open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Okans Buruks

**Okans Buruks** (; dzimis  Stambulā) ir turku futbola treneris un bijušais futbolists. Pašlaik ir Turcijas Superlīgas kluba Stambulas "Galatasaray" galvenais treneris. Spēlējis pussarga pozīcijā, pārstāvējis Turcijas klubus *Galatasaray*, *[[Stambulas "Beşiktaş"|Beşiktaş]]* un *[[Stambulas "Başakşehir"|Başakşehir]]*, kā arī Itālijas komandu Milānas "Inter", spēlējis Turcijas izlasē. 

## Futbolista karjera
Spēlētāja karjeru sāka Stambulas "Galatasaray". Desmit gadu laikā, ko pavadīja šajā klubā, sešas reizes kļuva par Turcijas Superlīgas čempionu, 2000. gadā uzvarēja UEFA kausa izcīņā. Tajā pašā gadā ar *Galatasaray* izcīnīja arī UEFA Superkausu, ar 2:1 pieveicot Madrides "Real", Buruks tika atzīts par spēlēs labāko spēlētāju.

2001. gadā pievienojās Itālijas A sērijas klubam Milānas "Internazionale". Tajā aizvadīja trīs sezonas. 2004. gada atgriezās Turcijā un kļuva par Stambulas "Beşiktaş" spēlētāju. 2006. gadā šī kluba rindās uzvarēja Turcijas kausa izcīņā. Pēc tam atgriezās savā pirmajā klubā *Galatasaray* un 2008. gadā vēlreiz kļuva par Turcijas čempionu. Karjeras noslēgumā pārstāvēja Stambulas "Başakşehir" vienību.

Turcijas izlasē debitēja  FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Sanmarīno. Pārstāvējis izlasi 2000. gada Eiropas čempionātā, kad grupu turnīra spēlē pret Itāliju guva savus pirmos vārtus izlases labā. Tie bija arī pirmie Turcijas izlases vārti Eiropas čempionāta finālturnīros. Spēlējis arī 2002. gada FIFA Pasaules kausā un izcīnīja trešo vietu. Izlases rindās aizvadījis 56 spēles un guvis astoņus vārtus. Pēdējo spēli izlasē aizvadīja 2010. gada maijā pret Čehiju.

## Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. No 2011. līdz 2013. gadam bija trenera asistents Turcijas izlasē. Par pirmo klubu, kur Buruks bija galvenais treneris, kļuva *[[Elazığspor]]*. Vēlāk vadījis arī *[[Gaziantepspor]]*, *[[Sivasspor]]* un *[[Göztepe S.K.|Göztepe]]*. 2018. gadā ar *[[Akhisarspor]]* uzvarēja Turcijas kausa izcīņā. Vēlāk bija *[[Çaykur Rizespor]]* galvenais treneris, bet 2019. gada jūnijā uzņēmās Stambulas "Başakşehir" vadību. 2019.—2020. gada sezonā Buruka vadībā klubs izcīnīja pirmo Turcijas čempiontitulu tā vēsturē.

2022. gada jūnijā tika iecelts par Stambulas "Galatasaray" galveno treneri. 2023. gadā uzvarēja gan Turcijas Superlīgā, gan kausa izcīņā, bet 2024. gadā pievienoja vēl vienu Turcijas Superlīgas čempiontitulu. 2024. gada jūnijā pagarināja līgumu ar *Galatasaray* vēl uz divām sezonām.

## Sasniegumi
### Kā spēlētājam
;*Galatasaray*
* UEFA kauss: 1999—2000
* UEFA Superkauss: 2000
* Turcijas Superlīga: 1992—93, 1993—94, 1996—97, 1997—98, 1998—99, 1999—2000, 2007—08
* Turcijas kauss: 1992—93, 1995—96, 1998—99, 1999—2000
* Turcijas Superkauss: 1993, 1996, 1997

;*Beşiktaş*
* Turcijas kauss: 2005—06

;Turcijas izlase
* FIFA Pasaules kauss, 3. vieta: 2002

### Kā trenerim
;*Galatasaray*
* Turcijas Superlīga: 2022—23, 2023—24
* Turcijas Superkauss: 2023

;*Başakşehir*
* Turcijas Superlīga: 2019—20

;*Akhisarspor*
* Turcijas kauss: 2017—18

## Atsauces

## Ārējās saites
Rudā roze

**Rudā roze** (*Rosa majalis*) jeb **maija roze** ir rožu suga. Tā ir plaši sastopama Eiropas ziemeļos, austrumos un Āzijā, Centrāleiropā — reti. Latvijā sastopama bieži visā valsts teritorijā, kur atsevišķi eksemplāri un grupas aug dažādos atklātos un mežainos mēreni sausos biotopos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Taina

**Taina** (; ) ir upe Anglijas ziemeļos. Sākas augšpus Heksemas pilsētas Nortamberlendas grāfistē, saplūstot  garajai Ziemeļtainai un  garajai Dienvidtainai. Plūst austrumu virzienā pa Nortamberlendas un Tainas un Vīras grāfistēm. Ietek Ziemeļjūrā pie Tainmutas. Pašas Tainas garums ir , bet kopā ar garāko satekupi Ziemeļtainu — . Lielākā pieteka ir Dērventa ( gara, kreisā krasta pieteka). Lejtecē kuģojama, vairākas nozīmīgas ostas. Lielākās pilsētas krastos Heksema augštecē un Tainsaidas aglomerācijas pilsētas Ņūkāsla pie Tainas, Geitsheda, Sautšīldsa, Tainmuta un Volsenda. 

Rūpnieciskās revolūcijas laikā Tainas lejtecē izauga rūpniecisko pilsētu aglomerācija, kurā bija attīstīta kalnrūpniecība un kuģubūve.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tainmuta

**Tainmuta** (; ) ir pilsēta Anglijā, Tainas un Vīras ceremoniālajā grāfistē, Ziemeļtainsaidas metropoles boro lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes rietumos pie Tainas upes ietekas Ziemeļjūrā  no grāfistes centra Ņūkāslas pie Tainas un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Pilsēta izaugusi ap 7. gadsimtā dibināto klosteri, kurā apglabāti trīs karaļi — Deiras karalis Osvins 651. gadā, Nortambrijas karalis Osreds II 792. gadā un Skotijas karalis Malkolms III 1093. gadā; par godu šim faktam Ziemeļtainsaidas ģerbonī attēloti trīs kroņi. Ilgus gadsimtus Tainmuta bija neliels zvejnieku ciems pie Tainas ietekas jūrā. 18. gadsimta beigā Tainmuta sāka attīstīties kā populārs piejūras kūrorts. 19. gadsimtā par nozīmīgu industriālo pilsētu izauga kaimiņos esošā Nortšīldsa. 1849. gadā tika izveidots Tainmutas municipālais boro, kura lielākā pilsēta bija Nortšīldsa. 1904. gadā municipālo boro reorganizēja par grāfistes boro, bet 1974. gadā to iekļāva Ziemeļtainsaidas metropoles boro. Mūsdienās Tainmuta ir populārs kūrorts un netālo rūpniecības pilsētu guļamrajons.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dunne

***Dunne*** ir īru uzvārds, kas atvasināts no īru vārdiem *Ó Duinn* un *Ó Doinn*, ar nozīmi "tumšs" vai "brūns". *Dunne* var būt:

* Danna — uzvārds sieviešu dzimtē;
* Danns — uzvārds vīriešu dzimtē.
Saloči (miests)

**Saloči** (; latviešu: ), agrāk latviešu valodā zināmi arī kā **Salāti**, ir miests Lietuvas ziemeļos, Panevēžas apriņķa Pasvales rajonā, seņūnijas centrs. Apdzīvotā vieta izvietojusies pie Bēres ietekas Mūsā un pie autoceļa A10, 7 km attālumā no Latvijas robežas.

Ievērojamākās vietas miestā ir katoļu baznīca un Lietuvas neatkarības desmitgades piemineklis. Miestam ir sava vidusskola ar vietējo muzeju un galeriju, kā arī bibliotēka un pasts.

Uzskata, ka miesta nosaukums cēlies no netālajām salām Mūsas upē.

## Vēsture
left|thumb|250px|1945. gadā celtā Saloču Svētā Jāzepa baznīca
Apdzīvotā vieta pirmoreiz rakstītos avotos minēta 1514. gadā, kad Barbara Pečkaite par godu savam mirušajam brālim dibināja draudzi, kurai viņa veltīja pusi no Saloču muižas zemēm. Tajā pašā gadā uzcēla pirmo katoļu baznīcu. 16. gadsimta vidū Radvili to atsavināja un pārbūvēja par reformātu baznīcu, taču 17. gadsimta vidū baznīcu atsavināja atkal un atjaunoja Romas katoļu draudzes darbību tajā.

Lielā Ziemeļu kara laikā, , pie Saločiem notika kauja starp Poliju—Lietuvu un Zviedriju.

Līdz Trešajai Polijas dalīšanai Saloči administratīvi ietilpa Traķu vaivadijas Upītes pavietā, pēc inkorporācijas Krievijas Impērijas sastāvā — Lietuvas guberņas Panevēžas apriņķī.

 Saloču robežkontroles punktam uzbruka Padomju Savienības OMON vienība. Robežkontroles punkts, tāpat kā Grenctāles robežpunkts Latvijas pusē, darbojās līdz Lietuvas iekļaušanai Šengenas zonā.

Saloču miesta ģerboni apstiprināja .

## Iedzīvotāji

## Attēlu galerija

Attēls:Saločiai, Nepriklausomybės paminklas.JPG|Lietuvas neatkarības desmitgades piemineklis
Attēls:Saločiai, akmuo.JPG|Saloču piecsimtgades piemiņas akmens
Attēls:Saločiai, ženklas.JPG|Robežzīme
Attēls:Saločiai, senosios bažnyčios pamatai.JPG|Senās baznīcas pamati
Attēls:Saločiai, lurdas.JPG|Lurdas grota Saločos
Attēls:Saločiai, Dariaus ir Girėno tiltas.JPG|Tilts pār Mūsu
Attēls:Litevsko-lotyšská hranice Saločiai-Grenctāle.jpg|Saloču robežkontroles punkts


## Atsauces

## Ārējās saites
Saloči

**Saloči** var būt apdzīvota vieta Lietuvā:
* Saloči (*Saločiai*) — ciems Lazdiju rajona pašvaldībā
* Saloči (*Saločiai*) — miests Pasvales rajona pašvaldībā
* Saloči (*Saločiai*) — ciems Pasvales rajona pašvaldībā
* Saloči (*Saločiai*) — ciems Zarasu rajona pašvaldībā
Ziemeļtainsaida

**Ziemeļtainsaidas boro** () ir metropoles boro (distrikts) Anglijā, Tainas un Vīras metropoles grāfistē. Aizņem grāfistes ziemeļaustrumu daļu Tainas upes ziemeļu krastā, robežojas ziemeļos ar Nortamberlendu, rietumos — ar Ņūkāslu pie Tainas, dienvidos — ar Dienvidtainsaidu, bet austrumos krastus apskalo Ziemeļjūra. Distrikta administratīvais centrs ir Volsenda, bet lielākā apdzīvotā vieta — Tainmuta.

## Vēsture
Ziemeļtainsaidas distrikts izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Tainmutas grāfistes boro, Volsendas un Vitlibejas (daļēji) municipālos boro un Longbentonas un Sītonveli (daļēji) urbānos distriktus, un iekļaujot to jaunizveidotajā Tainas un Vīras metropoles grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi Ziemeļtainsaidas distrikta teritorija ir vienota ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda lielpilsētas padome, un kas iekļauj Tainmutas ( iedzīvotāji), Volsendas (), Vitlibejas (), Kilingvērtas () pilsētas (*town*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Bierzinīku pilskalns

**Bierzinīku pilskalns** atrodas Ludzas novada Zvirgzdenes pagastā. Pilskalns ierīkots ledāja atstātā, aptuveni ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā orientētā, ap 20 m augstā paugurā, kura virsma vietām ir tikai pārdesmit metrus plata, uz ziemeļiem no Bierzinīku ciema. Paugura, kuru vietējie iedzīvotāji saukuši par **Miņkovas kalnu**, ziemeļu sāna nogāze ir pietiekoši stāva, lai to nevajadzētu mākslīgi stāvināt. Pretējā dienvidu nogāze par 5—6 m ir nostāvināta. Pilskalna iekārtojums ir Latgalei tradicionāls — paugurs pārdalīts ar grāvjiem un vaļņiem; Bierzinīku pilskalna gadījumā šie pārveidojumi ir īpaši iespaidīgi.

Austrumu pusē, skatoties no ārpuses, ir 6 m augsts valnis, kura priekšā lēzena ieplaka — grāvis. Pret plakumu valnis ir ap 2 m augsts. Rietumu pusē pilskalna nocietinājumi veidoti vēl varenāki. Skatoties no rietumu puses, redzams ap metru dziļš puslokveida grāvis, kas dienvidu nogāzē pārveidojas par iespaidīgu terasi. Aiz grāvja ir galvenais valnis, kurš no ārpuses ir 5 m augsts, no iekšpuses — ap 3,5 m augsts. Aiz galvenā vaļņa ir ap metru dziļa ieplaka vai grāvis. Vaļņa dienvidu nogāze stāva, te vaļņa priekšā esošais grāvis un ieplaka galvenā vaļņa iekšpusē savienojas un pārveidojas par terasi. Tā pilskalna rietumu galā aizņem kādu trešdaļu pilskalna nogāzes garuma. Terase ir 4—6 m plata un slīpi par 5—6 m nolaižas uz leju, savietojoties ar pilskalna dienvidu malas stāvinājuma pamatni. Otrā 4—5 m platā terase izveidota pāris metrus zem pirmās terases.

Pa paugura augšdaļu, turpinoties uz abām pusēm no pilskalna, jaunākos laikos ar buldozeru, izstumts vairākus metrus plats ceļš, tādējādi iznīcinot kultūrslāni plakumā un sapostot pilskalna vaļņus un grāvjus. Pilskalna plakums ir 105 m garš, ap 20 m plats.

Gan pilskalna plakumā, gan vaļņos un grāvjos, gan nogāzēs ir intensīvi melns kultūrslānis, kurā samērā maz akmeņu. Izdevies atrast tikai sīku keramikas fragmentu.

Bierzinīku pilskalns ir monumentāls, stipri veidots senatnes nocietinājums, kura intensīvais un biezais kultūrslānis liecina par pilskalna ilgstošu izmantošanu.

Vieta apsekota .

Pilskalnu LIDAR kartēs 2020. gada beigās atklājis senvēstures entuziasts Atis Blūms.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Bierzinīku pilskalns
Alua Nurmane

**Alua Nurmane** (; dzimusi kā **Nurmanova** ) Kazahstānas starptautiskā lielmeistare šahā (2024), Pasaules komandu šaha čempionāta sievietēm (2023) un 45. šaha olimpiādes (2024) sudraba laureāte.

## Biogrāfija
Kazahstānas jauniešu šaha čempionāta uzvarētāja dažādās meiteņu vecuma grupās: 2020 (U14) un 2022 (U16). 2018. gadā uzvarējusi Pasaules skolēnu šaha čempionātā U11 meiteņu vecuma grupā. 2019. gadā Āzijas jauniešu šaha čempionātos izcīnījusi divas medaļas: zeltu šaha ātrspēlē un bronzu klasiskajā šahā.

2022. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Kazahstānas sieviešu šaha čempionātā. 2024. gada decembrī dalījusi 3.-5. vietu Kazahstānas sieviešu šaha čempionātā.

2025. gada martā Melnkalnes pilsētā Petrovacā izcīnījusi 4. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā meiteņu U20 grupā. 2025. gada maijā Apvienotos Arābu Emirātos uzvarējusi Āzijas šaha ātrspēles čempionātā sievietēm. 2025. gada maijā izcīnījusi 9. vietu Āzijas čempionātā šahā sievietēm.

Alua Nurmane pārstāvējusi Kazahstānu sieviešu šaha olimpiādē:
* 2024. gadā Budapeštā pie 4. galdiņa (+6, =2, -2) un komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.

Alua Nurmane pārstāvējusi Kazahstānu Pasaules komandu šaha čempionātā sievietēm:
* 2023. gadā Bidgoščā pie 4. galdiņa (+1, =2, -1) un komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.

2022. gada Āzijas spēļu sieviešu šaha komandu turnīrā izcīnījusi bronzas medaļu Kazahstānas izlases sastāvā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2022. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2024. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Negaidītas beigas

**"Negaidītas beigas"** () ir 2021. gada Spānijas un Argentīnas melnā komēdijdrāmas filma, kuras režisori ir Gastons Duprats un Mariano Kons. Filmā galvenās lomas atveido Penelope Krusa, Antonio Banderass un Oskars Martiness.

Filma stāsta par miljardieri, kurš nolīgst zināmo režisori Lolu Kvevasu (Krusa), lai uzņemtu filmu.

Filmas "Negaidītas beigas" pirmizrāde notika  78. Venēcijas kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvu kritiķu vērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Maijrozīte

**Maijrozīte** (*Rosa spinosissima*) ir dekoratīva rožu suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir Rietumeiropā un dažviet Āzijā. Dekoratīvo īpašību dēļ to ļoti plaši kultivē ārpus pamatareāla, tostarp bieži Latvijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dārzniecības iela

**Dārzniecības iela** var būt:

* Dārzniecības iela — iela Cēsīs;
* Dārzniecības iela — iela Dobelē;
* Dārzniecības iela — iela Kuldīgā;
* Dārzniecības iela — iela Tukumā;
* Dārzniecības iela — iela Garkalnes pagasta Berģos;
* Dārzniecības iela — iela Engures pagasta Engurē.

## Skatīt arī
* Dārzkopības iela
* Dārznieku iela
Celtniecības iela

**Celtniecības iela** var būt:

* Celtniecības iela — iela Kuldīgā;
* Celtniecības iela — iela Līvānos;
* Celtniecības iela — iela Elejas pagasta Elejā;
* Celtniecības iela — iela Ozolnieku pagasta Ozolniekos;
* Celtniecības iela — iela Olaines pagasta Stīpniekos.

## Skatīt arī
* Celtnieku iela
Lapegļu iela

**Lapegļu iela** var būt:

* Lapegļu iela — iela Jūrmalā;
* Lapegļu iela — iela Baldonē;
* Lapegļu iela — iela Kuldīgā;
* Lapegļu iela — iela Garkalnes pagasta Garkalnē;
* Lapegļu iela — iela Stopiņu pagasta Ulbrokā.
Mazā iela

**Mazā iela** var būt:

## Iela
* Ielas Latvijas pilsētās:
** Mazā iela — iela Liepājā;
** Mazā iela — iela Rēzeknē;
** Mazā iela — iela Ventspilī;
** Mazā iela — iela Ādaži;
** Mazā iela — iela Aizkrauklē;
** Mazā iela — iela Aizputē;
** Mazā iela — iela Balvi;
** Mazā iela — iela Bauskā;
** Mazā iela — iela Grobiņā;
** Mazā iela — iela Iecavā;
** Mazā iela — iela Ikšķilē;
** Mazā iela — iela Koknesē;
** Mazā iela — iela Krāslavā;
** Mazā iela — iela Kuldīgā;
** Mazā iela — iela Lubānā;
** Mazā iela — iela Madonā;
** Mazā iela — iela Ogrē;
** Mazā iela — iela Pļaviņās;
** Mazā iela — iela Priekulē;
** Mazā iela — iela Salacgrīvā;
** Mazā iela — iela Salaspilī;
** Mazā iela — iela Saldū;
** Mazā iela — iela Siguldā;
** Mazā iela — iela Skrundā;
** Mazā iela — iela Tukumā.

* Ielas citās apdzīvotās vietās:
** Mazā iela, Aglonas stacija, Rušonas pagasts
** Mazā iela, Augstkalne, Ūdrīšu pagasts
** Mazā iela, Code, Codes pagasts
** Mazā iela, Dalbe, Cenu pagasts
** Mazā iela, Egļupe, Allažu pagasts
** Mazā iela, Ērgļi, Ērgļu pagasts
** Mazā iela, Indra, Indras pagasts
** Mazā iela, Ječi, Dunikas pagasts
** Mazā iela, Kalnciems, Kalnciema pagasts
** Mazā iela, Katlakalns, Ķekavas pagasts
** Mazā iela, Lauderi, Lauderu pagasts
** Mazā iela, Lidosta "Rīga", Mārupes pagasts
** Mazā iela, Līdumnieki, Līdumnieku pagasts
** Mazā iela, Līvi, Drabešu pagasts
** Mazā iela, Lociki, Naujenes pagasts
** Mazā iela, Pastende, Ģibuļu pagasts
** Mazā iela, Prauliena, Praulienas pagasts
** Mazā iela, Ragana, Krimuldas pagasts
** Mazā iela, Robežnieki, Robežnieku pagasts
** Mazā iela, Roja, Rojas pagasts
** Mazā iela, Silene, Skrudalienas pagasts
** Mazā iela, Suži, Garkalnes pagasts
** Mazā iela, Svēte, Svētes pagasts
** Mazā iela, Svitene, Svitenes pagasts
** Mazā iela, Šķēde, Šķēdes pagasts
** Mazā iela, Tumšupe, Ropažu pagasts
** Mazā iela, Tušķi, Līvbērzes pagasts
** Mazā iela, Ulbroka, Stopiņu pagasts
** Mazā iela, Uzvara, Gailīšu pagasts
** Mazā iela, Vaiņode, Vaiņodes pagasts
** Mazā iela, Varkaļi, Salas pagasts

## Cits
* “Mazā iela” — Jana Vermēra glezna.
Frics Zaukels

**Ernsts Frīdrihs (Frics) Kristofs Zaukels** (; dzimis , miris ) bija nacistiskās Vācijas politiķis un augsta ranga funkcionārs, kurš pazīstams kā atbildīgais par piespiedu darba sistēmas organizēšanu Otrā pasaules kara laikā. Viņš bija Ādolfa Hitlera pilnvarotais darba nodrošināšanas jautājumos un ieņēma amatu kā Vispārējais pilnvarotais darba piesaistē (*Generalbevollmächtigter für den Arbeitseinsatz*).

1923. gadā F. Zaukels iestājās NSDAP un *[[Sturmabteilung]]*. 1934. gadā pievienojies SS.

Otrā pasaules kara laikā Zaukels bija atbildīgs par miljoniem cilvēku, galvenokārt no okupētajām teritorijām, deportēšanu uz Vāciju, kur viņi tika piespiesti strādāt rūpnīcās, lauksaimniecībā un citās kara nozarēs. Viņa piespiedu darba programmas ietvaros miljoniem cilvēku tika piespiesti strādāt briesmīgos apstākļos, daudzos gadījumos tas noveda pie viņu nāves no bada, slimībām vai pārmērīgas slodzes.

Pēc kara beigām 1945. gada 12. maijā ASV karavīri F. Zaukelu apcietināja Zalcburgā. Viņš tika tiesāts Nirnbergas procesā un notiesāts par kara noziegumiem un noziegumiem pret cilvēci un sodīts ar nāvi — pakārts 1946. gadā.

## Ārējās saites
Nostrātiskās valodas

**Nostrātiskās valodas** ir hipotētiska valodu saime, kurā, iespējams, ietilpst vairākas lielas valodu grupas, kas pastāvējušas senā cilvēces vēsturē. Šī teorija apgalvo, ka vairākas mūsdienu valodu saimes, piemēram, indoeiropiešu, urāliešu, altajiešu, afroaziātu un dravīdu valodas, cēlušās no vienas kopējas priekšteces — nostrātiskās valodas.

Nostrātiskās valodas teorija ir pretrunīga, un valodnieku vidū nav vienprātības par tās patiesumu. Daži valodnieki uzskata, ka šī hipotēze ir pārāk spekulatīva, jo valodu attīstība ir ārkārtīgi sarežģīta, un pierādījumi par tik senām valodām ir ierobežoti.

## Ārējās saites
Ēdoles iela

**Ēdoles iela** var būt:

* Ēdoles iela — iela Rīgā;
* Ēdoles iela — iela Kuldīgā;
* Ēdoles iela — iela Liepājā;
* Ēdoles iela — iela Ventspilī;
* Ēdoles iela — iela Alsungas pagasta Alsungā.
Geitsheda (boro)

**Geitshedas boro** () ir metropoles boro (distrikts) Anglijā, Tainas un Vīras metropoles grāfistē. Aizņem grāfistes dienvidrietumu daļu Tainas upes dienvidu krastā, robežojas rietumos ar Nortamberlendu, dienvidos — ar Daremu, austrumos — ar Sanderlendu un Dienvidtainsaidu, bet ziemeļos — ar Ņūkāslu pie Tainas. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Geitsheda.

## Vēsture
Geitshedas distrikts izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Geitshedas grāfistes boro, Bleidonas, Felingas, Raitonas un Vikemas urbānos distriktus un divus pagastus no Česterlistrītas lauku distrikta, un iekļaujot to jaunizveidotajā Tainas un Vīras metropoles grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi Geitshedas distrikta teritoriju veido divās daļās sadalīta ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, un kas iekļauj Geitshedas ( iedzīvotāji), Bleidonas (), Felingas () un Bērtli () pilsētas un vairāki ciemi, kā arī viens lauku pagasts.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jura Ozola iela

**Jura Ozola iela** var būt:

* Jura Ozola iela — iela Jaunjelgavā;
* Jura Ozola iela — iela Siguldā.

## Skatīt arī
* Ozola iela
Blaževiču pilskalns

**Blaževiču pilskalns (Gorodoks)** ir pilskalns, kas atrodas Krāslavas novada Kastuļinas pagastā.

Rušona ezera austrumdaļa savienota ar Bieržgaļa un Geraņimovas Ildza ezeriem. Starp tiem atrodas 5 km gara, šaura pussala ar Blaževiču ciemu viducī. Kilometru uz dienvidiem no šī ciema, kur pussala vistālāk izvirzās četrstūrī pret rietumiem, atrodas 12 m augsts, neliels uzkalns, to sauc par "Gorodoku" un tas ietilpst Blaževiču ciemā.

Šim pilskalnam līdzens, iegareni apaļš plakums. Tas ir 65 m garš, 40 m plats. Sāni visaugstākie un kraujākie rietumpusē, kas vērsta pret Rušonu ezeru. Austrumu sāni no dabas bijuši lēzeni un tāpēc tie kādreiz bijuši aizsargāti ar terasēm. Šie zemju darbi tikuši noarti, jo plakumā bijusi druva. Terašu gali bijuši atlikuši kalnam ziemeļaustrumu pusē. Ieeja vairs nav noteicama, bet tā varējusi būt tikai lēzenajā austrumsānā.

Plakuma ziemeļu gals, kas pamests atmatā, apaudzis sīku mežu. Stāvā rietumpuse kokiem neapaugusi un tās stāvums raženi izskatās. Plakuma dienvidu puse bijusi uzarta un tā tika uzvandīta augšā melna mītņu kārta ar dauzītiem akmeņiem un visdažādākajām lauskām. Lauskas biezas un plānas, virpotas un lipinātas, rotātas un nerotātas. Redzams, ka šis pilskalns bijis apdzīvots ilgāku laiku.

Kāds sirmgalvis stāstījis, ka "Gorodokā" kašņājoties, bērni atraduši arī dažas metāla ķēdītes un gredzentiņus. Tomēr arumos neko tamlīdzīgu neizdevās atrast.

Pilskalns sastāv no smalkas smilts. Arī kalna pakājē ap 50 m apkārtnē vēl mītņu kārta ir ievērojama. Iespaids tāds, ka šeit darīšana ar arheoloģiski bagātu, nocietinātu dzīvesvietu. Par kalnu apkārtējie iedzīvotāji stāsta, ka kalnā esot zelts aprakts. 

Gorodoka apkārtne smilšaina un mazauglīga. Priežu sili mijas ar rudzu druvām, purvājiem un pļavām.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Blaževiču pilskalns
Pilskalna iela

**Pilskalna iela** var būt:

* Pilskalna iela — iela Aizkrauklē;
* Pilskalna iela — iela Baldonē;
* Pilskalna iela — iela Bauskā;
* Pilskalna iela — iela Durbē;
* Pilskalna iela — iela Ikšķilē;
* Pilskalna iela — iela Jēkabpilī;
* Pilskalna iela — iela Krāslavā;
* Pilskalna iela — iela Kuldīgā;
* Pilskalna iela — iela Līgatnē;
* Pilskalna iela — iela Rūjienā;
* Pilskalna iela — iela Sabilē;
* Pilskalna iela — iela Smiltenē;
* Pilskalna iela — iela Talsos;
* Pilskalna iela — iela Tukumā;
* Pilskalna iela — iela Valmierā;
* Pilskalna iela — iela Barkavas pagasta Barkavā;
* Pilskalna iela — iela Viļānu pagasta Jaunviļānos;
* Pilskalna iela — iela Mālpils pagasta Mālpilī;
* Pilskalna iela — iela Cieceres pagasta Oškalnos;
* Pilskalna iela — iela Vārkavas pagasta Piliškās;
* Pilskalna iela — iela Beļavas pagasta Pilskalnā;
* Pilskalna iela — iela Pušas pagasta Pušā;
* Pilskalna iela — iela Olaines pagasta Stūnīšos.

## Skatīt arī
* Mazā Pilskalna iela — iela Līgatnē
* M. Pilskalna iela — iela Tukumā
Siena tirgus

**Siena tirgus** var būt:

* Siena tirgus — laukums Rīgā;
* Siena tirgus — laukums Liepājā;
* Siena tirgus — laukums Ventspilī.

## Skatīt arī
* Siena iela
Amina Kairbekova

**Amina Kairbekova** (; dzimusi ) Kazahstānas starptautiskā meistare šahā (2022), Pasaules komandu šaha čempionāta sievietēm (2023) un 45. šaha olimpiādes (2024) sudraba laureāte.

## Biogrāfija
2017. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U17 vecuma grupā.

2023. gadā ierindojusies 5. vietā Āzijas čempionātā šahā sievietēm un Pasaules čempionātā šahā sievietēm Āzijas zonas turnīrā. 2023. gadā uzvarējusi Pasaules skolēnu šaha čempionātā meiteņu U17 vecuma grupā. 2024. gada novembrī Floriānopolisā izcīnījusi 2. vietu Pasaules jauniešu čempionātā meiteņu M18 vecuma grupā.

2022. gadā izcīnījusi 4. vietu Kazahstānas sieviešu šaha čempionātā. 2024. gada decembrī uzvarējusi Kazahstānas sieviešu šaha čempionātā.

Amina Kairbekova pārstāvējusi Kazahstānu sieviešu šaha olimpiādē:
* 2024. gadā Budapeštā pie rezerves galdiņa (+4, =2, -0) un komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.

Amina Kairbekova pārstāvējusi Kazahstānu Pasaules komandu šaha čempionāta sievietēm:
* 2023. gadā Bidgoščā pie 2. rezerves galdiņa (+3, =0, -1) un komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.

Par panākumiem turnīros FIDE 2022. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Apple Pay

thumb
***Apple Pay*** ir *[[Apple]]* izveidots digitālais maksājumu un mobilo norēķinu pakalpojums, kas ļauj veikt bezkontakta maksājumus, izmantojot *Apple* ierīces, piemēram, *[[iPhone]]*, *[[Apple Watch]]*, *[[iPad]]* un *[[MacBook|Mac]]*. Tas ir integrēts ar *[[Apple Wallet]]*, kur lietotāji var pievienot savas kredītkartes, debetkartes vai citus maksājumu līdzekļus, un pēc tam veikt maksājumus gan fiziskajos veikalos, gan tiešsaistē vai lietotnēs. Tas atbalsta vairākus galvenos maksājumu tīklus, piemēram, *[[Visa Inc.|Visa]]*, *[[MasterCard]]* un *[[American Express]]*, kā arī vairākas bankas un finanšu iestādes visā pasaulē.

*Apple Pay* izmanto NFC (*Near Field Communication*) tehnoloģiju, kas nodrošina drošus bezkontakta maksājumus, vienkārši pietuvinot ierīci maksājumu terminālim. Tas izmanto arī biometriskos datus, piemēram, *[[Face ID]]* vai *[[Touch ID]]*, lai autentificētu maksājumus, kas padara procesu ātru un drošu.

Turklāt *Apple Pay* neuzglabā kartes informāciju uz ierīces vai *Apple* serveros, bet izmanto specifiskus vienreizējos kodus (tokenizāciju) katram darījumam, kas nodrošina papildu drošību.

## Ārējās saites
Ozola iela

**Ozola iela** var būt:

* Ozola iela — iela Kuldīgā;
* Ozola iela — iela Strenčos;
* Ozola iela — iela Limbažu pagasta Ozolainē.

## Skatīt arī
* Ozolu iela
* Jura Ozola iela
* Mazā Ozola iela
Naoss

thumb|330px|Periptera plāns ar naosu (iekrāsots tumši pelēks).
[thumb|345px|[Pestumas Hēras tempļa naosa pamati un kolonāde.]]
**Naoss** () agrāk nozīmēja templi, īpaši tā iekšējo daļu, neatkarīgi no tā, vai tam bija viens joms, vai vairāki. Mūsdienās termins "naoss" attiecas galvenokārt uz peripteru, lai apzīmētu tempļa centrālo struktūru, kuru veido sienas, pretstatā peristāzei (tempļa perimetra kolonādei), kas to ieskauj. Naoss ietver sevī cellu kā galveno telpu un parasti priekštelpu, sauktu par pronaosu, kā arī nepieciešamības gadījumā opistodomu (aizmugurējo zāli) un aditonu (telpu priekš priesteriem). Saskaņā ar sengrieķu mitoloģiju, naoss simbolizē "debesu iekšējo daļu", t.i. dievu mītnes vietu. Bieži vien par naosu sauc tikai periptera centrālo zāli kā sinonīmu cellai, kas būtībā ir naosa latīņu nosaukums.

Doriskajos tempļos naosa aizmugurējā daļa parasti veidoja opistodomu jeb aizmugurējo zāli, kas formāli atbilst pronaosam, bet bez ieejas cellā. Taču joniskā ordera tempļos opistodoms ir sastopams tikai dažos vēlās klasikas un hellēnisma perioda tempļos (pirmo reizi precīzi dokumentēts Atēnas templī Prienē). Opistodoms tika projektēts ne tik daudz praktiskam pielietojumam, cik, drīzāk, estētiskiem apsvērumiem, lai peripteram piedotu nobeigtības iespaidu, kur abi tempļa gali vizuāli neatšķiras.

Lielās Grieķijas tempļos Sicīlijā un Dienviditālijā naosā bieži vien bija vēl viena istaba, t.s. aditons, kas līdz agrīnajam klasiskajam laikam bija paredzēta priesteriem. Taču šajā reģionā opistodoms, iespējams, tika veidots tikai sākot ar agrīno klasisko periodu.

## Naoss pareizticīgo baznīcās
Pareizticīgo baznīcu celtnēs par naosu sauc publisko telpu starp priekštelpu un altāri. Krustveida kupolu baznīcās naoss veido baznīcas centrālo daļu.

## Atsauces
Pronaoss

thumb|280px|Periptera plāns ar pronaosu (iekrāsots tumši pelēks).
[thumb|280px|[Basaja|Basaju tempļa pronaoss.]]
**Pronaoss** (, burtiski "pirms naosa") ir priekštelpa jeb vestibils sengrieķu periptera tempļos, caur kuru varēja nonākt tempļa centrālajā zālē — naosā jeb cellā.

Šo priekštelpu veido cellas priekšējā siena ar durvīm, naosa sienas daļas, kas izvirzās cellas priekšpusē, sauktas par antām, un parasti divas kolonnas (distils), kuras balsta antablementu pronaosa priekšējā daļā un nodrošina atvērtu pieeju cellai. Taču pronaosu varēja veidot arī vienīgi kolonnas (bez antām), t.i. par pronaosu sauc portiku pirms ieejas cellā.

Parasti sengrieķu tempļu telpas sastāvēja vismaz no naosa jeb cellas un pronaosa. Pronaoss parasti bija izvietots tempļa austrumu galā. Lielākos tempļos pronaosam pretējā galā varēja atrasties opistodoms. Pronaoss reizēm varēja kalpot par mantnīcu un votīvo dāvinājumu noliktavu. Tādā gadījumā to noslēdza ar durvīm.

Kristīgajos dievnamos pronaosa funkciju pilda nartekss.

## Atsauces
Mīkstā roze

**Mīkstā roze** (*Rosa mollis*) ir rožu suga. Tā ir galvenokārt sastopama Eiropas ziemeļrietumos un rietumos, izklaidus sastopama diezgan plaši arī citur Eiropā un dienvidrietumu Āzijā. Latvijā sugai ir retas audzes valsts rietumu daļā, kur atsevišķi eksemplāri un grupas parasti aug atklātos biotopos.
Mīkstā roze ir ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sārtlapu roze

**Sārtlapu roze** (*Rosa glauca*) ir rožu suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir Centrāleiropā, Rietumeiropā un Dienvideiropā, taču suga kultivācijas dēļ ir plaši izplatījusies arī ārpus pamatareāla. Latvijā suga ir bieži audzēta stādījumos un retumis pārgājusi savvaļā, kur atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas aug upju krastos, skrajos, izmīdītos piepilsētu mežos un vecu parku apkaimē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dienvidtainsaida

**Dienvidtainsaidas boro** () ir metropoles boro (distrikts) Anglijā, Tainas un Vīras metropoles grāfistē. Atrodas  grāfistes austrumu daļā Tainas upes dienvidu krastā, robežojas ziemeļos ar Ziemeļtainsaidu, rietumos — ar Ņūkāslu pie Tainas un Geitshedu, dienvidos — ar Sanderlendu, bet austrumos krastus apskalo Ziemeļjūra. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Sautšīldsa.

## Vēsture
Dienvidtainsaidas distrikts izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Sautšīldsas grāfistes boro, Džerovas municipālo boro un Boldonas un Hebērnas urbānos distriktus, un iekļaujot to jaunizveidotajā Tainas un Vīras metropoles grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi Dienvidtainsaidas distrikta teritoriju veido vienota ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, un kas iekļauj Sautšīldsas ( iedzīvotāji), Džerovas () un Hebērnas () pilsētas un vairākus ciemus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Opistodoms

thumb|370px|Periptera plāns ar opistodomu (iekrāsots tumši pelēks).
thumb|150px|Atēnu Nīkes tempļa plāns ar opistodomu.
**Opistodoms** (, burtiski: *ὄπισθεν* — "aiz" un *δόμος* — "nama, ēkas"}) ir sengrieķu periptera tempļa aizmugurējā (iekšējā) daļa, kas ar sienu nodalīta no cellas un tam ir atsevišķa izeja, parasti tempļa rietumu galā. Teorētiski opistodoma termins var attiekties gan uz sengrieķu tempļa aizmugurējo telpu, gan arī uz iekšējo svētnīcu t.s. aditonu (burtiski "neienākt"). Sajukums rodas dēļ tā, ka nav vienota viedokļa senajos uzrakstos. Mūsdienu zinātnē parasti tas attiecas uz tempļa aizmugurējo telpu. Konkrēti, Atēnu akropolē opistodoms tika izmantots kā mantnīca, kur glabājās ienākumi un dārgie veltījumi templim. Taču šo telpu izmantošana senatnē nebija standartizēta. Daļēji rituālās slepenības dēļ attiecībā uz šīm iekšējām telpām precīzi nav zināms, kā opistodoms tika izmantots. Var droši teikt, ka šī prakse ļoti atšķīrās atkarībā no konkrētās vietas, laika un tempļa.

No arhitektūras skatupunkta opistodoms (kā aizmugurējā telpa) līdzsvaro pronaosu jeb tempļa portiku, veidojot plānu ar diaksiālu simetriju. Tā ārējās sienas augšējā daļa var būt rotāta ar frīzi, kā, piemēram, Atēnu Hēfesta templī un Partenonā. Opistodoms īpaši bija izplatīts doriešu ordera tempļos. Taču ne visos tempļos (īpaši nelielos) tas bija. Līdzīgi, kā pronaoss, opistodoms bija norobežots ar cellas aizmugurējo sienu, sānu antām un no ārpuses bieži vien ar divām kolonnām (distils ar antām). Taču par opistodomu varēja saukt arī portiku bez antām tempļa aizmugurējā galā (piemēram, Nīkes templi Atēnu akropolē). 

Kristīgajos dievnamos opistodomam arhitektoniski atbilst sakristeja.

## Atsauces

## Ārējās saites
Britu Indijas sadalīšana

[thumb|Dominējošās reliģijas [Britu Indija|Britu Indijā (1901)]]
**Britu Indijas sadalīšana** bija 1947. gadā veikta Lielbritānijas un Īrijas apvienotās karalistes kolonijas sadalīšana divās domīnijās — Indijas Domīnijā un Pakistānas Domīnijā.

Līdz 1947. gadam Britu Indija bija viena no lielākajām impērijām pasaulē, ko briti pārvaldīja vairāk nekā 200 gadus. Tomēr 20. gadsimta sākumā Indijas neatkarības kustība kļuva arvien spēcīgāka. Šo kustību vadīja dažādi politiskie spēki, piemēram, Indijas Nacionālais kongress, kuru vadīja Mahatma Gandijs un Džavāharlāls Nehru, kā arī Musulmaņu līga, kuru vadīja Mohameds Ali Džinna. Musulmaņu līga, pārstāvot lielu musulmaņu iedzīvotāju daļu, baidījās, ka neatkarīgā Indijā musulmaņu kopiena tiks politiski marginalizēta, jo hinduisti veidoja vairākumu. 1940. gadā Mohameds Ali Džinna ierosināja "divu nāciju teoriju", kuras pamatā bija uzskats, ka musulmaņi un hinduisti ir divas atšķirīgas nācijas, kurām vajadzētu izveidot atsevišķas valstis.

Pēc Otrā pasaules kara beigām Lielbritānija bija ekonomiski un politiski novājināta, kas paātrināja Indijas neatkarības piešķiršanu. 1947. gada jūnijā tika pieņemts lēmums sadalīt Britu Indiju divās neatkarīgās valstīs — vienā ar hinduistu vairākumu (Indija) un otrā ar musulmaņu vairākumu (Pakistāna). Sadalīšana tika īstenota saskaņā ar Redklifa līniju, kas tika noteikta, lai sadalītu Pendžābas un Bengālijas provinces. Tomēr sadalījums tika veikts steigā un bez skaidras pārraudzības, izraisot haosu un asinsizliešanu. Daudzi cilvēki nezināja, kurā valstī viņi paliks, līdz karte tika publiskota, izraisot masveida migrāciju.

Indijas un Pakistānas sadalīšana izraisīja vienu no lielākajiem piespiedu migrācijas viļņiem cilvēces vēsturē. Tiek lēsts, ka uz savu jaunizveidoto valstu teritorijām pārcēlās aptuveni 10—15 miljoni cilvēku. Musulmaņi pārcēlās uz Pakistānu, bet hinduisti un sikhi migrēja uz Indiju. Līdz ar šo pārvietošanos notika plaši reliģiski konflikti, kas izraisīja vairāk nekā miljona cilvēku nāvi. Indijas sadalīšana arī izraisīja neatrisinātas teritoriālas un politiskas problēmas, kas joprojām ietekmē Indijas un Pakistānas attiecības. Viena no galvenajām problēmām ir Kašmīras teritorijas jautājums, kas ir bijis cēlonis vairākiem kariem un pastāvīgai spriedzei starp abām valstīm.

## Ārējās saites
Tapetes

thumb|Tapetes ruļļos
**Tapetes** (no viduslaiku  — ‘paklājs, tepiķis’) ir sienu pārklājuma materiāls, ko izmanto, lai dekorētu iekštelpu sienas. Tie parasti ir izgatavoti no papīra, vinila, tekstila vai citiem materiāliem, un tiem var būt dažādi raksti, krāsas un faktūras. Tapetes tiek piestiprinātas pie sienām ar līmi un tiek izmantotas, lai radītu estētiski pievilcīgu telpu.

Tapetes vismaz kopš 19. gadsimta otrās puses tiek ražotas arī Latvijā (1884. gadā dibinātā Pulsu tapešu fabrika (*Tapetenfabrik* *W. Puls*, *Ph. Puls*) Tapešu ielā Rīgā, tapešu ražotne Aizputē 1805.‒1809. gadā, tapešu pamatņu ražošana Līgatnes papīrfabrikā). 2016. gadā ar tapešu ražošanu Latvijā nodarbojās pieci uzņēmumi.

## Vēsture
Tapešu vēsture aizsākas vairākus gadsimtus senā pagātnē, un tās ir piedzīvojušas ievērojamas pārmaiņas attiecībā uz materiāliem, dizainu un pielietojumu. Tiek uzskatīts, ka tapešu pirmsākumi meklējami Ķīnā, kur jau senajā Ķīnas civilizācijā tika izmantots rīspapīrs sienu dekorēšanai. Ķīna arī bija pirmā, kas attīstīja papīra ražošanas tehnoloģiju. Eiropā sienu dekorēšanai pirms tapetēm izmantoja auduma gobelēnus. Šie gobelēni kalpoja ne tikai dekoratīviem mērķiem, bet arī siltuma izolācijai. Tomēr auduma gobelēni bija ļoti dārgi, tādēļ tapetes kļuva par alternatīvu viduslaikos, lai radītu līdzīgu dekoratīvu efektu par zemākām izmaksām. Ar papīra izplatīšanos Eiropā tapetes sāka kļūt populāras, sākumā tās tika izgatavotas ar rokām, bieži zīmējot vai iespiežot uz papīra dažādus rakstus.

17. gadsimtā tapetes kļuva par aristokrātijas interjera neatņemamu sastāvdaļu. Francija un Anglija kļuva par tapešu dizaina un ražošanas centriem, radot sarežģītus un greznus modeļus. Jau Franču revolūcijas laikā tapetes kļuva lētākas, pateicoties uzlabotām ražošanas metodēm, un tās kļuva pieejamākas plašākām sabiedrības masām.

Ar rūpniecisko revolūciju tapetes kļuva pieejamākas vidusšķirai. Ražošana kļuva masveidīga, un jaunas tehnoloģijas, piemēram, cilindru druka. Viktoriānisma laikā tapetes bija ļoti izplatītas, un raksti bieži vien bija smagnēji un sarežģīti, bieži ar florāliem vai ģeometriskiem motīviem.

Mūsdienās tapetes ir pieejamas plašā klāstā — no klasiskajiem līdz ultramoderniem dizainiem. Ir arī digitāli drukātas tapetes, kas ļauj izveidot unikālus un personalizētus dizainus. Dažādi materiāli un tekstūras, piemēram, 3D tapetes, piedāvā vēl vairāk iespēju interjera dizainam.

## Ārējās saites
Šveices vācu valoda

thumb|Šveices vācu valodas piemērs
**Šveices vācu valoda** (, ) ir vācu valodas dialektu grupa, ko pieskaita alemaņu dialektu grupai un ko lieto Šveicē, galvenokārt valsts vāciski runājošajā daļā. Šveices vācu dialekti būtiski atšķiras no standarta vācu valodas (*Hochdeutsch*), īpaši izrunas, vārdu krājuma un gramatikas ziņā.

Šveices vācu valoda tiek galvenokārt lietota mutvārdos ikdienas dzīvē, kamēr oficiālā saziņa, rakstība un izglītība pārsvarā notiek standarta vācu valodā. Daudzi Šveices vācu dialekti ir grūti saprotami pat vāciešiem no Vācijas, kuri runā standarta vācu valodā.

Daudzi šveices vācu valodas runātāji ir spējīgi brīvi sazināties arī standarta vācu valodā, jo īpaši rakstiski un oficiālās situācijās.

## Atšķirības no standarta vācu valodas
Viena no galvenajām atšķirībām starp Šveices vācu un standarta vācu valodu ir izruna. Piemēram, daudzi standarta vācu valodas diftongi tiek izrunāti kā vienkārši patskaņi. Turklāt Šveices vācu valodā trūkst dažas skaņas, kas ir raksturīgas standarta vācu valodai, piemēram, īsais "s", kas Šveices vācu dialektos bieži tiek aizstāts ar izteiktāku "*sch*" skaņu.

Vārdu krājuma ziņā Šveices vācu valodā bieži sastopami vārdi, kas ir unikāli šai reģionālajai valodas formai. Daudz tiek aizgūts no franču, itāļu un retoromāņu valodām, kas atspoguļo Šveices multikulturālo vidi. Piemēram, vārds "*Velo*" (divritenis) nāk no franču valodas, un tas ir biežāk lietots nekā standarta vācu "*Fahrrad*".

Gramatikas ziņā Šveices vācu valoda ir saglabājusi dažas senākas vācu valodas gramatiskās struktūras, kas standarta vācu valodā vairs netiek lietotas. Piemēram, Šveices vācu valodā saglabājies lokatīva lietojums, ko lielākā daļa citu vācu dialektu ir zaudējuši.

Lai gan mutvārdu saziņā Šveices vācu dialekti dominē, formālā saziņā — gan rakstiskā, gan oficiālā — parasti tiek izmantota standarta vācu valoda. Skolās, valsts iestādēs un plašsaziņas līdzekļos rakstveida saziņā lieto *Hochdeutsch*, bet ikdienas sarunās, ģimenēs un draugu lokā bieži tiek izmantots *Schweizerdeutsch*.

## Ārējās saites
Geitsheda

**Geitsheda** (; ) ir pilsēta Anglijā, Tainas un Vīras ceremoniālajā grāfistē, Geitshedas metropoles boro administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes vidusdaļā Tainas upes dienvidu krastā iepretī Ņūkāslai pie Tainas, faktiski tās piepilsēta, un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta ap 731. gadu Bedas Cienījamā «Angļu tautas eklestiskās vēstuŗes» latīņu tulkojumā, kur minēts Geitshedas abats *ad caput caprae* — ‘pie kazas galvas’, domājams, pakalns, kur ganās kazas. Viduslaikos Geitsheda, tāpat, kā pārējās zemes dienvidos no Tainas, atradās Daremas bīskapa jurisdikcijā. Pirmo hartiju Geitshedai 12. gadsimtā piešķīra Daremas bīskaps Hjū di Puise.

Anglijas rūpnieciskās revolūcijas laikā pilsēta strauji izauga — no 1801. līdz 1901. gadam iedzīvotāju skaits palielinājās par 100 tūkstošiem. Pilsētā attīstījās kalnrūpniecība (akmeņogles), metālapstrāde (enkuri, ķēdes), mašīnbūve (lokomotīves) u.c. nozares. 1854. gada 6.—7. oktobra ķimikāliju noliktavas sprādzienā un tā izraisītajos plašajos ugunsgrēkos tika nopostīta pilsētas viduslaiku apbūve un smagi cieta arī Ņūkāsla upes pretējā krastā.

1888. gadā Geitshedai piešķirts grāfistes boro statuss. 1889. gadā tika slēgts viens no lielākajiem darba devējiem — *Hawks, Crawshay and Sons*, un kopš tā laika bezdarbs ir bijis ievērojama pilsētas problēma. Līdz pat Otrajam pasaules karam presē vairākkārt izskanēja ziņas, ka bezdarbnieki sūta uz domi pārstāvjus, lai tā nodrošinātu darbu. Depresijas gadi 20. gadsimta 20. un 30. gados radīja vēl lielāku bezdarbu, un lai atvieglotu situāciju, 30. gadu vidū tika uzcelts *Team Valley* biznesa parks.

2000. gados sākta mērķtiecīga pilsētas renovācijas programma, kuras mērķis ir iegūt Geitshedai lielpilsētas statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bondaru pilskalns

**Bondaru pilskalns** atrodas Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā, Bondaru ciemā, 5,5 km uz rietumiem no Lipuškiem, Pārkiuņa ezera ziemeļu pusē ap 200 m no ezera. Pirmās ziņas par pilskalnu publicētas 1924. gadā; 1941. gadā pieminekli plašāk aprakstīja Pēteris Stepiņš.

Bondaru pilskalns ierīkots kokiem apaugušā, savrupā, 18 m augstā ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā orientētā kalnā, kuru ietver purvainas zemienes. Kalna sāni mākslīgi pastāvināti, un 3—5 m zem plakuma līmeņa visu kalnu ieloko terase. Ziemeļrietumu galā tās malā uzmests neliels valnītis; austrumu pusē terase ir plata un labi saglabājusies, bet rietumu pusē, kur kalna nogāze no dabas ir stāvāka, terase kļūst šaura un gandrīz nemanāma. Pilskalna dienvidaustrumu gals, šķiet, kādreiz terases vietā bijis nocietināts ar valni un, iespējams, grāvi, taču šis kalna gals savā laikā ir arts un iespējamie nocietinājumi nolīdzināti, saglabājusies vienīgi terase. Ziemeļrietumu galā zem pirmās terases izveidota vēl otra īsa terase. Pilskalna izlīdzinātais plakums ir 70 m garš un 25 m plats. Tas bojāts ar vairākām bedrēm un zvēru alām.

Pilskalna plakumā konstatējams intensīvs kultūrslānis, kurā atrastas bezripas švīkāto, apmesto un gludo podu lauskas. Visu kalna pakāji lielākā platībā ieloko apmetnes kultūrslānis, kurā atrastas bezripas apmesto un gludo trauku lauskas un alvas piekariņš. Spriežot pēc šiem atradumiem, Bondaru pilskalns datējams ar 1. gadu tūkstoti p.m.ē.—mūsu ēras sākumu. Puskilometru uz ziemeļrietumiem no Bondaru pilskalna atrodas Smagaņu pilskalns.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Bondaru pilskalns
Kapadokija (Romas province)

thumb|Kapadokija Romas impērijas kartē
**Kapadokija** (latīņu: *Cappadocia*) bija Romas province, kas atradās mūsdienu Turcijas centrālajā daļā vēsturiskajā Kapadokijā. Sākotnēji tā bija neatkarīga valsts, bet 17. gadā pirms mūsu ēras to pievienoja Romas impērijai.

Kapadokija bija arī svarīgs reliģisks un kultūras centrs, it īpaši kristietības izplatīšanās laikā. Tajā bija izveidotas daudzas klosteru kopienas un baznīcas.

Teritoriju apdzīvoja heti jau ap 2000. gadu p.m.ē., un tā bija daļa no dažādām impērijām, tostarp Persijas un Maķedonijas. Kad Romas impērija paplašināja savu teritoriju uz austrumiem, Kapadokija kļuva par nozīmīgu austrumu robežas provinci, kurai bija jāaizstāv impērija pret Partas impēriju un vēlāk — Sasanīdu impēriju. Romas laikā reģions kļuva par karaspēka stacionēšanas un tirdzniecības centru, kā arī garīgo dzīvesvietu — kristietība Kapadokijā izplatījās ātri un spēcīgi, padarot to par kristiešu kopienu centru Bizantijas laikmetā. Tā ainavā saglabājušās vēsturiskas pazemes baznīcas, klosteri un mājas, kas izcirstas vulkāniskajos akmeņos.

## Ārējās saites
Sautšīldsa

**Sautšīldsa** () ir pilsēta Anglijā, Tainas un Vīras ceremoniālajā grāfistē, Dienvidtainsaidas metropoles boro administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes austrumos Tainas upes dienvidu krastā pie tās ietekas Ziemeļjūrā  no grāfistes galvenās pilsētas Ņūkāslas pie Tainas un  no valsts galvaspilsētas Londonas.

## Vēsture
Pilsētas pirmsākumi meklējami romiešu Britānijas laikā, kad ap 160. gadu šeit tika uzbūvēts Arbejas (*Arbeia*) cietoksnis, kas bija viens no nocietinājumiem Adriāna vaļņa aizsardzībai. 4. gadsimtā romieši cietoksni pameta un šeit apmetās briti, kas to dēvēja par *Caer Urfa*. Ap 647. gadu šeit nodibināts Svētās Hildas klosteris.

Mūsdienu pilsēta dibināta 1245. gadā kā zvejas osta; tās nosaukums cēlies no senangļu valodas *Schele* — mazs zvejnieku namiņš. Vēlāk Sautšīldsā attīstījās arī sāls ieguve. Strauja pilsētas izaugsme sākās rūpnieciskās revolūcijas laikā 19. gadsimtā, kad šeit attīstījās akmeņogļu ieguve, sārmu un stikla ražošana. Pilsētā ieplūda liels iebraucēju skaits no Īrijas un Skotijas, kā arī citiem Anglijas reģioniem. 1832. gadā Sautšīldsai piešķirts boro statuss, kā rezultātā tā no Daremas bīskapa pakļautības pārgāja valsts valdības pakļautībā. 19. gadsimta beigās pilsētā attīstījās kuģubūve. Otrā pasaules kara laikā pilsētu smagi bombardēja vācu aviācija. 20. gadsimta otrajā pusē akmeņogļu ieguve un kuģubūve panīka. Mūsdienās galvenās saimniecības nozares ir ostas pakalpojumi, kuģu remonts un tirdzniecība; attīstās tūrisms.

## Atsauces

## Ārējās saites
Borovkas pilskalns

**Borovkas pilskalns** atrodas ap 4 km uz ziemeļaustrumiem no Krāslavas, Kalniešu pagastā, uz ziemeļiem no Krāslavas—Polockas šosejas, starp šoseju un Skaistas upi. Uz dienvidaustrumiem no pilskalna abpus šosejai ir Borovkas sādža; tuvākās mājas atrodas ap 400 m attālumā no pilskalna.

Borovkas pilskalns atrodas skujkoku mežā, viļņotā reljefā. Skaistas upe pie pilskalna veido plašāku purvainu leju. Tās D pusē paralēli upes tecējumam ir ap puskilometru gara aptuveni ZA-DR virzienā orientēta lokāla smilšu kaupre. Tās DR galā ierīkots pilskalns. Pilskalna vietā kaupre virs tuvākās apkārtnes D pusē paceļas par ap 10 m, pretējā pusē pret Skaistas upi kaupre izceļas par 20 m virs purvainās upes ielejas līmeņa. ZA pusē, veidojot pilskalna nocietinājumus, kaupre nodalīta ar labi veidotiem puslokveida grāvjiem un valni. Pilskalna plakumam tuvākais grāvis nolaižas uz abām pilskalna nogāzēm un tur pārveidojas terasē, kas ieloko visu pilskalnu un savienojas ar DR gala nocietinājumu grāvi. Pilskalna plakumam attālākais grāvis arī nolaižas uz abām nogāzēm, pārveidojas par terasi, tomēr šī terase ir mazāk izteikta, vairāk ievērojama pilskalna Z nogāzē. Šī terase DR galā savienojas ar ārējo nocietinājuma grāvi.

DR gala puslokveida nocietinājumi ierīkoti ap 4—5 m zemāk par pilskalna virsmu; tie līdzīgi pretējā gala nocietinājumiem. Domājams, ka ieeja pilskalnā bijusi no šīs puses, jo te grāvjos ir aizmilzums un valnī tikko jaušams pārrakums.

Borovkas pilskalns ir Latgalei tradicionāli kauprē veidots pilskalns, to no abām pusēm nodalot ar relatīvi zemiem, bet labi veidotiem vaļņiem un grāvjiem, kas abās pilskalna garajās nogāzēs pārveidojas par terasēm. Tradicionāli šādos pilskalnos nav izteikta kultūrslāņa.

Vieta apsekota 25.04.2021.

Pilskalnu LIDAR kartēs 2021. gada sākumā atklājis senvēstures entuziasts Atis Blūms.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Borovkas pilskalns
Smaržlapu roze

**Smaržlapu roze** (*Rosa rubiginosa*) ir rožu suga, kura ir sastopama Eiropā un dienvidrietumu Āzijā. Latvijā tā ir sastopama retumis un ļoti nevienmērīgi — pārsvarā Zemgalē un Daugavas ielejā. Sugas ietvaros tiek nodalītas vairākas pasugas.

Suga ir ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sanderlenda (boro)

**Sanderlendas Lielpilsēta** () ir metropoles boro (distrikts) ar lielpilsētas statusu Anglijā, Tainas un Vīras metropoles grāfistē. Aizņem grāfistes dienvidaustrumu daļu Vīras upes krastos, robežojas dienvidos ar Daremu, rietumos — ar Geitshedu, ziemeļos — ar Dienvidtainsaidu, bet austrumos krastus apskalo Ziemeļjūra. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Sanderlenda.

## Vēsture
Sanderlendas distrikts izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Sanderlendas grāfistes boro, Vošingtonas, Hotonlesprigas un Hetonleholas urbānos distriktus un daļu Česterlistrītas lauku distrikta, un iekļaujot to jaunizveidotajā Tainas un Vīras metropoles grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi Samderlendas distrikta teritoriju veido ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, un kas iekļauj Sanderlendas ( iedzīvotāji), Vošingtonas () un Hotonlespringas () pilsētas, Hetonleholas () pagasta līmeņa pilsēta, kā arī divi lauku pagasti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šerarda roze

**Šerarda roze** (*Rosa sherardii*) ir rožu suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eiropas centrālajā un ziemeļaustrumu daļā. Latvijā suga ir sastopama reti un nevienmērīgi, galvenokārt valsts dienidaustrumu daļā, kur atsevišķi eksemplāri un grupas aug atklātos biotopos un skrajos krūmājos.

## Atsauces

## Ārējās saites