open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vladislavs

**Vladislavs** ir vairāku vēsturisku Polijas, Čehijas (Bohēmijas), Valahijas, Serbijas un Neapoles Karalistes valdnieku vārds:

;Polijā
* Vladislavs I Hermanis (*Władysław I Herman*; 1040—1102) — Polijas kņazs
* Vladislavs II Trimdinieks (*Władysław II Wygnaniec*; 1105—1159) — Polijas lielkņazs
* Vladislavs III Tievkājis (*Władysław III Laskonogi*; 1165—1231) — Polijas kņazs
* Vladislavs I Elkonītis (*Władysław I Łokietek*; 1261—1333) — Polijas karalis
* Vladislavs II Jagello (*Władysław II Jagiełło*, *Jogaila*; 1351—1434) — Polijas karalis, arī Lietuvas dižkunigaitis **Jagailis**.
* Vladislavs III Varnietis (*Władysław III Warneńczyk*; 1424—1444) — Polijas karalis, arī Ungārijas karalis **Ulāslo I** (*I. Ulászló*)
* Vladislavs IV Vāsa (*Władysław IV Waza*; 1595—1648) — Polijas karalis, arī (formāli) Krievijas cars

;Čehijā
* Vladislavs I (*Vladislav I*; ?-1125) — Čehijas kņazs
* Vladislavs II (*Vladislav II*; 1110—1174) — Čehijas kņazs
* Vladislavs Jindžihs (*Vladislav Jindřich*; 1160—1222) — Čehijas kņazs
* Vladislavs I (*Vladislav Pohrobek*; 966/967-1025) — Čehijas karalis, arī Ungārijas karalis **Lāslo V** (*V. László*)
* Vladislavs II (*Vladislav Jagellonský*; 1456—1516) — Čehijas karalis, arī Ungārijas karalis **Lāslo II** (*II. László*)

;Valahijā
* Vladislavs I (*Vladislav I*; 1364—1377) — Valahijas princis
* Vladislavs II (*Vladislav al II-lea*) — Valahijas princis
* Vladislavs III (*Vladislav al III-lea*) — Valahijas princis

;Serbijā:
* Stefans Vladislavs I (*Стефан Владислав*; 1233—1242) — Serbijas karalis
* Stefans Vladislavs II (*Стефан Владислав II*; 1316—1325) — Serbijas karalis

;Neapoles Karalistē
* Vladislavs (*Ladislas d'Anjou-Durazzo*; 1376—1414) — Neapoles karalis
Aishils

**Aishils** jeb **Eshils** (sengrieķu *Αἰσχύλος*; dzimis 525. gadā p.m.ē., miris 456. gadā p.m.ē.) bija sengrieķu dramaturgs, viens no trim izcilākajiem sengrieķu traģēdiju autoriem (līdzās Sofoklam un Eiripīdam).

## Biogrāfija
Aishils dzimis Eleusīnā Atikā. Pirmās lugas viņš sarakstījis 498. gadā p.m.ē., bet par viņa senāko saglabājušos darbu tiek uzskatīta luga "Lūdzējas" (ap 490. gadu p.m.ē.). 490. gadā p.m.ē. Aishils piedalījās Maratonas kaujā, bet 480. gadā p.m.ē. — Salamīnas kaujā.

472. gadā p.m.ē. Atēnās ikgadējās Dionīsiju teātra sacensībās tika uzvesta un pirmo vietu ieguva Aishila traģēdija "Persieši", kurā atspoguļota paša Aishila kauju pieredze.

Aishils nomira 456. gadā p.m.ē. Gēlā Sicīlijā, ko bieži apmeklēja pēc tās valdnieka ielūguma.

## Darbi
Aishils sarakstījis aptuveni 90 lugas, no kurām līdz mūsdienām saglabājušās tikai 7:
* "Lūdzējas" (ap 490. gadu p.m.ē.);
* "Persieši" (472. gads p.m.ē.);
* "Septiņi pret Tēbām" (467. gads p.m.ē.);
* "Orestija" (458. gads p.m.ē.)
** "Agamemnons"
** "Ziedotājas"
** "Labvēlīgās" 
* "Saistītais Prometejs" (triloģijas pirmā luga, pārējās divas nav saglabājušās).

Ir izteikts pieņēmums, ka "Saistītā Prometeja" autors varētu nebūt Aishils un ka šī luga varētu būt tapusi pat 4. gadsimtā p.m.ē. 20. gadsimta 90. gadu sākumā Ēgiptē tika atrasti vēl kādas Aishila lugas fragmenti; šī luga, pazudusi pirms vairāk nekā 2000 gadiem, bijusi daļa no triloģijas par Trojas karu.

Aishila traģēdijās uzsvērta morāles un reliģijas nozīme, aplūkota cilvēka vieta pasaulē un tā saistība ar dieviem, likteni.

Tradicionāli tiek uzskatīts, ka tieši Aishils ar savu lugu iestudējumiem sengrieķu teātrī ieviesis otro aktieri.

## Ārējās saites
Dionīsiji

**Dionīsiji** bija svētki, kurus Senajā Grieķijā, it sevišķi Atēnās, rīkoja par godu dievam Dionīsam. Tika svinēti divi radniecīgi svētki — decembrī svinētie Mazie dionīsiji jeb lauku dionīsiji un marta beigās, aprīļa sākumā svinētie Lielie dionīsiji jeb pilsētas dionīsiji, kuru laikā uzveda jaunas lugas.

Lielos dionīsijus ieviesa tirāns Peisistrats 6. gadsimtā p.m.ē. Tos svinēja trīs mēnešus pēc Mazajiem dionīsijiem, un tie ilga piecas dienas. Sākot no trešās svētku dienas, notika teātra uzvedumi, kas ilga no saules lēkta līdz rietam un vienlaikus bija arī sacensība. Katrā dienā tika uzvestas cita dramaturga lugas. Svētku noslēgumā speciāla tiesu kolēģija desmit cilvēku sastāvā noteica vietu, kuru ieguvis katrs dramaturgs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Boļeslavs III Greizmutis

**Boļeslavs III Greizmutis** (; dzimis , miris ) bija Pjastu dinastijas Polijas lielkņazs no 1106. gada līdz savai nāvei 1138. gadā.

Boļeslavs bija Polijas kņaza Vladislava I Hermaņa dēls no laulībām ar Bohēmijas karaļa Vratislava II meitu Judīti. Bija precējies ar Kijivas lielkņaza Svjatopolka Jaroslaviča meitu Zbislavu (dēls - nākamais Polijas lielkņazs Vladislavs II Trimdinieks) un grāfieni Salomi fon Bergu no Švābijas (6 dēli un 8 meitas, to starpā - Polijas lielkņazs Boļeslavs IV Cirtainais, Polijas kņazi Meško III Vecais un Kazimirs II).

Pēc tēva nāves valdīja Mazovijā, bet 1106. gadā padzina savu pusbrāli Zbigņevu no Krakovas un pats kļuva par lielkņazu.

1109. gadā sakāva pomerāniešus Naklo kaujā un atkal pievienoja Pomerāniju Polijai, iegūstot valstij pieeju pie Baltijas jūras. Tajā pašā gadā sakāva Svētās Romas impērijas imperatoru Heinrihu V un pusbrāli Zbigņevu Glogovas kaujā un Hundsfeldas kaujā. 1135. gadā tomēr kļuva par Heinriha IV dēla, imperatora Lotāra II vasali ar lēni - Pomerāniju un Rīgenes salu. No 1132. līdz 1135. gadam ar maziem panākumiem karoja Ungārijā.

Īsi pirms nāves Boļeslavs III izdeva testamentu, sadalot Poliju starp saviem četriem dēliem. Viņš noteica, ka vecākajam dēlam ir virsvadība pār pārējiem, kā arī to, ka tam pienākas Mazpolijas apgabals ar galvaspilsētu Krakovu un Pomerānija. Šis princips drīz vien tika lauzts un Polijā iestājās gandrīz 200 gadu ilgs sadrumstalotības periods, kad Krakovas kņazs bija tikai viens no līdzīgiem kņaziem Polijas teritorijā.

Apglabāts Plockā - Mazovijas vēsturiskajā galvaspilsētā.

## Ārējās saites
Vladislavs I Hermanis

**Vladislavs I Hermanis** (; dzimis ap 1042. gadu, miris ) - Pjastu dinastijas Polijas kņazs no 1079. līdz 1102. gadam.

Vladislavs I Hermanis bija Polijas kņaza Kazimira I dēls no laulības ar Kijivas Krievzemes lielkņaza Volodimira Lielā meitu Dobroņegu, iepriekšējā kņaza Boļeslava II Drosmīgā brālis. Bija precējies ar Pšeclava (*Przecława*), no kuras piedzima Zbigņevs - nākamais Polijas lielkņazs, vēlāk bija precējies ar Čehijas karaļa Vratislava II meitu Judīti, ar kuru laulībā piedzima Boļeslavs III Greizmutis. Pēc tam Vladislavs I Hermanis apprecējās ar Svētās Romas impērijas imperatora Heinriha III meitu Judīti Mariju.

Sāka valdīt pēc tam, kad viņa brālis Boļeslavs II Drosmīgais devās trimdā uz Ungāriju, kad bija nogalinājis Krakovas bīskapu Staņislavu Ščepanovski (Sv. Staņislavu). Atbalstīja Svētās Romas impērijas politku un tās imperatoru Heinrihu IV. Sācis celt Vāvelas katedrāli Krakovā.

Miris un apglabāts Plockā.

## Ārējās saites
Zbigņevs Pjasts

**Zbigņevs** (; dzimis ap 1073. gadu, miris ?) bija Polijas lielkņazs no 1079. līdz 1102. gadam no Pjastu dinastijas.

Zbigņevs bija Polijas kņaza Vladislava I Hermaņa vecākais dēls no nezināmas sievietes.

Jaunību pavadīja klosterī Kvedlinburgā. 1093. gadā augstmaņu aprindas uzaicināja Zbigņevu uz Poliju kā pretsparu Vladislava I favorītam Seceham. No 1102. līdz 1106. gadam bija Polijas lielkņazs. 1107. gadā Zbigņeva pusbrālis Boļeslavs III padzina viņu no valsts, un Zbigņevs meklēja atbalstu pie Svētās Romas impērijas imperatora Heinriha V. 1109. gadā Zbigņevs kopā ar imperatoru iebruka Polijā, taču tika sakauts Hundsfeldas kaujā. 1112. gadā Zbigņevs tika atvilināts uz Poliju, kur to padarīja aklu, un viņš drīz mira.

## Ārējās saites
Eiripīds

**Eiripīds** jeb **Eurīpids** (; dzimis ap 480. gadu p.m.ē., miris 406. gadā p.m.ē.) bija sengrieķu dramaturgs, viens no trim izcilākajiem sengrieķu traģēdiju autoriem (līdzās Aishilam un Sofoklam).

## Biogrāfija
Tiek uzskatīts, ka Eiripīds dzimis 480. gada p.m.ē. 23. septembrī — dienā, kad notika Salamīnas kauja pret persiešiem (tajā piedalījās Aishils). Domājams, viņa ģimene bijusi materiāli augsti nodrošināta un ļoti ietekmīga. Diemžēl par Eiripīda dzīvi ir samērā maz ziņu. Sākot ar 455. gadu p.m.ē., Eiripīds regulāri piedalījās ikgadējās Atēnu traģēdiju sacensībās, pirmo uzvaru viņš izcīnīja 441. gadā p.m.ē. Pavisam Eiripīds šajās sacensībās uzvarējis 4 reizes; vislielāko atzinību viņš ieguva tikai pēc nāves. Eiripīds nomira 406. gadā p.m.ē. Maķedonijā, kur bija ieradies pirms diviem gadiem pēc tās valdnieka uzaicinājuma.

## Darbi
Eiripīds uzrakstījis apmēram 90 lugas, no kurām saglabājušās 16 traģēdijas un viena satīru drāma. Vēl dažām lugām saglabājušies fragmenti. Eiripīds uzskatāms par modernāko un ietekmīgāko no sengrieķu dramaturgiem.

Eiripīda traģēdijas:

* "Alkestīda" (438. gads p.m.ē.);
* "Mēdeja" (431. gads p.m.ē.);
* "Heraklīdi" (ap 430. gadu p.m.ē.);
* "Hipolits" (428. gads p.m.ē.);
* "Andromahe" (ap 425. gadu p.m.ē.);
* "Hekabe" (ap 424. gadu p.m.ē.);
* "Lūdzējas" (ap 423. gadu p.m.ē.);
* "Elektra" (ap 420. gadu p.m.ē.);
* "Hērakls" (ap 416. gadu p.m.ē.);
* "Trojietes" (415. gads p.m.ē.);
* "Ifigēnija Tauridā" (ap 414. gadu p.m.ē.);
* "Ions" (ap 413. gadu p.m.ē.);
* "Helēna" (412. gads p.m.ē.);
* "Feniķietes" (ap 410. gadu p.m.ē.);
* "Orests" (408. gads p.m.ē.);
* "Bakhantes" (405. gads p.m.ē., izrādīta pēc Eiripīda nāves);
* "Ifigēnija Aulidā" (405. gads p.m.ē., izrādīta pēc Eiripīda nāves).

Eiripīda satīru drāma:

* "Kiklopi" (izrādīšanas gads nav zināms).

2005. gada jūnijā Oksfordas Universitātes klasiķi iesaistījās kopīgā projektā ar Brigamas Jangas universitāti. Viņi, izmantojot multispektrālo attēlveidošanas tehnoloģiju, noskaidroja agrāk nezināmu Eiripīda darbu. Neliela daļa no šī darba tika atjaunota, izmantojot infrasarkano tehnoloģiju. Iepriekš nezināmais Eiripīda darbs tika atrasts Oksirrinhā.

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites

*Eiripīda darbi gutenberg.org
Vladislavs II Trimdinieks

**Vladislavs II Trimdinieks** (; dzimis 1105. gadā, miris ) - Pjastu dinastijas Polijas lielkņazs no 1138. līdz 1146. gadam.

Vladislavs bija Polijas lielkņaza Boļeslava III Greizmuta dēls no laulības ar Kijivas Krievzemes lielkņaza Svjatopolka II meitu Zbislavu. Bija precējies ar Austrijas markgrāfa Leopolda III meitu Agnesi fon Bābelbergu (dēls Meško IV un meita Riksa - Kastīlijas karaļa Alfonso VII sieva).

Boļeslavs III pirms nāves bija sadalījis karalisti vairākās daļās savu dēlu starpā, bet vecāko iecēlis par lielkņazu. Gandrīz tūlīt pēc tēva nāves ar Bohēmijas, Svētās Romas impērijas un Kijivas Krievzemes atbalstu centās atjaunot valsts vienotību. Tomēr, kad pēc Vladislava II pavēles tika nogalināts ietekmīgais vojevoda Pjotrs Vostovics (*Piotr Włostowic*), saasinājās attiecības ar Krievzemi un jaunākie brāļi padzina lielkņazu no valsts.

1146. gadā bija spiests pamest valsti, jo jaunākie pusbrāļi ar Gņezno prelāta palīdzību to padzina no Polijas, kur viņš vairs nekad neatgriezās. Apmeties Altenburgā pie sava sievasbrāļa Vācijas karaļa Konrāda III, kurš veica neveiksmīgu kampaņu pret Poliju. 1152. gadā Frīdriham I Barbarosam izdevās sakaut poļus, tomēr viņš neatdeva liekņaza titulu Vladislavam II, bet atzina Boļeslavu IV Cirtaino par savu vasali. Pēc Vladislava II nāves viņa dēliem tika piešķirtas kņazistes Silēzijā.

## Ārējās saites
Kazimirs II Taisnīgais

**Kazimirs II Taisnīgais** (; dzimis , miris ) bija Polijas Karalistes lielkņazs no 1177. līdz 1194. gadam. Pjastu dinastijas pārstāvis.

Polijas lielkņaza Boļeslava III Greizmuta jaunākais dēls no laulības ar grāfieni Salomi fon Bergu no Švābijas. Bērni: Lešeks I un Konrāds I.

Iespējams Kazimirs piedzima, kad Boļeslavs III jau bija miris, tāpēc neko nemantoja. Tomēr no brāļa Henrika ieguva Vislicas zemi kā lēni, un 1173. gadā kļuva par Sandomežas kņazu.

Kad sacelšanās rezultātā no Polijas troņa tika padzīts Meško III Vecais, Kazimirs Krakovā kļuva par visas Polijas lielkņazu Kazimiru II. Starp poļu augstmaņiem un garīdzniecību tika panākta vienošanās, ka Kazimirs II un viņa pēcteči mantos Polijas troni. Šo lēmumu apstiprināja arī Romas pāvests Aleksandrs III, tomēr pagāja vēl gadsimts līdz Krakovas lielkņazi kļuva par pilntiesīgiem Polijas karaļiem.

## Ārējās saites
Boļeslavs IV Cirtainais

**Boļeslavs IV Cirtainais** ( dzimis 1120. vai , miris ) bija Pjastu dinastijas Polijas lielkņazs no 1146. gada līdz savai nāvei 1173. gadā.

## Izcelsme
Boļeslavs bija Polijas lielkņaza Boļeslava III Greizmuta dēls no laulības ar grāfieni Salomi fon Bergu no Švābijas. Bija precējies ar Novgorodas kņaza meitu Vežhoslavu un vēlāk ar nezināmas izcelsmes Mariju.

## Dzīvesgājums
Pēc tēva Boļeslava III nāves viņš valdīja kā Mazovijas kņazs. Kad Vladislavs II Trimdinieks tika padzīts no Polijas, valdīja kā Polijas lielkņazs Krakovā. Kaut arī Vladislavs II ar Svētā Romas imperatora Konrāda III atbalstu centās atgūt varu, tas viņam neizdevās. 1152. gadā Frīdriham I Barbarosam izdevās sakaut poļus, tomēr viņš neatdeva liekņaza titulu Vladislavam II, bet atzina Boļeslavu IV Cirtaino par savu vasali.

## Krusta karagājiens pret prūšiem
Polijas lielkņaza Boļeslava IV pārvaldītās Mazovijas teritorijas ziemeļdaļā kopš aizvēsturiskiem laikiem mita baltu ciltis, kuras, slāviem izplešoties, tika pakļautas un pakāpeniski pārslāvotas. Toties tālāk uz ziemeļiem mītošās prūšu, galindu un jātvingu ciltis izrādīja niknu pretestību un atteicās pieņemt kristīgo ticību. Atbilstoši tajā laikā dominējošajai Romas pāvesta un Svētās Romas imperatora nostājai, Boļeslavs IV panāca viņu atbalstu krusta karagājiena izsludināšanai pret Prūsijas pagāniem. 1166. gadā karagājiens beidzās ar poļu krusta karotāju sakāvi kaujā, kurā krita Boļeslava IV jaunākais brālis Henriks no Sandomežas. Polija uz laiku atteicās no plāniem iekarot Prūsiju.

## Ārējās saites
Lešeks

**Lešeks** ir divu Polijas valdnieku vārds:

* Lešeks I (Leszek Biały) (1186/1187-1227) - Polijas kņazs
* Lešeks II (Leszek II Czarny) (1241-1288) - Polijas kņazs
Lešeks I Baltais

**Lešeks I Baltais** (; dzimis  vai , miris ) bija Pjastu dinastijas Krakovas kņazs no 1194. gada līdz savai nāvei 1227. gadā ar vairākiem pārtraukumiem, jo vienlaicīgi uz Polijas valdnieka troni pretendēja Meško III Vecais un Vladislavs III Tievkājis.

Lešeks I bija Polijas lielkņaza Kazimira II Taisnīgā dēls. No Rurika dinastijas sievas Gžimislavas viņam bija dēls Boļeslavs V Kautrīgais.

Aktīvi centās nostiprināt ietekmi austrumu virzienā, kur cīnījās ar Ungārijas par ietekmi Galīcijā. 1205. gadā pie Zavihostas pieveica iebrukušo Kijivas liekņazu Romānu Mstislavoviču, kurš kaujā krita. Nostājās pāvesta Inocenta III sabiedroto pusē, atzīdams sevi par pāvesta vasali.

1227. gadā tika nogalināts augstmaņu sanāksmes laikā, iespējams pēc Pomerānijas kņaza Svantopolka II pavēles.

Leģenda vēsta, ka Lešeks I Baltais esot attiecis pāvestam dalību Krusta karā, jo Svētajā zemē neesot alus.

## Ārējās saites
Meško III Vecais

**Meško III Vecais** (; dzimis ap 1121. gadu, miris ) bija Pjastu dinastijas Lielpolijas kņazs no 1138. gada līdz 1202. gadam. No 1173. gada līdz 1202. gadam ar pārtraukumiem bija Polijas lielkņazs.

Meško III bija Polijas lielkņaza Boļeslava III Greizmuta dēls no laulības ar grāfieni Salomi fon Bergu no Švābijas. Bija precējies ar Ungārijas pricesi Elžbetu, vēlāk ar Kijivas Krievzemes lielkņaza Izjaslava II meitu Eidoksiju. Vairāki dēli, no kuriem viens — Vladislavs III Tievkājis.

Pēc tēva nāves valdīja kā Lielpolijas kņazs. Pēc brāļa Boļeslava IV Cirtainā nāves kļuva par Polijas lielkņazu. 1177. gadā Meško III brālis Kazimirs II Taisnīgais kopā ar poļu augstmaņiem padzina Meško III no Krakovas. Meško III ar to nesamierinājās, un līdz savai nāvei vēl trīs reizes uz neilgu laiku atguva Krakovas troni.

## Ārējās saites
Vladislavs III Tievkājis

**Vladislavs III Tievkājis** (; dzimis starp 1161. un 1167. gadu, miris ) bija Pjastu dinastijas Lielpolijas kņazs, vēlāk Polijas lielkņazs (1202 - 1206, 1227 - 1228). Vladislavs III bija Polijas lielkņaza Meško III Vecā dēls. Pirmoreiz rakstos minēts 1168. gadā. Vladislavu III var uzskatīt par pirmo Polijas valdnieku, kurš ieguva amatu vēlēšanu rezultātā, kas vēlāk kļuva par Polijas valsts iezīmi.
Meško IV Kleinkājis

**Meško IV Kleinkājis** (, dzimis ap 1130. gadu, miris ) bija Krakovas lielkņazs no 1210. gada 9. jūnija līdz savai nāvei. Pjastu dinastijas pārstāvis.

Meško IV bija Polijas kņaza Vladislava II Trimdinieka dēls no laulības ar Austrijas markgrāfa Leopolda III meitu Bābenbergas Agnesi.

Np 1163. gada kopā ar brāli Boļeslavu valdīja Silēzijā. Bija arī Bitomas, Osvencimas un Opoles kņazs.
Konrāds (priekšvārds)

**Konrāds** (no vidusaugšvācu valodas *Kuonrât* — "viedais padomnieks") ir vairāku vēsturisku Burgundijas, Čehijas, Jeruzalemes Karalistes, Polijas, Sicīlijas, Vācijas un Virtembergas valdnieku vārds:

**Burgundijā:**

* Konrāds I (-993) — Burgundijas karalis

**Čehijā:**

* Konrāds I (*Konrád I. Brněnský*) (1035—1092) — Čehijas kņazs
* Konrāds II (?) (*Konrád II. Oda*) — Čehijas kņazs

**Palestīnā:**

* Konrāds I (1140ie-1192) — Jeruzalemes karalis
* Konrāds II (1220—1254) — Jeruzalemes karalis, arī vācu karalis Konrāds IV un Sicīlijas karalis Konrāds I
* Konrāds III (1252—1268) — Jeruzalemes karalis

**Polijā:**

* **[[Mazovijas Konrāds|Konrāds I]]** (bieži Mazovijas Konrāds) (*Konrad I mazowiecki*) (1187—1247) — Polijas lielkņazs

**Sicīlijā:**

* Konrāds I (1228—1254) — Sicīlijas karalis, arī vācu karalis Konrāds IV un Sicīlijas karalis Konrāds I

**Vācijā:**

* Konrāds I (*Konrad I., der Jüngere*) (810—918) — vācu karalis
* Konrāds II (*Konrad II.*) (990—1039) — imperators
* Konrāds III (*Konrad III.*) (1093—1152) — vācu karalis
* Konrāds IV (*Konrad IV.*) (1228—1254) — vācu karalis, arī Jeruzalemes karalis Konrāds II un Sicīlijas karalis Konrāds I

**Virtembergā:**

* Konrāds I (*Konrad I.*) (XI gs.) — Virtembergas valdnieks
* Konrāds II (*Konrad II.*) (pirms 1110-1143) — Virtembergas valdnieks

## Uzvārds
* Branislavs Konrāds
* Čārlzs Konrāds (*Charles "Pete" Conrad*), ASV kosmonauts (1930—1999)
* Džozefs Konrads
* Francs Konrāds fon Hecendorfs
* Jānis Konrāds
Altmīle

**Altmīle** (vācu — *Altmühl*) ir upe Vācijā (Bavārijā). Donavas kreisā krasta pieteka. Sākas Vidusfrankonijā. Vidustecē pa dziļu ieleju tek caur Franku Albu. Kaut arī notika protesti, 1992. gadā tika pabeigts ūdensceļš Ziemeļjūra-Reina-Maina-Donava-Melnā jūra, kas izmainīja Altmīles lejteci.

## Ārējās saites
Mazovijas Konrāds

**Konrāds I Pjasts**, biežāk saukts **Mazovijas Konrāds** ( dzimis 1187. vai 1188. gadā, miris ) bija Pjastu dinastijas Mazovijas kņazs (1200-1247) un Polijas lielkņazs (1229—1232, 1241—1243).

## Dzīves gājums
Dzimis ap 1187./1188. gadu Polijas lielkņaza Kazimira II un viņa sievas Morāvijas kņazienes Helēnas (*Helena znojemska*) ģimenē kā jaunākais dēls. Pēc tēva nāves 1194. gadā auga pie mātes. 1200. gadā sāka valdīt Mazovijā un Kujāvijā.

1205. gadā kopā ar brāli Lešeku I Balto sakāva Volīnijas kņazu Romānu Mstislaviču (*Роман Мстиславич*) Zavihostas kaujā, kurā Romāns Mstislavičs krita. Ap 1207./1210. gadu apprecējās ar krievu kņazi Agafju (*Agafia Światosławówna*).

Prūsijas krusta karu laikā Konrāds I veicināja Dobrinas ordeņa () izveidi uz vadīja iebrukumus  prūšu un jātvingu zemēs. 
1226. gadā Konrāds I uzaicināja no Ungārijas padzīto Vācu ordeni, un piešķīra tam lēnī Kulmas zemi, faktiski radīdams Vācu ordeņa valsti, kas ietekmēja visu turpmāko Polijas, Prūsijas, netieši arī Latvijas vēstures gaitu.

## Ārējās saites
Henriks II Dievbijīgais

**Henriks II Dievbijīgais** (, ; dzimis ap 1196. gadu, miris ) bija Pjastu dinastijas Vroclavas (Silēzijas), Lielpolijas kņazs un Polijas lielkņazs no 1238. gada līdz savai nāvei Legņicas kaujā.

Henriks II bija Polijas kņaza Henrika I dēls no laulības ar vācu hercogieni Jadvigu (Hedvigu) no Bavārijas. Henrika II dēls — Henriks III.

Mantoja troni no tēva. Henrikam II izdevās nostiprināt varu pār Polijas galvenajiem apgabaliem — Mazpoliju, Lielpoliju un Silēziju.

1239. gadā atbalstīja pāvestu cīņa pret imperatoru Frīdrihu II. Veiksmīgi aizstāvējās pret Brandenburgu.

Henriks II krita Legņicas kaujā, kur kopā ar Vācu ordeni cīnījās pret Austrumeiropā iebrukušajiem mongoļiem.

## Ārējās saites
Boļeslavs V Kautrīgais

**Boļeslavs V Kautrīgais** (; dzimis , miris ) - Pjastu dinastijas Krakovas kņazs no 1243. līdz 1279. gadam.

Boļeslavs V bija Polijas kņaza Lešeka I Baltā dēls. Bija precējies ar ungāru princesi Kingu (Kunegundu) - Ungārijas karaļa Bēla IV meitu. Esot ieguvis iesauku Kautrīgais, jo tā arī nespējis pierunāt Kingu gulēt ar viņu, kura tam pretojās reliģiskās audzināšanas dēļ.

Boļeslava V laikā tika atjaunota 1241. gadā mongoļu nopostītā Krakova. Boļeslavs V aicināja kolonistus no vācu zemēm, dibinot pilsētas. Arī pašai Krakovai 1257. gadā tika piešķirtas Magdeburgas tiesības.

1253. gadā kopā ar Krakovas arhibīskapu panāca Sv. Staņislava kanonizāciju. 1264. gadā sakāva jātvingus.

## Ārējās saits
Henriks I Bārdainais

**Henriks I Bārdainais** (, dzimis starp 1165. un 1170. gadu, miris ) bija Krakovas kņazs no 1232. gada līdz 1238. gadam, Pjastu dinastijas pārstāvis.

Henriks I bija Polijas lielkņaza Vladislava II Trimdinieka mazdēls. Bija precējies ar vācu hercogieni Jadvigu (Hedvigu) no Bavārijas (dēls Henriks II).

Kopā ar Vladislavu III Tievkāji un Lešeku I Balto 1222. un 1223. gadā noorganizēja neveiksmīgu krusta karu pret prūšiem. Ļoti ticams, ka, pamatojoties uz Henrika kontaktiem Vācijā, tika pieņemts lēmums cīņai pret prūšiem aicināt valstī Vācu ordeni, kuri ieradās 1226. gadā.

Iesākumā valdīja Silēzijā. No 1232. gada līdz savai nāvei bija arī Mazpolijas kņazs. Henrikam izdevās apvienot savā varā Silēziju, Mazpoliju un daļu Lielpolijas.

## Ārējās saites
Lešeks II Melnais

**Lešeks II Melnais** (; dzimis ap 1241. gadu, miris ) - Polijas kņazs no 1279. līdz 1288. gadam no Pjastu dinastijas.

Lešeks II bija Kujāvijas kņaza Kazimira dēls, Mazovijas Konrāds mazdēls, Vladislava I brālis. Iesākumā Seradzas, Lenčicas un Inovroclavas kņazs. Boļeslavs V nosauca Lešeku II par savu mantinieku un 1279.gadā viņš kļuva par Krakovas kņazu.

Veiksmīgi atvairīja lietuviešu, jātvingu un rutēņu uzbrukumus. Atbalstīja pilsētu vācu iedzīvotājus, nonākot konfliktā ar poļu šļahtu un Krakovas arhibīskapu. 1287.gadā Polijā trešo reizi iebruka mongoļi-tatāri.
Henriks IV Probuss

**Henriks IV Probuss** (, ; dzimis ap 1258. gadu, miris ) bija Pjastu dinastijas Vroclavas kņazs no 1266. gada un Polijas lielkņazs no 1288. gada.

Henriks IV Probuss bija Vroclavas kņaza Henrika III Baltā dēls, Henrika II mazdēls no tēva puses un Mazovijas Konrāda mazdēls no mātes puses. 1270. gadā pats kļuva par Vroclavas kņazu, bet 1288. gadā par visas Polijas kņazu.

Tēvu zaudēja bērnībā 1266. gadā. Uzauga Vroclavas kņaza un Zalcburgas arhibīskapa Vladislava aizbildniecībā. Kādu laiku pavadīja Bohēmijas karaļa Otokāra II galmā. 1273. gadā tika pasludināts par pieaugušu un sāka valdīt Vroclavas kņazistē.

Valdīšanas sākumā bija Bohēmijas karaļa Otokāra II sabiedrotais. 1278. gadā Morāvas Lauka kaujā Otokārs II krita. Henriks IV pieslējās uzvarētāju - Rūdolfa I nometnei. 1288. gadā pēc Lešeka II Melnā nāves, Henrikam IV izdevās iegūt kontroli pār Krakovu un Polijas lielkņaza titulu. Miris 1290. gadā, pēc hronistu ziņām - noindēts.
Pšemisls II Pjasts

**Pšemisls II** (; dzimis , miris ) - Poznaņas (1277—1296), Lielpolijas (1279—1296), Krakovas (1290—1291), Pomerānijas (1294—1296) kņazs, Polijas karalis (1295-1296) no Pjastu dinastijas. Pēc ilgiem gadiem - pirmais Polijas karalis.

Pšemisls II bija Lielpolijas kņaza Pšemisla I dēls laulībā ar Elizabeti - Henrika II meitu. Bija trīs reizes precējies. Sievas - Ludgarda no Mēklenburgas (1273, bērnu nebija), Riksa no Zviedrijas (karaļa Valdemāra I meita) (1285, meita Elizabete Riksa ), Margareta no Brandenburgas (1293, bērnu nebija). Meita Elizabete nākotnē kļuva par Čehijas karaļu Vāclava II un Rūdolfa I sievu.

Pamatojoties uz Henrika IV pēdējo gribu, Pšemisls II kļuva par Krakovas (Mazpolijas) kņazu, tomēr drīz atdeva to Čehijas karalim Vāclavam II. Ar garīdznieku atbalstu, lai nostiprinātu Polijas vienotību, 1295. gadā Gņezno kronējās par Polijas karali. 1296. gadā Pšemislu II nolaupīja Brandenburgas augstmaņi un nogalināja. Apglabāts Poznaņas katedrālē.
Vāclavs II Pšemisls

**Vāclavs II** (, , ; dzimis , miris ) bija Bohēmijas karalis (1278—1305), Krakovas kņazs (1291—1305), Polijas karalis (1300—1305) no Pšemislu dinastijas.

Vāclavs II bija Bohēmijas karaļa Pšemisla Otakāra II un Kunegundas (čehiski — Kunhutas) no Čerņihivas dēls. Bija precējies ar imperatora Rūdolfa I meitu Gutu (meita — Elizabete (Eliška), dēls — Vāclavs III), kā arī Pšemisla II meitu Elišku.

Pēc tēva nāves sāka valdīt septiņu gadu vecumā. Agrīnajos valdīšanas gados Vāclava vietā valdīja reģenti — Brandenburgas markgrāfs Otto un mātes favorīts Caviss fon Falkenšteins.

1290. gadā Vāclavs II sodīja ar nāvi Falkenšteinu un sāka valdīt pats. 1291. gadā daļa Polijas šļahtas uzaicināja Vāclavu II par Polijas valdnieku un 1300. gadā viņš Krakovā kronējās par Polijas karali. Plānoja uzbrukumu Austrijai tomēr nepaguva to realizēt, jo 1305. gadā Vāclavs II mira.

Vāclava II laikā strauji attīstījās sudraba ieguve Kutna Horas raktuvēs. Tur ieguva ap 20 tonnu sudraba gadā.
HK 13

**HK 13** ir Vācijas kompānijas Heckler & Koch izstrādātais vieglais ložmetējs. Šī ieroča izstrāde saistīta ar 1972. gadu. Tā galvenais uzdevums faktiski ir cīņa pret kājniekiem, tomēr šis ierocis ir sastopams ļoti reti, un tā noriets ir sācies jau sen. 

## Parametri

* Tips: Vieglais ložmetējs
* Ražotājvalsts: Vācija
* Gads: 1972
* Kalibrs: 5,56 mm
* Masa: 6 kg
* Munīcija: 5,56 x 45 mm NATO
* Padeve: 20, 30, 40 ložu magazīnas
* Efektīvais attālums: 400 m

## Raksturojums

HK 13 būtībā ir HK 33 triecienšautenes lielstobra versija. To izmēri ir līdzīgi, tie izmanto vienas un tās pašas magazīnas, un ir aprīkoti ar divkāji. HK 13 pilnveidojums ir HK 13e ("Export"). Daudzi HK 13 uzskata par modificētu G3 un HK 41 versiju. Tam pastāv arī zināma līdzība ar HK 23. HK 13 šauj ar 5,56 mm lodēm. Tas tiek barots no magazīnām, būdams pilnīgi kaujas spējīgs ar standarta stila magazīnām vai speciālām lielāka izmēra magazīnām. Tā uguns temps kā ložmetējam var būt: tēmēts, vidēja tempa un mežonīgs, bet tas ir nespējīgs ilgiem šāviņiem vai ilgām tuvcīņām. Tomēr HK 13 ir arī vairāki trūkumi, piemēram, tas veido šķeltas grupas pilnīgi automātiskajā režīmā.

1984. gada jūnijā, domājot par pretestību HK 13 un dažiem citiem ieročiem, Lielbritānija sāka *LSW Comparative Weapon Trials*, tomēr šī programma izgāžas.
HK 13e

**HK 13e** ir HK 13 pēctecis. To ir izstrādājusi Vācijas kompānija Heckler & Koch. Tas ir vieglais ložmetējs, kura galvenā funkcija ir cīņa pret kājniekiem. HK 13e pastāv dažādi uzlabojumi, kas to padara kaujas spējīgāku par HK 13.

## Parametri

* Tips: Vieglais ložmetējs
* Ražotājvalsts: Vācija
* Gads: 1982
* Kalibrs: 5,56 mm
* Masa: 8 kg
* Munīcija: 5,56 x 45 mm NATO
* Padeve: 20, 30 ložu magazīnas, 100 ložu patronlente
* Efektīvais attālums: 400 m

## Raksturojums

Salīdzinot ar HK 13, tas ir smagāks, tam ir papildrokturis zem stobra, iekārta 3 ložu šāviņiem, un tas lieto standarta *STANAG* magazīnas. Tas var lietot arī 90 ložu *MWG* magazīnas un 100 ložu *C-Mag*. Zināms, ka 1978 .gadā HK iepazīstināja pasauli ar tās jauno uzlaboto produktu - vieglo ložmetēju HK 13e, tomēr tā ražošana masveidā sākās ar 1982. gadu. Vēl HK 13e atšķirība no HK 13 ir tā, ka tam ir iespēja šaut ar patronlenti. Šis patronlentes barošanas komplekts sver 1,6 kg. Šis ierocis ir ļoti līdzīgs HK 13, bet tā iespēja šaut ar patronlenti un dažāda veida magazīnām padara to daudz universālāku un spējīgāku.
Vāclavs III

**Vāclavs III** (, , , ; dzimis , miris ) bija Bohēmijas (1305—1306), Ungārijas (1301—1306) un Polijas karalis (1305—1306) no Pšemislu dinastijas. Pēdējais Pšemislu dinastijas pārstāvis.

## Dzīvesgājums
Vāclavs III bija Bohēmijas karaļa Vāclava II un ķeizara Rūdolfa I meitas Judītes (Jutas) dēls. Bija precējies ar Ungārijas karaļa Endres III (*Endre*) — pēdējā Ārpādu dinastijas karaļa, meitu.

1301. gadā kļuva par Ungārijas karali (12 gadu vecumā), tēvam Vāclavam valdot Bohēmijā un Polijā. Tomēr tolaik Ungārijas karaļiem reālas varas gandrīz nebija, visu noteica vietvalži. Vāclavu III atzina tikai Augšungārijas (tagad Slovākija) un mūsdienu Rietumungārijas vietvaldži. Kad 1303. gadā sacēlās arī šie apgabali, atbalstot Kārolu Robertu (*Károly Róbert*), Vāclavs II bija spiests doties palīgā savam dēlam. Tomēr, novērtējis situāciju, viņš paņēma savu dēlu atpakaļ uz Bohēmiju, bet Vāclava III vārdā atstāja vietvaldi.

1305. gadā Vāclavs II mira, atstājot sešpadsmitgadīgā Vāclava III varā Ungāriju (formāli), Poliju un Bohēmiju. Novērtējot spēkus, Vāclavs III 1305. gadā atdeva Ungārijas troni Oto III, bet centās saglabāt Polijas troni. 1306. gadā Vāclavs III devās karagājienā uz Poliju, bet Olomoucā tika nogalināts neskaidros apstākļos. Ar Vāclavu III izbeidzās vairāk kā 400 gadu ilgā Pšemislu karaļu dinastijas vēsture.

## Ārējās saites
Vladislavs I Elkonītis

**Vladislavs I Elkonītis** (; dzimis 1260. vai 1261. gadā, miris ) bija Pjastu dinastijas Krakovas kņazs no 1306. līdz 1320. gadam, Polijas karalis no 1320. gada līdz savai nāvei 1333. gadā. Polijas vēsturē iegājis kā valsts atkalapvienotājs.

## Dzīvesgājums

Vladislavs I bija Kujāvijas kņaza Kazimira I dēls un Mazovijas Konrāda mazdēls, Lešeka I brālis. Bija precējies ar Jadvigu no Kališas (bērni - Stefans, Vladislavs, Kunegunda, Elžbete (Ungārijas karaļa Kārola Roberta sieva), Kazimirs III Lielais). Savu iesauku - *Elkonītis*, ieguvis nelielā auguma dēļ (pēc dažiem avotiem - 130 cm).

No 1267. gada mātes aizbildniecībā valdīja Kujāvijā un Dobžiņā. Iesākumā atbalstīja Pšemislu II. Pēc Pšemisla II nāves mēģināja iegūt savā varā arī Mazpoliju, bet tas neizdevās, jo vietējā šļahta atbalstīja Čehijas karali Vāclavu II. No 1300. līdz 1304. gadam trimdā, iespējams, Ungārijā.

1304. gadā ar ungāru un zemāko augstmaņu atbalstu iebruka Mazpolijā un 1306. gadā ieņēma Krakovu. 1314. gadā ieguva savā varā arī Lielpoliju. Kaut arī Čehijas karalis Luksemburgas Jans (čehu: *Jan Lucemburský*) , kurš arī pretendēja uz Polijas troni un Vācu ordenis kā sabiedrotie iebruka Polijā, Vladislavam I izdevās nosargāt savu varu.

1320. gada 30. janvārī Vladislavs I Krakovā kronējās par Polijas karali. Šis datums tiek uzskatīts par Polijas sadrumstalotības beigām, kaut arī jaunā Polija sastāvēja tikai no Lielpolijas, Mazpolijas un Kujāvijas, bet Silēzija, Mazovija un Pomerānija atradās ārpus valsts.

Vladislavs I Elkonītis savas valdīšanas laikā veica Polijas likumu kodifikāciju.

## Ārējās saites

* Polijas karaļu zīmogi ar pilniem tituliem
Kazimirs III Lielais

**Kazimirs III**, biežāk **Kazimirs Lielais** (; dzimis , miris ) bija pēdējais Pjastu dinastijas Polijas karalis. Valdīja no 1333. līdz 1370. gadam.

Kazimirs Lielais bija Vladislava I un Jadvigas no Kališas dēls. Bija precējies ar Lietuvas dižkunigaiša Ģedimina meitu Aldonu (bērni - Kunigunda (vēlāk - Augšbavārijas hercoga sieva), Elizabete (vēlāk Pomerānijas kņaza sieva)), Adelheidi no Hesenes, Kristīni no Rokičaniem, Jadvigu no Glogovas. Tā kā baznīca nepiekrita laulības šķiršanai ar iepriekšējām sievām, Kazimirs Lielais tika vainots daudzsievībā.

## Dzīvesgājums

Kazimirs Lielais ir vienīgais karalis Polijas vēsturē, kurš izpelnījies iesauku Lielais, jo viņa nopelni Polijas valsts izveidē ir grūti pārvērtējami. Ja 1333. gadā, kad Kazimirs Lielais pēc sava tēva nāves kāpa tronī, Polijas valsts reputācija bija minimāla un Kazimirs tika saukta tikai par Krakovas karali, tad 1370. gadā, Kazimiram mirstot, Polijas teritorija bija divreiz palielinājusies un valsts ekonomika bija lieliskā stāvoklī.

thumb|200px|Polijas teritorija Kazimira Lielā valdīšanas laikā 1341. gadā|left

Kazimirs Lielais reformēja Polijas civilo un kriminālo tiesību sistēmu. Dibināja daudzas pilsētas, cēla pilis, reformēja Polijas armiju. Kazimirs Lielais ir universitātes dibinātājs Krakovā. Polijā iesakņojies teiciens, ka Kazimirs atrada Poliju veidotu no koka, bet atstāja no akmens (*Zastał Polskę drewnianą a zostawił murowaną*).

Ekonomikā Kazimirs stabilizēja valsts finanses un labvēlīgi attiecās pret ebreju augļotājiem, juridiski pielīdzinot ebrejus kristiešiem un atļaujot apmesties uz dzīvi valstī. Tomēr viņš ierobežoja ebreju augļotāju aizdevumu procentu likmes kristiešiem (ne vairāk kā 8% gadā, iepriekš dažkārt tie bija virs 100%).

Kazimirs Lielais, lai nodrošinātu šļahtas atbalstu, piešķīra vairākas būtiskas privilēģijas poļu muižniekiem, nodibinot Polijas valsts īpatnējo valsts iekārtu - muižnieku demokrātiju.

Tā kā Kazmiram Lielajam nebija vīriešu kārtas pēcnācēju, viņš noteica par savu pēcteci Ungārijas karali Lajošu I.

## Ārējās saites
* Polijas karaļu zīmogi ar pilniem tituliem
Steppenwolf

thumb|right|250px|Steppenwolf, 1970
**Steppenwolf** ir ASV rokgrupa, kas izveidojās 1967. gadā Losandželosā. Tā ir vislabāk pazīstama ar savu dziesmu *Born to Be Wild*.

## Diskogrāfija
* *Steppenwolf* (1968)
* *Steppenwolf the Second* (1968)
* *At Your Birthday Party* (1969)
* *Early Steppenwolf* (1969)
* *Monster* (1969)
* *Steppenwolf Live* (1970)
* *Steppenwolf 7* (1970)
* *For Ladies Only* (1971)
* *16 Greatest Hits* (1973) (Izlase)
* *Slow Flux* (1974)
* *Hour of the Wolf* (1975)
* *Skullduggery* (1976)
* *Paradox* (1984)
* *Rock & Roll Rebels* (1987)
* *Rise & Shine* (1990)

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Lajošs I Lielais

**Lajošs I**, **Ungārijas Ludviks** (, , , dzimis , miris ) bija Ungārijas (1342—1382) un Polijas (1370-1382) karalis no Anžū dinastijas.

## Dzīvesgājums
Lajošs I bija Ungārijas karaļa Kārola I un Vladislava I meitas, Kazmira Lielā māsas Elžbetes dēls. Bija precējies ar imperatora Kārļa IV meitu Margarēti (bērnu nebija) un Elizabeti (Bosnijas bana meitu). No otrās sievas viņam bija trīs meitas - Katrīne, Marija I (Ungārijas karaliene) un Jadviga - Polijas "karalis".

Pēc tēva nāves 1342. gadā kļuva par Ungārijas karali.

Izcīnīja vairākus karus ar Venēciju par kontroli pār Dalmāciju. 1358. gadā pārrunās Zarā piespieda Venēciju atdot vairākas pilsētas, bet 1381. gada kongresā Turīnā - pārējo Dalmāciju.

Tā kā Polijas karalim Kazimiram Lielajam nebija vīriešu kārtas pēcnācēju, viņš izvēlējās par troņa mantinieku savu māsasvīru Lajošu I, kā rezultātā nodibinājās personālūnija starp Ungāriju un Poliju, un Lajošs I kļuva par milzīgas impērijas starp Baltijas, Melno un Adrijas jūrām valdnieku.

Tomēr Polijā Lajošam nācās dot papildus brīvības vietējai šļahtai, lai nodrošinātu Polijas troni savai meitai Jadvigai.

Ungārijas troni Lajošs I, kuram tāpat kā Kazimiram Lielajam nebija vīriešu kārtas pēcnācēju, atstāja savai meitai Marijai.

## Ārējās saites

* Polijas karaļu zīmogi ar pilniem tituliem
Jadviga (Polijas valdniece)

**Svētā Jadviga** (, ; dzimusi 1373. vai , mirusi ) bija Polijas *karalis* () no 1384. gada (tituls vīriešu dzimtē, jo Polijas tronī nedrīkstēja būt sieviete).

Kopš 1386. gada pēc precībām ar Jagaili Polijas karaliene, Lietuvas lielkņaziene un Krievijas valdniece (*Hedvigis regina Polonie, princepsque Lithuanie suprema et heres Russie*).

## Dzīvesgājums
Jadviga bija Ungārijas karaļa Lajoša I un Bosnijas bana meitas Elizabetes meita. Anžū dinastijas pārstāve.
Jadvigas pirmie gadi pagāja Ungārijas galmā Budā, bet jau četru gadu vecumā viņu nosūtīja uz Austrijas galmu, jo bija plānotas viņas precības ar Austrijas valdnieku.

Pēc Polijas un Ungārijas karaļa Lajoša I nāves, Polijas šļahta vairs negribēja turpināt personālūniju ar Ungāriju, tāpēc piedāvāja kļūt par karali Ungārijas karalienes Marijas jaunākajai māsai Jadvigai. Jadvigas māte — Bosnijas Elizabete, kura faktiski valdīja Ungārijā, piekrita.

1384. gadā Jadvigu 10 gadu vecumā kronēja par Polijas valdnieci kā *Rex Poloniæ*. Bija vairāki pretendenti uz Jadvigas roku, bet, Polijai noslēdzot Krēvas ūniju ar Lietuvas lielkņazisti, par Jadvigas vīru kļuva Lietuvas lielkņazs Jagailis, pārejot katoļticībā un pieņemot vārdu Vladislavs. Nodibinājās Polijas karalistes un Lietuvas lielkņazistes personālūnija, un Lietuva pieņēma katoļticību. Polijā valdīja gan Jadviga, gan Vladislavs.

Jadviga mira 1399. gadā 25 gadu vecumā pēc neveiksmīgām dzemdībām, un par Polijas vienīgo valdnieku kļuva Vladislavs II.

Jadviga savā laikā bija slavena ar savu skaistumu, labo izglītību un labdarību. Jau drīz pēc nāves radās leģendas par Jadvigu un Jadvigas pielūgšana, tomēr tikai 1997. gadā Romas pāvests Jānis Pāvils II kanonizēja Jadvigu, un viņa kļuva par Sv. Jadvigu — karalieņu un vienotās Eiropas aizbildni.

## Ārējās saites

* Polijas karaļu zīmogi ar pilniem tituliem
Kontinents

[thumbnail|300px|Kopā ir seši kontinenti: [Eirāzija, Āfrika, Ziemeļamerika, Dienvidamerika, Austrālija un Antarktīda. Dažreiz Eirāziju sadala vēl divās daļās: Eiropā un Āzijā]]
**Kontinents** (, tulkojumā "kopā turēta zeme") ir liels sauszemes masīvs, ko no visām pusēm apskalo jūras un/vai okeāns. Pēc šīs definīcijas sanāk, ka ir tikai četri kontinenti: Afroeirāzija, Amerika, Austrālija un Antarktīda, bet zinātniskajā literatūrā bieži izšķir sešus kontinentus: Afroeirāzija tiek sadalīta Eirāzijā un Āfrikā, bet Amerika — Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Vēsturiski kontinentu apzīmēšanai ir ieviests arī nosaukums **pasaules daļa**. Galvenā atšķirība ir tā, ka pasaules daļa ir tas pats sauszemes masīvs, bet tai vēl tiek pievienotas tuvumā esošās salas, piemēram Lielbritānija neatrodas Eirāzijā, bet, toties, atrodas Eiropā. Arī pasaules daļas ir sešas: Eirāzija tiek sadalīta Eiropā un Āzijā, bet Ziemeļamerika un Dienvidamerika netiek dalītas atsevišķi (tās paliek kopā vienā pasaules daļā, tas ir, Amerikā).

Kontinenti veido tikai 29% no Zemes virsmas, pārējo daļu aizņem okeāni.

## Kontinenti un pasaules daļas
Ģeogrāfijas stundās tiek mācīts, ka eksistē seši kontinenti: Eirāzija, Āfrika, Ziemeļamerika, Dienvidamerika, Austrālija un Antarktīda, bet reālajā dzīvē vairums cilvēku uzskata, ka Eiropa un Āzija ir atsevišķi kontinenti, kas nereti arī tiek pieminēts zinātniskajā literatūrā. Patiesībā Eiropa un Āzija ir pasaules daļas. Interesanti, ka par pasaules daļu dēvē arī Ameriku, kas sastāv no diviem kontinentiem, tas ir, no Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas.

Eksistē arī citi kontinentu iedalījumu modeļi, kurus var apskatīt sekojošajā tabulā:





## Skatīt arī

* Superkontinents
* Sala

## Atsauces
Sport-Ekspress

**Sport-Ekspress** () ir dienas avīze par sportu krievu valodā. Tiek izdota sešās valstīs, tostarp Latvijā. Dibināta 1991. g.

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Pjastu dinastija

thumb|Pjastu ģerbonis
**Pjasti** (, ) ir poļu pirmā valdnieku dinastija. Valdījuši no neatkarīgas Polijas valsts nodibināšanas līdz 1370. gadam. Līdz 1526. gadam valdīja Mazovijā, bet līdz 1675. gadam — Silēzijā.

Leģenda vēstī, ka Pjasti cēlušies no leģendārā Lielpolijas poļānu zemnieka Pjasta, kurš sāka valdīt Gņezno apkārtnē. Pjasts pirmoreiz pieminēts Galla Anonīma rakstos 1113. gadā.

Ap Poznaņu un Gņezno veidojās pirmā Polijas valsts. Kad Polija XII - XIII gs. piedzīvoja sadrumstalotības periodu, par atsevišķo kņazistu valdniekiem pēc nerakstīta likuma tika atzīti Pjastu dinastijas pārstāvji.

Īsu brīdi (1003-1004) Pjastu dinastijas pārstāvis (Boļeslavs I) bijis arī Čehijas karalis.

Kaut arī visi Pjasti apzinājās savu radniecību, pats jēdziens ir XVII gs. vēsturnieku radīts, pamatojoties uz Silēzijas vēstures izpēti.

## Vēsturiskie Pjastu dinastijas Polijas valdnieki

## Ārējās saites
Vladislavs III Varnietis

**Vladislavs III Varnietis** (; dzimis , miris ) bija Polijas karalis no 1434. līdz 1444. gadam no Jagellonu dinastijas. No 1440. gada — arī Ungārijas karalis kā **Ulāslo I** (). Iesauku ieguvis pēc nāves, jo kritis Varnas kaujā.

## Dzīvesgājums
Vladislavs III bija Jagaiļa un Sofijas no Haļšaniem (mūsdienu Baltkrievijā) dēls.

Kļuva par karali jau 10 gadu vecumā, tāpēc jaunais karalis atradās stiprā savas mātes Sofijas ietekmē. 16 gadu vecumā kļuva arī par Ungārijas karali. Sadarbībā ar pāvestu Eugēniju IV lauza 1443. gadā noslēgto līgumu ar Osmaņu impēriju un uzbruka tai, tomēr krita Varnas kaujā, armijai piedzīvojot smagu sakāvi.

## Ārējās saites
* Polijas karaļu zīmogi ar pilniem tituliem
Kazimirs IV Jagellons

**Kazimirs IV Jagellons** (arī **Kazimirs IV Jagellončiks**, **Kazimirs IV Jagelonietis**, **Kazimirs IV Jagailietis**) (), Lietuvas liekņazistē **Kazimirs I** (, ; dzimis , miris ) bija Jagellonu dinastijas Lietuvas lielkņazs no 1440. līdz 1492. gadam un Polijas karalis no 1447. līdz 1492. gadam.

Viņa valdīšana iezīmējās ar diezgan naidīgām attiecībām ar Svētās Romas impērijas ķeizaru Frīdrihu III. Kazimira IV laikā Polija uzvarēja Trīspadsmitgadu karu pret Vācu ordeni un ieguva Karaļa Prūsiju un pieeju pie Baltijas jūras, bet atlikušajā Prūsijas daļā nodibinājās no Polijas atkarīga Prūsijas hercogiste.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1427. gadā Lietuvas dižkunigaiša un Polijas karaļa Jagaiļa un viņa sievas Sofijas no Haļšaniem (mūsdienu Baltkrievijā) ģimenē
1471. gadā Novgorodas pilsētas galva Marta Borecka un viņas dēli Dmitrijs un Fjodors veda sarunas ar Kazimiru IV par Novgorodas Republikas pāriešanu Lietuvas pakļautībā, saglabājot senās privilēģijas un pareizticību.
300px|thumb|Polija un Lietuva 1466. gadā
Kazimirs IV 1449. gadā parakstīja līgumu ar Maskavas kņazu Vasīliju II Tumšo, ar kuru Lietuva atzina Novgorodu, Pleskavu, Tveru un Rjazaņu par ietilpstošām Maskavijas ietekmes sfērā. Lietuvas dižkunigaitijas (LDK) dienvidus nodrošināja savienība ar Krimas hanu Hači Gireju, kas turpinājās līdz 1466. gadam. Tādējādi Kazimirs IV varēja iesaistīties veiksmīgajā Trīspadsmitgadu karā ar Vācu ordeni, kā arī attīstīt savas dinastiskās ambīcijas Bohēmijā un Ungārijā. Tikmēr Maskavija sev pakļāva Krievzemes ziemeļaustrumus, atbrīvojās no Zelta Ordas varas un nodibināja savienību ar Krimas hanisti. Kazimirs IV uz šīm stratēģiskajām izmaiņām nekādi nereaģēja. 1482. gadā Krimas haniste nopostīja Kijivu un postoši reidi no Krimas turpmāk notika regulāri. LDK robeža atkāpās līdz Ukrainas vidienei.

## Ģimene
Kazimirs IV bija precējies ar Svētās Romas impērijas ķeizara Albrehta II meitu Elizabeti.
Bērni — Vladislavs II, Jadviga (Bavārijas hercoga sieva), Svētais Kazimirs, Jans I Olbrahts, Aleksandrs Jagellons, Sofija (Albrehta I māte), Elizabete, Sigismunds I Vecais, Frederiks, Elizabete, Anna (Pomerānijas hercoga sieva), Barbara, Elizabete.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Polijas karaļu zīmogi ar pilniem tituliem
Kazimirs I Atjaunotājs

**Kazimirs I Atjaunotājs** (, dzimis , miris ) bija Polijas kņazs, Pjastu dinastijas pārstāvis. Valdījis no 1034. gada līdz savai nāvei 1058. gadā.

Kazimirs I bija Polijas karaļa Meško II dēls no laulības ar Riksu no Lotringas. Bija precējies ar Kijivas Krievzemes kņaza Volodimira I meitu Dobroņegu, no kuras Kazimiram I bija divi dēli - nākamais Polijas karalis Boļeslavs II Drosmīgais un nākamais Polijas kņazs Vladislavs I Hermanis.

Pēc Meško II nāves Polijā sākās anarhija, un Kazimirs I atguva varu tikai 1039. gadā ar Svētās Romas impērijas imperatora Heinriha III un Kijivas Krievzemes lielkņaza Jaroslava Gudrā palīdzību. Centās nostiprināt karaļa varu. Ieviesa feodālas attiecības.

## Ārējās saites
Grieķu alfabēts

**Grieķu alfabēts** () ir alfabēts, kas sastāv no 24 burtiem un tiek lietots grieķu valodas pierakstīšanai kopš 8. gadsimta p.m.ē. Tas radies uz feniķiešu alfabēta pamata, taču, atšķirībā no feniķiešu alfabēta, grieķu alfabētā ar burtiem tika apzīmēti ne tikai līdzskaņi, bet arī patskaņi. Grieķu alfabēta burti tika lietoti arī skaitļu apzīmēšanai. Mūsdienās grieķu alfabēta burti tiek plaši izmantoti dažādu fizikālu lielumu apzīmēšanai zinātnē. No grieķu alfabēta izveidojies latīņu alfabēts, kirilica, koptu alfabēts un citi alfabēti.

## Burti



## Atsauces

## Ārējās saites

* Unicode Grieķu alfabēts 
* Greek Unicode Issues
Gruzīnu alfabēts

thumb|300px|Asomtavruli rakstības piemērs (5.gs.)
**Gruzīnu raksts** ir gruzīnu valodas, kā arī dažu mazskaitlīgāku (mengrelu, lazu, svanu) valodu pierakstam lietots fonogrāfisks raksts.

To radīja ap 412. gadu p.m.ē. gruzīnu mitraisma priesteri. Par raksta paraugu tiek uzskatīti gan aramiešu, gan feniķiešu raksti. Ibērijas cars Parnavazs I 284. gadā p.m.ē. to reformēja, radīdams pirmo gruzīnu raksta formu — asomtavruli (kapitālrakstu).

Gruzīnu raksts vēsturiski pastāvējis trīs dažādos veidos:
* asomtavruli (kapitālraksts) — lietots līdz 9.—10. gadsimtam, pēc tam tikai virsrakstos,
* nushuri (mazo burtu raksts) — lietots no 9. līdz 10. gadsimtam, pēc tam līdz 19. gadsimtam tikai garīgajos tekstos,
* mhedruli (laicīgais raksts) — lieto no 11. gadsimta līdz mūsdienām.

Iesākumā **mhedruli** bija 38 burti, bet no 19. gadsimta 60. gadiem — 33 burti. Raksta horizontāli no kreisās puses uz labo.

## Ārējās saites
Līdztiesība (partija)

**"Līdztiesība"** bija politiskā partija Latvijā. No 1998. gada ietilpa apvienībā PCTVL. Beidza pastāvēt 2007. gadā, līdz ar PCTVL pārtapšanu par politisku partiju.

## Vēsture

Dibināta 1993. gadā kā sabiedriskā organizācija "Kustība par sociālo taisnīgumu un līdztiesību" uz LR Augstākās Padomes frakcijas "Līdztiesība" pamata. Tās sākotnējie vadītāji bija Tatjana Ždanoka un Sergejs Dīmanis. 1993. gadā 5. Saeimas vēlēšanās "Kustība par sociālo taisnīgumu un līdztiesību"  ieguva 7 vietas. No 1993. līdz 1996. gadam vistuvākie "Līdztiesībai" bija laikraksti "Оппонент" un "Трибуна оппонента". 1994. gada pašvaldību un 1995. gada 6. Saeimas vēlēšanās "Līdztiesības" pārstāvji kandidēja Latvijas Sociālistiskās partijas sarakstā, kas Saeimā ieguva 5 mandātus. 

1996. gadā organizācija tika pārveidota par partiju; norobežojoties no LSP, tā saglabāja divus Saeimas deputātus. 1997. gada Pašvaldību vēlēšanās "Līdztiesība" ieguva 4 vietas Rīgas domē. 1998. gadā partija kļuva par apvienības "Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā" dalībnieci. 2000. gadā partija tika pārdēvēta par "Līdztiesību". 

No 2001. gada līdz partijas likvidācijai 2007. gadā tās vadītāji bija līdere Tatjana Ždanoka (kas vienlaikus bija arī PTVL līdzpriekšsēdētāja) un priekšsēdētājs Vladimirs Buzajevs. 2003. gada aprīlī tika pieņemta jauna partijas programma, kas paredzēja atbalstu integrācijai Eiropas Savienībā un sociāli liberālu pieeju ekonomikas politikai. Kopš 2003. gada rudens "Līdztiesība" un otrā PCTVL dalībniece — partija "Brīvā izvēle tautu Eiropā" — darbojās kā vienotā organizācija. 2006. gada jūnijā PCTVL ietilpstošās partijas pieņēma jaunu vienotu, sociāldemokrātiskāku programmu. 2007. gada maijā "Līdztiesības" 11. konferencē bija pieņemts lēmums apvienoties ar PCTVL, oktobrī to apstiprināja Uzņēmumu reģistrs.

## Atsauces

## Literatūra

*Imants Mednis*. Partiju laiki Latvijā (1988—2002). Rīga: Drukātava, 2007.  — 381.—388. lpp.

## Saites
* PCTVL vēsture