open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dire Dava

**Dire Dava** (, *Dǝredawa*; ;  ir pilsēta ar speciālu statusu Etiopijā, veido patstāvīgu pirmās pakāpes administratīvo vienību. Atrodas valsts austrumos Dešatu upes krastos  no valsts galvaspilsētas Adisabebas, robežojas ziemeļos ar Somāli reģionu, bet dienvidos — ar Oromijas reģionu. Nozīmīgs valsts austrumdaļas saimnieciskais un transporta centrs.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta radusies 1902. gadā līdz ar Adisabebas—Džibuti dzelzceļa izbūvi. Tā kā sarežģītā reljefa dēļ to nevarēja izbūvēt caur seno Hareras pilsētu, staciju uzbūvēja Ahmara grēdas ziemeļu pusē 50 km no Hareras; jauno apdzīvoto vietu sākotnēji dēvēja par Adishareru — ‘Jauno Hareru’, bet nosaukums neiedzīvojās. Tagadējais pilsētas nosaukums parasti tiek skaidrots kā ‘Aizsargātā vieta’. Dažādu finansiālu un diplomātisku sarežģījumu dēļ sākotnēji dzelzceļš tika izbūvēts tikai līdz Dire Davai un sasniedza galvaspilsētu Adisabebu tikai 1917. gadā.

Dire Dava tika būvēta kā plānota pilsēta ar regulāru ielu tīklu; tā strauji auga un jau 1930. gados sasniedza 20 tūkstošus, pārsniedzot Hareras iedzīvotāju skaitu.

1991. gada administratīvajā reformā, kad valsts tika sadalīta pavalstīs pēc etniskā principa, Dire Dava tika iekļauta Oromijā, bet Somāli vēlējās Dire Davā izveidot savu galvaspilsētu. Lai novērstu briestošo konfliktu, Etiopijas valdība pārņēma pilsētu federālajā kontrolē, bet 2004. gadā oficiāli tai piešķīra speciālu statusu, līdzvērtīgi valsts galvaspilsētai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hareri

**Hareri tautas nacionālā reģiona pavalsts** (, *zīHārerī Umimeti Ḥusinī Ḥukuma*; ; , *yä-Ḥaräri Hǝzb Kǝllǝlawi Mängǝst*) ir viena no Etiopijas reģionālajām nacionālajām pavalstīm. Tā atrodas valsts austrumu daļā, anklāvs Oromijas teritorijā. Pavalsts administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Harera. Lielākā daļa iedzīvotāju ir oromo, amhari un titulnācija hareri, pēc konfesionālās pārliecības — musulmaņi un etiopiešu pareizticīgie.

## Ģeogrāfija
Hareri pavalsts ir mazākā valstī kā pēc platības, tā arī pēc iedzīvotāju skaita un atrodas Ahmara grēdas dienvidu piekalnē. Administratīvi dalās deviņās voredās — 6 urbānās voredas un 3 lauku voredas. 

## Vēsture
Pavalsts centrs ir vēsturiskā Hareras pilsēta, kas zināma kopš 10. gadsimta un daudzus gadsimtus pastāvējusi kā politiski patstāvīga pilsētvalsts. 1887. gadā Hareru iekaroja Etiopijas impērija, kuras sastāvā tā kļuva par pārsvarā somāļu apdzīvotās Harerges provinces administratīvo centru. Gadsimtu laikā pilsētā bija izvaidojies patstāvīgs etnoss hareri ar savu valodu un rakstību geezā. Patstāvīgs Hareri reģions (sākotnēji kā **13. reģions**) izveidots 1995. gadā, nodalot daļu no Austrumharerges zonas un izveidojot anklāvu Oromijas teritorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Riversaidas apgabals

**Riversaidas apgabals** () ir administratīvi teritoriāla vienība Amerikas Savienotajās Valstīs, Kalifornijas štata dienvidu daļā, un viens no 58 Kalifornijas apgabaliem. Tas ir viens no lielākajiem apgabaliem štatā gan pēc platības, gan pēc iedzīvotāju skaita, un tam raksturīga ievērojama ģeogrāfiskā, demogrāfiskā un saimniecības daudzveidība. Apgabals ietver gan urbanizētas teritorijas, gan plašus tuksnešus, kalnu masīvus un lauksaimniecības reģionus. Riversaidas apgabals atrodas Dienvidkalifornijā, robežojoties ar Losandželosas, Orindžas, Sanbernardīno, Sandjego un Imperiālo apgabalu, kā arī ar Arizonas štatu austrumos. Kopā ar Sanbernardīno apgabalu tas veido Riversaidas–Sanbernardīno–Ontārio metropoles statistisko apgabalu, ko bieži dēvē par Iekšzemes impēriju (*[[Inland Empire]]*), un vienlaikus ietilpst arī Losandželosas–Longbīčas apvienotajā statistiskajā apgabalā. Šāds ģeogrāfiskais novietojums nosaka apgabala stratēģisko nozīmi transporta, loģistikas un iedzīvotāju pārvietošanās procesos starp piekrastes metropolēm un ASV dienvidrietumu iekšzemes teritorijām.

Administratīvais centrs ir Riversaidas pilsēta. Apgabals pilda būtiskas vietējās pārvaldes funkcijas, tostarp sabiedriskās drošības, infrastruktūras, izglītības un sociālo pakalpojumu nodrošināšanu. Reģionālā mērogā Riversaidas apgabals tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem Dienvidkalifornijas attīstības centriem, kam ir būtiska loma iedzīvotāju skaita pieaugumā, saimniecības izaugsmē un Kalifornijas iekšzemes reģionu integrācijā ar piekrastes metropolēm. Saskaņā ar ASV Tautas skaitīšanas biroja datiem 2020. gada tautas skaitīšanā Riversaidas apgabala iedzīvotāju skaits bija , savukārt 2024. gada novērtējumā — . Apgabala sauszemes platība ir  km², kas to ierindo starp lielākajiem apgabaliem ne tikai Kalifornijā, bet arī visās Amerikas Savienotajās Valstīs.

## Ārējās saites
Kārlis Hēns

thumb|Kārlis Hēns
**Kārlis Hēns** (, 1821—1875) bija vācbaltiešu lauksaimnieks. Rīgas Politehniskās augstskolas (RP) profesors, lauksaimniecības nodaļas pirmais dekāns.

Profesors Hēns, sākot darbu RP, 1868. gadā pārstrādāja nodaļas mācību programmu, pārejot uz trīs gadus ilgām studijām, samazinot mācību priekšmetu skaitu, kas nebija tieši saistīti ar lauksaimniecību, un palielinot speciālo mācību priekšmetu skaitu. K. Hēns kļuva par nodaļas dekānu (1869–1873) un sāka mācīt zemkopību, pļavkopību, augkopību, dārzkopību, mežsaimniecību, pievēršot uzmanību arī vietējiem apstākļiem.  
K. Hēna darbības sākumā praktiskās nodarbības RP studentiem notika Pārdaugavā, RP līdzdibinātājam Ādolfam Tīlo (*Adolph Thilo*; 1817–1887) piederošajā muižā Zasulaukā. 
1873. gadā profesors K. Hēns devās strādāt uz Tērbatas Universitāti.

## Atsauces
Latvijas teritorija Kijivas Krievzemes sastāvā

[thumb|Kijivas Krievzeme (1015—1113), [Jersika (valsts)|Jersika Polockas kņazistes sastāvā]]
**Latvijas teritorija Kijiivas Krievzemes sastāvā** bija vēstures posms, kad Austrumlatvijas (galvenokārt Latgales) teritorijas 9.–13. gadsimtā nonāca Kijivas Krievzemes politiskās, ekonomiskās un kultūras ietekmes zonā. Šajā laikposmā Latgales zemes uzturēja ciešas attiecības ar austrumslāvu kņazistēm, īpaši ar Polockas kņazisti, kas kontrolēja Daugavas tirdzniecības ceļu. Latvijas teritorija nekad nav bijusi pilnībā integrēta Kijivas Krievzemes sastāvā, tomēr atsevišķi novadi noteiktos laikposmos atradās tās ietekmes vai vasalitātes attiecībās.

## Vēsture
9.–11. gadsimtā Austrumeiropā izveidojās Kijivas Krievzeme — viduslaiku austrumslāvu valsts, kuras politiskais un ekonomiskais centrs atradās Kijivā. Valsts ietekme izplatījās plašā teritorijā, aptverot mūsdienu Ukrainas, Baltkrievijas un Krievijas rietumu daļas, kā arī ietekmējot Baltijas reģionu caur tirdzniecības ceļiem un militāri politiskām attiecībām.

Svarīgākais faktors Kijivas Krievzemes kontaktos ar Baltijas zemēm bija tirdzniecības ceļš “no varjagiem uz grieķiem”, kas savienoja Baltijas jūru ar Melno jūru un Bizantiju. Šis ceļš veicināja intensīvus kontaktus starp skandināviem, slāviem un baltu ciltīm.

Visciešākās saiknes ar austrumslāvu pasauli bija Latgalei. Vairāki avoti liecina, ka 11.–12. gadsimtā daļa Latgales teritorijas atradās Polockas kņazistes ietekmē. Polocka, kas bija viena no nozīmīgākajām Kijivas Krievzemes kņazistēm, kontrolēja Daugavas vidusteci un bija ieinteresēta šī reģiona ekonomiskajā un militārajā nozīmē. Tiek uzskatīts, ka latgaļu valdnieki dažkārt maksāja meslus Polockai un atzina tās politisko virskundzību, saglabājot ievērojamu iekšējo autonomiju. Šīs attiecības nebija pastāvīgas un varēja mainīties atkarībā no politiskās situācijas reģionā.

Saskaņā Indriķa Livonijas hronikas ziņām, Jersikā valdīja ķēniņš Visvaldis (pazīstams arī kā Vsevolods), kurš sākotnēji bija vasaļattiecībās ar Polockas kņazu, bet vēlāk — ar Rīgas bīskapu. Visvaldis, iespējāms, cēlies no Polockas Rurikoviču dinastijas atzara, taču viņa precīza izcelsme joprojām ir diskusiju temats. Toties ir droši zināms, ka Visvalža sievastēvs bija lietuviešu kunigaitis Daugerūts, tādēļ viņš piedalījies lietuviešu uzbrukumos gan Polockai, gan Rīgai.

Pārējās mūsdienu Latvijas teritorijas — Kurzeme, Zemgale un Vidzeme — Kijivas Krievzemes tiešā politiskā kontrolē nav bijušas.

Austrumslāvu ietekme Latgalē izpaudās arī kultūras un reliģijas jomā. Pastāv pieņēmumi, ka pareizticība Latgalē bija pazīstama jau pirms 13. gadsimta, lai gan tā nekļuva par dominējošo reliģiju. Tieši no Polockas Jersikas ķēniņvalstī ieviesās kristīgā ticība, pilsētā bijušas divas pareizticīgo baznīcas. 

## Ārējās saites
Elīna Ose

**Elīna Ose** (dzimusi Šmukste) ir latviešu dziedātāja, komponiste, vokālā pedagoģe un skatuves māksliniece.

## Dzīvesgājums
Kordiriģentes izglītību ieguvusi Rīgas Doma kora skolā, kam sekoja studijas Latvijas Universitātes Pedagoģijas, psiholoģijas un mākslas fakultātē (2007—2014).

2025. gadā uzsākusi studijas Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas Etnomuzikoloģijas studiju programmā.

Saulkrastu jauktā kora "Anima" vokālā pedagoģe kopš 2015. gada..

Kā dziedātāja piedalījusies profesionālajā Rīgas kamerkorī Ave Sol, Latvijas Radio korī, akadēmiskajā korī “Latvija”, Baha akadēmijā Štutgartē, "The Baltic Sea Festival Choir" Zviedrijā, vokālajā grupā Framest (2005—2012).

Kopš dibināšanas līdz 2022. gadam bija vokālās grupas Latvian Voices dalībniece.

Kā soliste piedalījusies vairākos mūziklos ("Mūzikas skaņas", "Nožēlojamie", "Futbols uz podestiem", "Pūt, vējiņi"), kopā ar Saulkrastu jaukto kori "Anima" dziedājusi solo K. Sensānsa “Ziemassvētku oratorijā”.

## Muzikālie projekti
Darbojas muzikālajā apvienībā “Neaizmirstulītes” un folkloras kopā "Grodi".

Vairākus gadus Elīna dzied programmā bērniem “Tutas lietas”. Viņa ir viena no īpaši Saulkrastu korim “Anima” rakstītās muzikālās pasakas “Brīnumzivs” autorēm.

Kopš 2019. gada ir lībiešu projekta “Kuolm randõ/Trīs krasti”  mākslinieciskā vadītāja un idejas autore; viņas balss un mūzika skan vinila albumā “N°1”, kas tika izdots 2024. gadā.

## Apbalvojumi
Kormūzikas balva 2024 kategorijā “Gada koncerts, notikums, uzvedums Rīgā”- Rīgas Doma kora skolas 30 gadu jubilejas koncerts

Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva "Zelta Mikrofons" (2014). Apbalvojums par gada labāko kora un vokālās mūzikas albumu — *Latvian Voices* mūzikas albums "Sounds of Latvian Nature" (dziedātāja).

"Universal Music Group" izdots albums "Zeit der Wunder" kopā ar Rolfu Zukovski, vokālajām grupām *Latvian Voices* un "Viva Voce" (Vācija 2014).

Latvian Voices sastāvā iegūts čempiona tituls konkursā “World Choir Games 2012” (Sinsinati, ASV 2012).

Galvenā balva starptautiskā konkursā "International A Cappella Contest in Leipzig" vokālās grupas *Latvian Voices* sastāvā (Vācija, 2012).

1. vieta klasiskās mūzikas kategorijā *a cappella* konkursā "Vokal. Total" vokālās grupas *Latvian Voices* sastāvā (Austrija, 2011).

### Nominācijas
Nominācija "Lielā Mūzikas balva" kategorijā "Gada debija 2009" vokālās grupas Framest sastāvā. Iegūta Publikas simpātiju balva.

Nominācija "Zelta mikrofons 2024" kategorijā “Tautas vai pasaules mūzikas albums” ar diviem albumiem “Devums” un “Sviests 10”.

Nominācija "Zelta mikrofons 2025" kategorijā "Starpžanrs" un labākais albuma dizains ar “Kuolm randõ/Trīs krasti” albumu *No1*.

Nominācija jaunajā mūzikas nozares "Gamma" balvā — gada māksliniece kategorijā "Starpžanrs".

Nominācija "Zelta mikrofons 2026" Mūzikas albums bērniem — “Tutas lietas” un Laura Polence — „Nevar vairāk sagaidīt” .

Nominācija "Zelta mikrofons 2026"Tautas vai pasaules mūzikas albums — Folkloras kopa „Grodi” — „Sudrabu smeldama”

## Atsauces

## Ārējās saites
Annija Sabule

**Annija Keita Sabule** (dzimusi  Rīgā) ir latviešu biatloniste.

## Karjera
2015. gadā pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā jauniešiem.  Idrē viņa debitēja IBU kausā ar 81. vietu sprintā. 2020. gada sākumā Raubičos piedalījās savā pirmajā Eiropas čempionātā.  Kontiolahti Sabule debitēja Pasaules kausa sacensībās, ieņemot 94. vietu 15 km individuālajās sacensībās. Nākamajā posmā turpat Kontiolahti sprintā viņa pārsteidzoši finišēja 69. vietā.

Savā pirmajā pasaules čempionātā 2021. gadā Pokļukā viņa ieguva 99. sprintā un 86. vietu individuālajā distancē, kā arī 22. vietu stafetē. 2022. gada martā Kontiolahti uzlaboja savu karjeras labāko rezultātu Pasaules kausā, sprinta sacensībās ieņemot 65. vietu. 2023. gada sākumā viņa ieguva savus pirmos IBU kausa punktus, finišējot 33. vietā sprintā Brezno-Osrblī, taču sezonas laikā piedalījās salīdzinoši maz sacensībās. Viņa atkārtoja savu labāko Pasaules kausa rezultātu 2023.—2024. gada sezonas septītajā posmā Holmenkollenē, individuālajā distancē ieņemot 65. vietu. Viņa sasniedza labus rezultātus 2024. gada vasaras biatlona pasaules čempionātā, sprintā ieņemot 16. vietu, bet masu startā finišējot 13. vietā.

2024.—2025. gada sezonā Sabule sākotnēji piedalījās Pasaules kausā, taču vēlāk tika pārcelta uz IBU kausu. 2025. gada martā IBU kausa posmā Otepē viņa saīsinātajā individuālajā distancē ieguva 21. vietu, kas bija viņas labākais rezultāts šajā līmenī. Turpat Otepē 1+1 jauktajā stafetē kopā ar Rihardu Lozberu izcīnīja devīto vietu.

2025.—2026. gada sezonu iesāka otrajā līmenī, startējot IBU kausa sacensībās.  Ridnaunā pirmo reizi iekļuva labāko divdesmitniekā IBU kausa posmā, 15 km individuālajās sacensībās ieņemot 18. vietu. Nākamajā dienā Hohfilcenē sprintā sasniedza savu karjeras labāko rezultātu arī Pasaules kausā, ierindojoties 63. vietā.

A. Sabule tika iekļauta Latvijas izlases sastāvā dalībai . Olimpiādē startēja klasiskajā 15 km distancē un sprintā, kā arī stafetē, individuāli labāko vietu sasniedzot 15 km, kur palika 64. vietā.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Eiropas čempionāts

### Pasaules čempionāts jauniešiem un junioriem

### Eiropas čempionāts junioriem

## Atsauces

## Ārējās saites
Ķīšupe (ciems)

**Ķīšupe** ir ciems Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 3,4 km no novada un pagasta centra Saulkrastiem un 49,2 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V78 (Saulkrasti–Vidriži), Ķīšupes krastā.

Ciems izveidots, apvienojot apkārtējos ciemus — Ķīšupe 1, Ķīšupe 2 un Āres.

## Atsauces
Hermanis Pflaums

**Hermanis Pflaums** (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas pedagogs un fiziķis, Rīgas pilsētas ģimnāzijas virsskolotājs un Rīgas Politehniskā institūta profesors. Rīgas Dabaspētnieku biedrības sekretārs (1893—1901).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1862. gadā Novaja Derevņā pie Pēterburgas galma teātra kapelmeistara Ernesta Pflauma un viņa sievas Johannas, dzimušas Maršalas-Kaļinovskas, ģimenē. 1873. gadā viņš kopā ar māti pārcēlās uz Rīgu, mācījās Fromma elementārskolā un Rīgas pilsētas ģimnāzijā. No 1883. līdz 1886. gadam studēja astronomiju Tērbatas Universitātes, uzņemts studentu korporācijā *[[Fraternitas Rigensis]]*.

1889. gadā Pflaums sāka strādāt par dabaszinātņu skolotāju Rīgas pilsētas ģimnāzijā, paaugstināts par fizikas virsskolotāju 1896. gadā. Vienlaikus viņš mācīja arī dažādās privātskolās. 1887. gadā viņš kļuva par Rīgas Dabaszinātnieku biedrības locekli, 1906. gadā par Rīgas Politehniskā institūta adjunktprofesoru un fizikas laboratorijas vadītāju. 1909. gadā viņš ieguva doktora grādu Rostokas Universitātē ar disertāciju "Eksperimenti ar elektrisko svilpi". 1911. gadā publicēja vēstures apcerējumu par komētas aprakstu 17. gadsimtā Rīgā.
Miris no sirdslēkmes 1912. gadā 50 gadu vecumā Saulskalnā netālu no Siguldas.

## Darbi
* Ueber einen Crookes’schen Apparat. In: Annalen der Physik und Chemie. Neue Folge, Band 57, Nr. 3, 1896, Seiten 443—446.
* Eigenthümliche Wolke. In: Meteorologische Zeitschrift. Band 14, 1897, Seite 392.
* Ein Versuch mit der Leydener Flasche. In: Zeitschrift für den Physikalischen und Chemischen Unterricht. Band 10, 1897, Seite 148.
* Die Funkentelegraphie in der Schule. In: Zeitschrift für den Physikalischen und Chemischen Unterricht. Band 11, 1898, Seite 234.
* Elektrodenlose Vakuumröhrchen. In: Zeitschrift für den Physikalischen und Chemischen Unterricht. Band 12, 1899, Seite 286.
* Über ein Vakuumelektroskop. In: Beiblätter zu den Annalen der Physik. Band 24, 1900, Seiten 290—293.
* Ein thermoakustischer Apparat. In: Zeitschrift für den Physikalischen und Chemischen Unterricht. Band 20, 1907, Seiten 26—28.
* Bemerkungen zu einer Rigaer Kometenbeschreibung aus dem 17. Jahrhundert. In: Sitzungsberichte der Gesellschaft für Geschichte und Altertumskunde der Ostseeprovinzen Russlands. 1911, Seiten 69—79.

## Ārējās saites
Harera

**Harera** (, *Hāreri*; , *Ḥāreri*; ) ir pilsēta Etiopijā, Hareri pavalsts galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts rietumos Ahmara grēdas dienvidu piekājē  no valsts galvaspilsētas Adisabebas. Sena pilsēta; Hareras vecpilsēta (Džugola) 2006. gadā iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Vēsture
Saskaņā ar leģendu, pilsēta dibināta laikā starp 7. un 9. gadsimtu, kad septiņas apkārtnes apmetnes izbeidza savus strīdus un nodibināja jaunu centru ar Hareras nosaukumu. Harera tiek uzskatīta par ceturto svētāko islāma pilsētu, tās vecpilsētā (Džugolā) ir 82 mošejas, no kurām trīs datējamas ar 10. gadsimtu, kā arī 102 svētnīcas.

Agrākie vēsturiskie Hareras klanu valdnieki, sākot ar 1285. gadu, piederēja Valašmu dinastijai, kas iekaroja Ševu un apvienoja visas zemes līdz Zeilas ostai Ifatas sultanātā. No šī laika pastāv valdnieku hronoloģija, kā arī hronoloģija sekojošajam Adalas sultanātam, kas izveidojās 1364. gadā. Daži no šiem valdniekiem kristiešu valdīšanas laikā pēc amharu Negusa Amdas Sejona I (1314–1344) iekarojumiem bija spiesti atkāpties uz Arābijas pussalu. Ilgus gadsimtus Harera pastāvēja kā nozīmīgs tirdzniecības un islāma centrs karavānu krustceļā starp Etiopijas kalnieni un Adenas līča piekrasti; pēc Valašmu dinastijas beigām 17.—19. gadsimtā tā bija nocietināta islāmiska pilsētvalsts, kas bija slēgta eiropiešiem.

1887. gadā vēl pirms savas kronēšanas pilsētu ieņēma Meneliks II un iekļāva Etiopijas impērijas sastāvā. Turmpākajās desmitgadēs Harera kļuva par Harerges provinces centru; tajā tika iekļauti somāļu apdzīvotie līdzenumi austrumos no pilsētas.

Gadsimtu laikā pilsētā bija izvaidojies patstāvīgs etnoss hareri ar savu valodu un rakstību geezā. Pēc Mengistu režīma gāšanas un EPRDF nākšanas pie varas 1991. gadā Etiopijas administratīvā struktūra tika reorganizēta pēc etniskā principa, lielāko etnisko grupu pavalstīm aizstājot vēsturiskās provinces. Jaunie Oromijas un Somālijas reģioni pretendēja uz Hareru. Sākotnēji pilsētai tika piešķirts neatkarīgas pilsētas statuss, bet 1995. gadā tika izveidots patstāvīgs Hareri reģions ar hareu titulnāciju, nodalot daļu no Austrumharerges zonas un izveidojot anklāvu Oromijas teritorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Burtnieka līdzenums

[thumb|200px|[Burtnieka smilšakmens atsegumi]]
**Burtnieka līdzenums** ir līdzenums Tālavas zemienē. Tas ir viļņots līdzenums ar tipiskāko drumlinu reljefu Latvijā – Burtnieka drumlinu lauku, kura vidusdaļā atrodas Burtnieka ezers. Drumlinu nogulumos bieži sastopamas saldūdens kaļķiežu iegulas, kas veidojušās senajos ezeros.

Burtnieka līdzenuma pamatiežu virsu veido vidusdevona Burtnieku svītas smilšakmeņi un aleirolīti, kas atsedzas Burtnieka pļavu dabas liegumā ezera dienvidaustrumu krastā. Pamatiežus klāj 10 – 20 m biezi kvartāra (ledāja un tā kušanas ūdeņu) nogulumi: morēnmāls, grants, oļi, smiltis, aleirīti. Senā Burtnieka pazeminājumā uzkrājušies māli, smalkas smiltis un aleirīti. Starpdrumlinu ieplakās un citos lielākos reljefa pazeminājumos ledāja nogulumus pārsedz purvu nogulumi, upju ielejās, kā parasti, aluviālie nogulumi.

Burtnieka līdzenuma vidusdaļu aizņem Burtnieka ieplaka ar tā ieteku Rūjas, Sedas un Briedes pazeminājumu, kas ir pēcleduslaikmeta ezera līdzenums ar reljefā vāji izteiktām baseina krasta līnijām un upju deltu veidojumiem. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Delsija Rodrigesa

**Delsija Eloina Rodrigesa Gomesa** (, dzimusi ) ir Venecuēlas juriste, diplomāte un politiķe. Kopš 2026. gada 3. janvāra, kad Amerikas Savienotās Valstis sagūstīja amatā esošo prezidentu Nikolasu Maduro, Rodrigesa kļuva par Venecuēlas prezidenta amata pienākumu izpildītāju. Formāli amatā Rodrigesa tika iecelta divas dienas vēlāk. No 2018. līdz 2026. gadam viņa ieņēma Venecuēlas viceprezidentes amatu. Ieņēmusi vairākus amatus Ugo Čavesa un Nikolasa Maduro prezidentūras laikā. No 2013. gada līdz 2014. gadam bijusi Venecuēlas informācijas un komunikācijas ministre, no 2014. gada līdz 2017. gadam bijusi ārlietu ministre, bet no 2024. gada līdz 2025. gadam bijusi naftas ministre. Tāpat, no 2017. gada līdz 2018. gadam Rodrigesa bija Venecuēlas Konstitucionālās asamblejas prezidente, savukārt kopš 2018. gada viņa ir Nacionālā izlūkošanas dienesta vadītāja.

Rodrigesa ir Venecuēlas Apvienotās sociālistiskās partijas nacionālās valdības locekle. Eiropas Savienība, ASV un Kanāda ir noteikušas pret viņu sankcijas, atsaucoties uz iespējamiem cilvēktiesību pārkāpumiem un viņas lomu politiskajā krīzē valstī. Viņas viceprezidentes pilnvaras laika posmā no 2019. līdz 2023. gadam tika apstrīdētas. Tomēr viņai izdevās stabilizēt Venecuēlas ekonomiku pēc ilgstošas krīzes un palielināt valsts naftas ieguvi, neraugoties uz pastiprinātajām ASV sankcijām.

2026. gada 3. janvārī Nikolasu Maduro sagūstīja ASV operācijas laikā, kā rezultātā Rodrigesa kļuva par valsts prezidenta pienākumu izpildītāju, tomēr viņas turpmākā loma valdības administrācijā paliek neskaidra. 5. janvārī Venecuēlas Augstākā tiesa formāli piešķīra Rodrigesai pilnvaras pildīt prezidenta pienākumus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Centrālā Etiopija

**Centrālās Etiopijas reģiona pavalsts** (, *yä-Maʿǝkälawi Ityop̣p̣ǝya Kǝllǝlawi Mängǝst*) ir viena no Etiopijas reģionālajām pavalstīm. Tā atrodas valsts vidusdaļā, robežojas rietumos, ziemeļos un austrumos ar Oromiju, bet dienvidos — ar Dienvidetiopiju un Dienvidrietumu Etiopiju. Pavalsts administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Hosaina, bet pavalsts parlaments atrodas Velkitē. Pavalstī jaukts etniskais sastāvs, tās lielākās tautas ir hadiji, guragi, silti, kembati, alabi un timabaro; visiem šiem etnosiem izveidotas titulnāciju zonas vai speciālās voredas. Pēc konfesionālās piederības 40 % ir musulmaņi, kā arī protestanti un etiopiešu pareizticīgie.

## Vēsture
Centrālās Etiopijas pavalsts izveidota, 2023. gadā sadalot Dienvidu nāciju un tautu reģionu (DNTR), no kura pirms tam jau bija atdalījušās Sidama un Dienvidrietumu Etiopija. Pavalstī iekļāva teritorijas, kas pirms DNTR izveidošanas 1995. gadā ietilpa vēsturiskajā Ševas provincē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hosaina

**Hosaina** (, *Hośa‘ina*) ir pilsēta Etiopijā, Centrālās Etiopijas pavalsts galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts vidusdaļā  no valsts galvaspilsētas Adisabebas. 

1929. gadā Hosainā apmetās protestantu misionāri un pilsēta kļuva par Etiopijas dienvidu daļas protestantisma centru — Centrālās Etiopijas pavalstī protestanti veido ap 37 % no iedzīvotājiem un ir otra lielākā konfesija, bet pilsētā vairāk kā 65 % iedzīvotāju ir protestanti. Pilsētā kopš 1970. gada atrodas Mekanes Jēzus baznīcas (luterāņu) sinode.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sidama

**Sidamas nacionālā reģiona pavalsts** (; , *yä-Sidama Bǝḥerawi Kǝllǝlawi Mängǝśt*) ir viena no Etiopijas reģionālajām nacionālajām pavalstīm. Tā atrodas valsts dienviddaļā, robežojas ziemeļos un austrumos ar Oromiju, rietumos  — ar Dienvidetiopiju, bet dienvidos — ar Oromiju un Dienvidetiopijas eksklāvu Gedeo. Pavalsts administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Avasa. Pavalstī viendabīgs etniskais sastāvs, lielākā daļa (89 %) ir sidami, kā arī amhari, oromo un volajiti. Pēc konfesionālās piederības vairāk kā 80 % ir protestanti.

## Vēsture
Vēsturiski tagadējās Sidamas pavalsts teritorija bija daļa no daudz plašākās Sidamas provinces, kas iekļāva arī oromo un somāļu apdzīvotās teritorijas dienvidos. Sidama bija turīgākā valsts dienviddaļas province — šeit plašos apmēros audzēja kafiju. 1992. gadā provinci sadalīja starp Oromijas, Somāli un Dienvidu nāciju un tautu reģioniem, sidamu apdzīvoto teritoriju iekļaujot pēdējā, kur tā veidoja atsevišķu zonu, bet Avasas pilsēta bija reģiona centrs. 2019. gadā Sidamas zonā sarīkoja referendumu, kura rezultātā ar 98,52 % balsu *par* Sidama izstājās no Dienvidu nāciju un tautu reģiona un izveidoja patstāvīgu nacionālo reģionu. Divu nākamo gadu laikā Dienvidu nāciju un tautu reģions sadalījās vēl trijās daļās un beidza pastāvēt.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kurts Šallers

**Kurts Osvalds Šallers** (; dzimis ) ir vācu kinooperators un fotogrāfs. Viņš ir arī kameru stabilizācijas sistēmu izstrādātājs un dizaineris. 2025. gadā viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu par *Trinity 2* sistēmas koncepciju, dizainu un izstrādi.

## Karjera
1984. gadā Šallers sāka mācīties par operatora asistentu un pēc tam par operatoru ''Bavaria Film and Television Studios''.

Pēc apmācības viņš sākotnēji strādāja par studijas operatoru, līdz 1990. gadu sākumā specializējās starptautisko dokumentālo filmu veidošanā. Sākot ar 1990. gadu vidu, Kurts Šallers strādāja par operatoru seriālu veidošanā un par *Steadicam* operatoru televīzijas seriālos, filmās, šovos un dokumentālajās filmās.

Deviņdesmito gadu beigās Šallers, izmantojot savu operatora pieredzi, izstrādāja kameru stabilizācijas sistēmas, kas 2001. gadā noveda pie *Sachtler/Vitec Videocom artemis* sērijas. 2001. gada NAB izstādē Lasvegasā viņa izstrādātā *artemis* sērija bija pasaulē pirmā modulārā kameru stabilizācijas sistēma. Turklāt *artemis HD* sistēmas tolaik bija pasaulē pirmās pilnas HD kameru stabilizācijas sistēmas.

2015. gadā Kurts Šallers kopā ar inženieri Romanu Foltinu izstrādāja sistēmu (*artemis*) *Trinity*. Tā bija pasaulē pirmā kameras stabilizācijas sistēma, kas apvienoja mehānisko stabilizācijas sistēmu ar elektronisko.

2016. gada aprīlī viņš ar visu savu *artemis* produktu portfeli pārcēlās no *Sachtler / Vitec Videocom* uz *ARRI*, kur strādāja par kameru stabilizācijas sistēmu produktu vadītāju, lai vadītu *Trinity* sistēmu tālāku attīstību.

2025. gadā Kurtam Šalleram piešķīra *[[Academy Scientific and Engineering Award balva]]* par *Trinity 2* sistēmas koncepciju, dizainu un izstrādi.

Kopš 1998. gada viņš visā pasaulē darbojas arī kā lektors *Steadicam* operatoru apmācībās.

## Kameras stabilizācijas sistēmas
* *ARRI Artemis 2*
* *ARRI Trinity 2*

## Apbalvojumi
* 2016. gads: *Cine Gear Expo Technical Award* par *Trinity* kameras stabilizācijas sistēmas izstrādi
* 2016. gads: *cinecAward* par *Trinity* kameras stabilizācijas sistēmas izstrādi
* 2017. gads: *BIRTV Award* par *Trinity* kameras stabilizācijas sistēmas izstrādi
* 2025. gads: *Academy Scientific and Engineering Award* par *Trinity 2* sistēmas koncepciju, dizainu un izstrādi

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''schaller-media'' tīmekļa vietne
Upgrade (filma)

***Upgrade*** ir 2018. gada Austrālijas un ASV zinātniskās fantastikas asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Lī Vonels. Filmā galvenās lomas atveido Logans Māršals-Grīns, Betija Gebriela un Herisons Gilbertsons.

Filmas darbība norisinās 2046. gadā un stāsta par automehāniķi, kura sievu nogalina laupīšanas laikā, bet pats kļūst par invalīdu. Taču drīz viņam piedāvā eksperimentālu ķermeņa atjaunināšanu.

Filmas *Upgrade* pirmizrāde notika  *[[South by Southwest]]* festivālā. Filma nopelnīja 17 miljonus ASV dolāru pie 3 miljonu dolāru budžeta, kā arī saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu, īpaši izceļot tās melno humoru un cīņas ainas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tarmans Šanmugaratnams

**Tarmans Šanmugaratnams** (, dzimis ) ir Singapūras politiķis un ekonomists. Kopš 2023. gada septembra Šanmugaratnams ir Singapūras 9. prezidents.

Pirms prezidentūras Šanmugaratnams no 2019. gada līdz 2023. gadam bija Singapūras vecākais ministrs, no 2011. gada līdz 2023. gadam — Singapūras Monetārās iestādes priekšsēdētājs, kā arī no 2011. gada līdz 2019. gadam ieņēma premjerministra vietnieka amatu. Viņš arī bija ekonomikas un sociālās politikas koordinējošais ministrs no 2011. gada līdz 2015. gadam, finanšu ministrs no 2007. gada līdz 2015. gadam, izglītības ministrs no 2003. gada līdz 2008. gadam, kā arī darbaspēka ministrs 2011. un 2012. gadā. Būdams valdībā esošās konservatīvās Tautas rīcības partijas biedrs, viņš no 2001. līdz 2023. gadam bija parlamenta deputāts.

2023. gada jūnijā Šanmugaratnams paziņoja par nodomu kandidēt prezidenta vēlēšanās. Viņš paziņoja par izstāšanos un partijas un parlamenta, tā kā prezidenta amats Singapūrā ir bezpartejisks. Viņš vēlēšanās uzvarēja, iegūstot 70,4% balsu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ilie Boložans

**Ilie Gavrils Boložans** (, dzimis ) ir Rumānijas politiķis. Kopš 2025. gada jūnija Boložans ir Rumānijas premjerministrs.

Pēc Nacionālās Liberālās partijas sakāves vēlāk anulēto 2024. gada Rumānijas prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā un tai sekojošās premjerministra Nikolajes Čukes atkāpšanās no amata Boložans kļuva par partijas vadītāja pienākumu izpildītāju un tika ievēlēts par Rumānijas Senāta priekšsēdētāju.

2025. gada 12. februārī pēc Klausa Johanisa atkāpšanās Boložans kļuva par Rumānijas prezidenta amata pienākumu izpildītāju. Šo amatu viņš pildīja līdz Nikušora Dana inaugurācijai 2025. gada 26. maijā. Prezidenta pienākumu izpildes laikā viņa pilnvaras Senāta priekšsēdētāja amatā tika apturētas, un viņš atgriezās amatā pēc Dana prezidentūras sākuma.

2025. gada 20. jūnijā prezidents Dans iecēla Boložanu par Rumānijas premjerministru, nododot zvērestu 23. jūnijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tveitsa ledājs

**Tveitsa ledājs** () ir ap 120 km plats šļūdonis Rietumantarktīdā, Elsvērta Zemē. Noplūst Amundsena jūras Painailenda līcī Volgrīna krastā rietumos no Painailendas ledāja. Tveitsa ledājs ir platākais vienlaidus ledājs pasaulē ar platību () — nedaudz mazāks par Lielbritānijas salu. Tas ir arī ļoti augsts, ledus biezumam no pamatieža līdz virsmai sasniedzot 800 līdz 1200 metrus. Ledāja plūsmas ātrums austrumos no Mērfija kalna pārsniedz 2 km/a.

Tveitsa ledājs tiek rūpīgi uzraudzīts, lai noteiktu tā potenciālu paaugstināt jūras līmeni. Kopš 1980. gadiem Tveitsa un Painailendas ledāji ir raksturoti kā daļa no Rietumantarktikas ledus segas "vājās pavēderes", daļēji tāpēc, ka tie šķiet neaizsargāti pret neatgriezenisku atkāpšanos un sabrukšanu pat relatīvi nelielas sasilšanas gadījumā, bet galvenokārt tāpēc, ka, ja tie izzudīs, visa Rietumantarktīdas ledus sega, visticamāk, galu galā tiem sekos. Šī hipotēze ir balstīta gan uz teorētiskiem pētījumiem par jūras ledus segas stabilitāti, gan uz novērojumiem par lielām izmaiņām šajos divos ledājos. Pēdējos gados abu šo ledāju plūsma ir paātrinājusies, to virsmas ir pazeminājušās un to zemējuma līnijas ir atkāpušās. Tiek uzskatīts, ka tie, visticamāk, galu galā sabruks pat bez turpmākas sasilšanas. Tveitsa radītās pārmērīgās briesmas ir novedušas pie tā, ka daži žurnālisti to ir nosaukuši par «Pastardienas ledāju», lai gan šī iesauka zinātnieku vidū ir vērtēta pretrunīgi.

Tiek uzskatīts, ka pirmie ledāja piekrastes daļu novēroja Ričarda Bērda trešā Antarktikas ekspedīcija 1940. gadā. Detalizēta ledāja virsmas kartēšana notika laikā no 1959. līdz 1966. gadam. 1967. gadā to oficiāli nosauca ģeologa, ģeomorfologa un Viskonsinas-Medisonas Universitātes emeritētā profesora Fredrika Tveitsa (*Fredrik T. Thwaites*, 1883–1961) vārdā, kurš gan nekad personīgi ledāju nebija apmeklējis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Edgars Ungurs (bobslejists)

**Edgars Ungurs** (dzimis  Krāslavā) ir latviešu bobslejists, stūmējs.

## Karjera
Pirms pievēršanās bobslejam E. Ungurs ir nodarbojies ar vieglatlētiku. Viņš ir NBS sporta kluba biedrs, dienestu Nacionālajos bruņotajos spēkos uzsāka 2014. gadā, ieguvis bakalaura grādu militārajā vadībā. Eiropas kausā bobslejā debitēja 2022. gada novembrī Lillehammerē ar 8. vietu četrinieku sacensībās Jēkaba Kalendas pilotētajā ekipāžā.  Eiropas kausa posmā Siguldas trasē viņš ar pilotu Dāvi Kaufmani izcīnīja 3. vietu divniekos. Pasaules kausa sacensībās pirmo reizi piedalījās  Jaņcjinas trasē, kur ar Kalendas pilotēto četrinieka komandu ieņēma 11. vietu.

2023. gada decembrī Eiropas čempionātā Ungurs ieņēma 10. vietu četrinieku sacensībās Insbrukā, bet 2024. gada februārī Eiropas čempionātā divniekiem Siguldā ieguva 8. vietu, abas reizes startējot ar pilotu J. Kalendu. 2024. gada Pasaules čempionātā arī startēja kopā ar pilotu Kalendu, bet gan divnieku, gan četrinieku sacensībās ekipāža piedzīvoja kritienu un sacensības neturpināja.  Eiropas kausa posmā Siguldā Ungurs kopā ar pilotu Renāru Grantiņu izcīnīja otro vietu. 2025.—2026. gada sezonā regulāri startē Pasaules kausa posmos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Edgars Ungurs

**Edgars Ungurs** var būt:

* Edgars Ungurs (1984) — šahists;
* Edgars Ungurs (1993) — bobslejists.
Bānčhīana

**Bānčhīana** () ir 20. gadsimta sešdesmitajos gados atklāts arheoloģisks piemineklis Taizmemes ziemeļaustrumos. 1992. gadā vieta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Pie senvietas iekārtots muzejs.

Vieta slavena ar savu īpatnējā stila keramiku. 2008. gadā atklājās, ka kopš 2002. gada daudzi Kalifornijas un Čikāgas mākslas muzeji bija iepirkuši Bānčhīanas keramikas paraugus, pieverot acis uz to, ka mākslas priekšmeti ir nelegāli iegūti. 

## Attēlu galerija

Museum_für_Indische_Kunst_Dahlem_Berlin_Mai_2006_056.jpg
Ban_Chiang_Woman_making_pots.JPG
BlackCeramicBanChiangCultureThailand1200-800BCE.jpg


## Ārējās saites
Konrāds Šulcs

**Konrāds Šulcs** var būt:

* Konrāds Šulcs (1731—1802) — luterāņu mācītājs;
* Konrāds Šulcs (1772—1840) — luterāņu mācītājs, iepriekšējā dēls.
Konrāds Šulcs (tēvs)

**Konrāds Šulcs** (, ; dzimis , miris ) bija Jelgavā dzimis vācbaltiešu izcelsmes luterāņu mācītājs, ilgus gadus kalpojis Žeimeles draudzē. Konrāda Šulca tēvs.

Dzimis stiklinieka ģimenē. No 1744. gada strādāja par Dobeles baznīcas ērģelnieka palīgu. 1751. gadā, ieguvis stipendiju ar Dobeles mācītāja Dāvida Pflugarta rekomendāciju, no 1751. gada četrus gadus studēja teoloģiju Kēnigsbergas universitātē. Atgriezies dzimtemē, 1759. gadā tika norīkots uz Žeimeles luterānņu draudzi, mūsdienu Lietuvā. No 1786. līdz 1793. gadam pārraudzīja jaunās, mūra baznīcas celtniecību. 

Rakstīja latīniski, vāciski un latviski. 

## Darbi
* *Supremum quod datur amoris amicitiaeque monumentum* (Jelgava, 1756)
* *Utrum literae in Christianorum scholis majori tractandae studio, an boni mores* (Jelgava, 1758)
* *Lettisches Pastoral-Handbuch oder Kirch-Agende zum Gebrauch bei den lettischen Gemeinden des Grossherzogthums Litthauen, auf synodalische Verоrdnung herausgegeben* (Jelgava, 1795)
* *Lettisches Pastoral–Hand–Buch* (rokasgrāmata Lietuvas luterāņu draudzēm latviski, 1795)

## Ārējās saites

* BBLd — Baltisches Biografisches Lexikon digital
Paģēģu luterāņu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12667750"
}

**Paģēģu evaņģēliski luteriskā baznīca** () ir 1926. gadā uzcelts Lietuvas evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Lietuvas rietumos, Paģēģu pilsētas centrā. 

Neatkarīga draudze Paģēgos tika nodibinātā 1931. gadā, atdalot no Tilzītes draudzes. 1933. gadā baznīca tika konsekrēta. Draudzē lielākoties bija vācu iedzīvotāji. 1938. gadā baznīca tika pārbūvēta, uzbūvējot torni. 1946. gadā sākoties PSRS, baznīca tika atņemta ticīgajiem un tajā ierīkota graudu noliktava. 1948. gadā tika likvidēta arī draudze. Vēlāk baznīcā tika ierīkots kinoteātris. Jau 1989. gada baznīca tika atgriezta luterticīgajiem.

## Galerija

Pagėgiai,_liuteronų_bažnyčioje.JPG
Pagėgiai,_liuteronų_bažnyčioje_2.JPG


## Ārējās saites
Avasa

**Avasa** (, *Āwasa*) vai **Havāsa** () ir pilsēta Etiopijā, Sidamas pavalsts galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts vidusdaļā Avasas ezera krastā  no valsts galvaspilsētas Adisabebas. Nozīmīgs transporta un izglītības centrs.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 1958. gadā pēc imperatora Hailes Selasijes I rīkojuma un kā pirmā topošās pilsētas vietā Avasas ezera krastā tika uzbūvēta imperatora sezonas pils. Sākotnēji pilsētu dēvēja pēc tās vietējā nosaukuma **Adare**, bet vēlāk pārdēvēta pēc ezera nosaukuma, kas sidamu valodā nozīmē ‘liela ūdenstilpe’.1962. gadā tika nodibināta Avasas municipalitāte, bet 1968. gadā no 80 km attālās Jirga Alemas uz Avasu pārcēla Sidamas ģenerālgubernatūras (vēlāk — provinces) administrāciju. 1992. gadā Avasa kļuva par Dienvidu nāciju un tautu reģiona administratīvo centru, bet 2020. gadā — par Sidamas pavalsts centru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dienvidetiopija

**Dienvidetiopijas reģiona pavalsts** (, *yä-Däbub Ityop̣p̣ǝya Kǝllǝlawi Mängǝst*) ir viena no Etiopijas reģionālajām pavalstīm. Tā atrodas valsts dienvidos, robežojas dienvidos ar Keniju un Dienvidsudānu, rietumos — ar Dienvidrietumu Etiopiju, ziemeļos — ar Centrālo Etiopiju un Sidamu, bet austrumos — ar Oromiju. Pavalsts administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Volaita Sodo; citas lielākās pilsētas ir Arba Minča un Dila. Pavalstī jaukts etniskais sastāvs, tās lielākās tautas ir volajiti, gamo, gedeo, gofi, ari, konso, kori, amhari, maliji un basketo; visiem šiem etnosiem (izņemot amharus) izveidotas titulnāciju zonas. Pēc konfesionālās piederības 60 % ir protestanti, kā arī etiopiešu pareizticīgie un animisti. Administratīvi dalās 12 zonās, no kurām viena — Gedeo zona — ir eksklāvs starp Sidamu un Oromiju.

## Vēsture
Dienvidetiopijas pavalsts izveidota, 2023. gadā sadalot Dienvidu nāciju un tautu reģionu (DNTR), no kura pirms tam jau bija atdalījušās Sidama un Dienvidrietumu Etiopija. Pavalstī iekļāva teritorijas, kas pirms DNTR izveidošanas 1995. gadā ietilpa vēsturiskajā Gamo-Gofas provincē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nida-Pērkone

**Nida–Pērkone** ir 2010. gadā izveidota aizsargājama jūras teritorija Dienvidkurzemes novadā. Tiek aizsargāta piekrastei piegulošā jūras teritorija starp Pērkoni ziemeļos līdz Nidai dienvidos.

Aizsargājamā teritorija izveidota zemūdens rifu un putnu sugu aizsardzībai. Starp putnu sugām, kas šeit uzturas, var atzīmēt lielo gauru, kas šajā piekrastē pārziemo īpaši lielā skaitā, un mazo ķīri.

## Ārējās saites
* Dabas aizsardzības pārvalde
* Nature 2000
Volaita Sodo

**Volaita Sodo** (, *Welayita Sodo*; ) ir pilsēta Etiopijā, Dienvidetiopijas pavalsts galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts dienviddaļā  no valsts galvaspilsētas Adisabebas.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 1894. gadā pēc Volamas karalistes iekarošanas un iekļaušanas Etiopijā. 1930. gados Sodo bija vienīgā nozīmīgā apdzīvotā vieta volaitu zemē — šeit bija tirgus, pasts un telefona sakari ar galvaspilsētu. 1937. gadā pilsētu iekaroja Itālijas karaspēks, bet 1941. gadā to ieņēma briti. 1958. gadā Sodo bija viena no 27 Etiopijas apdzīvotajām vietām, kas bija klasificēta kā pirmās klases pilsēta. 2023. gadā, nodibinot Dienvidetiopijas pavalsti, Sodo tika nozīmēta par tās administratīvo centru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dienvidrietumu Etiopija

**Dienvidrietumu Etiopija Tautu reģiona pavalsts** (, *yä-Däbub Mǝʿǝrab Ityop̣p̣ǝya Həzbočč Kǝllǝlawi Mängǝst*) ir viena no Etiopijas reģionālajām pavalstīm. Tā atrodas valsts dienvidrietumos, robežojas dienvidos ar Keniju un Dienvidsudānu, rietumos — ar Gambelu, ziemeļos — ar Oromiju, ziemeļaustrumos — ar Centrālo Etiopiju, bet austrumos — ar Dienvidetiopiju. Pavalsts administratīvais centrs ir Bonga, bet lielākā apdzīvotā vieta — Tepi. Pavalstī jaukts etniskais sastāvs, tās lielākās tautas ir kefičo, davuro, benči, meeniti, amhari, konti, šekečo, oromo un daseneči; visiem šiem etnosiem (izņemot amharus un oromo) izveidotas titulnāciju zonas vai voredas. Pēc konfesionālās piederības pa 40 % iedzīvotāju ir protestanti un etiopiešu pareizticīgie, kā arī 11 % animisti.

## Vēsture
Dienvidrietumu Etiopijas pavalsts izveidota 2021. gadā, referenduma rezultātā (96,7 % nobalsoja par atdalīšanos) atdaloties no Dienvidu nāciju un tautu reģionu (DNTR), no kura pirms tam jau bija atdalījusies Sidama. Pavalstī iekļāvās teritorijas, kas pirms DNTR izveidošanas 1995. gadā ietilpa vēsturiskajā Kafas provincē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Teodors Kaleps

**Teodors Ferdinands Kaleps** (; 1866—1913) bija Latvijas igauņu izcelsmes inženieris. Rīgas Politehniskā institūta (RPI) profesors (1895—1913). Zasulauka rūpnīcas "Motors" direktors, kurā konstruēja Latvijā pirmos lidmašīnu dzinējus.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1866. gada 24. janvārī Rēveles apriņķa Kozes pagasta Paunkīlas ciemā pasta stacijas priekšnieka Georga Kalepa (1827—1895) un viņa sievas Juliānas Marijas, dzimušas Tornbergas (1833—1897), ģimenē. Mācījās pagasta skolā, tad Rēveles reālskolā.
Studēja Rīgas politehnikuma Mehānikas nodaļā (absolvēja 1893) un Arhitektūras nodaļā (1895). Strādāja rūpnīcā "Lange un dēls", no 1898. gada Zasulauka mašīnfabrikā "Motors", līdztekus bija RPI profesors. Apprecējās ar Valliju Rātfelderi (1875—1945), 1903. gadā viņiem piedzima dēls Georgs, 1905. gadā meita Zigrīda.

Vēlāk Teodors Kaleps kļuva par rūpnīcas "Motors" līdzīpašnieku un direktoru. Rūpnīcā strādājuši arī Frīdrihs Canders, kurš uzbūvēja savu pirmo planieri, kā arī Eduards Smiļģis. 1909. gadā rūpnīca Teodora Kalepa vadībā uzsāka lidaparātu motoru ražošanu.
1910. gada martā Teodors Kaleps Vācijā nopirka aeroplānu, pēc kura parauga "Motor" uzbūvēja pirmo lidmašīnu Latvijā. 1911. gada 11. janvārī pilots Maksis Trautmanis ar rūpnīcas "Motor" lidmašīnu veica Latvijā pirmo ziemas lidojumu.
1911. gadā "Motor" izstrādāja pirmo lidmašīnas motoru "К-60" ("Kalep-60"), līdz 1913. gadam rūpnīcā saražoja ap 100 šo dzinēju. 1913. gadā izstrādāja jaudīgāku dzinēju "K-80", Sevastopolē demonstrēja savus izgudrojumus.
Miris 1913. gada 26. aprīlī Rīgā, apglabāts Meža kapos.
thumb|left|260px|Mašībūves rūpnīca "Motors" (pirms 1914. gada)

## Atsauces
Bonga

**Bonga** (, *Boniga*) ir pilsēta Etiopijā, Dienvidrietumu Etiopijas pavalsts galvaspilsēta un trešā lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts dienvidrietumu daļā Omo pietekas Bartas ielejā  no valsts galvaspilsētas Adisabebas. Bongas apvidus tiek uzskatīts par arabikas kafijas šķirnes dzimteni.

## Vēsture
Bonga tiek uzskatīta par vienu no Etiopijas rietumdaļas senākajām pilsētām — tā bijusi Kafas karalistes galvaspilsēta. Pirmais zināmais eiropietis, kas apmeklēja Bongu, bija īru ceļotājs un ģeogrāfs Antuāns Tomsons d'Abadi 1843. gadā. 1897. gadā Kafas karalisti iekaroja Meneliks II un iekļāva to Etiopijas impērijā. Karadarbībā Bonga tika nopostīta un Kafas provinces centrs sākotnēji bija netālā Andrača. 1936. gadā pilsētu iekaroja itāļi un atjaunoja tās administratīvā centra statusu. 1938. gadā pilsētā bija ap 3000 iedzīvotāju, to galvenā nodarbošanās bija kafijas, vaska, ādu, kukurūzas un tējas ražošana.

Kopš 2021. gada Bonga ir jaunizveidotās Dienvidrietumu Etiopijas pavalsts galvaspilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Anita Stašulāne

**Anita Stašulāne** (dzimusi ) ir latviešu literatūrzinātniece, reliģiju pētniece, teoloģijas zinātņu doktore (1998. gads). Daugavpils Universitātes profesore.  Zinātniskās intereses - jaunās reliģiskās kustības, starpreliģiju attiecības. Studējusi LVU un Pontifikālajā Gregora universitātē (*Pontificia Università Gregoriana*) Romā.

## Ārējās saites

* literatura.lv
* Latgales dati
Gambela

**Gambelas Tautu nacionālā reģiona pavalsts** (, *yä-Gambela Ḥəzbočč Bǝḥerawi Kǝllǝlawi Mängǝśt*) ir viena no Etiopijas reģionālajām pavalstīm. Tā atrodas valsts rietumos, robežojas dienvidos un rietumos ar Dienvidsudānu, ziemeļaustrumos — ar Oromiju, bet dienvidaustrumos — ar Dienvidrietumu Etiopiju. Pavalsts administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Gambela. Pavalstī jaukts etniskais sastāvs, vairākums ir nilotu tautas nueri, anuaki un madžangiri, kā arī ieceļojušie amhari, oromo un kefičo; visiem aborigēnajiem etnosiem izveidotas titulnāciju zonas. Pēc konfesionālās piederības 44 % iedzīvotāju ir protestanti , 24 % — etiopiešu pareizticīgie, kā arī 10 % animisti.

## Vēsture
Gambela, tāpat kā Benišangula Gumiza, vēsturiski ir cieši saistīta ar blakus esošajām Sudānu un Dienvidsudānu un mazākā mērā ar Etiopijas kalnienes tautām. Šie reģioni kopš Aksumas valsts laikiem kalpoja par vergu medību vietām, un to nilosahāras valodās runājošos iedzīvotājus augstienes etiopieši nievājoši sauca par šankeliem.

Atšķirībā no kalnienes, Gambelā ir izplatīta malārija un cece mušas. Šis fakts ilgu laiku atturēja etiopiešus no augstienēm imigrēt uz šo apgabalu vai veidot ciešākas saites starp šo reģionu un Etiopiju. Gambela tika iekļauta Etiopijā 1990. gados, kad tā Menelika II vadībā iekaroja plašas teritorijas dienvidos, rietumos un austrumos. Etiopijas impērijas galvenā interese bija vergu un ziloņkaula tirdzniecība no šī reģiona. Administratīvi Gambela tika iekļauta Ilubaboras provincē.

Kaimiņvalsts Sudānas koloniālā lielvara Lielbritānija bija ieinteresēta tirdzniecībā ar Etiopijas rietumu augstienēm caur Gambelu. Saskaņā ar 1902. gada Anglo-Etiopijas līgumu, kas noteica robežu starp Etiopiju un Angļu-ēģiptiešu Sudānu, Gambela nonāca Lielbritānijas pārvaldē un tika izmantota kā Lielbritānijas tirdzniecības postenis.
Kad Sudāna 1956. gadā ieguva neatkarību, Gambela pilnībā kļuva par Etiopijas daļu. Etiopijas ietvaros tā palika perifērs reģions līdz pat 1980. gadiem, kad uz turieni tika pārvietoti cilvēki no citām valsts daļām un vēlāk radās interese par tās potenciālajām naftas rezervēm. 1980. gados Mengistu Hailes Mariama vadītais komunistiskais režīms no sausuma un bada cietušajiem augstienēm pārvietoja vairāk nekā 60 000 zemnieku uz Gambelu, kas tika uzskatīta par auglīgu apgabalu ar bagātīgām zemes rezervēm. Šim nolūkam vietējiem nilotiem tika atsavināta zeme.

Pilsoņu karš Dienvidsudānā stipri ietekmēja Gambelu. Etiopijas komunistu režīms atbalstīja Sudānas Tautas atbrīvošanas armijas (SPLA) nemierniekus pret Sudānas valdību un ļāva tiem izveidot bāzes Gambelā. Līdz 1980. gadu vidum Gambelā dzīvoja aptuveni 300 000 bēgļu no Dienvidsudānas, no kuriem lielākā daļa bija SPLA atbalstošie nueri. Itangas nometne savulaik bija lielākā bēgļu nometne pasaulē.

Ar 1987. gada Etiopijas administratīvās struktūras reformu Gambela tika atdalīta no Ilubaboras kā neatkarīgs reģions.

## Atsauces

## Ārējās saites
Singapūras Nacionālais muzejs

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q632689"
}

**Singapūras Nacionālais muzejs** (, , , ) ir muzejs Singapūrā, kas veltīts Singapūras vēsturei, kultūrai un mākslai. Muzeja pirmsākumi ir 1849. gadā izveidotā sekcija Singapūras vecākajā skolā - Rafla institūtā (*Raffles Institution*). Kopš 1887. gada muzejs darbojas esošajā ēkā. Muzeja mūsdienu nosaukums - no 1965. gada. Ēka vairākkārt pābūvēta, paplašināta.

## Ārējās saites

*
Gambela (pilsēta)

**Gambela** (, *Gambēla*) ir pilsēta Etiopijā, Gambelas pavalsts galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts rietumos Nīlas pietekas Baro krastos  no valsts galvaspilsētas Adisabebas.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1907. gadā kā britu tirdzniecības postenis Baro krastā pamatojoties uz 1902. gadā noslēgto angļu—etiopiešu līgumu, saskaņā ar kuru Gambela nonāca britu koncesijā. Caur Gambelu norisinājās kafijas un citu preču tirdzniecība ar Etiopijas kalnienes daļu. Gambela bija savienota ar Hartumu ar 1366 km garu ūdensceļu, pa kuru līdz 1930. gadiem lietus sezonā divreiz mēnesī kursēja kuģi; ceļš lejpus pa straumi aizņēma 7 dienas, bet augšpus — 11 dienas. Koncesija tika pārtraukta 1936. gadā, kad Etiopiju iekaroja Itālija, bet atjaunota 1941. gadā.

1944. gadā tika noslēgts jauns angļu-ēģiptiešu līgums, ar ko britu privilēģijas tika stipri samazinātas, bet Gambelas anklāvs turpināja pastāvēt. 1956. gadā, kad Sudāna ieguva neatkarību, tā pasludināja Gambelas anklāvu par savu īpašumu, bet bija spiesta to atdot Etiopijai tā paša gada oktobrī.

Derga režīma laikā dēļ saspringtajām attiecībām ar Sudānu Gambelas osta tika slēgta. 1995. gadā pilsēta kļuva par jaunizveidotā Gambelas reģiona administratīvo centru.

## Atsauces

## Ārējās saites