Andromedas galaktika

**Andromedas galaktika** (zināma arī kā **M31**, **NGC 224**) ir spirālveida galaktika, kas atrodas aptuveni 2,5 miljonu gaismas gadu attālumā no Zemes Andromedas zvaigznājā. Senākos tekstos tā zināma kā Andromedas miglājs. Andromeda ir Piena Ceļam tuvākā spirālveida galaktika, bet ne tuvākā galaktika vispār. M31 ir lielākā galaktika no Vietējās galaktiku grupas, bet Piena Ceļš varētu būt masīvāks par Andromedu. 2006. gada novērojumi ar Spicera kosmisko teleskopu rāda, ka Andromeda satur vienu triljonu (1012) zvaigžņu, tas ir vairāk nekā mūsu galaktikā, kurā tiek lēsts ap 200—400 miljardiem zvaigžņu.

Andromeda ir 7,1 Saules masu. Galaktikas redzamais spožums ir 3,4, tas ir viens no spožākajiem Mesjē objektiem, tādējādi to var redzēt ar neapbruņotu aci.

Tiek prognozēts, ka Andromeda un Piena Ceļš sadursies pēc 4,5 miljardiem gadu.

## Novērojumu vēsture
Andromedas galaktiku pirmoreiz aprakstīja persiešu astronoms Abd-al-Rahman Al-Sufi, kurš 964. gadā p.m.ē. to aprakstīja un raksturoja savā noteikto zvaigžņu grāmatā, saucot to par "nelielu mākoni". Pirmo aprakstu, kas balstīts uz teleskopa novērojumiem, sniedza vācu astronoms Simons Mariuss 1612. gada 5. decembrī. 1764. gadā Šarls Mesjē to klasificēja kā objektu M31, viņam arī piedēvēja atklājēja godu, nezinot par Al-Sufi darbiem. 1785. gadā Viljams Heršels M31 reģionā ieraudzīja vāju sarkanīgu gaismu. Viņš uzskatīja, ka tas ir viens no "lielajiem miglājiem" un, balstoties uz objekta krāsu un zvaigžņlielumu, kļūdaini aprēķināja, ka tā attālums no Zemes ir 2000 reižu lielāks par Sīriusu.

1864. gadā Viljams Haginss pētīja M31 spektru un ievēroja, ka tas ir savādāks, nekā gāzu mākoņiem. Tas bija līdzīgs individuālu zvaigžņu spektram, līdz ar to varēja pieņemt, ka tam ir zvaigžņu daba. 1885. gadā M31 tika novērota supernova, pirmā un vienīgā, kas līdz šim novērota šajā galaktikā. Taču tolaik M31 tika uzskatīts par daudz tuvāku objektu, tādēļ domāja, ka tā ir vienkārši nova.

thumb|left|1887. gadā Robertsa uzņemtais Andromedas attēls.
1887. gadā Īzaks Robertss savā privātajā observatorijā Suseksā, Anglijā uzņēma pirmo M31 fotogrāfiju. Ilgais ekspozīcijas laiks pirmo reizi ļāva saskatīt objekta spirālveida struktūru. Tomēr, tolaik to uzskatīja par mākoni mūsu galaktikā un Robertss kļūdaini domāja, ka no šādiem spirālveida mākoņiem veidojas jaunas planētu sistēmas. 1912. gadā Vesto Slaifers Lovela observatorijā, izmantojot spektroskopiju, izmērīja M31 radiālo ātrumu attiecībā pret Saules sistēmu. Tas bija lielākais tolaik zināmais - 300 km/s, tuvojoties Saulei.

1917. gadā amerikāņu astronoms Hebers Kērtiss novēroja novu M31. Meklējot fotogrāfijas, tika atklātas vēl 11 novas. Kurtiss ievēroja, ka šīs novas bija aptuveni desmit reižu blāvākas par caurmērā novērojamām. Pēc tā viņš aprēķināja, ka M31 attālums ir aptuveni 500000 ly, un izvirzīja hipotēzi, ka spirālveida mākoņi patiesībā ir atsevišķas galaktikas. 1920. gadā par šo jautājumu notika lielās debates starp Kērtisu un Hārlovu Šepliju. Strīdu galīgi atrisināja Edvīna Habla atklājumi pāris gadus vēlāk, kurš pierādīja, ka M31 ir atsevišķa galaktika.

M31 ir liela nozīme galaktiku pētījumos, jo tā ir mums vistuvākā spirālveida galaktika.

## Skatīt arī

* Galaktika
* Lielais Magelāna mākonis
* Vietējā galaktiku grupa
* Mazais Magelāna mākonis
* Piena Ceļš
* Trijstūra galaktika

## Atsauces

## Ārējās saites