:2½. 1934. gadā Valkā viesojies Austrijas lielmeistars Rūdolfs Špīlmans, kurš sniedzis simultānspēles seansu labākajiem pilsētas šahistiem un partiju ar Eklonu pēc grūtas cīņas beidzis neizšķirti. 1933. gadā Eklons izdevis šaha mācību grāmatu "Rokas grāmata šacha spēlē", kurai bijis nozīmīgs ieguldījums šaha spēles popularizēšanā Latvijā. 1930. gadu otrajā pusē Eklona kā šahista izaugsme apstājusies. Tā laika presē izskanējusi doma, ka Eklons sen būtu bijis šaha meistars, ja vien dzīvotu Rīgā, jo provinces šahistam ir grūti uzņemties ceļa un citus izdevumus, lai piedalītos nopietnos šaha turnīros. 1940. gadā Eklons izcīnījis Vidzemes apgabala ātrspēles šaha meistara nosaukumu, bet 1941. gadā pārvācies uz dzīvi Talsos un kļuvis par Talsu ātrspēles šaha meistaru. Saņēmis uzaicinājumu piedalīties arī 1. Latvijas PSR šaha čempionātā 1941. gada pavasarī Rīgā, taču nav spēlējis šajā turnīrā. Pēc Otrā pasaules kara pārvācies uz dzīvi Rīgā. Turpinājis piedalīties šaha turnīros. Lielākais panākums bijis 1954. gadā dalītā 1.-2. vieta ar Kārli Klāsupu Rīgas šaha čempionātā. Piedalījies arī 1959. gada Rīgas šaha čempionātā. Pēdējais nopietnais panākums bijis iekļūšana Latvijas šaha čempionāta fināla 1960. gadā, kurā gan nācies samierināties ar vietu turnīra tabulas beigās.

## Vietas Latvijas šaha čempionātos
* 1930. gads - 7.-8. vieta 1. virsturnīrā.
* 1932. gads - 1.-2. vieta 1. virsturnīrā.
* 1934. gads - 9.-11. vieta.
* 1935. gads - 8. vieta.
* 1960. gads - 14. vieta.

## Atsauces

## Literatūra
* Alfrēds Eklons. Rokas grāmata šacha spēlē. 2. pārstrādātais izdevums. Valka, 1933. Izdevis un iespiedis J. Rauska. 14X10 cm. 80 lpp. 3000 eks.
Martinsone

**Martinsone** var būt:

* Evija Martinsone;
* Marta Elīna Martinsone (dzimusi 1986), režisore;
* Mirdza Martinsone, aktrise;
* Mirdza Martinsone, vingrotāja un kalnu slēpotāja.

## Skatīt arī
* Martinsons
Reomīrs (krāteris)

**Reomīrs** (*Réaumur*) ir triecienkrāteris Mēness redzamajā pusē. Atrodas Centrālā līča dienvidu malā. Nodēvēts franču zinātnieka Renē Antuāna Reomīra vārdā. Vārdu 1935. gadā apstiprinājusi Starptautiskā Astronomijas savienība.

Reomīra krāteris atrodas uz ziemeļrietumiem no Hiparha krātera, uz austrumiem no Flammariona krātera. Uz dienvidiem no Reomīra atrodas Gildens, uz dienvidiem–dienvidrietumiem – Ptolemajs.

Reomīrs ir vecs krāteris, stipri erodējis. No krātera vaļņa ziemeļdaļā palikušas tikai dažas klintis, kas ļauj nojaust krātera aprises. To šķērso Opolcera plaisa (apmēram 110&nbsp;km gara plaisa, stiepjas no ziemeļiem, ziemeļaustrumiem uz dienvidiem, dienvidrietumiem). Vaļņa dienviddaļu izrobojuši vairāki sīki krāterīši. Krātera dibens gluds, klāts sīkiem krāterīšiem. Uz austrumiem no krātera atrodas Reomīra plaisa, kura stiepjas līdz Hiparha krāterim.

## Atsauces
Pols Morāns

**Pols Morāns** (), dzimis , miris , bija franču rakstnieks un politiskais darbinieks.

Viņš tika ievēlēts Franču akadēmijā 1968. gadā, kur kopš 1977. gada tiek pasniegta Pola Morāna Lielā literatūras balva. Vairāki viņa darbi piedzīvoja ekranizāciju.

Morāns izturējās izteikti noraidoši pret gollismu, komunismu, brīvmūrniecību, ebrejiem un homoseksuālām personām.

## Dzīvesgājums
Rakstnieka tēvs, Eižens Eduards Morāns, bija Dekoratīvo mākslu valsts augstskolas (*École nationale supérieure des arts décoratifs*) direktors. Viņš pazina vairākus sava laika māksliniekus, kā Ogists Rodēns, Sāra Bernāra, Stefans Malarmē. Jau bērnībā Pols daudz ceļoja pa Eiropu ar savu ģimeni, jau pusaudža gados iemācoties angļu valodu. Viņš studēja Politisko zinātņu brīvajā skolā. Obligāto dienestu veica Kānas prefektūras arhīvos, šajā laikā tapa viņa pirmais noveļu krājums *Les Extravagants*. Viņa politiskā karjera sākas Londonā. Pirmā pasaules kara laikā viņš strādāja Francijas Ārlietu ministrijā Parīzē. 1914. gadā viņš iepazinās ar Marselu Prustu. Prusts kurš bija dzirdējis Morāna atsauces par savu romānu *Svana pusē* (*Du côté de chez Swann*, 1913) negaidīti ierodas pie viņa uz mājām vienā vakarā. Šī vizīte vēlāk tiks aprakstīta novelē *Le visiteur du soir*. Abu draudzība turpināsies līdz Prusta nāvei. Vēl rakstnieks uzturēja tuvas attiecības ar Žanu Kokto.

Pirmais tika publicēts Morāna poēmu krājums *Lampes à Arc* (1919), bet īstu atzinību viņam atnesa grāmata *Tendres Stocks* ar Prusta priekšvārdu 1924. gadā.

1920.—1930. gados Morāns publicēja vairākus romānus, noveles un ceļojumu aprakstus. Viņš sadarbojās ar žurnālu *Le Figaro* un izmēģina sevi izdevniecības jomā izplatot *Gallimard* apgāda kolekciju *Renaissance de la nouvelle*.

1927. gada 3. janvārī Morāns apprecēja grieķu izcelsmes rumānieti Elēnu Krisoveloni no bagātas baņķieru dzimtas.

Morāns kļuva par Višī Francijas vēstnieku Rumānijā 1942. gadā un Šveicē 1944. gadā. Pēc Otrā pasaules kara beigām viņu atsauca. Morāna pozīcija okupācijas laikā iedvesa de Gollam tik dziļu antipātiju, ka no 1958. līdz 1968. gadam viņš izmantoja visas iespējas lai nepieļautu rakstnieka ievēlēšanu Franču akadēmijā. Morāns savukārt nicinoši sauca prezidentu par "Gollu".

Uz apmēram desmit gadiem Morāns apmetas Vevejā Šveicē. Viņš kļūst par jaunas literātu pāaudzes aizbildni. Šo rakstnieku grupu, ko raksturoja opozīcija Žanam Polam Sartram, vēlāk nosauks par Huzāriem.

1968. gadā viņu beidzot pieņēma Franču akadēmijā, kur viņš ieņēma 11.krēslu aizstājot rakstnieku Morisu Garsonu.

Pārdzīvojis savu sievu pa pusotru gadu rakstnieks mira Laeneka slimnīcā (*Hôpital Laennec de Paris*) Parīzē. Urna ar abu pelniem glabājas Triestē, Krisoveloni dzimtas mauzolejā.

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
Rīgas ūdenskrātuve

**Rīgas ūdenskrātuve** vai **Rīgas HES ūdenskrātuve** ir mākslīga ūdenstilpe Daugavas lejtecē 35&nbsp;km no upes grīvas. Izbūvēta laika posmā no 1966. līdz 1974. gadam Rīgas HES un Rīgas ūdensapgādes vajadzībām. Tās platība ir līdz 42,3&nbsp;km², bet tilpums — līdz 339 miljoniem kubikmetru.

Sākas Lejasdaugavas senlejā, bet tās lejasdaļa atrodas Ropažu līdzenumā, kur, paaugstinot ūdens līmeni, izveidots ar dambjiem ieskauts ieapaļš paplašinājums. Ūdenskrātuvē ietek Ogre, Ķilupe, Kausupīte, Līčupe, Raģupīte; Bērzene novadīta pa tiešo Sausajā Daugavā.

Izbūvējot ūdenskrātuvi tika uzbērti dambji, aizsprosti un krasta būves 27&nbsp;km garumā, aizberot Sausās Daugavas augšgalu. Ūdenskrātuvi aizpildot tika applūdināts Doles salas austrumu gals, vairākas apkārtējās saliņas (Mārtiņsala, Nulpe), kā arī krāces augšpus Doles salas. Tika iznīcināti vairāki arheoloģijas pieminekļi (apmetņu vietas, senkapi) sen apdzīvotajā Daugavas ielejas posmā. Paceļoties ūdens līmenim, izveidojās 5 jaunas salas ar kopējo platību ap 200 ha. Lielākā ir Nāves sala bijušās pussalas vietā starp Daugmali un Saulkalni. Uz vienas no jaunajām salām iepretī Ikšķilei atrodas Svētā Meinarda baznīcas drupas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kārlis Abens

**Kārlis (Karps) Abens** (, dzimis , miris ) bija Latvijā dzimis igauņu valodnieks, pedagogs un tulkotājs no latviešu valodas. Latvijas PSR Nopelniem bagātais kultūras darbinieks (1956. gads).

## Dzīvesgājums
Dzimis Alūksnes novadā, igauņu ieceļotāja dēls. No 1906. līdz 1911. gadam mācījās Alūksnes pareizticīgo draudzes skolā. No 1914. līdz 1918. gadam mācījās Valmieras skolotāju seminārā. No 1918. līdz 1919. gadam — Alūksnes igauņu pamatskolas pārzinis un skolotājs. Piedalījās Igaunijas brīvības karā. No 1920. līdz 1940. gadam — Tartu 1. vidusskolas skolotājs. 1924. gadā beidza Tartu Universitāti. No 1940. līdz 1941. gadam strādāja Latvijas Universitātē, bet no 1944. līdz 1961. gadam — Tartu Universitātē.

Tulkojis igauņu valodā Rūdolfa Blaumaņa, Annas Brigaderes, Viļa Lāča, Raiņa darbus, kā arī 
eposu "Lāčplēsis" (kopā ar Vladimiru Bēkmani). Veidojis igauņu-latviešu vārdnīcas.

## Ārējās saites
*Kārlis Abens ''Eesti biograafiline andmebaas ISIK'' 
*Kārlis Abens nekropole.info
Sīrijas krīze (1957)

**Sīrijas krīze** bija diplomātiska konfrontācija starp Sīrijas Republiku un PSRS vienā pusē un ASV ar Bagdādes pakta valstīm otrā pusē, kas draudēja pārvērsties rietumvalstu organizētās iekšējās nekārtībās un militārā iebrukumā no ārvalstīm.
1957. gada vidū rietumvalstīs nostiprinājās pārliecība, ka nestabilo Sīriju savā kontrolē sāk pārņemt komunisti, un līdzīgi Čehoslovākijai 1948. gadā, tā drīz kļūs par PSRS satelītvalsti. Bažām pamatā bija 1956. gada PSRS un Sīrijas līgums par ieroču piegādi. Moderno ieroču lietošanas apmācībai un remontēšanai valstī ieradās vairāki simti padomju armijas instruktoru. Savu aktivitāti pastiprināja Sīrijas Komunistiskā partija Halida al-Bakdaša vadībā. 1957. gada 12. augustā Sīrija izraidīja trīs ASV diplomātus, no kuriem vismaz divi bija CIP darbinieki, sakarā ar sazvērestības plānošanu pret valdību.
[thumbnail|right|Nāsera un al-Bizri [rokasspiediens 1958. gada sākumā, sarunu laikā par Ēģiptes un Sīrijas apvienošanos]]
1957. gada 18. augustā Sīrijas valdība veica vairākas izmaiņas armijas un valdības amatos, par armijas ģenerālštāba vadītāju ieceļot pulkvedi Afifu al-Bizri, kurš tika uzskatīts par komunistu un PSRS atbalstītāju.

ASV un Lielbritānijas vadītāji uzstāja, ka komunisms Sīrija steidzami jāierobežo, pirms tas nav pārņēmis valsti un sācis izplatīties uz kaimiņvalstīm.
Baidoties, ka Damaskā pie varas nāk komunisti, Irākas Karaliste, Jordānijas Karaliste un Libāna sāka apsvērt ideju par ārvalstu intervences īstenošanu Sīrijā. NATO dalībvalsts Turcija, satraukta par padomju bruņojuma parādīšanās pie savām dienvidu robežām, uz Sīrijas pierobežu nosūtīja ievērojamus armijas spēkus. Emocionālais PSRS vadītājs Ņikita Hruščovs paziņoja, ka PSRS veiks raķešu uzbrukumu Turcijai, ja tā uzbruks Sīrijai. Reaģējot uz šiem draudiem, ASV paziņoja, ka tādā gadījumā tā varētu atbildēt ar uzbrukumu PSRS.

ASV Valsts sekretārs Dalless 2. septembra preses konferencē paziņoja, ka Sīrija varētu kļūt par komunistisku valsti tuvāko 60 dienu laikā. ASV, sadarbībā ar Turciju un Irāku, uzsāka slepenas aktivitātes, lai novērstu Sīrijas pāriešanu komunistu pusē, kas gandrīz noveda pie Turcijas un Sīrijas militāras sadursmes. Arī Izraēla signalizēja, ka varētu militāri iejaukties. Krīze beidzās oktobrī pēc sarunām, kurās par vidutāju kalpoja Saūda Arābijas karalis Saūds.
Pēc Sīrijas lūguma, 13. oktobrī Lādikījas ostā ieradās Ēģiptes armijas bataljons.

Šāda ārējā iejaukšanās tikai pastiprināja sīriešu politiķu nedrošību par valsts iekšējo un ārējo drošību. Krīze bija viens no iemesliem, kas paātrināja lēmumu par Ēģiptes un Sīrijas apvienošanos un Apvienotās Arābu Republikas izveidošanu.

## Atsauces
Valsts apvērsums Sīrijā (1954)

thumbnail|right|Sīrijas diktators Adibs Šišakli
**Valsts apvērsums Sīrijā** bija apvērsums, kas notika 1954. gada februārī, kā rezultātā  Sīrijas Republikā tika gāzts militārais diktators Adibu Šišakli, valstī tika atjaunota parlamentārā demokrātija un Prezidenta amatā tika atjaunots prezidents Hašims el Atāsī.

Jau kopš 1949. gada decembra apvērsuma Sīrijas valdību kontrolēja Šišakli, kas 1951. gada decembrī oficiāli pārņēma visu varu un ieviesa militāro diktatūru. Savā politikā Šišakli atbalstīja Sīrijā populāro panarābismu. Režīms nonāca konfliktā ar druzu minoritāti, kas 1954. gada janvārī izvērtās militārās sadursmēs. Šišakli arī veica virkni arestu Sīrijas armijā.

Pieaugošā neapmierinātība ar Šišakli apvienoja sacelšanās plānotājus no tradicionālajām labā spārna Tautas un Nacionālajām partijām, Musulmaņu brālības, Sīrijas Komunistiskās partijas, druzu izcelsmes armijas virsniekus, *[[Baas]]* partijas biedrus.

Sacelšanai sākoties un redzot tās apmērus, Šišakli izvēlējās tai nepretoties, lai valstī nesāktu pilsoņu karu. Viņš bēga no valsts. Sākotnēji uz Libānu, tad uz Brazīliju.
Rīgas sociālās aprūpes centrs "Mežciems"

**Rīgas sociālās aprūpes centrs "Mežciems"** ir viens no Rīgas Domes uzturētiem sociālās aprūpes centriem (SAC), kas atrodas Malienas ielā 3A, Mežciema apkaimē.

## Vēsture
Pansionāta celtniecību uzsāka 1971. gadā uz 6,4 hektāru lielas zemes platības. Būvdarbus pabeidza 1975. gada jūnijā, bet atklāšana notika 1975. gada 3. novembrī, tā sākotnējais nosaukums bija "Rīgas pilsētas 2. Pansionāts "Mežciems"". Pansionātā uzņēma pensionārus un invalīdus, kopumā tas varēja nodrošināt vietas 300 iemītniekiem, kuriem aprūpi nodrošināja 160 darbinieki.

1996. gadā pasnionāts ieguva savu tagadējo nosaukumu.

### Direktori
* Ērika Vintere (1975—1983)
* Agnija Kapele (1983—1988)
* Antra Fleišere (1988—1993)
* Valērijs Gonago (1993—1996)
* Ādams Arbidāns (1996—2008)
* Ainārs Judeiks (2008—2018)
* Solvita Rudoviča (2018—pašlaik)

## Atsauces

## Ārējās saites
* RSAC "Mežciems" mājaslapa
Ūlavtopens

**Ūlavtopens** () ir Norvēģijai piederošās Buvē salas augstākā virsotne. Izvietojies salas ziemeļdaļā uz salu veidojošā vulkāna kalderas (Kraterisena) ziemeļaustrumu malas. Kalns, tāpat, kā visa sala, klāts ar ledāju. Nodēvēts 1927. gada decembrī par godu Ūlavam V Haralla Horntveda *(Harald Horntvedt)* vadītās *Norvegia* ekspedīcijas laikā. Virsotnē pirmā uzkāpa starptautiska ekspedīcija 2012. gada 20. februārī.

## Atsauces
Ptolemajs (krāteris)

**Ptolemajs** (*Ptolemaeus)* ir triecienkrāteris Mēness redzamajā pusē. Atrodas tuvu redzamās puses centram, Mākoņu jūras ziemeļu, ziemeļaustrumu malā. Nodēvēts 2. gadsimtā dzīvojoša zinātnieka Ptolemaja vārdā. Vārdu 1935. gadā apstiprinājusi Starptautiskā Astronomijas savienība.

Ptolemaja krāteris dienvidos, dienvidaustrumos robežojas ar Alfonsu. Uz dienvidiem no šiem abiem krāteriem atrodas Arzahels. Visi trīs krāteri kopā veido krāteru ķēdi. Uz dienvidaustrumiem no Ptolemaja atrodas Albategnijs, uz ziemeļiem – Heršels.

Ptolemajs ir vecs krāteris, daļēji erodējis, izveidojies pirms apmēram 3,92 līdz 3,85 miljardiem gadu Nektāra periodā. Krātera valnis ir relatīvi zems, vislabāk to novērot, kad Mēness atrodas 1. vai pēdējā ceturksnī, pilnmēness laikā grūti novērojams. Krātera valni izrobojuši sīkāki krāteri. Vaļņa ziemeļrietumu malā atrodas 2,9&nbsp;km augsta virsotne *Ptolemaeus Gamma (γ)*. Krātera dibens ir gluds, tajā ir vāji nojaušamas nelielu krāteru aprises, kuri tur radušies pirms vēl lava pārklāja krātera dibenu. Dibena ziemeļaustrumu daļā atrodas neliels (ap 9&nbsp;km diametrā) krāteris – Ammonijs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sūnu pamatskola

thumbnail|270px|Vecā Sūnu pamatskola (līdz 2007. gadam).
**Sūnu pamatskola** ir pašvaldības pamatizglītības iestāde, kas atrodas Jēkabpils novada Kūku pagasta Kūkās. No 2022. gada saistībā ar skolu tīkla optimizāciju tai pievienotas trīs izglītības programmu īstenošanas vietas Vīpē (kādreizējā Vīpes pamatskola), Atašienē (Brāļu Skrindu Atašienes pamatskola) un Mežārē (Mežāres pamatskola).

## Vēsture
Dibināta 1920. gadā kā četrgadīga pamatskola, mācības notika Sūnu mājās. 1936. gadā uzbūvēta jauna skolas ēka pie Kūku stacijas, tad skola kļūst par sešgadīgo pamatskolu. 1951. gadā kļūst par Sūnu septiņgadīgo skolu, kur pastāv arī krievu valodas plūsma 1.—4. klasei. Kopš 1962. gada tā kļūst par astoņgadīgo skolu. 1964. gadā tiek nodota ekspluatācijā jaunā skolas piebūve. Kad 1965. gadā darbu uzsāk Kūku astoņgadīgā skola, Sūnu skolā tiek likvidēta krievu plūsma. 1990. gadā skola tiek reorganizēta par deviņgadīgo skolu. 2007. gadā pēc izglītības iestāžu reorganizācijas tā pārceļas uz pašreizējām telpām Kūku ciematā.

Skolas direktori: 
* 1920 — 1931 K. Spodris
* 1955 — 1969 A. Priekule
* 1969 — 1975 K. Silava
* 1975 — 1987 A.&nbsp;Krūmiņa
* 1987 — 1996 sk. Neimane
* 1996 — V.&nbsp;Kalniņa

## Atsauces un literatūra

* Jēkabpils rajona Kūku pagasts 1999.
* Enciklopēdija. Latvijas pagasti 1. sējums. Rīga. Preses nams 2001.
* Latvijas enciklopēdija. 5. sējums. Rīga. SIA "Valērija Belokoņa izdevniecība". 2009.
Peltsamā pils

[thumb|230px|Peltsamā pils 19. gadsimta vidū ([Štafenhāgens).]]
thumb|Bezpilota lidaparāta video Peltsamā ordeņa pils
**Peltsamā ordeņa pils** (), agrāk latviski minēta arī kā **Augšpāles pils** (), bija viduslaiku pils Pāles upes krastā, Peltsamā pilsētas centrā, mūsdienu Jegevas apriņķī, Igaunijas centrālajā daļā.

## Vēsture
Pili uzbūvēja Livonijas ordenis 1272. gadā aizsardzības vajadzībām, bet pēc Livonijas kara no 1570. gada līdz 1578. gadam pils bija Livonijas karaļa Magnusa oficiālā rezidence. 
Kad 1582. gadā Krievija un Polija-Lietuva noslēdza Jamzapoļskas miera līgumu, Augšpāles pils pieminēta kā kā Polčeva (), krieviski *Полчев*.

Poļu-zviedru kara laikā 1623. gadā karalis Gustavs II Ādolfs pili atdāvināja feldmaršalam Hermanim Vrangelam, kurš Augšpāles pili pārbūvēja no viduslaiku cietokšņa uz renesanses laika mājokli, bet Lielā Ziemeļu kara laikā pili nodedzināja. 1750. gadā pils nonāca Voldemāra Lauva īpašumā, viņš uzsāka plašu pils pārbūvi, kuras laikā tā ieguva rokoko stila izskatu un iekārtojumu. Vēlāk pils nonāca Gagarinu dzimtas īpašumā, kuru īpašumā tā palika līdz 1919. gadam, kad notika Igaunijas agrārā reforma. Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā pili nopostīja, bet pilsdrupas vēl ir saglabājušās līdz mūsdienām.

## Galerija

Attēls:BM08007Am.jpg|Peltsamā pils 1800. gadā, Johana Kristofa Broces zīmējums
Attēls:Põltsamaa linnus ja loss W.Tusch 2.59.jpg|Pils 19. gadsimtā
Attēls:Põltsamaa lossi torn.jpg|Pils tornis agrāk
Marmorsaal.jpg|Pils marmora zāle
Põltsamaaloss.JPG|Peltsamā pils un baznīca mūsdienās
Attēls:Linnuse hoov.JPG|Pils tornis mūsdienās
Attēls:Põltsamaa linnuse varemed vallikraaviga 1.jpg|Pilsdrupu komplekss mūsdienās


## Ārējās saites
Svētais Staņislavs

**Svētais Staņislavs** var būt:

*Staņislavs Kostka (*Stanisław Kostka*, 1550-1568) - katoļu svētais
*Ščepanovas Staņislavs (*Stanisław ze Szczepanowa*, 1030-1079) - katoļu svētais
Skaista ezers

**Skaista ezers** (arī Skaists, Tīreļu ūdenskrātuve) ir sekls brūnūdens purva ezers Mārupes novada Babītes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos Cenas tīreļa rietumu daļā dabas lieguma teritorijā. Krasti zemi, grūti pieejami, dibens — dūņains. Ezerā četras salas ar kopējo platību 1,3 ha. Ezera ziemeļu krastā ierīkota dabas taka — purva laipa.

## Atsauces
Elīna Zālīte

**Elīna Zālīte** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu rakstniece, dzejniece, dramaturģe un tulkotāja no igauņu valodas.

## Dzīvesstāsts
Dzimusi Trapenes pagastā, amatnieku ģimenē. 1904. gadā ģimene pārcēlās uz Api. Mācījusies Apes pamatskolā. 1918. gadā kā eksterne beigusi Tartu Puškina ģimnāziju. No 1918. līdz 1920. gadam strādāja par skolotāju Alūksnē. No 1921. gada darbojās Rīgā. Publicējusies no 1921. gada. No 1928. līdz 1934. gadam Elīna Zālīte bija Dailes teātra dramaturģe. 1932. gadā 11. novembrī apprecējās ar Dailes teātra aktieri Herbertu Zommeru. Pēc Otrā pasaules kara neilgu laiku - Operetes teātra dramaturģe.

## Bibliogrāfija
*dzejoļu krājums "Sili ziedi" (1931)
*luga “Bīstamais vecums” (1927)
*luga “Maldu Mildas sapņojums” (1931)
*luga ”Pirktā laime” (1932)
*luga “Svešās asinis” (1935)
*ceļojuma apraksti “Saules zeme Ēģipte agrāk un tagad” (1936)
*luga “Mūžīgi vīrišķais” (1938)
*komēdija “Rudens rozes” (1938)
*luga “Vālodzes dziesma” (1940)
*stāstu krājums “Sūrais malks” (1943)
*romāns “Agrā rūsa” (1944)
*luga “Intermeco” (1944)
*luga “Atgūtā dzimtene” (1948)
*luga “Vārds sievietēm” (1950)
*luga “Spēka avots” (1951)

Dramatizējusi Augusta Deglava un Riharda Valdesa darbus. Tulkojusi Antona Hansena Tammsāres un Alekša Kivi darbus, kā arī "Kalevipoegu".

## Atsauces

## Ārējās saites

*Elīna Zālīte portālā "Vieglas smiltis"
Ščepanovas Staņislavs

**Svētais Ščepanovas Staņislavs** (; dzimis , miris ) bija Krakovas bīskaps, kuru 1079. gadā sodīja ar nāvi Polijas karalis Boļeslavs II Drosmīgais.

Pāvesta Inocenta IV kanonizēts 1253. gadā. Piemiņas dienas — 11. aprīlis, 7. maijs, 8. maijs (Polijā). Tiek uzskatīts par Polijas, Krakovas un kristīgās morālās kārtības svēto aizbildni.

## Ārējās saites

* "Kristīgās morālās kārtības aizbildnis", Katoļu Baznīcas Vēstnesis
Coca-Cola HBC

***Coca-Cola HBC AG*** (zināms arī kā ***Coca-Cola Hellenic Bottling Company***) ir Šveicē reģistrēts uzņēmums, kas nodarbojas ar bezalkoholisko dzērienu uzpildīšanu pudelēs un izplatīšanu. Tas ir dibināts 1913. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Cūgā.

*Coca-Cola HBC* akcijas tiek kotētas biržā *[[London Stock Exchange]]* (kods *CCH*) un Atēnu biržā (kods *EEE*).
Uzņēmuma lielākie akcionāri ir Luksemburgas uzņēmums *[[Kar-Tess Holding]]* (23 %), ASV *[[The Coca-Cola Company]]* (21 %).

## Vēsture
1969. gadā Grieķijā dibināts uzņēmums ***Hellenic Bottling Company S.A.*** Tam *[[The Coca-Cola Company]]* izsniedza tiesības pudelēs pildīt *Coca-Cola* dzērienus.

1981. gadā Luksemburgas privātā kaliptāla uzņēmums *[[Kar-Tess Holding|Kar-Tess Holding S.A.]]* iegādājās 99,9 % *Hellenic Bottling Company* kapitāldaļu.
1991. gadā uzņēmuma akcijas sāka kotēt Atēnu biržā.

2000. gada augustā *Hellenic Bottling Company S.A.* iegādājās uzņēmumu *Coca-Cola Beverages Ltd*, kas 1998. gadā bija atdalījies no Austrālijas *Coca-Cola Amatil Limited* kā Eiropas operācijas. Tika izveidots uzņēmums ***Coca-Cola Hellenic Bottling Company S.A.***

2012. gada oktobrī uzņēmums paziņoja, ka galveno biroju pārcels no krīzes skartās Grieķijas uz Šveici.
2013. gada aprīlī Šveicē reģistrētais uzņēmums *Coca-Cola HBC AG* kļuva par *Coca-Cola Hellenic Bottling Company S.A.* pārvaldītājsabiedrību ar 96,85 % kapitāldaļu. 29. aprīlī *Coca-Cola HBC AG* akcijas sāka kotēt biržas *[[London Stock Exchange]]* galvenajā tirgū. Jūnijā *Coca-Cola HBC AG* kļuva par *Coca-Cola Hellenic Bottling Company S.A.* 100 % īpašnieku.
2014. gadā *Coca-Cola HBC* pārtrauca kotēt akcijas Ņujorkas fondu biržā.
2019. gada 18. februārī uzņēmums paziņoja par 260 miljonu eiro vērtu darījumu, lai no *Mid Europa Partners* iegādātos Serbijas pārtikas uzņēmumu *[[Bambi]]*.

## ''Coca-Cola'' Latvijā
1992. gadā Latvijā tika dibināts *Coca-Cola* un ar to saistīto dzērienu izplatīšanas un mazumtirdzniecības uzņēmums SIA *Coca-Cola Dzērieni*, kurš 2003. gadā mainīja nosaukumu uz SIA *Coca-Cola HBC Latvia*. Uzņēmuma īpašnieks ir *AS Coca–Cola HBC Eesti*, bet abi uzņēmumi ietilpst *Coca-Cola HBC* *AG* grupas uzņēmumā *Coca‑Cola HBC Polska sp. z o.o*, kura kompānijas dzērienus lielākoties ražo Polijā un Lietuvā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Uzņēmuma vietne
Eds Milibends

**Edvards Semjuels "Eds" Milibends** (; dzimis ) ir angļu politiķis, kopš 2010. gada ir opozīcijas līders, pārstāv Leiboristu partiju.

Absolvējis Korpus kristi koledžu Oksfordas Universitātē un Londonas Ekonomikas skolu. Bijis televīzijas žurnālists. Kopš 2005. gada ir parlamenta loceklis, premjerministra Gordona Brauna laikā no 2007. līdz 2010. gadam bijis kabineta loceklis. Pēc 2010. gada vēlēšanām ievelēts par Leiboristu partijas līderi, tāpat kļuvis par opozīcijas līderi.

Arī viņa brālis Deivids Milibends ir bijis politiķis, un viņi bija vienīgie brāļi britu parlamentā kopš Ostina un Nevila Čemberlena laikiem.

## Ārējās saites
14 Eirēne

**Eirēne**, arī **14 Eirēne** ir asteroīds ar diametru apmēram 152 km, atrodas asteroīdu joslā, pieder S tipa asteroīdu grupai.

Asteroīdu atklāja  angļu astronoms Džons Hainds Bišopa observatorijā Londonā. Haindam tas bija ceturtais atklātais asteroīds (kopā 10). Asteroīda vārdu ieteica angļu zinātnieks Džons Heršels, nodēvējot to horas Eirēnes vārdā.   

Eirēne grieķu mitoloģijā ir Zeva un Temīdas meita, viena no horām, miera personifikācija.  Dž. Heršels vārdu izvēlējās tobrīd Londonā notiekošās Lielās izstādes iedvesmots. Dž. Hainds vēlējās, lai asteroīda simbolā būtu attēlots balodis ar olīvzaru knābī un zvaigzni uz galvas, bet simbols netika oficiāli apstiprināts. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Eirēnes orbīta
Dienvidčujas grēda

**Dienvidčujas grēda** () vai **Dienvidčujas Belki** ir kalnu grēda Krievijā, Altaja Republikā. Izvietojusies Altaja kalnu sistēmas dienvidos starp Ziemeļčujas grēdu ziemeļos un Ukoku dienvidos. Ziemeļos grēdu norobežo Karagemas ieleja un Čujas stepe, dienvidos — Argutas un tās pietekas Džazatoras ielejas. Grēdas vidējais augstums ap 3000—3500 m, augstākā virsotne Ijiktū — 3940 m vjl. Nogāzēs gandrīz nav meža, tikai alpīnās pļavas un pundurbērzi. Ap 130 šļūdoņu, lielākie ir Talduras šļūdonis (8 km garš un 34,9 km² platībā) un Sofijas šļūdonis (10 km, 24 km²).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Алтай Фото. Южно-Чуйский хребет
Ijiktū

**Ijiktū** (,  — ‘Svētais kalns’) ir kalns Altaja kalnos Krievijā, Dienvidčujas grēdas augstākā virsotne. Atrodas grēdas vidusdaļā, uz tā ziemeļrietumu nogāzes sākas Lielā Taldura šļūdonis.

## Atsauces

## Ārējās saites
* tropa.travel Гора Иикту
Oskars Kalliss

**Oskars Kalliss** (; dzimis Tallinā , miris Jaltā ) bija igauņu mākslinieks, viens no galvenajiem igauņu nacionālā romantisma pārstāvjiem. 1907. un no 1913. līdz 1916. gadam viņš mācījās mākslinieka Antsa Laikmā studijā un no 1912. līdz 1913. gadam studēja dizainu Igaunijas mākslinieku savienībā (). 1917. gadā viņš piedalījās mākslinieku asociācijas *[[Vikerla]]* izveidē. Viņš iespaidojās no somu gleznotāja Akseli Gallena-Kallelas un lielu daļu no savas īsās karjeras veltīja igauņu nacionālā varoņeposa Kalevipoega ilustrēšanai, radot ap 40 darbu. Viņš radīja arī mēbeles un audumus etnogrāfiskā stilā. O. Kalliss nomira 1918. gadā Krimā no tuberkulozes.

## Darbi
* "Lennuk" (1914)
* "Sulevipoja kalm" (1914)
* "Kalevipoeg kasvatab tamme" (1914/1915)
* "Kalevipoeg kellukest helistamas" (1914/1915),
* "Kalevipoeg allmaailmas" (1915)
* "Manala uks" (1915)

## Galerija

File:OKallis-Kalevipoeg.jpg
File:Oskar Kallis, Kalevipoeg allilmas.jpeg
Oskar Kallise autoportree.jpg

## Ārējās saites

*Oskara Kallisa darbi Igaunijas Mākslas muzejā

## Atsauces
Mai Levin, Maire Toom: *Oskar Kallis 1892–1917*. Tallina, 1992. gads
Niks Klegs

**Nikolass Viljams Pīters "Niks" Klegs** (; dzimis ) ir angļu politiķis, kopš 2010. gada Apvienotās Karalistes premjerministra vietnieks, pārstāv Liberālo demokrātu partiju.

Viņa māte ir nīderlandiete, tēvs — daļēji krievs, kura aristokrātiskā māte pārcēlās uz Lielbritāniju pēc 1917. gada boļševiku revolūcijas. Studējis Kembridžas Universitātē, Minesotas Universitātē, Eiropas koledžā. Strādājis dažādus darbus Vācijā, Austrijā, Somijā, ASV, Beļģijā, Ungārijā. Bijis *[[Financial Times]]* žurnālists, Eiropas Parlamenta deputāts.

2005. gadā tika ievēlēts parlamenta apakšpalātā, pēc 2010. gada vēlēšanām kļuva par premjera vietnieku, kad Liberālie demokrāti izveidoja koalīciju ar Konservatīvo partiju.

## Ārējās saites
* 
*