open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bulgārijas olimpisko medaļnieku uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Bulgārija]]s sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši medaļas**. 

Bulgārija olimpiskajās spēlēs līdz šim ir izcīnījusi 224 olimpiskās medaļas. Lielāko vairumu — 218 medaļas — tā ir izcīnījusi vasaras olimpiskajās spēlēs, savukārt 6 medaļas tā ir izcīnījusi ziemas olimpiskajās spēlēs. Kopš 1952. gada Helsinku spēlēm Belgārija ir izcīnījusi medaļas visās vasaras olimpiskajās spēlēs, kurā tā ir piedalījusies. Visvairāk — 41 medaļu — tās sportisti izcīnījuši 1980. gada Maskavas spēlēs. Savukārt pirmo medaļu ziemas olimpiskajās spēlēs Bulgārija izcīnīja 1980. gada Leikplesidas spēlēs. Kopumā Bulgārija medaļas ir izcīnījusi 15 vasaras olimpiskajos sporta veidos. Visvairāk, 69 medaļas, ir tikušas izcīnītas cīņas sportā, bet 37 medaļas ir izcīnītas svarcelšanā. Savukārt no 6 ziemas olimpisko spēļu medaļām puse — 3 medaļas — ir tikušas izcīnītas šorttrekā. Ar medaļām bagātākā Bulgārijas sportiste ir sporta šāvēja Marija Grozdeva, kura olimpiskajās spēlēs kopumā ir izcīnījusi 5 medaļas. 

Kopš Bulgārijas dalības tai ir atņemas 7 izcīnītās olimpiskās medaļas, jo to ieguvēji ir pieķerti neatļauto vielu lietošanā. Visas šīs atņemtās medaļas ir svarcelšanā.

## Sportistu uzskaitījums
*Šajā uzskaitījumā iekļauti tie sportisti, kas [[Olimpiskās spēles|Olimpiskajās spēlēs]] piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot Bulgāriju. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.*

### A — Č

### D — G
[thumb|[Marija Grozdeva olimpiskajās spēlēs izcīnījusi 5 medaļas]]

### H — Ķ

### L — O

### P — T

### U — Ž

### Piezīmes

## Olimpiskie medaļnieki (citu valstu sastāvā)
*Šajā sadaļā iekļauti tie Bulgārijas/bulgāru izcelsmes sportisti, kas Olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši olimpiskās medaļas, pārstāvot kādu citu valsti. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.*

### Piezīmes

## Atņemtās medaļas
*Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.*

## Atsauces

## Skatīt arī
* Bulgārija olimpiskajās spēlēs
* Bulgārijas karognesēji olimpiskajās spēlēs

## Ārējās saites
* 
* 
*
Bujņicki

**Bujņicki** () jeb **Buiņicki** ir sena lietuviešu cilmes poļu dzimta, kas 18. gadsimtā ieceļojusi Inflantijas vaivadijā.

## Vēsture
Par dzimtas priekšteci uzskata 15. gadsimtā dzīvojušo Jurģi Toločko, kas esot bijis Lietuvas dižkunigaiša Ķēstuta dēla Vaidota dēls, iespējams nogalināts ap 1401. gadu, aizstāvot Kauņas pili pret Vācu ordeņa uzbrukumu. Savu vārdu dzimta ieguvusi no Bujnicas, kas atrodas uz dienvidiem no Mohiļevas.
Pēdējais kņazu dzimtas vīriešu pārstāvis bija kņazs Aleksijs, kurš nomira 1506. gadā un visu savu īpašumu norakstījis Kijivas klosterim.

1820. gadā Dagdas muižnieks Kazimirs Bujņickis kopā ar Plāteriem aktīvi cīnījās par dzimtbūšanas atcelšanu Latgalē, tomēr Latgales apriņķi nepievienojās dzimbūšanas atcelšanai Baltijas guberņās.

Viņa dēls Zigmunts Bujņickis bija Janvāra sacelšanās organizētājs Latgalē 1863. gada aprīlī, sadarbojās ar Leonu Plāteru un Vladislavu Soltānu. Tādēļ Krievijas Impērijas valdība konfiscēja Bujņicku muižas, Zigmunta Bujņicka sieva Aneta tika izsūtīta uz Tambovas guberņu, bet viņš pats devās trimdā uz Franciju. Viņa brālis Boļeslavs Bujņickis tika ieslodzīts cietumā. Krievu valdības sakūdītie zemnieki izlaupīja un nodedzināja Dagdas muižu.

## Cilvēki
* Kazimirs Bujņickis (1788-1878), rakstnieks
* Zigmunts Bujņickis (1825-?), kavalērijas kapteinis, poļu trimdas darbinieks

## Atsauces
Kobi Marimi

**Kobi Marimi** (; dzimis  Ramatganā) ir ebreju dziedātājs un aktieris. Kobi piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Izraēlu ar dziesmu *[[Home (dziesma)|Home]]*.  Finālā viņš ieguva 23. vietu.

## Atsauces
Dankans Lorencs

**Dankans Lorencs** (; dzimis  Spejkenisē) ir nīderlandiešu dziedātājs. Dankans piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Nīderlandi ar dziesmu *[[Arcade]]*. Savā pusfinālā viņš ieguva 1. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā viņš uzvarēja ar 498 punktiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dīdsa kungs

**"Dīdsa kungs"** () ir 2002. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Stīvens Brills. Galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Vinona Raidere, Pīters Galahers, Džereds Heriss, Allens Koverts, Ēriks Avari, Džons Turturo un Končata Ferela. Filmas pirmizrāde notika .

Labsirdīgs mazpilsētas puisis Longfelovs Dīdss no sava mirušā tēvoča manto mediju konglomerāta kontrolpaketi un sāk veidot biznesu pēc sava prāta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ūdenszellis

**"Ūdenszellis"** () ir 1998. gada sporta kinokomēdija, kuras režisors ir Frenks Korači. Galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Ketija Beitsa, Feiruza Balka, Džerijs Rīds un Henrijs Vinklers. Filmas pirmizrāde notika .

Koledžas futbola komandas ūdens pienesējs atklāj, ka viņam piemīt komandai nepieciešams talants, kā rezultātā viņš kļūst par komandas locekli.

## Atsauces

## Ārējās saites
Idiokrātija

**Idiokrātija** () ir 2006. gada Amerikas Savienoto Valstu zinātniskās fantastikas kinokomēdija, kuras režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Maiks Džadžs. Filma stāsta par ASV Armijas kaprāli Džo Baueru, kurš nonāk 2505. gadā, kur sabiedrība ir degradējusies.

Galvenās lomas filmā atveido Lūks Vilsons, Maija Rūdolfa, Dekss Šepards un Terijs Krūzs. Filmas pirmizrāde notika ASV 2006. gada 1. septembrī.

## Atsauces

## Ārējās saites
The Longest Yard

***The Longest Yard*** var būt:

* *[[The Longest Yard (1974. gada filma)|The Longest Yard]]* — 1974. gada mākslas filma
* "Futbols aiz restēm" (*The Longest Yard*) — 2005. gada mākslas filma
Luka Henni

**Luka Henni** (; dzimis  Bernē) ir šveiciešu dziedātājs, dziesmu autors un modelis. Luka piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Šveici ar dziesmu *[[She Got Me]]*. Savā pusfinālā viņš ieguva 4. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Arī finālā viņš ieguva 4. vietu.

## Atsauces
Pogainie roņi

**Pogainie roņi, pogaino roņu ģints** (*Pusa*) ir viena no roņu dzimtas (*Phocidae*) ģintīm, kas apvieno 3 mūsdienās dzīvojošas sugas. Atkarībā no sugas izplatīti ziemeļu puslodes Arktikas un mērenās joslas reģionos, kā arī Kaspijas jūrā.

## Izplatība
[thumb|240px|left|[Baltijas pogainais ronis (*Pusa hispida botnica*)]]
Divas sugas endēmas un sastopamas salīdzinoši nelielos reģionos: Baikāla ronis (*Pusa sibirica*) tikai Baikāla ezerā, bet Kaspijas ronis (*Pusa caspica*) — Kaspijas jūrā.

Visplašākais izplatības areāls ir pogainajam ronim (*Pusa hispida*), kurš sastopams gan Eirāzijā, gan Ziemeļamerikā, Grenlandi ieskaitot. No ģints trim sugām apdraudēta ir viena — Kaspijas ronis.

## Baltijas jūrā un Latvijā
Baltijas jūrā mājo ģeogrāfiski izolētā pogainā roņa pasugas — *Pusa hispida botnica* — populācija, kurā ir apmēram 20 000 īpatņu. Pārsvarā izplatīts jūras ziemeļos, centrālajā daļā sastopams mazākā skaitā, bet pastāvīgi. Rīgas līcī uzturas galvenokārt ziemeļaustrumu daļā. Latvijā suga sastopama reti, galvenokārt Vidzemes piekrastē.

## Saldūdens roņu sugas

Pogaino roņu ģintī ir gandrīz vienīgās roņu sugas pasaulē, kas dzīvo saldūdens tilpēs: Baikāla ronis un divas pogainā roņa pasugas — Lādogas pogainais ronis (*Pusa hispida ladogensis*) un Saimā pogainais ronis (*Pusa hispida saimensis*). Pirmais mājo Lādogas ezerā, otrais Saimā ezerā. Kanādas austrumu saldūdens ezeros dzīvo arī Ungavas ronis (*Phoca vitulina mellonae*), kas ir plankumaino roņu ģints pārstāvis.

## Sistemātika
**Pogaino roņu ģints** (*Pusa*) 
* Baikāla ronis (*Pusa sibirica*) 
* Kaspijas ronis (*Pusa caspica*)
* Pogainais ronis (*Pusa hispida*)
**Arktikas pogainais ronis (*Pusa hispida hispida*)
**Baltijas pogainais ronis (*Pusa hispida botnica*)
**Lādogas pogainais ronis (*Pusa hispida ladogensis*)
**Ohotskas pogainais ronis (*Pusa hispida ochotensis*)
**Saimā pogainais ronis (*Pusa hispida saimensis*)

## Atsauces

## Ārējās saites
* iNaturalist: Genus Pusa
* IUCN: Genus Pusa
Futbols aiz restēm

**"Futbols aiz restēm"** () ir 2005. gada sporta kinokomēdija, kas veidota kā 1974. gada tāda paša nosaukuma filmas rīmeiks. Filmas režisors ir Pīters Segals, bet galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Kriss Roks, Džeimss Kromvells, Viljams Fičtners, Deivids Patriks Kellijs, Nelly, Treisijs Morgans un Bērts Renoldss. Filmas pirmizrāde notika .

Pols Krūvs ir izbijis Pitsburgas "Steelers" futbolists, kurš cietumā ir spiests izveidot komandu no citiem ieslodzītajiem, lai spēlētu futbolu pret cietuma sargiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Olīvkoki

**Olīvkoki** (*Olea*) ir olīvu dzimtas augu ģints. Tajā ietilpst aptuveni 40 sugas. No Eiropas olīvkoka iegūst olīvas.  Ģintī ietilpst arī melnais dzelzskoks, kura koksne ir ļoti cieta un grūti apstrādājama, tomēr to izmanto mākslas darbu veidošanā.

## Sugas

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Džons Lundviks

**Džons Lundviks** (; dzimis  Londonā) ir zviedru dziedātājs, dziesmu autors un bijušais sprinteris. Jons piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Zviedriju, ar dziesmu *[[Too Late for Love]]*. Viņš ir sarakstījis arī tā paša gada konkursa Lielbritānijas pārstāvja Maikla Raisa dziesmu *[[Bigger Than Us]]*, kas finālā ieguva 26. vietu. Savā pusfinālā viņš ieguva 3. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā viņš ieguva 5. vietu.

## Atsauces
Mahmood

**Alesandro Mahmuds** (; dzimis  Milānā), plašāk pazīstams kā ***Mahmood***, ir itāļu dziedātājs un dziesmu autors. *Mahmood* piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Itāliju ar dziesmu *[[Soldi]]*. Finālā viņš ieguva 2. vietu. 2022. gada konkursā *Mahmood* kopā ar dziedātāju *[[Blanco (dziedātājs)|Blanco]]* pārstāvēs Itāliju ar dziesmu *Brividi*.

## Atsauces
Igaunijas mākslas muzejs

**Igaunijas mākslas muzejs** () ir 1919. gadā dibināts mākslas muzejs Tallinā. Iesākumā atradās Kadriorgas pilī, mūsdienās sastāv no piecām atsevišķām struktūrvienībām dažādās vietās Tallinā.

## Muzeja struktūrvienības
* Adamsona-Erika muzejs (*Adamson-Ericu muuseum*) — mākslinieka Adamsona-Erika darbu kolekcija
* Kadriorgas pils (*Kadrioru loss*) — Krievijas un Rietumeiropas mākslas kolekcija no 16. līdz 20. gadsimtam
* Kumu — laikmetīgās mākslas muzejs
* Mikela muzejs (*Mikkeli muuseum*) — mākslas kolekcionāra Mikela kolekcija
* Tallinas Nikolaja baznīca (*Niguliste kirik*) — sakrālās mākslas muzejs

## Galerija

Adamson-Ericu_muuseum_(Lühike_jalg_3)_20120929_by_Ahsoous.jpg|Adamsona-Erika muzejs
Kadrioru loss..jpg|Kadriorgas pils
A._Weizenbergi_28,_Kadrioru_lossi_köögihoone.jpg|Mikela muzejs
Iglesia de San Nicolás, Tallinn, Estonia, 2012-08-05, DD 06.JPG|Tallinas Nikolaja baznīca


## Ārējās saites

*  , , , , ,
Olīvaugu dzimta

**Olīvaugu dzimta** (*Oleaceae*), arī **olīvu dzimta** vai **olīvkoku dzimta**, ir panātru rindas dzimta, agrāk tā tika izdalīta kā vienīgā dzimta **olīvaugu rindā** (*Oleales*). Dzimtā ietilpst vasarzaļi koki un krūmi. Ziedi ir skarās, bet augļi ir kaulenis, spārnulis vai pogaļa. Šīs dzimtas augi izplatīti tropos, subtropos un mērenajā joslā. Dzimtā ietilpst aptuveni 30 ģintis un 600 sugas. Nozīmīgākās un zināmākās olīvaugu dzimtas ģintis ir olīvkoki, ceriņi, jasmīni, oši, forsītijas un ligustri.
Tallinas Svētā Gara baznīca

**Tallinas Svētā Gara baznīca** () ir luterāņu baznīca Tallinas vecpilsētā, iepretim Tallinas Lielajai ģildei un pilsētas senākajai kafejnīcai *[[Maiasmokk]]*.

## Vēsture
Celta 13. gadsimta pirmajā pusē, rakstos pirmoreiz minēta 1319. gadā. Iesākumā bija nabagmājas kompleksa sastāvdaļa. Pārbūvēta 1360. gadā. Mūsdienu izskatu ieguvusi 1630. gadā. 1684. un 2002. gadā dedzis baznīcas tornis, kas atjaunots.

Svētā Gara baznīca ir pirmā baznīca Igaunijā, kurā noticis dievkalpojums igauņu valodā. 1535. gadā šeit publicēts pirmais katehisma fragments igauniski. No 1566. līdz 1600. gadam baznīcā par mācītāju kalpoja Baltazars Rusovs.

Baznīcas pulksteni 17. gadsimta beigās veidojis Kristians Akermanis. Baznīcas interjerā izceļas Bernta Noltkes 1483. gadā veidotais altāris. Baznīcas galerijas izgreznotas ar 17. gadsimta vidū gleznotām Bībeles ainām. Ērģeles ir no 1929. gada, bet vitrāžas - 20. gadsimta beigām. Netālu no altāra atrodas piemiņas plāksne 1918./1919. gadā Baltijas jūrā bojā gājušajiem britu jūrniekiem.

## Galerija

Helligåndskirken Tallinn Estland 1.JPG|Svētā Gara baznīca vecpilsētā
Estonie Tallinn Eglise Saint-Esprit - panoramio.jpg|Baznīcas interjers
Iglesia del Espiritu Santo, Tallin, Estonia, 2012-08-05, DD 01.JPG|Kristiana Akermana veidotais baznīcas pulkstenis (17. gadsimta beigas)
Tallinn, Estonia (24720330775).jpg|Bernta Noltkes veidotais altāris (1483. gads)


## Ārējās saites
Čārlijs Makevojs

**Čārlijs Makevojs** (, dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2026) Makevojs pārstāv NHL komandu Bostonas "Bruins". Makevoju draftēja Bostonas "Bruins" 2016. gada NHL drafta pirmajā kārtā.

2021. gada 15. oktobrī Makevojs parakstīja līgumu ar "Bruins" uz astoņiem gadiem par 76 miljoniem ASV dolāru.

ASV hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2017. un 2018. gada Pasaules čempionātā.

## Ārējās saites
Stenboka nams

**Stenboka nams** () ir 18. gadsimta beigās celta neoklasicisma ēka Tallinas Domkalnā, Igaunijas valdības oficiālā rezidence.

Celta kā Igaunijas guberņas tiesas nams. Celtniecību finansēja Hījumā zemju īpašnieks Jakobs Pontuss Stenboks (*Jakob Pontus Stenbock*). Ēkas arhitekts ir Johans Kaspars Mors (*Johann Caspar Mohr*), kurš projektējis arī citas reģiona muižu pilis. Tā kā Krievijas valdība pēc Krievu—turku kara bija finansiālās grūtībās, celtni savā īpašumā par parādiem ieguva pats Stenboks. Pēc Stenboka nāves 1828. gadā ēka vairākkārt mainīja īpašniekus, līdz 1899. gadā beidzot kļuva par tiesas namu. Par tiesu namu un citu iestāžu mitekli ēka kalpoja gan Igaunijas neatkarības gados starp pasaules kariem, gan Igaunijas PSR laikā. Ēka pamazām tika nolaista, līdz 1987. gadā iebruka tiesas zāles un tiesu arhīva pārsegumi. Līdz pat 1996. gadam ēka stāvēja tukša un pamazām sagruva. No 1996. līdz 2000. gadam notika Stenboka nama restaurācija. No 2000. gada šeit darbojas Igaunijas valdība un Valsts kanceleja.

## Ārējās saites
*Par Stenboka namu Igaunijas Valsts kancelejas mājaslapā
Tētuks (filma)

**"Tētuks"** () ir 1999. gada kinokomēdija, kuras režisors ir Deniss Dugans. Galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Džoija Lorēna Adamsa, Džons Stjuarts, Robs Šneiders, Kouls Sprouss, Dilans Sprouss un Leslija Manna. Filmas pirmizrāde notika .

32 gadus vecais Sonijs ir slinķis, kurš nespēj pabeigt jurisprudences studijas. Sonija draudzene Vanesa piedraud viņam, ka abi izšķirsies, ja Sonijs nepieaugs. Kādu dienu Sonijs pamostas un saprot, ka viņa dzīvoklī ir pamests piecgadīgs puika vārdā Džulians. Sonijs sāk par Džulianu rūpēties, kā rezultātā Sonijs iemācās rīkoties kā pieaudzis cilvēks.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dusmu terapija

**"Dusmu terapija"** () ir 2003. gada kinokomēdija, kuras režisors ir Pīters Segals. Galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Džeks Nikolsons, Marisa Tomeja, Luiss Guzmans, Vudijs Harelsons un Džons Turturo. Filmas pirmizrāde notika .

Deivam Buznikam dzīvē neveicas pārāk labi: viņš strādā kopā ar partneri, kurš piesavinās visu Deiva paveikto, bet Deiva draudzene joprojām ir labos draugos ar savu bijušo puisi. Kādu dienu, lidojot uz biznesa tikšanos, Deivs stjuartes rīcības dēļ zaudē savaldīšanos, kā rezultātā viņš tiek nosūtīts uz dusmu terapijas programmu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vakara pasakas

**"Vakara pasakas"** () ir 2008. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Ādams Šenkmens. Galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Kerija Rasela, Gajs Pīrss, Rasels Brends, Ričards Grifitss, Džonatans Praiss, Kortnija Koksa, Lūsija Lolesa un Terēza Palmere. Filmas pirmizrāde notika .

Viesnīcas darbinieka Skītera dzīve mainās pēc tam, kad gulētiešanas stāsti, ko viņš stāsta māsasbērniem pirms gulētiešanas, sāk maģiski piepildīties.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pirmais cilvēks uz Mēness

**"Pirmais cilvēks uz Mēness"** () ir 2018. gada Amerikas Savienoto Valstu biogrāfiska filma, kuras režisors kā arī viens no producentiem ir Damjēns Šazels. Filmas scenārists ir Džošs Singers un tā veidota pēc Džeimsa Hansena grāmatas *[[First Man: The Life of Neil A. Armstrong]]* motīviem. Filma stāsta par ASV astronauta Nīla Ārmstronga ceļu līdz brīdim,  kad 1969. gada 20. jūlijā Apollo 11 misijas laikā viņš kļuva par pirmo cilvēku, kurš izkāpis uz Mēness. Viens no filmas izpildproducentiem ir Stīvens Spīlbergs. Galvenās lomas filmā atveido Raiens Goslings, Klēra Foja, Džeisons Klārks, Kails Čāndlers, Korijs Stols, Kristofers Ebots un Kīrens Haindzs.

Sākotnēji filmas projekts izziņots 2003. gadā ar Klintu Īstvudu režisora krēslā. Tomēr vēlāk, 2015. gadā, par filmas pamatveidotājiem izraudzījās Šazelu, Goslingu un Singeru. Filmas uzņemšana sākās 2017. gada novembrī Atlantā, Džordžijas štatā.

Filmas pirmizrāde notika Venēcijas kinofestivālā , savukārt ASV kinoteātros *[[Universal Pictures]]* to sāka demonstrēt tikai . Filma saņēma kritiķu uzslavas par lielisku režiju, Goslinga un Fojas aktierspēli, skaņu celiņu un precīzu secību atainojot izkāpšanu uz mēness virsmas. Tomēr izvēle neatspoguļot ASV karoga novietošanu uz mēness virsmas lika kritiķiem un abām politiskajām partijām debatēt par filmas patriotisma nostāju, neskatoties uz to, ka Amerikas Savienoto Valstu karogs rādīts vairākās citās svarīgās filmas epizodēs.

Filmas ienākumus uzskata par salīdzinoši sliktiem, jo visā pasaulē tā nopelnīja tikai 105 miljonus ASV dolāru pie 59 miljonu dolāru liela filmas budžeta, tomēr tas neliedza filmai saņemt vairākas nominācijas un balvas dažādos kinofestivālos: tostarp filma ieguva 76. Zelta globusa balvu par labāko skaņu celiņu, kā arī izvirzīta nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Filma neieguva nevienu 72. BAFTA kino balvu no septiņām izvirzītajām nominācijām, tomēr saņēma Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākie vizuālie efekti". Tāpat filma balvai izvirzīta nominācijās "Labākā skaņa", "Labākā skaņas montāža" un "Labākais mākslinieka darbs".

## Atsauces

## Ārējās saites
Plankumainie roņi

**Plankumainie roņi, plankumaino  roņu ģints** (*Phoca*) ir viena no roņu dzimtas (*Phocidae*) ģintīm, kas apvieno divas mūsdienās dzīvojošas sugas. Sastopamas ziemeļu puslodes jūrās Atlantijas un Klusajā okeānā, kā arī pieguļošajā Ziemeļu ledus okeāna daļā. No abām sugām biežāk sastopams ir plankumainais ronis (*Phoca vitulina*), kurš ir arī visbiežāk sastopamā roņu suga pasaulē.

## Izplatība
[thumb|left|220px|[Larga ronis (*Phoca largha*)]]
Larga ronis (*Phoca largha*) mājo tikai Klusā okeāna ziemeļu daļā, Āzijas un Ziemeļamerikas piekrastēs. 

Toties plankumainajam ronim ir cirkumpolāra izplatība ar divām lielām ekoloģiski atšķirīgām populācijām — Atlantijas okeāna populācija (Eiropas un Ziemeļamerikas jūrās) un Klusā okeāna populācija (Āzijas un Ziemeļamerikas jūrās). Viena no plankumainā roņa pasugām — Ungavas ronis (*Phoca vitulina mellonae*) — mājo saldūdens ezeros Kanādas austrumos.

## Baltijas jūrā un Latvijā
thumb|280px|Plankumainie roņi uzturas krasta tuvumā, ne tālāk par 20 km no krasta līnijas
Baltijas jūrā sastopama viena plankumaiņu roņu ģints suga — plankumainais ronis (*Phoca vitulina*). Lai arī tas ir visizplatītākais no roņiem Eiropas ziemeļu ūdeņos, Baltijas jūras populācija ir ļoti neliela (400—600 īpatņu). Parasti uzturas tikai dienvidrietumu daļā — Dānijas un Zviedrijas dienvidu piekrastes ūdeņos. Retumis ieklīst Kaļiņingradas apgabala un Lietuvas piekrastes teritorijā. Latvijas ūdeņos iespējama vien atsevišķu īpatņu nejauša ieklīšana. Līdz 2013. gadam plankumainais ronis pie Latvijas krastiem konstatēts divas reizes.

## Sistemātika
**Plankumaino roņu ģints** (*Phoca*) 
* Larga ronis (*Phoca largha*)
* Plankumainais ronis (*Phoca vitulina*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*iNaturalist: Genus Phoca
Jānis Mūrnieks

**Jānis Mūrnieks** (dzimis  Liepājā, miris ) bija latviešu operators.

Dzimis aktrises Irmgardes Mitrēvices un režisora Nikolaja Mūrnieka ģimenē; vecākā māsa ir aktrise Ieva Mūrniece. Bijis precējies ar aktrisi Lāsmu Kugrēnu.

1966. gadā beidzis Liepājas Mākslas vidusskolas scenogrāfijas nodaļu. 1971. gadā beidzis Vissavienības Valsts kinematogrāfijas institūta Kinooperatoru fakultāti.

1970. gadā sācis strādāt Rīgas Kinostudijā, kur strādājis pie dažādām populārzinātniskām un dokumentālām filmām, kā arī kinožurnāliem. 1977. gadā beidzis darbu pie savas pirmās mākslas filmas "Atspulgs ūdenī". Tāpat strādājis arī pie filmām "Gaidiet "Džonu Graftonu"", "Salavecīša personiskā dzīve", "Mirāža", kā arī televīzijas seriāla "Ilgais ceļš kāpās", par kuru saņēmis PSRS Valsts prēmiju.

## Atsauces
Anfilāde

[thumb|250px|Katrīnas pils anfilāde [Puškina|Puškinā.]]
**Anfilāde** ir telpu plānojuma princips, kurā uz vienas ass tiek izvietotas telpas, durvju ailes un arkas ar mērķi radīt perspektīvu. Šāds telpu plānojums ir reprezentatīva rakstura un parasti atrodams vēsturiskās celtnēs, sākot no Antīkās pasaules, vēlāk arī baroka un klasicisma pilīs un kungu mājās. Šajā telpu virknējumā katra no telpām var būt ar atsevišķu interjeru vai funkciju. Apmeklētājs, virzoties pa tām, pakāpeniski tiek sagatavots gājiena mērķim, veidojot emocionāli estētisku kāpinājumu un iekšējo pārdzīvojumu. Atsevišķās reizēs anfilādes garums nosaka ēkas iemītnieku svarīgumu. Anfilāde kā princips sastopams arī ārtelpas organizēšanā.
thumb|Kandavas mācītājmuižas jeb pastorāta plāns ar telpu virknējumiem pēc anfilādes principa
Telpu plānojumiem kļūstot funkcionālākiem, šis princips tiek atmests un uzskatīts par lieku dižošanos. Pieaugot populācijai un urbanizācijai, anfilādes ēkās, kurām tiek mainīta funkcija, piemēram, no kungu mājas uz skolu vai dzīvojamo ēku, tiek daudzviet rekonstrukciju un remontu ceļā likvidētas, lai samazinātu caurstaigājamo istabu skaitu. 

## Piemēri
Latvijā anfilādes princips sastopams Rundāles un Mežotnes pilīs. Bieži izmantots arī kungu māju plānojumos, piemēram, Padures muižā. Daudzas no šīm anfilādēm ir gājušas bojā pēc agrārās reformas, kungu mājas pārveidojot par skolām un racionalizējot to plānojumus. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Rozetes logs

thumb|270px|Parīzes Dievmātes katedrāles rozetes logi.
**Rozetes logs** jeb **rozes logs** () ir liels, apaļš logs, ar radiālām dekoratīvām rūtīm sadalīts sektoros stilizēta zieda vai zvaigznes veidā, un iestiklots ar vitrāžas stiklu.

Kaut arī retumis tas ir sastopams arī romāņu stila celtnēs, taču parasti tas ir gotiskās arhitektūras elements, kas iekomponēts sakrālo celtņu fasādēs samērā augstu virs ieejas durvīm, nodrošināja tempļu iekštelpās bagātīgu apgaismojumu.

Romāņu stila perioda sākumā rozetes logi bija samērā vienkārši. Tie sastāvēja no šaurām radiālām rūtīm, kas ar šaurāko galu atdūrās pret aplīti loga centrā, bet otrs platākais gals iegāja gar loga perimetru izveidotajos arkveida iedobumos. Vēlāk, pārejot no romānikas uz gotisko stilu, rozetes zīmējums kļuva aizvien sarežģītāks, bet gotikas beidzamajā posmā bija pavisam samezglots. Skaistākie rozetes logi ir sastopami franču katedrālēs, piemēram, Parīzes Dievmātes katedrālē, Amjēnas katedrālē, Šartras Dievmātes katedrālē, Ruānas Katedrālē, Orleānas katedrālē, Boves Sv. Pētera katedrālē u.c.

19. gadsimtā, atjaunojoties interesei par gotiku, rozetes logi (ko dažkārt sauc arī par Katrīnes rozi), sāka izplatīties visā pasaulē gan baznīcās, gan arī dažādās laicīgajās neogotikajās celtnēs. Rozetes logi ir sastopami arī Latvijas arhitektūrā, piemēram, Daugavpils Mārtiņa Lutera evaņģēliski luteriskā baznīcā.

## Atsauces
Tūbainā kalanhoja

**Tūbainā kalanhoja** (*Kalanchoe tomentosa*) ir sukulents ar pūkainām zaļi pelēkām lapām. Dabā tā ir sastopama Madagaskarā un sava nelielā izmēra un vieglās kopšanas dēļ ir populārs telpaugs.

## Morfoloģija
Tūbainā kalanhoja ir mūžzaļš, daudzgadīgs un lēni augošs sukulents ar rozetē izkārtotām lapām. Lapas ir biezas, garenas un tumši zaļas, taču tās iegūst pelēku nokrāsu balto matiņu dēļ. Lapu malas ir vāji robotas un brūnas. Augam nobriestot, tā stumbrs pazaudē lapas, kļūst brūns un iegūst kokam stumbram līdzīgu izskatu; tomēr par spīti ārējam izskatam, tūbainās kalanhojas stumbrs nekad nepārkoksnējas un visa auga mūža garumā paliek mīksts un sulīgs.

Tūbainajai kalanhojai ir pūkaini, zvanveida ziedi, kuri uzplaukst pavasarī vai vasarā. Telpās nezied.

## Atsauces

## Ārējās saites
Latvijas Kosmētikas ražotāju asociācija

[thumb|Latvijas Kosmētikas ražotāju asociācijas priekšsēdētāja [Ieva Plaude-Rēlingere]]
**Latvijas Kosmētikas ražotāju asociācija** (**LAKRA**) ir 2016. gada nogalē dibināta biedrība, kurā apvienojušies vairāki Latvijas kosmētikas nozares pārstāvji — *[[Madara Cosmetics]]*, *Bio2You*, Stenders, *Kinetics Nail Systems*, *Cosmetic Lab* un Ieva Plaude-Rēlingere. LAKRA valdes priekšsēdētāja ir Ieva Plaude-Rēlingere.

Aptuveni 90% no saražotās produkcijas asociācijas biedri eksportē. Asociācijas mērķis ir popularizēt mūsdienu Latvijas kosmētikas ražotājus un to produktus Latvijā un ārpus tās robežām.

Asociācija vēlas panākt, ka Latvija kļūst par vadošo kosmētikas ražotāju Baltijā, un ārvalstīs to saista ar kvalitatīvas kosmētikas ražotāju no Ziemeļeiropas.

## Atsauces
FDD spridzina Krieviju

**FDD spridzina Krieviju** () ir bijušā Krievijas Federālā drošības dienesta (FDD) apakšpulkveža Aleksandra Ļitviņenko grāmata, kas veltīta 1999. gada dzīvojamo namu spridzināšanai Maskavā, Bujnakskā un Volgodonskā. Grāmatā tika stāstīts arī par terorakta mēģinājumu Rjazaņā. Tika apgalvots, ka namus spridzina Krievijas FDD, pēc Putina rīkojuma, izmantojot heksogēnu.

Krievija šī grāmata pasludināta ārpus likuma. Grāmata tika izdota latviski un vairākās citās Eiropas Savienības valodăs.

## Atsauces
2011.—2012. gada Latvijas hokeja Virslīgas čempionāts

**2011.—2012. gada Latvijas čempionāta sezona** bija 21. Latvijas Virslīgas hokeja čempionāta sezona. Sezona sākās 2011. gada 17. septembrī un noslēdzās 2012. gada 12. aprīlī. Līgas čempiones titulu izcīnīja HK Liepājas Metalurgs-2.

## Komandas
* HK Dinamo Juniors
* HK Liepājas Metalurgs-2
* HK Ozolnieki/Monarhs
* DHK Latgale
* HS Rīga
* SK LSPA/Rīga
* Rīgas "Prizma"
* HK SMScredit.lv
* HK Zemgale
* Elektrēnu "Energija"

## Norises vietas

## Regulārā sezona
### Turnīra tabula

### Rezultatīvākie spēlētāji
[thumb|right|220px|Par sezonas rezultatīvāko spēlētāju kļuva [Guntis Pujāts]]

### Labākie vārtsargi

## Izslēgšanas kārta

### Finālsērija

### Rezultatīvākie spēlētāji

### Labākie vārtsargi

## Apbalvojumi
* Čempionāta vērtīgākais spēlētājs:  Jānis Straupe
* Labākie hokejisti:
** Labākais vārtsargs:  Renārs Kazanovs
** Labākais aizsargs:  Mihails Bogdanovs
** Labākais uzbrucējs:  Jurijs Kļujevskis

## Komandu treneri un kapteiņi

## Ārējās saites
* Līgas oficiālā mājaslapa
Petija Djūka

**Petija Djūka** (; dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise.

1963. gadā ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā Labākā aktrise otrā plāna lomā, atveidojot Helenas Keleres lomu filmā *[[The Miracle Worker (filma)|The Miracle Worker]]*. Tolaik viņa bija jaunākā Kinoakadēmijas balvas ieguveja. 1980. gados Djūka bija ASV Kinoaktieru ģildes prezidente.

Djūka bija precējusies četras reizes. Viens no viņas trim bērniem Šons Astins ir pazīstams ar lomu "Gredzenu pavēlnieka" filmu ciklā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lielie

**"Lielie"** () ir 2010. gada kinokomēdija, kuras režisors ir Deniss Dugans. Viens no filmas producentiem, scenārija autoriem un galveno lomu atveidotājiem ir Ādams Sendlers. Citas lomas atveido Kevins Džeimss, Kriss Roks, Deivids Speids un Robs Šneiders. Filmas pirmizrāde notika . 2013. gadā filmai iznāca turpinājums "Lielie 2".

Pieci draugi un bijušie vidusskolas basketbola komandas biedri apvienojas ASV Neatkarības dienas svētkiem pēc tam, kad nomirst viņu vidusskolas komandas treneris.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vladimirs Etušs

**Vladimirs Etušs** (, dzimis , miris ) bija ebreju izcelsmes padomju-krievu aktieris, PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1984).
## Dzīvesgājums
Dzimis 1922. gadā Maskavā ebreju ģimenē. Otrā pasaules kara laikā viņš pieteicās Sarkanajā armijā, mācījās Stavropoles militārajā tulku skolā, 1943. gadā ieguva leitnanta dienesta pakāpi.

Pēc kara beigām 1945. gadā sāka strādāt Vahtangova teātrī.

Kā kinoaktieris debitēja Mihaila Romma vēsturiskajā filmā "Admirālis Ušakovs". Kļuva pazīstams ar lomām Leonīda Gaidaja komēdijās "Kaukāza gūstekne jeb Šurika jaunie piedzīvojumi" (1968), "Divpadsmit krēsli" (1971) un "Ivans Vasiļjevičs maina profesiju" (1973).

## Atsauces

## Ārējās saites
Krasulas

**Krasulas** (*Crassula*) ir biezlapju dzimtas ģints, kurā ietilpst aptuveni 200 augu sugu, no kurām lielākā daļa tiek klasificētas kā sukulenti. Daudzas krasulas, piemēram, olveida krasula, tiek audzētas kā telpaugi. Savvaļā krasulas ir sastopamas daudzviet pasaulē, taču lielākā daļa no kultivētajiem augiem ir cēlušies no Āfrikas dienvidiem, konkrēti Austrumkāpas.

Krasulas parasti tiek pavairotas veģetatīvi — no nogriezta zara vai lapas. Lielākā daļa pacieš īslaicīgu salu, bet ļoti zemas un augstas temperatūras augus var nogalināt.

## Atsauces
Raimonds Kugrēns

**Raimonds Kugrēns** (dzimis  Bauskā, miris ) bija latviešu režisors.

Absolvējis Rīgas 1. vidusskolu un Latvijas karaskolu. Pēc karaskolas beigšanas dienējis 3. Jelgavas kājnieku pulkā. 1941. gadā izsūtīts no Litenes uz Noriļsku kā Latvijas armijas virsnieks.

Pēc atgriešanās no izsūtījuma strādājis par režisoru Bauskas Tautas teātrī, Stučkas Tautas teātrī, Ventspils Tautas teātrī un Kuldīgas Tautas teātrī. 1963. gadā absolvējis Latvijas Valsts konservatoriju režisora specialitātē.

## Atsauces
Klikt!

**"Klikt"** () ir 2006. gada kinokomēdija, kuras režisors ir Frenks Korači. Galvenās lomas atveido Ādams Sendlers, Keita Bekinseila, Kristofers Volkens, Henrijs Vinklers, Deivids Haselhofs un Džūlija Kavnere. Filmas pirmizrāde notika .

Maikls Ņūmens ir pārstrādājies arhitekts, kurš atstāj novārtā savu ģimeni. Kādu dienu Maikls iegūst savā rīcībā universālu tālvadības pulti, kas ļauj viņam "patīt" uz priekšu nepatīkamas savas dzīves daļas. Drīz vien Maikls uzzina, ka šie šķietami sliktie dzīves mirkļi, kurus viņš "pārtina", bijuši saistīti ar svarīgām dzīves mācībām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Grieķu Madonnas baznīca (Lokorotondo)

thumb|right|250px|Grieķu Madonnas baznīca.
**Grieķu Madonnas baznīca** (*Chiesa Madonna della Greca*) ir senākā Lokorotondo baznīca, kas domājams celta starp 7. un 8. gadsimtu, bet 15. gadsimtā pārbūvēta, kad Taranto princis Pirrs Orsini del Balzo 1480. gadā apmeklēja Lokorotondo. Tomēr pirmās dokumentētās ziņas par baznīcu ir sākot ar 1520 gadu.

## Apraksts
Neskatoties uz vairākām pārbūvēm laika gaitā, baznīca ir saglabājusi savu viduslaiku gotisko plānojumu un askētisku ārējo veidolu. Fasāde ir zvanveida formā ar slīpām malām, kas norāda uz tās sadalījumu centrālajā un un divos sānu jomos. Fasādi dekorē gotisks rozetes logs, kuru 1981. gadā izveidoja vietējais mākslinieks Domeniko Rozato pēc iepriekšējā viduslaiku loga parauga. Fasādes augšējos stūros ir novietotas Svēto apustuļu Pētera un Pāvila statujas, domājams, ņemtas no iepriekšējās baznīcas. Senāk baznīca bija dekorēta ar freskām, no kurām labajā pusē ir palicis fragments ar Jaunavas Marijas un Jēzus bērna attēlu. Dažas skulptūras no vietējā marmora joprojām ir salīdzinoši labā stāvoklī. Renesanses laika poliptihs "Rožu Dievmāte" ar Sv. Lūciju, Sv. Pēteri, Sv. Pāvilu un Sv. Oronco, kuru 16. gadsimtā pasūtīja barons Otaviano Lofredo, joprojām atrodas virs galvenā altāra. Divi nozīmīgi mākslas darbi ir Sv. Jura bareljefs (1559. g.) un uz ceļiem lūdzoša karavīra statuja ar saliktām rokām, kura personība nav zināma. Tas varētu būt gan Pirrs Orsini del Balzo, gan Otaviano Lofredo.

## Attēlu galerija

Attēls:Locorotondo, campanile della Chiesa della Madonna della Greca - panoramio.jpg|Baznīcas zvanu tornis
Attēls:Rose window on Madonna della Greca in Locorotondo.jpg|Baznīcas rozetes logs (1981.)
Attēls:Church of Madonna della Greca in Locorotondo.jpg|Interjers ar altāri
Attēls:Medieval statue of St. George in the Church Madonna della Greca in Locorotondo.jpg|Bareljefs "Sv. Jura cīņa ar pūķi."


## Atsauces

## Ārējās saites
Svētā Jura baznīca (Lokorotondo)

thumb|333x333px|Sv. Jura baznīca ar kapelu.
**Svētā Jura** (*La Chiesa di San Giorgio Martire*) jeb **Lokorotondo Mātes** (*chiesa Madre di Locorotondo*) **baznīca** ir viena no galvenajām Lokorotondo pielūgsmes vietām. Baznīca tika celta 11. gadsimta baznīcas vietā no 1790. līdz 1825. gadam klasicisma stilā. Baznīcu projektēt tika uzdots vietējiem arhitektiem Džuzepem Gimmam un Nikolam Fazano.

## Apraksts
Fasādes frontona timpans dekorēts ar bareljefu, kura centrā attēlota Sv. Jura cīņa ar pūķi, bet malās Svēto Pētera un Pāvila attēli. Baznīcas plāns veidots grieķu krusta veidā, kas vainagots ar 35 metru kupolu. Īpašu interesi izraisa kreisajā pusē izvietotā Sv. Vakarēdiena kapela, kurā Bībeles sižeti attēloti uz 42 paneļiem, kas ir saglabājušies no 16. gadsimta kapelas. Apsīdā atrodas 1841. gadā gleznotā altārglezna, kur attēlots Sv. Vakarēdiens. Tāpat mākslinieciski vērtīga ir Frančesko de Mauro 1769. gadā gleznota glezna "Rožukroņa Madonna" (*Madonna del Rosario*), kuru iekļauj 15 ovāli ar mistēriju ainām.

## Attēlu galerija

Attēls:Intern of St. George in Locorotondo.jpg|Interjers ar altāri.
Attēls:Pulpit of the church of St. George in Locorotondo.jpg|Kancele.
Attēls:Chapel of the Rosary in St. George in Locorotondo.jpg|Rožukroņa Madonnas kapela.
Attēls:Pipe organ of St. George in Locorotondo.jpg|Ērģeļu prospekts.
Irmgarde Mitrēvice

**Irmgarde Mitrēvice** (dzimusi  Rīgā, mirusi  Rīgā) bija latviešu aktrise un režisore.

Beigusi Natālijas Draudziņas ģimnāziju. 1932. gadā beigusi Ernesta Feldmaņa teātra kursus.

No 1932. līdz 1936. gadam strādājusi Latvijas Nacionālajā teātrī, no 1940. līdz 1941. gadam strādājusi Dailes teātrī, bet no 1936. līdz 1940. gadam un no 1941. līdz 1968. gadam strādājusi Liepājas teātrī. 1962. gadā Liepājas teātrī debitējusi kā režisore, kad iestudējusi Andreja Upīša komēdiju "Apburtais loks".

Nosaukta par Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieci. Ietverta starp laikraksta "Kurzemes Vārds" 20. gadsimta izcilākie Liepājas skatuves māksliniekiem.

## Atsauces
Slēgakmens

thumb|290px|Vārtu arka ar dekorētu slēgakmeni.
**Slēgakmens** jeb **noslēgakmens** ir ķīļveida vai piramīdveida krāvuma elements velves vai arkas virsotnē. Bieži vien izdalās no arkas plaknes, atšķiras ar izmēru, var tikt ornamentāli vai skulpturāli dekorēts, tādējādi pildot arī estētisko funkciju, kā arku vai pat horizontālu šķērssiju rotājums.

Šis akmens tiek iestiprināts vai iemūrēts pēdējais, pēc kura akmens arka vai velve var sākt turēt slodzi. Koka nesošās konstrukcijas, uz kurām velve balstījās celtniecības procesā, pēc šī akmens iestiprināšanas tiek novāktas. Savas funkcionālās slodzes dēļ slēgakmens apzināti tiek dekorēts. Slēgakmens ir Pensilvānijas štata emblēmā, jo šī bija pēdējā, trīspadsmitā pievienojusies kolonija, kas nobalsoja par Ziemeļamerikas koloniju neatkarību.

## Atsauces
Benislavski

thumb|200px|Pobogu klana lietotais ģerbonis (15. gs.).
**Benislavski** (), arī **Beņislavski**, ir sena Latvijas poļu dzimta, kas Inflantijas vaivadijā ieceļojusi 17. gadsimtā.

## Vēsture
Dzimta pieder Pobogu () klanam.
Par Latvijas Benislavsku priekšteci uzskata Mārtiņu (Marčinu) Benislavski, kas pēc 17. gadsimta poļu-zviedru kariem ieguva zemes īpašumu Marienhauzenas stārastijā. 
Bēržu un Zosulu () muižu (tagadējā Bērzpils pagastā) īpašnieka Pētera Benislavska sieva Konstance Benislavska (1747—1806) kļuva slavena ar 1776. gadā Viļņā iespiesto dzejas grāmatu "Sev dziedātās dziesmas". Savukārt viņa brālis Jānis Benislavskis (1736—1812) kļuva par Mogiļevas palīgbīskapu (koadjutoru), kas 1785. gadā svinīgi konsekrēja Rīgas Sāpju Dievmātes baznīcas jaunbūvi, bet 1800. gadā Aglonas katoļu baziliku.. 

1840. gadā Stružānu muižnieks Benislavskis nodibināja pirmo Latgales zemnieku skolu, kuras skolotāja bija Sofija Prentniece. 

Savu bijušo īpašnieku vārdu saglabājis Benislavas (arī Beņislavas) ciems Balvu novada Lazdukalna pagastā.
Balvu katoļu baznīcā saglabājusies piemiņas plāksne bīskapam Jānim Beņislavskim.

## Cilvēki
* Jānis Benislavskis (1736—1812), katoļu bīskaps
* Konstance Benislavska (1747—1806), dzejniece
* Mihals Benislavskis, Krievijas impērijas Valsts domes deputāts
* Halina Benislavska (1897—1926), žurnāliste, Sergeja Jeseņina draudzene

## Atsauces
2019. gada Tirreno—Adriatico

**2019. gada ''Tirreno—Adriatico*** bija [[šosejas riteņbraukšana]]s daudzdienu sacensības, kas notika no 13. līdz 19. martam. Tā bija 54. reize, kad notika *Tirreno—Adriatico* sacensības un tās bija septītās sacensības [[2019. gada UCI Pasaules tūre]]s kalendārā.

Sacensību kopvērtējumā uzvarēja [[Slovēnija]]s sportists [[Primožs Rogličs]] (**).

== Komandas ==
Tā kā *Tirreno—Adriatico* bija [[2019. gada UCI Pasaules tūre|UCI Pasaules tūres]] sacensības, visas 18 UCI *WorldTeam'' komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas piecas UCI profesionālās kontinentālās komandas), veidojot 23 komandu pelotonu.

Sacensībās piedalījās šādas komandas:

## Maršruts

## Posmi
### 1. posms

### 2. posms

### 3. posms

### 4. posms

### 5. posms

### 6. posms

### 7. posms

## Rezultāti
### Kopvērtējums

### Papildu klasifikācijas

#### Kalnu klasifikācija

#### Sprinta klasifikācija

#### Jauno braucēju klasifikācija

#### Komandu klasifikācija

## Starta saraksts

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Aleksandra Oboļenceva

**Aleksandra Oboļenceva** (; dzimusi  Tulā) ir Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (2018).

## Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt sešu gadu vecumā. Trīs reizes uzvarējusi Krievijas meiteņu šaha čempionātos: 2009. gadā U8 vecuma grupā, 2011. gadā U10 vecuma grupā un 2012. gadā U12 vecuma grupā. 2009. gadā uzvarējusi Maskavas šaha festivāla *Moscow Open* bērnu turnīrā.

Pārstāvējusi Krieviju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi 4 medaļas: zelta (2011. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā), sudraba (2018. gada Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U18 vecuma grupā) un 2 bronzas (2010. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā un 2012. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U12 vecuma grupā). 2010. gadā izcīnījusi otro vietu Pasaules skolnieku šaha čempionātā meiteņu U9 vecuma grupā, bet 2014. un 2015. gadā uzvarējusi šajā turnīrā (attiecīgi U13 un U15 meiteņu vecuma grupās). 2018. gadā Rīgā piedalījusies Eiropas jauniešu šaha čempionātā un U18 meiteņu vecuma grupā ierindojusies 4. vietā. 2019. gada oktobrī Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 meiteņu vecuma grupā izcīnījusi bronzas medaļu.

Šaha kluba *SC 1957 Bad Königshofen* sastāvā uzvarējusi Vācijas šaha bundeslīgā sievietēm (2018/2019).

Pārstāvējusi Krievijas komandu Pasaules jauniešu šaha olimpiādēs U16 vecuma grupā (2016-2017), kuros izcīnījusi 2 zelta (2017) un 2 sudraba (2016) medaļas gan komandu, gan individuālajā vērtējumā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Oboļencevai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2018. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fjumičīno lidosta

**Leonardo da Vinči lidosta** (), zināma arī kā **Romas Fjumičīno lidosta** (*Aeroporto di Roma-Fiumicino*), ir starptautiska lidosta Itālijas vidienē. Ar vairāk nekā 40 miljoniem pasažieru 2023. gadā tā ir valsts lielākā starptautiskā lidosta un 9. noslogotākā lidosta Eiropā, apkalpo Romas aviācijas mezglu.

Atrodas Fjumičīno, 30 km uz dienvidrietumiem no Romas centra. Lidosta atklāta 1961. gadā, aizvietojot Čampīno lidostu. Nosaukta par godu itāļu zinātniekam un māksliniekam Leonardo da Vinči.

Lidostai ir četri asfaltēti skrejceļi, trīs pasažieru termināļi un kravas terminālis. Fjumičīno lidosta ir *[[ITA Airways]]* un Spānijas zemo cenu aviokompānijas *[[Vueling]]* mezgla lidosta.

## Atsauces
Čampīno lidosta

**Džovana Batistas Pastines starptautiskā lidosta** (), zināma arī kā **Romas Čampīno lidosta** (*Aeroporto di Roma-Ciampino*), ir starptautiska lidosta Itālijas vidienē, apkalpo Romas aviācijas mezglu.

Izvietojusies  uz dienvidaustrumiem no Romas centra Čampīno komūnā. Lidosta atklāta 1916. gadā un ir viena no vecākajām joprojām funkcionējošajām lidostām. No Čampīno lidlauka 1926. gada 10. aprīlī Umberto Nobile sāka savu lidojumu uz Ziemeļpolu ar dirižabli *Norge*. Līdz 1961. gadam, kad tika atklāta Fjumičīno lidosta, Čampīno bija Romas galvenā lidosta. Nosaukta par godu itāļu aviatoram Džovanni Batistam Pastinem.

Lidostai ir viens asfaltēts skrejceļš un viens pasažieru terminālis. Lidostu izmanto arī Itālijas Gaisa spēki. Regulāros lidojumus no Čampīno lidostas veic tikai zemo cenu aviokompānijas Ryanair un Wizz Air.

## Atsauces
Venēcijas Teseras lidosta

**Marko Polo Venēcijas Teseras lidosta** (), zināma arī kā **Venēcijas Teseras lidosta** (*Aeroporto di Venezia-Tessera*), ir starptautiska lidosta Itālijas ziemeļaustrumos, apkalpo Venēcijas aviācijas mezglu. Ceturtā noslogotākā lidosta valstī pēc pasažieru un kravu apgrozījuma.

Izvietojusies 8 km uz ziemeļiem no Venēcijas centra Teseras (*Tessera*) priekšpilsētā. Tagadējās lidostas vietā militārais lidlauks pastāvējis kopš 1915. gada. Mūsdienu lidosta atklāta 1961. gadā, aizstājot Venēcijas Lido lidostu. Nosaukta par godu venēciešu ceļotājam Marko Polo.

Lidostai ir divi paralēli asfaltēti skrejceļi un viens pasažieru terminālis. Bāzes lidosta zemo cenu aviokompānijām easyJet un Volotea.

## Atsauces
Veronas lidosta

**Valērija Katulla Veronas Villafrankas lidosta** () ir starptautiska lidosta Itālijas ziemeļos. 

Izvietojusies 10 km uz dienvidrietumiem no Veronas centra Villafrankas di Veronas komūnā. Izbūvēts kā militārais lidlauks 2. pasaules kara laikā. Kā civilais lidlauks sācis darboties kopš 1960. gadiem, apkalpojot čarterreisus uz Ziemeļeiropu un Romu. 1970. gadu beigās izbūvēta mūsdienīgas civilās lidostas infrastruktūra. Nosaukta par godu romiešu dzejniekam Gajam Valērijam Katullam.

Lidostai ir viens skrejceļš un viens pasažieru terminālis. Bāzes lidosta zemo cenu aviokompānijām Neos un Volotea.

## Atsauces
Stoja

thumb|280px|Atjaunotā Atalla stoja Atēnu agorā.
**Stoja** ( (*stoa*)) jeb **stoa** — antīkajā grieķu arhitektūrā garš galerijas veida portiks, t.i. ar jumtu pārsegta kolonāde parasti ar vienu vai divām kolonnu rindām un ar sienu gar vienu garo malu.
 
Atēnās īpaši populāra bija apgleznota stoja (*στοα Ποικίλη*), kas dekorēta ar Polignota apgleznojumiem. Bieži vien stoja bija ar divām kolonnu rindām, piemēram, Pirejā. Atēnu karaliskā stoja (*Στοα βασίλειος* jeb *βασιλική*), kur sanāksmes rīkoja arhonts, ar trijām kolonnu rindām bija sadalīta 3 daļās (alejās), no kurām vidējā noslēdzās ar pusapli (*άψίς*). Šī kolonāde kalpoja par romiešu baziliku prototipu, no kuras atvasināts tika arī to nosaukums. Senajās Atēnās stojām bija dažādas funkcijas. Tās kalpoja gan kā veikali, gan kā noliktavas. Piecdesmitajos gados amerikāņi Atēnu agorā atjaunoja Atalla stoju, kas pagaidām ir vienīgā atjaunotā šāda veida celtne.

## Atsauces
Balustrāde

thumb|280px|Balustrāde.

**Balustrāde** ( no ) ir kāpņu, balkona, terases u.c. nožogojums (parasti zems), kuru veido figūrveida stabiņu — balustru rinda, kas no augšas ir savienota ar margu vai horizontālu dekoratīvu siju. Par balustrādi sauc arī eskalatora norobežojošo konstrukciju, kaut arī tur nav figūrveida balustru. Tas ir termina pārvērtēšanas (deetimoloģizācijas) rezultāts (līdzīgi, kā "Šaut" — burtiski raidīt šautras). Līdz firmas "Otis" L veida eskalatoriem (pagājušā gadsimta 20. gados) tie tika norobežoti ar īstām balustrādēm bez kustīgajiem roku balstiem. Šādu eskalatoru var redzēt filmā "Universālveikala kontrolieris".

Balustrāžu izgudrošana tiek piedēvēta asīriešiem, kuri tās izmantoja piļu fasāžu dekorā, kā logu ailu nožogojumu. Balustrāde tiek pieminēta Vecās derības rakstos, aprakstot Samarijas ķēniņa Ahasjas nelaimes gadījumu: "Kad Ahasja izkrita cauri savas augštelpas loga režģiem Samarijā, sasitās un gulēja slims" (2.Ķēniņu 1:2). Šeit ķēniņš pārāk tālu pārkārās pār balustrādi (tā ārēji tiešām atgādina režģi) pils otrajā stāvā, zaudēja līdzsvaru un nogāzās zemē.

Eiropā balustrāžu sistēmas sāka aktīvi izmantot no 15. gadsimta beigām kā alternatīvu miniatūrām arkādēm ar balustrām maziņu kolonnu veidā. Pēc tam tika piedāvāti klasiskie balustru varianti — ar gredzenveida pāržmaugu vidū vai klasisku vāzes formas balustru. Balustrāde tiek izmantota arī mēbeļu noformējumā kā krēsla atzveltnes vai gultas kājgaļa un galvgaļa elements.

## Atsauces

## Ārējās saites
Galerija

[thumb|280px|[Ufici galerija.]]
**Galerija** (, no ) ir gareniski izstiepta apjumta telpa vai pāreja starp ēkas daļām vai blakus ēkām. Galerijā parasti vienu garensienu aizvieto kolonnas vai stabi, bet reizēm arī vēl balustrāde.

## Mākslas galerija
16. gadsimta sākumā pilīs parādījās galerijas izstieptu zāļu veidā ar vienu sienu, kurā iebūvēta lielu logu rinda. Savukārt, pretējā siena parasti bija nepārtraukta, un tika izmantota mākslas darbu un skulptūru novietošanai, kas nodrošināja labu dabīgo apgaismojumu. Šāds galeriju tips īpaši izplatījās baroka stila laikā. Ērta ekspozīciju izvietošana galerijās deva iemeslu par galerijām saukt arī mākslas muzejus vai to daļas, nepiesaistot tās telpu arhitektoniskām īpatnībām. Arī mūsdienu arhitektūra turpina aktīvi projektēt šādas galerijas.

## Citas nozīmes
* Par galeriju var saukt skatītāju zāles augšējo stāvu, kur parasti atrodas lētākās sēdvietas.
* Fotogalerija ir attēlu galerija, kas izvietota interneta lapā.

## Atsauces
Bridžitas Džonsas dienasgrāmata

**"Bridžitas Džonsas dienasgrāmata"** () ir 2001. gada romantiskā kinokomēdija, kas balstīta uz Helēnas Fīldingas tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisore ir Šārona Magvaira. Galvenās lomas atveido Renē Zelvēgere, Hjū Grānts, Kolins Fērts, Džims Brodbents un Džemma Džonsa. Filmas pirmizrāde notika  ASV un Apvienotajā Karalistē. Filmai ir iznākuši divi turpinājumi: 2004. gada filma "Bridžita Džonsa. Saprāta robeža" un 2016. gada filma "Bridžitas Džonsas mazulis".

Britu sieviete Bridžita Džonsa ir ļoti neveikla, viņa smēķē, kā arī uztraucas par savu lieko svaru. Kādu dienu Bridžita nolemj mainīties, sākot rakstīt dienasgrāmatu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aukstais kalns

**"Aukstais kalns"** () ir 2003. gada kara filma, kas balstīta uz Čārlza Freizjera tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un scenārija autors ir Entonijs Mingella. Galvenās lomas atveido Džūds Lo, Nikola Kidmena, Renē Zelvēgere, Eilīna Etkinsa, Brendans Glīsons, Filips Sīmors Hofmans un Natālija Portmane. Filmas pirmizrāde notika .

Renē Zelvēgere kā labākā otrā plāna aktrise ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu, BAFTA kino balvu, Zelta globusa balvu un Ekrāna aktieru ģildes balvu.

Filmas sižets norisinās Amerikas pilsoņu kara beigu posmā. Ievainots karavīrs dodas smagā ceļā mājup, lai atkal apvienotos ar savu mīļoto sievieti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Arkāde

[thumb|300px|[Minhenes vecās naudas kaltuves sētas arkāde]]
**Arkāde** () ir vienādas formas un izmēra arku rinda, kas balstās uz kolonnām vai uz taisnstūra vai kvadrātveida stabiem. Šādi stabi var būt dekorēti ar pilastriem vai puskolonnām, balstot arkādi vainagojošo antablementu.

Arkādes lielā mērā tiek izmantotas, veidojot vaļējās galerijas, kas izvietotas gar nama fasādēm. Sienas slodze ar arku palīdzību vienmērīgi sadalās starp atsevišķiem balstiem. Arku rindu izmantošana palielina konstrukcijas izturību, tādēļ arkādes tiek izmantotas jumtu vai antablementu balstīšanai un var izturēt lielas slodzes. Arkādes tika izmantotas arī seno akveduktu celtniecībā, bet vēlāk romieši tās izmantoja augstu sienu celtniecībā (piemēram, Kolizejs).

Gotiskajā arhitektūrā arkādes izmantoja gan interjerā, gan ārpus ēkas, piemēram, veidojot klosteru krusta ejas. Viduslaiku angļu katedrālēs un klosteros bija sastopamas arī klātās arkādes, kas būtībā veidoja apjumtu eju, kura ved no baznīcas šķērsjoma vai joma uz iekšējām telpām. Bieži vien klātā arkāde piekļāvās klostera austrumu sienai, noslēdzot ejas, kas atrodas krustveida baznīcās šķērsjoma dienvidu daļā. Glosteršīras katedrālē (1029. gads) klātā arkāde atrodas joma rietumu galā. Klātās arkādes ir sastopamas lielajās 11. gadsimta kristiešu baznīcās (Vinčesteras un Daremas katedrāles).

Arkas, kas ir piekļāvušās sienai un tām nav caurejošu laidumu, sauc par aklo jeb māņarku. Šāda arku rinda tiek saukta par arkatūru.

## Atsauces

## Ārējās saites