open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Svēte (ciems)

**Svēte** ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Svētes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Svētes upes labajā krastā pie autoceļa P95 9 km no novada centra Jelgavas un 54 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Svētes muižas (*Groß-Swehthof*) un Boļu muižas (*Klein-Swehthof*) centru. Muižas pils, iespējams, celta 1730. gados. 1774.-1775. gados Pēteris Bīrons pili pārbūvēja pēc arhitekta Severīna Jensena projekta kā vasaras atpūtas rezidenci. 1795. gadā muiža pārgāja kroņa īpašumā; tur uzcēla kazarmas kirasieru pulkam un vienā pils spārnā ierīkoja baznīcu. 1876.-1878. gados pili pilnībā pārbūvēja armijas vajadzībām. Pēc 2. pasaules kara muižas kompleksā līdz 1993. gadam bija dislocēta padomju armijas daļa. Svēte par lielāku apdzīvoto vietu izveidojās pēckara gados, kad tur izveidojās kolhoza «Svēte» centrs. Svētē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, feldšeru un vecmāšu punkts, bibliotēka.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Helēna Bonema Kārtere

**Helēna Bonema Kārtere** (; dzimusi ) ir angļu teātra, televīzijas un kinofilmu aktrise. Viņa ir pazīstama, pateicoties lomām filmās "Cīņas klubs", *[[A Room with a View]]*, kā arī vairākās Harija Potera filmās. Harija Potera filmās Helēna Bonema Kārtere tēloja Bellatrisi Svešovsku (Bleku). Tāpat attēlojusi lomas vairākās sava vīra, režisora Tima Bērtona filmās.

Viņa ir divreiz izvirzīta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko aktrisi: par lomu filmā "Dūjas spārni" (*The Wings of the Dove*, 1997) un filmā "Karaļa runa" (2010). Viņa ir astoņas reizes nominēta Zelta globusa balvai, četras reizes ''Emmy'' balvai un sešas reizes — BAFTA balvai, no kurām vienu BAFTA kino balvu ieguva 2011. gadā par lomu filmā "Karaļa runa". Ieguvusi divas Ekrāna aktieru ģildes balvas — par karalienes Elizabetes lomu filmā "Karaļa runa" un princeses Mārgaretas lomu vēsturiskajā drāmas seriālā "Kronis" (3—4 sezonā, 2019—2020).

## Ārējās saites
Dumpinieks bez iemesla

**"Dumpinieks bez iemesla"** () ir 1955. gada ASV romantiska drāmas filma par emocionāli apjukušiem vidusšķiras pusaudžiem. Tās režisors ir Nikolass Rejs. Filma ir kulta ikonas Džeimsa Dīna viena no pēdējām un pati slavenākā loma. Džeimss Dīns gāja bojā autoavārijā neilgi pirms filmas pirmizrādes. 1990. gadā ASV Kongresa bibliotēka to pievienoja Nacionālajam kino reģistram, atzīstot to par "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīgu filmu".

## Ārējās saites
Deivids Finčers

**Deivids Endrū Leo Finčers** (; dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors un producents. Viņš ir režisors tādām filmām kā "Svešais 3", "Septiņi", "Spēle", "Cīņas klubs", "Zodiaks", "Meitene ar pūķa tetovējumu", "Neatrodamā" un "Manks". Finčers ir režisors divām televīzijas seriāla "Kāršu nams" sērijām.

## Filmogrāfija

## Apbalvojumi
Deivids Finčers ir divkārt nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais režisors: par 2008. gada filmu "Neticamais stāsts par Bendžaminu Batonu" un 2010. gada filmu "Sociālais tīkls". Par otro viņš ieguva Zelta globusa un BAFTA kino balvu labākajam režisoram. Saņēmis ''Emmy'' balvu kā labākais režisors dramatiskam seriālam (par seriāla "Kāršu nams" 1. sēriju). Finčers darbojies arī mūzikas video jomā, par video * Justin Timberlake Ft. Jay-Z: Suit & Tie* saņēmis ''Grammy'' balvu kā režisors nominācijā "Labākais mūzikas video" (kopā ar producentu Timoriju Kingu).

## Ārējās saites
Čaks Palahņuks

**Čārlzs Maikls "Čaks" Palahņuks** (; dzimis ) ir ASV rakstnieks. Viņš ieguva slavu, pateicoties savam romānam "Cīņas klubs", kas 1999. gadā tika ekranizēts. Viņš ir autors arī tādām grāmatām kā "Aizrīties" un *[[Rant]]*.

## Bibliogrāfija

### Romāni
* "Cīņas klubs" (1996)
* "Izdzīvojušais" (1999)
* "Neredzamie briesmoņi" (1999)
* "Aizrīties" (2001)
* *[[Lullaby]]* (2002)
* *[[Diary]]* (2003)
* *[[Haunted]]* (2005)
* *[[Rant]]* (2007)
* *[[Snuff (romāns)|Snuff]]* (2008)
* *[[Pygmy]]* (2009)
* *[[Tell-All]]* (2010)
* *[[Damned]]* (2011)

### Īsie stāsti
* *Fetch* krājumā *Dark Delicacies III* (2009)
* *Loser* krājumā *Stories* (2010)

### Dokumentāla literatūra
* *[[Fugitives and Refugees: A Walk in Portland, Oregon]]* (2003)
* *[[Stranger Than Fiction: True Stories]]* (2004)
* *You Do Not Talk About Fight Club: I Am Jack's Completely Unauthorized Essay Collection* (2008) (ievads)

### Filmas
* "Cīņas klubs" (1999)
* "Aizrīties" (2008)

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Dust Brothers

***Dust Brothers*** ir *[[Grammy balva|Grammy]]* balvu ieguvis producentu un mūziķu duets no Losandželosas pilsētas ASV. Tajā darbojas E.Z. Mike (Maikls Simpsons) un King Gizmo (Džons Kings). Viņi ir pazīstami pateicoties savai uz sempliem balstītajai mūzikai 1980. un 1990. gados, konkrēti, grupas *[[Beastie Boys]]* albumam *[[Paul's Boutique]]*, Beka albumam *[[Odelay]]* un filmas "Cīņas klubs" skaņas celiņam.

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Regency Enterprises

***Regency Enterprises*** ir ASV filmu un televīzijas producēšanas uzņēmums, kas atrodas Losandželosā. To 1982. gadā ar nosaukumu *Embassy International Pictures* dibināja Arnons Milčans un Džozefs Patriks Greiss. Uzņēmuma veiksmīgākā filma ir "Bohēmista rapsodija" (2018). No 1991. līdz 1998. gadam studijas filmas izplatīja *[[Warner Bros. Pictures]]*, taču kopš 1999. gada to dara *[[20th Century Studios|20th Century Fox]]*.

## Ārējās saites

*
Silakrogs (Ropažu pagasts)

**Silakrogs** ir ciems Pierīgā, Ropažu novada Ropažu pagastā. Izvietojies meža vidū austrumos no Rīgas apvedceļa A4, uz dienvidiem no Lielās Juglas, 15 km attālumā no pagasta centra Ropažiem, 12,5 km no novada centra Ulbrokas un 29 km no Rīgas centra. Ciema dienvidrietumu nomalē atrodas Silezers.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā Padomju armijas militārā pilsētiņa, kurā līdz 1993. gadam bija dislocēts 206. Atsevišķais kadrētais sakaru pulks (k/d 64555). Silakrogā lielākā daļa dzīvojamās apbūves ir 4—5 stāvu paneļu dzīvojamās mājas (dažas pabeigtas jau pēc Padomju armijas aiziešanas, dažas joprojām nepabeigtas); darbojas vairāki rūpniecības uzņēmumi un veikali. Silakrogā ir Latvijas Nacionālās bibliotēkas grāmatu krātuve. Agrāk ciemā bija sava pasta nodaļa (LV-2104), tomēr vēlāk to pievienoja Zaķumuižas pasta nodaļai (LV-2133), kura tagad ir pievienota Ropažu pasta nodaļai, saglabājot veco indeksu.

Silakrogā atrodas grāmatu izgatavošanas un iesiešanas uzņēmuma *PNB Print* ražotne.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Silakrogs
Silakrogs

**Silakrogs** var būt:
* Silakrogs — apdzīvota vieta Ropažu novada Ropažu pagastā
* Silakrogs — apdzīvota vieta Balvu novada Bērzkalnes pagastā
* Silakrogs — arhitektūras piemineklis Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā
Toms Gērelss

**Toms Gērelss** (*Tom Gehrels*; dzimis , miris ) bija nīderlandiešu ASV astronoms.

Gērelss 1950. gados bija viens no pirmajiem, kas izmantoja fotometriju asteroīdu meklēšanai. 1960. gados viņš uzsāka pētīt viļņu garumu atkarību no zvaigžņu un planētu polarizācijas.

Toms Gērelss kopā ar Kornelisu Johanesu van Hautenu un Ingridu van Hautenu-Grūenveldi atklāja vairāk kā 4000 asteroīdu. To viņš veica, novērojot debesis Palomaras observatorijā un nogādājot uzņēmumu plates nīderlandiešu astronomu pārim analīzei. Gērelss atklāja arī daudzas komētas.

Gērelss bija attēlu uzņemšanas fotopolarimetra iekārtas galvenais pētnieks starpplanētu zondēm Pioneer 10 un Pioneer 11, kuras pirmās pārlidoja Jupiteru un Saturnu 1970. gados.

## Ārējās saites
Cīņas klubs (romāns)

**"Cīņas klubs"** ir 1996. gadā izdots Čaka Palahņuka romāns. Galvenais varonis ir vārdā nenosaukts teicējs, kas cīnās ar bezmiegu. Iespaidojoties no sava ārsta izteikuma par to, ka bezmiegs nav ciešanas, viņš sāk tēlot smagi slimu cilvēku dažādās atbalsta grupās. Tad viņš satiek noslēpumainu vīru vārdā Tailers Dērdens un dibina pagrīdes cīņas klubu kā radikālas psihoterapijas paveidu.

1999. gadā romāns tika ekranizēts ar Edvardu Nortonu un Bredu Pitu galvenajās lomās. Tā kļuva par kulta filmu, par spīti mazākam apmeklējumam, nekā gaidīts. Filma popularizēja gan romānu, gan tā autoru Palahņuku.
Kulta filma

**Kulta filma** ir kinofilma, kas ir ieguvusi specifisku un uzticīgu fanu grupu. Bieži vien kulta filmas nav populāras, ja neskaita to nelielās fanu bāzes, taču ir bijuši izņēmumi, kas ir iecienīti plašākā auditorijas lokā (piemēram, filmas "Cīņas klubs" un "Žokļi"). Daudzas kulta filmas ir šķērsojušas savu sākotnējo kulta statusu un kļuvušas par kinoklasikām (piemēram, filmas "Dzīvo miroņu nakts" un "Klerki"), taču citas tiek atzītas par "tik sliktām, ka ir labas" un netiek plaši atzītas (piemēram, filma *[[Plan 9 from Outer Space]]*). Kulta filmas bieži kļūst par plaukstošas, apmātas un komplicētas fanu subkultūras avotu. Šī iemesla dēļ tās tiek salīdzinātas ar kultiem. Ne katra filma ar uzticīgu fanu bāzi ir kulta filma. Parasti kulta filmas ir filmas, kas nav īpaši populāras, bet skatītāju loks, kas filmu ir redzējuši un kam tā patīk, izceļas ar īpašu fanātismu. Kulta filmas bieži vien ir ekscentriskas, neseko ierastajiem kino standartiem un apskata tēmas, kas netiek uzskatītas par populārām. Arī kritiķu attieksme pret daudzām kulta filmām ir divdomīga, jo filmu veidotāji bieži noraida parastos stāsta stāstīšanas veidus un tehniskos risinājumus.

## Atsauces
Mārciena

**Mārciena** ir ciems Madonas novada Mārcienas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Aronas upes krastos lejpus Austronas ietekas pie dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Gulbene (stacija Mārciena) rietumos no Krustkalniem 13 km no novada centra Madonas un 157 km no Rīgas.

Mārcienā atrodas pagasta pārvalde, pansionāts, kultūras nams, bibliotēka, jauniešu centrs, pasts un pareizticīgo baznīca.

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

## Vēsture
Vēstures avotos Mārciena kā *Castrum Marxne* pirmo reizi minēta jau 1213. gadā. Mūsdienu apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Mārcienas muižas *(Martzen)* centra, kura saimniecisko attīstību veicināja Valkas—Pļaviņu dzelzceļa līnijas atklāšana 1903. gadā. 
Pēc Pirmā pasaules kara Mārcienā darbojās Valsts linu izmēģināšanas stacija un linu apstrādāšanas fabrika. Pēc Otrā pasaules kara izveidoja kolhoza «Zelta druva» ciematu un 1957. gadā pie Mārcienas muižas uzbūvēja Padomju armijas kara bāzi, kurā vēlāk izveidoja slepenu bezpilota lidmašīnu vadības centru ().
1964. gadā bijušās linu fabrikas telpās atvēra Rīgas ķīmiskās fabrikas “Aerosols” cehu.

## Atsauces
2011. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm

**2011. gada [[FIFA Pasaules kauss sievietēm]]** bija sestais FIFA Pasaules kauss sievietēm. Tas norisinājās Vācijā, laika posmā no 26. jūnija līdz 17. jūlijam. Vācija par finālturnīra rīkotāju kļuva 2007. gada oktobrī.

Par Pasaules kausa ieguvējām kļuva Japānas izlases spēlētājas, kas finālā 11 metru soda sitienu sērijā uzvarēja ASV izlasi. Japānas izlase kļuva par pirmo Āzijas izlasi, kas uzvar finālturnīrā. Bronzas medaļas izcīnīja Zviedrijas izlase, kas mazajā finālā uzvarēja Francijas valstsvienību.

Pasaules kausā piedalījās 16 valstsvienības, kas spēles aizvadīja deviņu Vācijas pilsētu deviņos stadionos.

## Dalībvalstis

## Grupu turnīrs
### A grupa

### B grupa

### C grupa

### D grupa

## Izslēgšanas spēles

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Nils Melngailis

**Nils Melngailis** (dzimis ) ir ASV dzimis latviešu uzņēmējs. Viņš ir *[[Luminor Group]]* Padomes priekšsēdētājs. Bijis *[[Lattelecom]]* izpilddirektors un valdes priekšsēdētājs (2004—2008), *[[Parex banka]]* valdes priekšsēdētājs (2008—2010).

## Biogrāfija
Nils Melngailis ir dzimis  ASV. 1973. gadā viņš pirmoreiz ieradās Latvijas teritorijā. 1986. gadā Vīnē apguvis Centrāleiropas studiju programmu, bet 1987. gadā absolvējis Bostonas koledžu ar bakalaura grādu politiskajās zinātnēs. 1986. gadā piedalījies Čatokvas konferencē Jūrmalā.

Mācījies Flečera tieslietu diplomātijas skolā Tafta universitātē ASV, 1992. gadā skolu beidzis kā doktora kandidāts. 1988. gadā viņš kļuva par firmas *Hori Productions* menedžeri Tokijā. 1992. gadā Nils Melngailis bija eksporta menedžeris firmā *China Business Associates* (Sanfrancisko) un izpilddirektors *Baltic Ventures Inc.*, tāpat kļuva par konsultantu auditoru firmā *[[Coopers & Lybrand]]*, kas auditēja "Banku Baltiju". 1993. gadā kļuva par uzņēmuma Latvijas nodaļas direktoru. 1996. gadā Nils Melngailis tika iecelts par *Coopers & Lybrand* Austrumeiropas nodaļas valdes locekli un Baltijas valstu atbildīgo partneri. 1998. gadā kļuva par *[[PriceWaterhouseCoopers]]* Baltijas biroja vadītāju.

2004. gada martā kļuva par "Lattelekom" (vēlāk — Lattelecom) izpilddirektoru. Pēc tam iecelts uzņēmuma valdē un paralēli kļuvis par valdes priekšsēdētāju. 2007. gada nogalē uzņēmuma akcionāri nolēma nepagarināt Melngaiļa pilnvaras,  viņa pilnvaras beidzās.  viņš dibināja uzņēmumu "J Enterprises", bet septembrī pieņēma uzņēmuma *Blackstone* piedāvājumu pārstāvēt investorus darījumos Baltijas reģionā.

 Nils Melngailis kļuva par nacionalizētās "Parex bankas" valdes priekšsēdētāju. Viņš banku vadīja līdz , kad no tās atdalīja "Banku Citadele". Par jauno bankas vadītāju kļuva Kristofers Gviljams.

2017. gadā Melngailis kļuva par banku grupas *[[Luminor Group]]* Padomes priekšsēdētāju.
2021. gada jūlijā viņš kļuva par *[[Draugiem Group]]* uzņēmuma *[[Printful|Printful Inc.]]* neatkarīgo valdes locekli.

## Atsauces
Hugo Grotuss

**Hugo Kārlis Grotuss** (dzimis  Jaunpils pagastā, miris  Vācijā), bija latviešu gleznotājs un pedagogs, Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1884. gada 17. janvārī Jaunpils pagasta Dačkās amatnieka ģimenē. 
Māksliniecisko izglītību guva Jūlija Madernieka mākslas studijā, Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā, kur palicis dzīvot un strādāt dažādās pilsētas skolās. Bijis Šuvalovas — Ozerku ģimnāzijas direktors. 

1920. gadā atgriezās Latvijā, bija Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs un valdes loceklis. Strādāja par Rīgas 25. pamatskolas skolotāju.  

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju. 
Miris Bavārijas pilsētā Dillingenē (*Dillingen an der Donau*) 1951. gada 16. janvārī.

Viņa meita Maija Grotuse kļuva par arhitekti, Ieva Grotuse par baletmeistari un Ruta Ose par kultūras darbinieci, bet viņas dēls Juris Osis par koktēlnieku.

## Mākslinieciskā darbība
1920. — 1930. gados bijis populārs ziedu un kūrortu arhitektūras ainavas gleznotājs. Ražīgs mākslinieks, dzīves laikā uzgleznojis vairāk kā 2000 gleznu. Mākslinieks ir uzskatāms par reālistu, kura darbos, īpaši ainavās jūtama nosliece uz dekoratīvo stilizāciju.

### Izstādes
Mākslinieks piedalījies Neatkarīgo mākslinieku vienības izstādēs no 1921 līdz 1934. gadam. 1984. gadā tika sarīkota mākslinieka simtgadei veltīta izstāde.

## Izmantotā literatūra
* Red. Vilsons, A.* Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Biogrāfija un darbi
* Biogrāfija un darbi
Moriss Meterlinks

**Moriss Meterlinks** (*Maurice Maeterlinck*; dzimis , miris ) bija beļģu dramaturgs, dzejnieks un esejists. Ievērojamākie Meterlinka darbi bija viņa sarakstītās lugas, kas tiek uzskatītas par vieniem no svarīgākajiem simbolisma kustības darbiem. Rakstnieks savos darbos apcerēja nāvi un dzīves jēgu, izrādot ticību cilvēka ētisko principu pārspēkam pār ļaunumu, savus darbus rakstīja franču valodā. Nozīmīgākie Meterlinka darbi ir "Peleass un Melizande", "Svešie", "Aklie" un "Zilais putns". 1911. gadā Meterlinks saņēma Nobela prēmiju literatūrā.

## Atsauces

## Lugas

* "Princese Malēna" (1889);
* "Neaicinātā" (1890);
* "Aklie" (1890);
* "Septiņas princeses" (1891);
* "Peleass un Melizande" (1892);
* "Aladina un Palomīds" (1894);
* "Tur, iekšā" (1894);
* "Tentažila nāve" (1894);
* "Aglavene un Selizete" (1896);
* "Ariana un Zilbārdis" (1899);
* "Māsa Beatrise" (1901);
* "Monna Vanna" (1902);
* "Žuazelle" (1903);
* "Svētā Antonija brīnums" (1904);
* "Zilais putns" (1908);
* "Marija Magdalēna" (1910);
* "Stilmondas birģermeistars" (1918)

## Darbi latviešu valodā
* *Monna Vanna*. Tulk. E. Treimanis. *Apskats*, 1903, Nr. 8.-10.
* *Piecpadsmit dziesmas*. Atdz. K. Jēkabsons. Rīga: Burtnieks, 1906.
* *Monna Vanna*. Tulk. J. Janševskis. *"Rīgas Avīzes" feļetona pielikums,* 1909, 229.-258. lpp.
* *Peleass un Melizande*. Tulk. J. Asars. Rīga: A. Raņķis, 1910.
* *Zilais putns*. Tulk. A. Baltpurviņš. 1908.
* *Māsa Beatrise*. Tulk. J. Akuraters. Rīga: A. Gulbis, 1913.

## Literatūra
* W. L. Courtney, *The Development of M. Maeterlinck* (London, 1904)
* M. J. Moses, *Maurice Maeterlinck: A Study* (New York, 1911)
* E. Thomas, *Maurice Maeterlinck*, (New York, 1911)
* J. Bethell, *The life and Works of Maurice Maeterlinck* (New York, 1913)
* A. Henderson, *European Dramatists* (Cincinnati, 1913)
* E. E. Slosson, *Major Prophets of To-Day* (Boston, 1914)
* G. F. Sturgis, *The Psychology of Maeterlinck as Shown in his Dramas* (Boston, 1914)
* P. McGuinness, "Maeterlinck and the making of Modern Theatre" (Oxford, 2000)

## Ārējās saites

* 
* Meterlinka literāro darbu saraksts
Neirolingvistiskā programmēšana

**Neirolingvistiskā programmēšana (NLP)** ir psihoterapijas un praktiskās psiholoģijas nozare, kas netiek uzskatīta par akadēmisku zinātni. NLP pēta „subjektīvās pieredzes struktūru”  un tās pamatā ir „komunikācijas modelis, kurā galvenais ir saikne starp veiksmīgiem uzvedības paraugiem un subjektīvo pieredzi (īpaši domu modeļiem), kas ir šīs uzvedības pamatā”. Uz šī modeļa ir balstīta alternatīva terapijas sistēma, kuras mērķis ir palīdzēt cilvēkam izprast sevi, uzlabot savu komunikāciju un veikt izmaiņas savas mentālās un emocionālās uzvedības modeļos.

NLP izveidoja Ričards Bandlers un lingvists Džons Grinders 1970. gados. Viņi radīja terminu „neirolingvistiskā programmēšana”, uzsverot saikni starp neiroloģiskiem procesiem („neiro”), valodu („lingvistiskā”) un uzvedības modeļiem, ko veido pieredze („programmēšana”) un ko var mainīt, lai sasniegtu noteiktus dzīves mērķus.

Bandlera un Grindera semināros un vēlākajās grāmatās bieži tika apgalvots, ka ar NLP palīdzību daudzas psiholoģiskas problēmas un īpaši fobijas var tikt pārvarētas ar viena īsa seansa palīdzību, kamēr tradicionālās terapijas progresu sasniegtu tikai nedēļām vai mēnešiem ilgu regulāru seansu rezultātā. Tika apgalvots, ka NLP var palīdzēt ar tādām problēmām kā fobijas, depresija, kustību traucējumi, psihosomatiskās slimības un mācību traucējumi. NLP pamatlicēji liek uzsvaru uz cilvēka pašnoteikšanās potenciālu, kas ļauj pārvarēt iemācītos ierobežojumus. Bandlers un Grinders apgalvoja, ka, ja izcilu terapeitu efektīvie uzvedības paraugi var tikt modelēti, tad šos paraugus var pārņemt arī citi cilvēki. NLP apmācības kursi ir plaši pieejami un tos iziet un savās praksēs izmanto daudzi privātie psihoterapeiti. NLP treniņi ir populāri arī vadības apmācību un pašpalīdzības *(self-help)* nozarēs.

NLP balstās uz praktiskiem modeļiem, nevis uz teoriju, cenšoties atdarināt veiksmīgas saskarsmes paraugus, taču neskaidrojot, kāpēc tie darbojas. Tradicionālās sociālās zinātnes lielākoties ignorē NLP, jo tās zinātniskie pamati ir apšaubāmi un nav pietiekamu empīrisku datu, kas apliecinātu tās efektivitāti. Kritiķi, pārsvarā psihologi, raksturo NLP kā alternatīvu psihoterapiju, kam piemīt daudzas pseidozinātnes iezīmes.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Personības pilnveidošanas centrs. "Kas ir NLP?" 
* Jauno psiholoģiju centrs. "Par NLP"
* NLP literatūra lib.ru
Jēkabs Bīne

**Jēkabs Bīne** (dzimis  Rīgā, miris  Rīgā) bija Latvijas gleznotājs, vitrāžists, pedagogs un mākslas kritiķis, Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs.

## Biogrāfija
Jēkabs Bīne dzimis 1895. gada 11. aprīlī Rīgā tirgotāja ģimenē.

Māksliniecisko izglītību guvis Rīgas pilsētas mākslas skolā (1913 — 1915), Harkivas mākslas skolā (1916 — 1918), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1926. gadā beidzis Jāņa Tilberga Figurālās glezniecības meistardarbnīcu ar diplomdarbu "Augšāmcelšanās". Strādājis kā lektors Latvijas Tautas universitātes Mākslas studijā (1928 — 1940), Mājturības institūtā Kaucmindē (1932 — 1939), Rīgas valsts mākslas amatniecības skolā (1933 — 1944), Rīgas daiļkrāsotāju biedrības skolā (1936 — 1939), Latvijas Mākslas akadēmijā (1942 — 1944 kā docents), kur vadījis ģipša galvas un portretu zīmēšanas klasi. Vēlāk strādājis Kuldīgas mākslas vidusskolā (1944 — 1951) un Latvijas PSR Mākslas kombinātā (1951 — 1955). Bijis Neatkarīgo mākslinieku vienības (1922 — 1928), Latvju mākslinieku biedrības (1928 — 1938) un biedrības "Dardedze" (1939) biedrs. Mākslinieku Savienības biedrs no 1945. gada. Apbalvots ar Kultūras Fonda stipendiju (1928) un godalgu (1933). Miris 1955. gada 24. oktobrī Rīgā.

## Mākslinieciskā darbība
Strādājis visos glezniecības žanros, īpaši portretā un sadzīves žanrā, palaikam izmantojot mitoloģiskos sižetus. Bijis reālisma tradīciju kopējs, dažos darbos ir stilizācijas un dekoratīvisma iezīmes. Darbojies arī monumentālajā mākslā, uzgleznojot gleznas Vecsaules, Cesvaines un Jumpravas baznīcām. Pēckara gados galvenokārt pievērsies vitrāžām.

## Mākslas kritiķa darbība
Rakstījis mākslas kritikas izdevumos "Sējējs", "Atpūta", "Brīvā Zeme", "Studentu Dzīve". Sarakstījis arī vairākas grāmatas — "Krāsu saskaņas mācība" (1936), kā arī sarakstījis Vilhelma Purvīša redakcijā izdotās "Mākslas vēstures" 2. sējumam apcerējumus "Baroka un rokoko glezniecība Anglijā", "Baroka un rokoko glezniecība Itālijā", " 17. un 18. gadsimta glezniecība Vidus un Ziemeļu Eiropā".

### Izstādes
Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1917. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1937, 1942). Piemiņas izstādes notikušas Tukumā (1969), Kuldīgā un Koknesē (1978), Rīgā (1986). 1970. gadu otrajā pusē Vecbebru sovhoztehnikumā bija sarīkota mākslinieka atceres ekspozīcija.

## Izmantotā literatūra
* Red. Vilsons, A.* Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Biogrāfija un darbi
* Biogrāfija un darbi
* Darbi
Laimdonis Grasmanis

**Laimdonis Grasmanis** (dzimis  Krievijā, miris  Rīgā) bija Latvijas gleznotājs, viens no ievērojamākajiem latviešu skatuves glezniecības meistariem.

## Biogrāfija
Laimdonis Grasmanis dzimis 1916. gada 12. maijā Krievijā, kur atradās ģimene bēgļu gaitās. Bērnību pavadījis Liepājā pie audžuvecākiem.
Māksliniecisko izglītību guvis Liepājas lietišķās mākslas vidusskolā dekoratīvās glezniecības nodaļā (1933—1937) un Latvijas Mākslas akadēmijā Figurālās glezniecības meistardarbnīcā (1937—1942, no kuras izstājās kara gados. Bijis Drāmas teātra, tagadējā Latvijas Nacionālā teātra galvenais mākslinieks un Rīgas Kinostudijas mākslinieks inscenētājs. Mākslinieku Savienības biedrs no 1945. gada, Kino Savienības biedrs no 1962. gada.

## Mākslinieciskā darbība
Mākslinieciskajā vidē sava laika spilgta un radoša personība, kas apveltīta ar lielām darba spējām. Stājglezniecībā strādājis galvenokārt akvareļa un eļļas glezniecības tehnikās, gleznojis ainavas un portretus. Portretējis galvenokārt latviešu aktierus — Elzu Radziņu, Lidiju Freimani, Pēteri Pētersonu, Hariju Liepiņu, Jāni Osi, Hariju Avenu, Arnoldu Mīlbretu un citus, šiem darbiem ir liela kā mākslinieciska tā arī kultūrvēsturiska vērtība. Mākslinieka gleznas ir vitālas, ar kāpinātu krāsainību un ekspresiju, gleznojumā izmantojot sulīgus, plašus triepienus. Akvareļa tehnikā darinājis galvenokārt ainavas, arī portretus (Olga Krūmiņa, Ēvalds Valters, Artūrs Dimiters, Karps Klētnieks), izmantojot klasiskā akvareļa paņēmienus un dzidrā pludinājuma tehniku.

## Skatuves meistara darbība
Bijis viens no ievērojamākajiem latviešu skatuves glezniecības meistariem. Būdams Drāmas teātra galvenais mākslinieks, veidojis aptuveni 100 dažādiem iestudējumiem skatuves ietērpu, bez tam darinājis skatuves ietērpus arī Dailes teātrim un Operetes teātrim. Bijis labs dažādu stilu un laikmetu pazinējs.

## Mākslinieka inscenētāja darbība
Rīgas Kinostudijā kā mākslinieks inscenētājs strādājis no 1956. gada, dodot savu artavu sekojošu filmu tapšanā: "Zvejnieka dēls", "Rita", "Šķēps un roze", "Sūtņu sazvērestība", "Kapteiņa Enriko pulkstenis", "Pie bagātās kundzes", "Vella kalpi".

### Izstādes
Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1937. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1943, 1966, 1970). Piemiņas izstāde notikusi Rīgā (1978, 1996, 2006), Liepājā (1997).

## Izmantotā literatūra
* Red. Vilsons, A.* Māksla un arhitektūra biogrāfijās*. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Biogrāfija un darbi
* Biogrāfija un darbi
* Darbi
Latvijas ceļu muzejs

**Latvijas Ceļu muzejs** ir muzejs, kas veltīts ceļu būves un uzturēšanas vēsturei Latvijā. Tas uzsākts veidot 1976. gadā Ogrē pēc Latvijas ceļinieku iniciatīvas. 2000. gadā tas pārcēlās uz "Šlokenbekas muižas ansambli" Tukuma novadā. Saņēmis valsts akreditāciju. Valsts sabiedrības ar ierobežotu atbildību Latvijas Valsts ceļi struktūrvienība.

Muižas dzīvojamās ēkas astoņās zālēs ir izvietota muzeja ekspozīcija par Latvijas ceļu un tiltu vēsturi, to celtniecību un uzturēšanu, kā arī pārvaldes struktūru un darbinieku tradīcijām. Lejas ratnīcā izvietoti ceļu būves mehānismi un Livonijas satiksmes un ūdens ceļu kartes palielināta kopija. Kalna ratnīcā izvietota zirgu iejūgu un ratu kolekcija, kā arī zirgu vilkmes ierīces ceļu darbiem. Muižas pagalmā izvietota brīvdabas ekspozīcija.

## Vēsture
Sākotnēji ceļu muzeju sāka veidot Ogrē, Ogres upes krastā parkā pie Šoseju pārvaldes iecirkņa mājas. Ceļinieki no visas Latvijas vāca, veda un ziedoja muzejam dažādas ar ceļiem un to būvi saistītas lietas. Muzejā tika izveidots stiklots paviljons, kur vēlāk glabājās *Marshall* tvaika veltnis, daļēji Latvijā ražotais autogreiders *Catepillar* un citi muzeja eksponāti. Muzeju apmeklētājiem atklāja 1982. gada maijā. Ar laiku muzejs kļuva par šauru, tur vairs nevarēja izvietot visus savāktās smagās tehnikās eksponātus. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas, sākoties īpašumtiesību atgūšanai, atjaunotajai muzeja mājai Ogrē pieteicās īpašnieks. 
Milzkalnē, savukārt, kopš 1975. gada ceļinieki bija uzsākuši atjaunot un restaurēt 5. ceļu būvniecības rajona mītni — Šlokenbekas muižas ansambli. Tāpēc 2000. gadā Latvijas ceļu muzejs tika pārcelts uz Šlokenbeku. Uz jauno Ceļa muzeja mītni pārveda dokumentus, stendus, inventāru, eksponātus un smago tehniku.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Latvijas ceļu muzejs
* Tukuma tūrisma informācijas centrs

## Attēlu galerija
Dialektika

**Dialektika** ( pār/caur un *legein* runāt) vispārīgā nozīmē ir attīstība visā tās kopumā, formu daudzveidībā un pretrunīgumā. Jēdziena iedibinātājs Sokrats ar šo vārdu saprata spriešanas metodi, kuras pamatā ir dialogs un saruna. Vēlāk radās hēgeliskā dialektika, kas ir skaidrojoša metode, kas atrisina pretrunu starp tēzi un antitēzi, izmantojot sintēzi. Dialektiskā metode paredz īstenības pētīšanu caur tās kustību, attīstību un pretrunām. Tā ir metafizikai pretēja zinātniskās izziņas metode.

## Atsauces
Amnesty International

***Amnesty International*** (**AI**) ir nevalstiska cilvēktiesību organizācija, kas apvieno ap 3 miljoniem biedru vairāk kā 150 valstīs. Tā cīnās par politieslodzīto atbrīvošanu, bēgļu tiesību ievērošanu, spīdzināšanas izskaušanu, nāvessoda atcelšanu, Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas ievērošanu un citiem mērķiem cilvēktiesību jomā. Organizāciju 1961. gadā Apvienotajā Karalistē izveidoja britu jurists Pīters Benensons. 1977. gadā tā saņēma Nobela miera prēmiju. ANO to ir apbalvojusi ar Apvienoto Nāciju Organizācijas balvu Cilvēktiesību jomā.
thumb|Amnesty International sekcijas (2012)

## Atsauces

## Ārējās saites

*''Amnesty International'' vēsture Nobela prēmijas mājaslapā
Alans Vailders

**Alans Čārlzs Vailders** (; dzimis  Londonā) ir angļu mūziķis, aranžētājs un mūzikas producents, bijušais populārās britu grupas Depeche Mode dalībnieks. Pēc aiziešanas no Depeche Mode 1995. gadā darbojas savā soloprojektā Recoil.

## Ārējās saites
* Recoil projekta mājas lapa
Dogma 95

**Dogma 95** () ir starptautiska kino kustība. To 1995. gadā Dānijā izveidoja kinorežisori Larss fon Trīrs un Tomass Vintenbergs. Viņi izveidoja "Dogmas 95 manifestu" un "Pieticības zvērestu", kas bija jāievēro filmu veidotājiem, kas vēlējās filmas uzņemt Dogmas 95 stilā. Vēlāk šiem režisoriem pievienojās arī Kristians Levrings un Sērens Krāgs-Jakobsens, tādējādi izveidojot Dogmas 95 kolektīvu.
Pirmā Dogmas 95 stilā uzņemtā filma bija Vintenberga "Viesības" (*Festen*). Tā tika pirmizrādīta Kannu kinofestivālā, saņemot ļoti pozitīvas kritiķu atsauksmes un žūrijas balvu. Otrā Dogma 95 filma bija fon Trīra "Idioti" (*Idioterne*), ko arī izrādīja šajā festivālā, tomēr tā izrādījās mazāk veiksmīga.

## Dogma 95 manifests
[thumb|200px|right|[Tomass Vintenbergs — viens no Dogma 95 manifesta veidotājiem.]]
Dogma 95 kolektīvs par galveno filmu veidošanas principu uzskata koncentrēšanos uz filmas tematiku, stāstu un aktiermeistarību, neatzīstot tādu metožu kā specefektu un dažādu postproducēšanas tehnoloģiju izmantošanu, kas pārāk atsvešina skatītāju. Lai šo Dogma 95 mērķi ievērotu, von Trīrs un Vintenbergs izveidoja "Dogma 95 manifestu", ko dēvē arī par "Pieticības zvērestu" un kas sastāv no 10 noteikumiem, kurus ir jāievēro katram, kas vēlas veidot filmu Dogma 95 stilā.
* Filmēšanai jānorit paredzētā sižeta darbības vietā. Iepriekš sagatavotas dekorācijas un butaforijas nedrīkst izmantot, ja vien tās nav jau atrodamas vietā, kur notiek filmēšana.
* Skaņu pēc filmēšanas nedrīkst montēt. Muzikālais pavadījums nav pieļaujams, izņemot tad, ja tas ir kā daļa no filmēšanas ainas (kāda skaņas avota, kas ainā ir izmantots).
* Jāizmanto rokas kamera. Jebkādas nedabiskas kameras kustības, kas ir izdarītas ar palīglīdzekļiem, nav atļautas. Kamerai jābūt vietā, kur notiek darbība, nevis darbībai jābūt vietā, kur atrodas kamera.
* Filmai jābūt krāsu filmai. īpašu apgaismojumu nav atļauts lietot (ja darbības vietā ir tik maz apgaismojuma, ka nevar neko redzēt, var lietot vienu lampu, kas ir klāt kamerai).
* Optiskie paņēmieni (to vidū arī tālummaiņa) un filtri nedrīkst tikt lietoti.
* Filmā nedrīkst parādīties neikdienišķas parādības un lietas (piemēram, slepkavības, ieroči utt.)
* Aizliegts laika vai ģeogrāfiskais sajaukums (piemēram, ainas, kas notika kaut kad, tad ainas kas notika agrāk, citur).
* Žanru filmas nav pieļaujamas.
* Filma jāuzņem akadēmiskajā 35 mm standartā.
* Kinorežisors nedrīkst parādīties filmas titros.
Piktoriālisms

[thumb|200px|right|[Džordžs Sīlijs|Džordža Sīlija darbs "The Black Bowl" (1907)]]
**Piktoriālisms** ir mākslas fotogrāfijas virziens 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Tas radās 1885. gadā īsi pēc sausās fotoplates ieviešanas. Piktoriālisms kļuva īpaši populārs 20. gadsimta pašā sākumā, tomēr tā popularitāte ātri saruka, sākot ar Pirmo pasaules karu un modernisma uzplaukumu 1910. gadu vidū.

Piktoriālisms radās no tajā laikā izplatītās idejas par to, ka fotogrāfija kā mākslas izteiksmes paņēmiens var pilnvērtīgāka un kvalitatīvāka par, piemēram, glezniecību un ofortu. Lielākā daļa piktoriālisma fotogrāfiju bija melnbaltos vai sēpijas toņos. Galvenās izmantotās tehnikas: mīkstinošs fokuss, īpaši filtri un objektīva pārklājumi (tai skaitā miglas filtri, lietus ekrāni), īpašas manipulācijas tumšajā telpā un nestandarta spiedumi, izmantojot otas, birsti, skrāpi, gumiju un citus rīkus.

[thumb|200px|right|[Mērijs Devenss|Mērija Devensa darbs "The Ferry, Concarneau" (1904)]]
Ievērojamākie piktoriālisma pārstāvji ir Robērs Demaši, Konstāns Pijo un Alfrēds Stiglics.

Piktoriālisma māksliniekiem bija ļoti liela nozīme fotogrāfijas kā mākslas veida veidošanā. It īpaši nozīmīgs kļuva Alfrēda Stiglica fotogravīru žurnāls *[[Camera Work]]*, kas tika izdots no 1903. gada līdz 1917. gadam.
Dzimumdziņa

[thumb|200px|Freida muzejs [Vīne|Vīnē ]]
**Dzimumdziņa** (arī **dzimumtieksme**, **libido**) ir personas tieksme pēc seksuālās aktivitātes. Dzimumdziņa ir universāla cilvēka seksualitātes parādība. Tās izpausmes katram cilvēkam var būt ļoti atšķirīgas un ir atkarīgas arī no laika un apstākļiem. Pastiprinātu dzimumdziņu dēvē par hiperseksualitāti.

Dzimumdziņas konceptu, kam tika dots nosaukums libido, ieviesa vācu psihiatrs Zigmunds Freids. Dzimumtieksmi Freids skaidroja kā instinktīvu enerģiju jeb spēku, kas rodas cilvēka psihes neapzinātajā stāvoklī — zemapziņā. Ietekmējoties no Karla Abrahama, Freids attīstīja idejas par dažādiem posmiem, kā dzimumdziņa rodas cilvēka dzīves laikā dažādās erogēnās zonās (tādējādi tā pastāv visu cilvēka dzīves laiku). Pirmā ir orālā stadija (piemēram, zīdaiņa labpatika no barošanas ar krūti), nākamā ir anālā stadija (tikko staigājoša bērna labpatika par savas gremošanas orgānu sistēmas kontrolēšanu — defekācijas nosacījuma refleksa izveidošanās), tālāk seko falliskā un latentā stadija, kurā seksuālās tieksmes tiek apspiestas ar citām dzīves aktivitātēm līdz tās atkal atjaunojas pubertātes periodā (ģenitālajā stadijā).

Cilvēka dzīves laikā zemapziņas dzimumdziņa bieži nonāk konfliktā ar cilvēka sociāli morāli pārstāvošo stāvokli — superego. Sociālās pakļaušanas gadījumā izveidojās aizsargāšanās mehānisms, kurš dzimumdziņas enerģiju novada citās formās. Pastiprināts aizsargāšanās mehānisma lietojums (dzimumdziņas apspiešana), pēc Freida psihoanalīzes teorijas principiem, cilvēkos var radīt nopietnas psiholoģiskās problēmas un neirozi.

## Atsauces
Samael

***Samael*** ir smagā metāla mūzikas grupa no Sionas Šveicē. Grupa ir izdevusi deviņus studijas albumus un vairākus citus ierakstus, tai skaitā DVD koncertierakstu *[[Black Trip]]*.

*Samael* sākotnējais stils, kas ir dzirdams grupas pirmajā demo ierakstā bija lēns, dūmmetāla stila iespaidots trešmetāls. Vēlāk grupa pievērsās melnajam metālam, kļūstot par vienu no agrīnā melnā metāla otrā viļņa grupām un ietekmējot vairākus vēlākos melnā metāla novirzienus. 1990. gadu vidū *Samael* savā mūzikā sāka koncentrēties uz industriālās mūzikas tehniku izmantošanu, palielinot arī taustiņinstrumentu nozīmību, bet joprojām līdz pat mūsdienu albumiem (2011), saglabājot industriālajam metālam neraksturīgu, bet melnajam metālam tuvu *netīra vokāla* tehniku.

## Diskogrāfija
### Studijas albumi
* *[[Worship Him]]* (1991)
* *[[Blood Ritual]]* (1992)
* *[[Ceremony of Opposites]]* (1994)
* *[[Passage]]* (1996)
* *[[Eternal]]* (1999)
* *[[Reign of Light]]* (2004)
* *[[Solar Soul]]* (2007)
* *[[Above]]* (2009)
* *[[Lux Mundi]]* (2011)
* *[[Hegemony]]* (2017)

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Masiela Lūša

**Masiela Lusha** (dzimusi  Tiranā, Albānijā) ir albāņu un amerikāņu aktrise un dzejniece. Saņēmusi divas balvas *[[Young Artist Award]]* (2003, 2004) kā jaunā aktrise par lomu TV seriālā *[[George Lopez]]* (2002–2007). Attēlojusi lomas filmās *Unscripted* (2005), *My Father's Eulogy* (2007), *Time of the Comet* (2008), ** (2009), *Ballad of Broken Angels* (2009), *Kill Katie Malone* (2010), *Of Silence* (2010), *Signed in Blood* (2010), *Tough Business* (2011), *Science of Cool* (2011).

Masiela Lusha veic arī humanitāru darbu. 2006. gadā dibinājusi *Children of the World Foundation*. 2013. gadā kļuvusi par Jaunatnes sūtni organizācijā *[[Athgo International]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Biogrāfija un jaunumi
Anilings

thumb|250px|right|Anilinga ilustratīvs attēls
**Anilings** ir seksa paņēmiens, kurā anālā atvere tiek kairināta ar mēli vai lūpām.

Var būt dažādi veidi, kādā var tikt veikts anilings. Anālā atvere var tikt stimulēta ar skūpstīšanu, laizīšanu, kustībām ar mēli starp sēžamvietas ciskām vai iekšā un laukā no anālās atveres. Anilingu veic vienlīdz bieži dažādu seksuālo orientāciju pāri un grupas, noslieces šajā aspektā nav konstatētas.

Anilings ir viens no riskantākajiem seksa paņēmieniem, jo, tāpat kā anālajā seksā, taisnajā zarnā var būt dažādi veselībai bīstami vīrusi, baktērijas un parazīti. Tā var inficēties ar hepatītu A, hepatītu B, hepatītu C, poliomielītu, parazītiskos tārpus un dažādām seksuāli transmisīvās slimībām, t.sk. HIV/AIDS, gadījumos, ja cilvēks, kam tiek izdarīts anilings, ir bijis ar to inficēts. Ja pēc anilinga tiek veikti dzimumorgānu orālie kontakti, pastāv arī neliels risks, ka baktērija *[[Escherichia coli]]* var iekļūt urīnvadkanālā un izraisīt urīnvadu infekciju.

## Atsauces
Fin5

***Fin5*** ir starptautiskas orientēšanās sacensības, kas katru gadu piecu dienu garumā notiek citā Somijas vietā. Sacensības tiek organizētas jūlija vidū nedēļas garumā, un uzvarētājs tiek noteikts summējot piecu sacensību dienu rezultātus, turklāt pēdējā sacensību dienā sportisti startē iedzīšanas distancē ar starplaikiem pēc iepriekšējo četru dienu rezultātiem. *Fin5* daudzdienas tiek organizētas kopš 1984. gada un ar vairākiem tūkstošiem dalībnieku tās ir lielākās daudzdienu orientēšnās sacensības Somijā.

Divas reizes šajās sacensībās sieviešu elites grupā ir uzvarējusi Somijas klubu *Paimion Rasti* pārstāvošā Latvijas sportiste Inga Dambe.

## Fin5 uzvarētāji elites grupās (2008-2016)

## Atsauces

## Ārējās saites
* 2012. gada Fin5 
* 2011. gada Fin5
Nīls Geimens

**Nīls Geimens** (*Neil Gaiman*; dzimis ) ir britu stāstu, romānu, grafisko romānu, komiksu autors un scenārists. Pazīstams ar grafisko romānu *[[The Sandman]]* un stāstiem *American Gods*, *[[Coraline]]*, *[[The Graveyard book]]*. 2009. gadā saņēma Ņūberī balvu, 2010. gadā Kārnegī goda medaļu. Viens no pazīstamākajiem fantastikas žanra rakstniekiem Eiropā.

## Biogrāfija
Ģimenes saknes meklējamas Nīderlandē, no kuras viņa vectēvs pārcēlies 20. gadsimta sākumā. Ir ebreju izcelsmes, ģimenei daudz nozīmē jūdaisma filozofija. Svarīgas arī scientoloģijas tradīcijas, kaut gan intervijās atzinis, ka nav scientologs.

Bērnībā ietekmējies no Steipla-Lūisa "Nārnijas hronikām" un Lūisa Kerola "Alises piedzīvojumi Brīnumzemē". Geimens ātri kļuva par zinātniskās fantastikas žanra fanu, lasot Alana Mūra, Semjuela Delani, Rodžera Želaznija, Roberta Hainlaina, Herlana Elisona, Torna Smita, Džīna Volfa, Hovarda Lavkrafta darbus. 1984. gadā viņš pamanījis Alana Mūra grāmatu *Swamp King* un izlasot to sapratis, ka vēlas darboties šajā sfērā. 1984. gadā sarakstījis pirmo grāmatu — *[[Duran Duran]]* biogrāfiju, kā arī darbu *Ghostly beyond belief*. *[[Penthouse]]* izdevniecība piedāvājusi darbu, no kura gan atteicies, kaut gan bijis būtiski uzturēt ģimeni. 1980. gadu beigās sarakstījis *[[Dont’t panic: The official hitchhiker’s guide to the galaxy companion]]*, ko nosaucis par "klasisku angļu humora" piemēru. Vēlāk sadarbojies ar Teriju Prečetu.

## Privātā dzīve
 apprecējās ar rakstnieci un dziedātāju Amandu Pālmeri, kāzās piedalījās rakstnieki Maikls Čebonss, Ajeleta Valdmena. Ir divu bērnu tēvs. Kopā ar ģimenei dzīvo ASV.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Nīla Geimena mājaslapa 
* Nīla Geimena stāsts "Mūsu mazulīši"
Mērsrags (rags)

**Mērsrags** ir zemesrags Rīgas līča Kurzemes piekrastē Talsu novada Mērsraga pagastā uz ziemeļiem no Mērsraga ciema. Šis ir otrs lielākais un izteiktākais zemesrags aiz Kolkasraga Latvijā. Mērsragam raksturīgi lieli akmeņu krāvumi krastā un jūrā. 50 m no krasta jūrā atrodas līdz 1,5 m augstais Velnakmens. Mērsragā 1875. gadā uzbūvēta Mērsraga bāka.

Ziemeļaustrumos no Mērsraga Rīgas līcī stiepjas Mērsraga mulda — dziļākā (66 m) ieplaka tā gultnē.

## Atsauces
Leonīds Grabovskis

**Leonīds Grabovskis** (dzimis  Rīgā, miris ) bija latviešu aktieris, režisors un dzejnieks.

## Biogrāfija
Leonīds Grabovskis piedzima  Rīgā, administratīvu darbinieku ģimenē. Mācījies Gulbenes 2. vidusskolā. Beidzis Latvijas Konservatorijas Teātra fakultāti. Kopš 1975. gada strādāja Andreja Upīša Latvijas PSR Valsts akadēmiskajā drāmas teātrī (Tagadējā Nacionālajā teātrī). Izcilākās teātra lomas: Džefrijs lugā "Lauva ziemā", Melnais bruņinieks - "Uguns un nakts", Dons Huans - "Liela brēka, maza vilna". Aktieris filmējies arī kinofilmās "Pilsētas atslēgas", "Zobena ēnā", "Ja mēs visu to pārcietīsim", "Dzīvīte" un citās.

1998. gadā izdots Leonīda Grabovska dzejoļu krājums "Jūtu bezmiegs". 2001. gadā izdots Grabovska veidots apraksts "Mīlestības lieciniece: astoņpadsmitnieka dienasgrāmata".

## Filmogrāfija
* 1973 — "Pilsētas atslēgas" — *Garais*
* 1976 — "Zobena ēnā" — *Kaspers*
* 1984 — "Durvis, kas tev atvērtas" — *Maldonis*
* 1985 — "Tikšanās uz Piena Ceļa" — *epizodē*
* 1985 — "Spēle notiks tik un tā" — *Golikovas brālis*
* 1986 — "Aizaugušā grāvī viegli krist" — *traktorists*
* 1986 — "Dubultnieks" — *epizodē*
* 1986 — "Kā mēs aizgājām no mājām"
* 1987 — "Ja mēs visu to pārcietīsim" — *barons Volfs*
* 1989 — "Dzīvīte" — *Krišjānis Barons jaunībā*
* 1990  -  "Maestro" - *Vērdiņš*

## Atsauces

## Ārējās saites
* Leonīda Grabovska biogrāfija 
* Latvijas Radošo savienību padomes profils
Egons Šīle

**Egons Šīle** (; dzimis , miris ) bija austriešu gleznotājs. Šīle bija viens no nozīmīgākajiem 20. gadsimta sākuma gleznotājiem. Īpatnējās ķermeņa formas un izceltās līnijas Šīles darbos padarīja viņu par vienu no agrīnā ekspresionisma gleznotājiem, lai gan mākslinieka darbs dzīves laikā vairāk tiek piedēvēts jūgendstilam.

Ļoti liela daļa Šīles gleznu ir pašportreti. Viņš gleznoja arī citu personu portretus. Daudziem Šīles gleznotajiem portretiem ir raksturīgs tumšs, grotesks, erotisks un pat pornogrāfisks stils. Šīle mēdza gleznot arī ainavas un kluso dabu. Izplatītākie temati Šīles darbos bija nāve un sekss.

Šīle 1917. gadā atgriezās Vīnē. Kopā ar citiem māksliniekiem viņš piedalījās Secesijas izstādē 1918. gadā. Izstādes galvenajā zālē tika izstādīti piecdesmit Šīles darbi. Izstāde guva lielus panākumus, un Šīles darbu vērtība pieauga.

1918. gada rudenī Vīnē strauji izplatījās spāņu gripa. 28. oktobrī nomira Šīles sieva, kas bija sestajā grūtniecības mēnesī. Pēc trim dienām, 1918. gada 31. oktobrī, no spāņu gripas nomira arī Šīle, būdams tikai 28 gadus vecs.

## Attēlu galerija

Attēls:Egon Schiele 079.jpg|1912. gadā gleznots pašportrets
Attēls:Egon Schiele 015.jpg|*Die kleine Stadt II*, 1912.—1913. gads
Attēls:Egon Schiele 085.jpg|*Sitzender weiblicher Akt*, 1914. gads
Attēls:Egon Schiele - Der Tod und das Mädchen.jpg|*Tod und Mädchen*, 1915. gads


## Atsauces

## Ārējās saites

*Egons Šīle museumsyndicate.com 
*Egons Šīle artcyclopedia.com
Vasilijs Kandinskis

**Vasilijs Kandinskis** (, , ; dzimis , miris ) bija krievu izcelsmes krievu/vācu/franču gleznotājs un mākslas teorētiķis. Kandinskis bija viens no pirmajiem māksliniekiem, kas gleznoja darbus tīrā abstrakcionisma stilā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1866. gadā Maskavā, bērnību pavadīja Odesā. Maskavas Universitātē studēja tiesības un ekonomiku. Pēc universitātes beigšanas Kandinskim piedāvāja pasniedzēja darbu Tērbatas Universitātē, no kura viņš atteicās. 30 gadu vecumā sāka nodarboties ar glezniecību. 1896. gadā pārcēlās uz Minheni. 1911. gadā Minhenē nodibināja mākslinieku grupu "Zilais jātnieks". 1914. gadā, sākoties Pirmajam pasaules karam, atgriezās Maskavā. Nepieņemot iekārtas maiņu, 1921. gadā atgriezās Vācijā. No 1922. līdz 1933. gadam pasniedza "Bauhaus" skolā. Pēc nacistu nākšanas pie varas emigrēja uz Franciju. 1939. gadā ieguva Francijas pilsonību, un nodzīvoja Francijā līdz mūža galam 1944. gadā. Dzīves laikā uzrakstīja nozīmīgus traktātus *Garīgais mākslā* (1911) un *Punkts, līnija un plakne* (1922).

Wassily Kandinsky, 1903, The Blue Rider (Der Blaue Reiter), oil on canvas, 52.1 x 54.6 cm, Stiftung Sammlung E.G. Bührle, Zurich.jpg|Zilais jātnieks (1903)
Vassily Kandinsky, 1913 - Composition 6.jpg|Kompozīcija Nr.6 (1913)
Vassily Kandinsky, 1936 - Composition IX.jpg|Kompozīcija Nr.9 (1936)


## Ārējās saites

* https://web.archive.org/web/20120709040631/http://www.centrepompidou.fr/education/ressources/ENS-kandinsky-mono/ENS-kandinsky-monographie.html Arhīvs
Māris Salējs

**Māris Salējs** (īstajā vārdā **Marians Rižijs**; dzimis ) ir latviešu dzejnieks un literatūrzinātnieks.

## Biogrāfija
M. Salējs dzimis 1971. gada 13. janvārī Rīgā.

Mācījies Rīgas lietišķās mākslas vidusskolā (1988-1992). Beidzis Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu (1999). Latvijas Universitātē ieguvis filoloģijas doktora grādu (2011).
Strādājis Latvijas Kultūras akadēmijas bibliotēkā. No 2006. gada līdz 2015. gadam strādājis Latvijas Universitātes Literatūras, folkloras un mākslas institūtā. Pētījis Ulda Bērziņa, Hermaņa Marģera Majevska u.c. dzejnieku daiļradi, kā arī mūsdienu latviešu dzeju.

Atdzejojis no poļu, krievu un ukraiņu valodas. Kopkrājumos un periodikā publicējis poļu 20. gs. starpkaru perioda dzejnieku darbu atdzejojumus, tie iekļauti arī viņa dzejoļu krājumos "Māmiņ, es redzēju dziesmu" un "Nedaudz vairāk".

Par otrā dzejoļu krājuma "Mana politika" manuskriptu saņēmis Annas Dagdas fonda balvu (2001). Monogrāfija par U. Bērziņu ieguvusi Literatūras gada balvas īpašo balvu. Krājumi "Nedaudz vairāk" un "Kā pirms pērkona" nominēti Literatūras gada balvai, bet krājums "Kā pirms pērkona" saņēmis Ojāra Vācieša prēmiju. Krājums "Atsevišķa gaisma" nominēts žurnāla "Domuzīme" dzejas balvai.

## Bibliogrāfija

### Dzeja
* *Māmiņ, es redzēju dziesmu*. Rīga: Enigma, 1999.
* *Mana politika*. Rīga: Pētergailis, 2001.
* *Nedaudz vairāk*. Rīga: Mansards, 2013. Izdevums Braila (neredzīgo) rakstā - Rīga: Latvijas Neredzīgo bibliotēka, 2014.
* *Kā pirms pērkona*. Rīga: Pētergailis, 2016.
* *Tuvošanās*. Rīga: Zvaigzne ABC, 2018.
* *Atsevišķa gaisma*. Rīga: Pētergailis, 2025.

**Dzeja citās valodās**
* *Przez sekundę w sferze wiersza* [poļu val.]. Przekład z łotewskiego i posłowie: Miłosz Waligórski. Warszawa: Państwowy Instytut Wydawniczy, 2023.

### Pētījumi
* *Versija par... Latviešu literatūra 2000 - 2006* [līdzautors]. Rīga: Valters un Rapa, 2007.
* *Uldis Bērziņš. Dzīve un laiktelpas poētika*. Rīga: LU LFMI, 2011.

### Tulkojumi
* Ivans Franko. *Dzejas* [līdzautors]. Rīga: LUBA, 2006.
* Česlavs Milošs. *Dzimtā Eiropa*. Rīga: Zvaigzne ABC, 2011.
* Oļegs Ļencojs. *Pieceļas ieelpo...* [kopā ar A. Ogriņu]. Rīga: Orbīta, 2014.
* Andžejs Sapkovskis. *Pēdējā vēlēšanās*. Rīga: Zvaigzne ABC, 2016.
* Julians Tuvims. *Pans Trallalnieks*. Rīga: Liels un mazs, 2022.

## Atsauces
Meca

**Meca** (, ) ir pilsēta un komūna Francijas ziemeļaustrumos, Grandestas reģionā, Mozeles departamenta administratīvais centrs. Pilsēta atrodas netālu no Vācijas un Luksemburgas robežas. No 1982. līdz 2015. gadam bija Lotringas reģiona administratīvais centrs. Cauri Mecai tek Mozeles upe. 2023. gadā pilsētā dzīvoja vairāk nekā 120 tūkstoši iedzīvotāju. 2018. gadā tika izveidota Mecas metropole, kurā bez Mecas ietilpst vēl 43 komūnas. Mecas metropolē dzīvo aptyveni 370 tūkstoši iedzīvotāju.

Pilsēta ir slavena ar gotisko Senetjēnas katedrāli un Vācijas Impērijas laikā izbūvēto rajonu dzelzceļa stacijas apkārtnē. 2010. gadā tika atvērta Žorža Pompidū centra filiāle.

## Vēsture
Meca ir viena no vecākajām Francijas pilsētām, tā sāka veidoties pirms 3000 gadiem, kad tā bija ķeltu apmetne. Vēlāk tā bija arī gallu apmetne ar nosaukumu *Mediomatrici*. Senās Romas laikos zināma ar latīņu nosaukumu *Divodurum Mediomatricorum* un bija iekļauta Romas provincē Belgika. 1. gadsimtā romieši uzbūvēja Lielo Mecas teātri, kas spēja uzņemt 25 tūkstošus skatītāju. 245. gadā šajā apvidū iebruka alemaņi, kas radīja prasību izveidot vēl stiprākus nocietinājumus. 297. gadā Belgikas provinces administatīvais centrs tika pārcelts no Reimsas uz Trīri, kas atrodas tuvāk Mecai, līdz ar to Meca saimnieciski strauji attīstījās. Ap šo laiku izveidojās Mecas bīskapija. 451. gadā Mecā iebruka huņņi Atilas vadībā, kā rezultātā pilsēta tika stipri nopostīta. Pēc Rietumromas impērijas sabrukuma pilsētas nosaukums nomainījās uz *Mettis*.

511. gadā nomira franku valdnieks Hlodvigs I. Viņa vecākais dēls Teodorihs I mantoja zemi, kas kļuva par Austraziju. Meca kļuva par šīs zemes administratīvo centru. Austrazija pastāvēja līdz 8. gadsimtam, kad tā nonāca Vidusfranku valsts sastāvā. No 1234. līdz 1552. gadam bija Mecas republikas centrs. Pēc tam nonāca Francijas Karalistes sastāvā. No 1871. līdz 1919. gadam bija daļa no Vācijas Impērijas, bet Otrā pasaules kara laikā nonāca Trešā reiha pakļautībā.

## Sports
Pilsētu Francijas futbola 1. līgā pārstāv futbola klubs *[[FC Metz]]*, kurš divreiz ir izcīnījis Francijas kausu. No profesionālajām sporta komandām pilsētu pārstāv vēl regbija klubs *[[Rugby club de Metz]]* un rokasbumbas komanda *[[Metz Handball]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Morbiāna

**Morbiāna** (, ) ir departaments Francijas rietumos, viens no  Bretaņas reģiona departamentiem. Tas ir viens no pirmajiem 83 departamentiem, kas tika izveidoti franču revolūcijas laikā 1790. gada 4. martā. Departamenta nosaukums ir cēlies no blakus esošā Morbiānas līča nosaukuma.

## Ārējās saites