open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Brūstera miljoni

**"Brūstera miljoni"** () ir 1985. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Volters Hills. Filmā galvenās lomas atveido Ričards Praiors un Džons Kendijs. Filma balstīta uz Džordža Bara Makkačena 1902. gada tāda paša nosaukuma romānu.

Filma stāsta par zemāko līgu beisbola spēlētāju Montiju Brūsteru (Praiors), kurš varētu mantot 300 miljonus ASV dolāru, ja viņš 30 dienu laikā spētu iztērēt 30 miljonus dolāru, neuzrādot neko un nevienam par to nestāstot.

Filmas "Brūstera miljoni" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Universal Pictures]]*. Filma saņēma pārsvarā negatīvus kritiķu vērtējumus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ričards Praiors

**Ričards Franklins Lenokss Tomass Praiors** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris un komiķis. Saņēmis ''Emmy'' balvu, kā arī piecas ''Grammy'' balvas. 1974. gadā saņēmis arī Amerikas scenāristu ģildes balvu.

Kā aktieris, piedalījies galvenokārt komēdijās. Pazīstams ar lomām filmās, kurās viņš spēlēja kopā ar Džīnu Vailderu: *[[Silver Streak]]* (1976), *[[Stir Crazy]]* (1980), *[[See No Evil, Hear No Evil]]* (1989) un *[[Another You]]* (1991). Piedalījies arī tādās filmās kā *[[Uptown Saturday Night]]* (1974), *[[Blue Collar]]* (1978), *[[The Wiz]]* (1978), *[[California Suite]]* (1978), "Supermens 3" (1983), "Brūstera miljoni" (1985), "Hārlemas naktis" (*Harlem Nights*, 1989) un "Ceļš uz nekurieni" (1997). Kopā ar Melu Bruksu sarakstījis scenāriju filmai "Mirdzošie sedli" (1974).

## Ārējās saites
Luišs Montenegru

**Luišs Filipe Montenegru Kardozu de Moraišs Estevešs** (, dzimis ) ir portugāļu politiķis un jurists. Kopš 2024. gada aprīļa Montenegru ir Portugāles premjerministrs.

Jau kopš 1991. gada Montenegru pārstāv Sociāldemokrātisko partiju. No 2002. gada līdz 2018. gadam bijis Portugāles parlamenta deputāts. 2022. gadā kļuvis par partijas prezidentu.

Pēc 2024. gada parlamenta vēlēšanām, Montenegru vadībā Sociāldemokrātiskā partija izveidoja mazākuma valdību, pašam Montenegru kļūstot par premjerministru. Pēc interešu konflikta skandāla 2025. gada sākumā, Montenegru valdība pēc uzticības balsojuma izjuka. Pēc 2025. gada ārkārtas vēlēšanām viņa partija vēlreiz ieguva vislielāko atbalstu, Montenegru atkārtoti kļūstot par premjerministru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hosē Heri

**Hosē Enrike Heri Orē** (, dzimis ) ir Peru politiķis un jurists. Kopš 2025. gada oktobra līdz 2026. gada februārim Heri bija 65. Peru prezidents.

Pārstāv centrisko Mēs esam Peru partiju. Pirmo reizi ievēlēts parlamentā 2021. gadā. 2025. gada jūlijā Heri tika ievēlēts par parlamenta priekšsēdētāju. Pēc prezidentes Dinas Boluartes impīčmenta un atcelšanas no amata 2025. gada 10. oktobrī Heri uzņēmās prezidenta amatu kā likumdevēja varas vadītājs.

2026. gada februārī atcelts no prezidenta pienākumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dubjūka

**Dubjūka** () ir pilsēta ASV, Aiovas štatā pie Misisipi, Dubjūkas grāfistes centrs.

## Vēsture
Pēc franču sakāves 1763. gadā Spānija ieguva kontroli pār Luiziānas teritoriju uz rietumiem no Misisipi upes, kur vēlāk tika uzbūvēta Dubjūka; briti ieņēma visu teritoriju austrumos.

Pirmais pastāvīgais eiropiešu iedzīvotājs mūsdienu Aiovas štata teritorijā bija frankokanādiešu pionieris Žiljēns Dibīks, kurš tur ieradās 1785. gadā. 1788. gadā viņš saņēma atļauju no Spānijas valdības un vietējās meskvaki cilts, ar kuru bija labās attiecībās, iegūt svinu šajā apgabalā. Francija 1800. gadā uz īsu laiku atguva kontroli pār Luiziānu un Dubjūkas raktuvēm, pēc tam 1803. gadā Luiziānu kopā ar Dubjūku iegādājās Amerikas Savienotās Valstis. Izveidojusies pilsēta tika nosaukta Žiljēna Dubjūka vārdā, kurš uzcēla savu māju pie Misisipi upes.

Meskvaki turpināja metālu ieguvi līdz 1830. gadam, kad amerikāņu kalnrači viņus nelikumīgi padzina no ieguves zonas. 

Pēc raktuvju izsmelšanas pilsētā strauji attīstījās citas nozares. Dubjūka kļuva par kokrūpniecības centru, pateicoties tās tuvumam Minesotas un Viskonsinas mežiem, un vēlāk pilsētā dominēja dažādi kokapstrādes uzņēmumi. Attīstījās arī upju kuģu būve, alus darīšana un vēlāk dzelzceļš.

No 19. gadsimta vidus līdz 19. gadsimta sākumam pilsētā ieradās tūkstošiem nabadzīgu vācu un īru katoļu imigrantu, lai strādātu ražošanā. Pilsētas katoļu kopienas lielums noveda pie tā, ka tā tika noteikta par jaunizveidotās Dubjūkas arhidiecēzes (arhibīskapijas) mītnes vietu. Tika uzcelti daudzi klosteri, abatijas un citas reliģiskas iestādes. Dubjūkas arhibīskapijas katedrāle ir Svētā Rafaela katedrāle.

Tūrisms, tehnoloģijas un izdevējdarbība pašlaik ir vieni no pilsētas lielākajiem ienākumu avotiem. Dubjūka katru gadu piesaista vairāk nekā divus miljonus tūristu.

Pilsētā atrodas piecas augstākās izglītības iestādes.

## Ievērojamākie fakti

Piecas reizes (2007., 2012., 2013., 2017., 2019. gadā) pilsēta ir saņēmusi Nacionālās pilsoniskās līgas balvu “Visamerikas pilsētas balva”. Šī balva, ASV neoficiāli pazīstama kā “Nobela prēmija par konstruktīvu pilsonību”, atzīst aktīvu pilsonību vietējā pārvaldē, ko veic neinkorporēto kopienu iedzīvotāji visā ASV.

2023. gada ASV veselības datu analīzē Dubjūka tika identificēta kā pilsēta ar vislielāko alkohola patēriņu valstī, kur 27,4% pieaugušo pārmērīgi lieto alkoholu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Futbolistu uzskaitījums, kuri uzvarējuši UEFA Čempionu līgā ar vairākiem klubiem

[thumb|upright|[Klarenss Zēdorfs ir vienīgais spēlētājs, kurš Čempionu līgā uzvarējis ar trim klubiem.]]Kopš Eiropas čempionvienību kausa pārdēvēšanas par UEFA Čempionu līgu 1992. gadā 1992.—93. gada sezonas sākumā, kopumā 26 spēlētāji ir uzvarējuši turnīrā, pārstāvot vairāk nekā vienu klubu. Pirmais spēlētājs, kurš to paveica, bija Marsels Desajī, kurš uzvarēja ar Marseļas "Olympique" 1993. gadā un ar "AC Milan" nākamajā gadā, savukārt pēdējais, kurš to paveicis ir Ašrafs Hakīmi, kurš uzvarēja ar Madrides "Real" 2018. gadā un ar "Paris Saint-Germain" 2025. gadā.

Klarenss Zēdorfs ir vienīgais spēlētājs, kurš uzvarējis Čempionu līgā ar trim klubiem. Viņš to paveica ar Amsterdamas "Ajax" 1995. gadā, ar Madrides "Real" 1998. gadā un pēc tam divreiz uzvarēja ar "AC Milan" — pirmo reizi 2003. gadā un pēc tam vēlreiz 2007. gadā.

Desajī ir arī viens no četriem spēlētājiem, kuri ieguvuši trofeju divu klubu sastāvā divus gadus pēc kārtas, līdzās Paulu Souzam (ar "Juventus" 1996. gadā un "Borussia Dortmund" 1997. gadā), Žerāram Pikē (ar "Manchester United" 2008. gadā un "Barcelona" 2009. gadā) un Samuelam Eto'o (ar "Barcelona" 2009. gadā un "Inter Milan" 2010. gadā).

Edvīns van der Sars ieguva divus Čempionu līgas titulus ar 13 gadu starpību (ar Amsterdamas "Ajax" 1995. gadā un ar "Manchester United" 2008. gadā), kas bija garākais laika posms starp uzvarām šajā turnīrā jebkuram spēlētājam, līdz Skots Kārsons uzvarēja ar "Manchester City" 2023. gadā, astoņpadsmit gadus pēc savas pirmās uzvaras ar "Liverpool", 2005. gadā.

Kārsons ir arī viens no trim spēlētājiem šajā sarakstā, kurš nekad nav spēlējis Čempionu līgas finālā. Pārējie ir Denjels Staridžs ("Chelsea" 2012. gadā un "Liverpool" 2019. gadā) un Džerdans Šaķiri (2013. gadā Minhenes "Bayern" un 2019. gadā "Liverpool").

## Spēlētāji

## Atsauces
Vilku kalni

thumb|Bijusī kara laika pozīcija Vilku kalnos
**Vilku kalni** ir pauguru grupa Ķekavas novada Daugmales pagasta ziemeļaustrumos. Tā ir augstākā pagasta daļa, kas sasniedz 47,4 metrus virs jūras līmeņa. Pauguru grupa ir apmēram 2 km gara un stiepjas no dienvidrietumiem uz ziemeļaustrumiem, sasniedzot autoceļu P85.  Pauguri Latvijas reljefa kartēs klasificēti kā iekšzemes kāpas (*vQ3ltv*), kamēr to apkārtne kā glaciolimniskie nogulumi (*glQ3ltv*).

Vilku kalnos nav tūrisma infrastruktūras, neskaitot meža ceļus, bet tajos rīkotas kamanu suņu un orientēšanās sacensības, kā arī "Dabas koncertzāles" koncerts. Pret Daugavu vērstajos uzkalnos vietām saglabājušās Pirmā pasaules kara vācu pozīciju bedres un ierakumi.

## Attēli

Daugmale parish, Vilku kalni (2).jpg|Meža ceļš
Daugmale parish, Vilku kalni (1).jpg|Pauguru virsotne
Daugmale parish, fortifications of 1WW at Vilku kalni (2).jpg|Agrākie ierakumi


## Atsauces
Santjago Penja

**Santjago Penja Palasjoss** (, dzimis ) ir Paragvajas politiķis un ekonomists. Kopš 2023. gada augusta Penja ir 52. Paragvajas prezidents. Pārstāv konservatīvo Kolorado partiju.

No 2000. gada līdz 2009. gadam strādājis par ekonomistu Paragvajas Centrālajā bankā. 2012. gadā apstiprināts par vienu no bankas vadītājiem. 2015. gadā prezidents Horasjo Kartess iecēla Penju par finanšu ministru. Šajā amatā viņš pavadīja līdz 2017. gadam. 2018. gadā bijis viens no partijas kandidātiem prezidenta vēlēšanās, tomēr zaudējot nākamajam prezidentam Mario Abdo Benitesam. Kļuvis par partijas prezidenta kandidātu 2023. gada vēlēšanās, kurās viņš uzvarēja.

## Atsauces

## Ārējās saites
Varangu svīta

**Varangu svīta** ir apakšordovika varangu horizonta stratigrāfiskā vienība Baltijā. Svītu izdalīja igauņu ģeologi Ralfs Mannils, Karls Orviku, Karls Mūriseps un Ago Āloe 1958. gadā. Svītas stratotips atrodas Sēles upes krasta atsegumā un nosaukts Varangu ciema vārdā, kas atrodas pie šīs upes. Sākotnēji tā tika izdalīta kā varangu rida sēles svītas sastāvā.

## Apraksts
Varangu svīta bija izplatīta Latvijas dienvidaustrumu daļā. Tā konstatēta Ludzas 15. un Madonas 93. urbumos. Ludzas 15. urbumā 693,0—693,6 metru intervālā svītu veido tumši pelēks smilšakmens ar zaļganīgi pelēku mālu starpslāņiem un satur bezslēdzenes pleckāju paliekas. Svītas biezums 0,6 metri. Apakšējā robeža ar kallaveres svītas smilšakmeņiem ir neskaidra un tiek vilkta vienīgi pēc paleontoloģiskām pazīmēm (*[[Paltodus deltifer]]* konodontu zona). Varangu svītas konodontu asociācija Latvijā ir līdzīga V. Vijras 1970. gadā Igaunijā aprakstītajai *[[Scandodus varanguensis]]* konodontu zonai, kas atbilst varangas svītai.

Svītas nogulumi varēja veidoties varangu laika vidū un atbilst šelfa seklūdens apgabala pelēko glaukonīta smilšu-mālu dūņu fācijai. Baseinam atkāpjoties, Jelgavas paleoielieces perifērijā sedimentācija tika pārtraukta un nogulumi uzkrājās jau tikai paleoielieces vidusdaļā (zebres svītas lutriņu un kumbru ridas).

### Igaunijā
Igaunijā varangu svītu veido zaļganīgi pelēki māli, kas satur pirītu un glaukonītu vai nu izkliedēti, vai arī lēcu veidā. Vietām svītas vidusdaļu veido sīkgraudainas kvarca smiltis ar lielu pirīta un glaukonīta piejaukumu. Dažās vietās svītu veidojošais māls ir tumšāks un ārīgi atgādina senākos diktionemu slānekļus. Dažos apgabalos svītas glaukonīta smilšakmeņi saskaras ar lētses svītas glaukonīta smilšakmeņiem. Šādā situācijā abu svītu nogulumus ir grūti atšķirt.

## Atsauces
Venturas apgabals

**Venturas apgabals** () ir apgabals Amerikas Savienotajās Valstīs, Kalifornijas štatā, tā dienvidu piekrastes daļā, Dienvidkalifornijā. Tas atrodas starp Santabarbaras apgabalu ziemeļrietumos un Losandželosas apgabalu dienvidaustrumos, ietverot Klusā okeāna piekrastes teritorijas, ielejas, kā arī daļu no piekrastes salu reģiona. Ziemeļos robežojas ar Kernas apgabalu. Apgabala administratīvais centrs ir Ventura (vēsturiski arī Sanbuenaventura), kas šo funkciju pilda kopš 19. gadsimta beigām. Venturas apgabals tika izveidots 1872. gadā, atdaloties no Santabarbaras apgabala, savukārt kā atsevišķa administratīva vienība oficiāli stājās spēkā 1873. gada 1. janvārī. Tas ir vispārējo likumu apgabals (*general law county*), un tā pārvaldi īsteno ievēlēta piecu locekļu Uzraudzības padome (*Board of Supervisors*), kas nosaka apgabala politiku un administratīvo darbību.

Reģionālajā kontekstā Venturas apgabals ieņem nozīmīgu vietu kā pārejas zona starp Kalifornijas Centrālās piekrastes reģionu un Losandželosas metropoles teritoriju. Tas apvieno piekrastes apdzīvotas vietas, intensīvi izmantotus lauksaimniecības rajonus (īpaši Oksnardas līdzenumā), kā arī plašas dabas aizsardzības teritorijas, tostarp Lospadresas nacionālais mežs (*Los Padres National Forest*). Apgabala saimniecisko profilu veido arī vēsturiskas naftas ieguves teritorijas, augstākās izglītības iestādes, kā arī divas ASV Jūras spēku bāzes, kas ir būtiska reģionālās infrastruktūras un saimniecības sastāvdaļa. Lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita apgabalā ir Oksnarda, un kopumā Venturas apgabals ir nozīmīga Dienvidkalifornijas piekrastes reģiona sastāvdaļa ar izteiktu ģeogrāfisko un ekonomisko daudzveidību.

## Ārējās saites
Hosē Rauls Mulino

**Hosē Rauls Mulino Kvintero** (, dzimis ) ir Panamas politiķis, diplomāts un jurists. Kopš 2024. gada jūlija Mulino ir 39. Panamas prezidents.

Savu politisko karjeru sācis 1990. gadā. Bijis Panamas ārlietu ministrs (1993.—1994.), valdības un tieslietu ministrs (2009.—2010.) un publiskās drošības ministrs (2010.—2014.). 2024. gada Panamas prezidenta vēlēšanās bijis viceprezidenta amata kandidāts, startējot kopā ar bijušo prezidentu Rikardo Martinelli. Tomēr Martinelli tika diskvalificēts no dalības vēlēšanās pēc tam, kad viņam piesprieda 11 gadus cietumā par naudas atmazgāšanu. Uzvarējis vēlēšanās, iegūstot 34.23% balsu atbalstu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Servona

**Servona** () ir neliela apdzīvota vieta un pašvaldība Spānijas ziemeļu centrālajā daļā. Administratīvi tā ietilpst Sorijas provincē, kas ir viena no vismazāk apdzīvotajām provincēm valstī, un atrodas Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā. Servona funkcionē kā zemākā administratīvā līmeņa vienība ar vietējās pārvaldes institūciju (*Ayuntamiento de Cerbón*), nodrošinot pašvaldības pamatpakalpojumus saviem iedzīvotājiem provinces un autonomā apgabala ietvaros. Ģeogrāfiski Servona ir Spānijas iekšzemes lauku teritorija Kastīlijas plakankalnes reģionā, kam raksturīgs kontinentāls klimats, zems iedzīvotāju blīvums un izteikta lauku apdzīvotība. Pašvaldības teritorija aizņem 18,02 km², un tās vidējais augstums virs jūras līmeņa ir ap 1118 m. Ainavā dominē tradicionāla apbūve, lauksaimniecības zemes izmantošana un dabiskā vide, kas raksturīga Sorijas provinces ziemeļu daļai.

Teritoriālajā dalījumā Servona ietilpst Tjerrasaltasas komarkā, kas apvieno vairākas līdzīga sociālekonomiskā profila lauku pašvaldības. Provinces līmeņa administratīvajā uzskaitē pašvaldībai pieskaitītas arī tai piederošas apdzīvotas vietas, tostarp Lasfuesasa, kas minēta kā atsevišķs apdzīvots rajons (*barrio*). Servonas saimnieciskā attīstība ir cieši saistīta ar lauku teritoriju saglabāšanu, demogrāfiskajiem izaicinājumiem un reģionālās identitātes uzturēšanu Kastīlijas un Leonas iekšzemes reģionos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tokugavas sjogunāts

**Tokugavas sjogunāts** (, *Tokugawa bakufu*), dēvēts arī par **Edo sjogunātu**, bija Japānas militāri un administratīva valdības sistēma agrīno jauno laiku periodā, kas pastāvēja no 1603. līdz 1868. gadam. To izveidoja Tokugava Iejasu pēc izšķirošās uzvaras Sekigaharas kaujā 1600. gadā, un tas kļuva par trešo un pēdējo sjogunātu Japānas vēsturē. Formāli imperators saglabāja simbolisku un rituālu autoritāti, taču reālā politiskā un administratīvā vara bija koncentrēta sjoguna un viņa pārvaldītā centrālā aparāta (*bakufu*) rokās. Tokugavas sjogunāta varas struktūra balstījās daudzslāņainā pārvaldes modelī, ko historiogrāfijā raksturo kā *bakuhan* sistēmu, tas ir, centrālās sjogunāta varas un feodālo domēnu (*han*) savstarpēju līdzsvaru. Šajos domēnos plašu teritoriālo autonomiju saglabāja daimjo, taču viņu politiskā un militārā rīcībspēja tika stingri kontrolēta ar institucionāliem mehānismiem. Sabiedrību raksturoja formalizēta sociālā hierarhija, kurā samuraji ieņēma dominējošu lomu kā valdošā kārta, savukārt pārējās sociālās grupas bija skaidri reglamentētas.

Šis laikposms, kas pazīstams kā Edo periods, izcēlās ar ilgstošu iekšēju mieru un samērā vienotu politisko kontroli pēc gadsimtiem ilgiem pilsoņu kariem. Valsts ārpolitiku raksturoja sakoku politika — kontrolēts izolacionisms, kas būtiski ierobežoja tiešos kontaktus ar lielāko daļu ārvalstu, vienlaikus pieļaujot ierobežotu tirdzniecību un diplomātiju stingri noteiktos rāmjos. Šāda politika veicināja iekšējās saimniecības attīstību, tirgus integrāciju, pilsētu augšanu un kultūras uzplaukumu, īpaši Edo (mūsdienu Tokijā), Osakā un Kioto. Japānas politiskajā un sociālajā vēsturē Tokugavas sjogunātam bija izšķiroša nozīme. Tas konsolidēja varu pēc nestabila iepriekšējā perioda, institucionalizēja pārvaldes prakses un sociālās normas, kas noteica sabiedrības struktūru un ikdienas dzīvi, kā arī radīja priekšnoteikumus Japānas modernizācijas procesam 19. gadsimtā. Sjogunāta sabrukums 1868. gadā un Meidzi restaurācija iezīmēja pāreju no feodālas militāras pārvaldes uz centralizētu modernu valsti.

## Ārējās saites
Boļeslavs Maikovskis

**Boļeslavs Maikovskis** (dzimis , miris ) bija Rēzeknes apriņķa 2. policijas iecirkņa priekšnieks vācu okupācijas laikā, vēlāk redzams trimdas sabiedrisks darbinieks. Apsūdzēts kara noziegumos.

Pirms Otrā pasaules kara strādāja par grāmatvedi un darbojās Aizsargu organizācijā. Sākoties Latvijas okupācijai kādu laiku pavadīja ieslodzījumā. Vācu okupācijas laikā vispirms iestājās policijas bataljonā, vēlāk par policijas iecirkņa priekšnieku. Tieši Maikovska iecirknī 1942. gada janvārī notika Audriņu traģēdijas notikumi, kuros piedalījās arī Boļeslavs Maikovskis. 

Pēc Otrā pasaules kara apmetās ASV. Iestājās Amerikas Latviešu apvienībā un ilgu laiku ieņēma šīs organizācijas vicepriekšsēža amatu. 1965. gadā Latvijas PSR tiesas prāvā VEF Kultūras pilī tiesāja Audriņu iedzīvotāju slepkavības veicējus. Rīgas Kinostudijā tika uzņemta Viktora Lorenca un Herca Franka dokumentālā filma par šo tiesvedību "Spriedums nav pārsūdzams" (*Приговор обжалованию не подлежит*). Boļeslavs Maikovskis tika aizmuguriski notiesāts uz nāvi. Aukstā kara kontekstā trimdas latviešu organizācijas spriedumu atzina par propagandisku uzbrukumu trimdas organizācijām. Tomēr 1976. gadā ASV Tieslietu departaments šaka lietu par Maikovska izraidīšanu no ASV, jo atklājās, ka viņš melojis aizpildot imigrācijas dokumentus (norādījis, ka okupācijas laikā bija grāmatvedis Rīgā, nevis policists Rēzeknē utml.). Notika vairākas tiesas prāvas līdz 1984. gadā tika nolemts, ka Maikovskim jāpamet valsts. Maikovskis pārcēlās uz Rietumvāciju. 1988. gadā izmeklēšanu šāka Vācijas policija. Maikovskis tika apsūdzēts par līdzdalību Audriņu ciema iznīcināšanā, kā arī citiem kara noziegumiem. 1994. gadā lietu izbeidza sakarā ar Maikovska "slikto veselības stāvokli" t.i. viņš netika ne notiesāts, ne attaisnots. Miris 1996. gadā, apbedīts Latvijā.

## Skat. arī
* Ančupānu kalni
* Audriņu traģēdija

## Ārējās saites
* «Neērtie latgalieši». Boļeslavs Maikovskis: Kolaborants vai trimdas latviešu kultūras aizstāvis?  Kaspars Strods, 28. februāris, 2021, LSM
Vaičaiču katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12676249"
}

**Vaičaiču Sv. Annas baznīca** () ir  Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas ziemeļrietumos, Skodas rajona pašvaldības Vaičaiču ciemā. Jau 1906. gadā Vaičaiču zemnieku grupa lūdza atļauju celt ciema baznīcu, tomēr neizdevās savākt līdzekļus tās celtniecībai. Pašreizējā koka baznīca tika uzcelta no 1920. līdz 1921. gadam. 1936. gadā tika nodibināta atsevišķa draudze.

## Ārējās saites
Pauls Raudseps

**Pauls Raudseps** dzimis   Amerikas Savienotajās Valstīs, Ohaio štata galvaspilsētā Kolumbusā) ir latviešu žurnālists un komentētājs. Māte Ilze Raudsepa (dzimusi 1939. gadā), tēvs Juris Raudseps (dzimis 1938. gadā).

Skolā mācījies Bostonā. Ieguvis bakalaura grādu Hārvarda universitātē krievu un padomju studijās (*Russian and Soviet Studies*).  Ieguvis maģistra grādu Krievijas vēsturē 1998. gadā Indianas universitātē.

Pēc piedalīšanās “2x2” nometnē 1981. gadā aktīvi iekļāvās trimdas latviešu sabiedriskajā dzīvē — iesaistījās tautas deju kolektīvā un piedalījās dažādos sarīkojumos un uzvedumos. Mūziklā *Homo novus,* ko pēc Anšlava Eglīša romāna motīviem 1983. gada dziesmu svētkos Milvokos uzveda Andrejs Jansons, izpildījis galveno lomu. Vēlāk piedalījās dažādos teātra uzvedumos Ņujorkā, Bostonā un Toronto.  Spēlējis galveno lomu arī Ņujorkas Latviešu teātra iestudētajā Anšlava Eglīša lugā *Omartija kundze* izrādē, kas 1989. gada sākumā tika izrādīta Latvijā — VEF Kultūras pilī, Ventspilī, Valkā, Cēsīs, Ogrē un Ādažos.

P. Raudseps 1990. gadā pārcēlās uz Latviju un strādāja Latvijas Tautas frontes Preses dienestā. Palīdzēja izveidot LR Augstākās padomes preses centru 1990. gada maijā. Bija viens no laikraksta “Diena” dibinātājiem, laikraksta pirmo numuru izdodot 1990. gada novembrī. Strādāja “Dienā” nepilnus 19 gadus kā izpildredaktors un komentāru lapas redaktors. P. Raudseps kopā ar kolēģiem aizgāja no “Dienas” 2009. gada oktobrī, un pēc tam piedalījās laikraksta “Cita Diena” izdošanā.  2010. gada aprīlī "Cita Diena" pārtapa par mediju ir.lv, un tika izveidots neatkarīgs nedēļas žurnāls “Ir”. P. Raudseps darbojas kā “Ir” komentētājs un padomes priekšsēdētājs. P. Raudsepa rakstu  tēmas ietver ekonomiku, politiku, starptautiskās attiecības, vēsturi un kultūru. 

Bijis viens no organizācijas *[[Delna (organizācija)|Delna]]* dibinātājiem un vairākus gadus darbojies  tās padomē. P. Raudseps ir Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centra ** valdes priekšsēdētājs.

Ir Latvijas Universitātes absolventu jauktā kora "Jubilate" dziedātājs.

Sieva Dace Smildziņa pēc izglītības ir teātra zinātniece. Meita Ieva dzimusi 1992. gadā, dēls Miķelis 1995. gadā un dēls Niklāvs 2001. gadā.

## Apbalvojumi
P. Raudseps ar Ordeņu kapitula 2020. gada 23. aprīļa lēmumu tika apbalvots ar Triju zvaigžņu ordeni.
## Atsauces
28 gadus vēlāk: Kaulu templis

**"28 gadus vēlāk: Kaulu templis"** () ir 2026. gada Apvienotās Karalistes un ASV šausmu filma, kuras režisore ir Nia DaKosta, un scenārija autors ir Alekss Gārlends. Šī ir ceturtā filma "28 dienas vēlāk" ciklā. To filmēja vienlaicīgi ar cikla iepriekšējo filmu "28 gadus vēlāk".

Filmas "28 gadus vēlāk: Kaulu templis" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Columbia Pictures]]* ar *[[Sony Pictures Releasing]]* starpniecību. Filma kopumā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Visā pasaulē filma nopelnījusi vairāk nekā 57 miljonus ASV dolāru, ierindojoties desmitajā vietā starp ienesīgākajām 2026. gada filmām.

## Sižets

Divdesmit astoņus gadus pēc tam, kad Lielbritāniju ir pārņēmis vīruss, kas cilvēkus pārvērš agresīvos, zombijiem līdzīgos radījumos, divpadsmitgadīgo Spaiku (Alfijs Viljamss; filmas "28 gadus vēlāk" galveno varoni) uz dueli izaicina viens no Džimija (Džeks O'Konels) kulta biedriem. Spaiks dueli uzvar, un Džimijs viņu uzņem savā kultā, pārdēvējot tāpat kā pārējos sekotājus — arī par Džimiju.

Ārsts Kelsons (Reifs Fainss) ir uzcēlis kaulu templi — monumentālu būvi, kas atgādina Stonhendžu, bet veidota no cilvēku kauliem. Tajā viņš ik pa laikam satiek kādu īpašu inficēto, kuru nosaucis par Samsonu. Samsons ir "alfa" tipa inficētais — gudrāks un spēcīgāks par pārējiem, taču ārkārtīgi bīstams. Kelsons Samsonu apdullina ar zālēm un šādā stāvoklī mēģina ar viņu sarunāties, cerot atrast kādas saglabājušās apziņas pazīmes. To pamana Džimima, viena no Džimija kulta biedrenēm, kura kļūst pārliecināta, ka ir sastapusi pašu Sātanu. Kad Samsons, lūkojoties uz Mēnesi, skaļi izrunā vārdu "mēness", Kelsons sāk ticēt, ka ir nonācis pavisam tuvu zālēm pret vīrusu.

Džimija kults sagūsta kāda neliela ciemata iedzīvotājus, un Džimijs liek viņiem nodīrāt ādu par godu Sātanam. Spaiks nepiedalās spīdzināšanā un mēģina aizbēgt. Kulta līderis vēlas viņu sodīt, taču Džimima iebilst, apgalvojot, ka vispirms jālūdz padoms "Sātanam". Tikmēr Samsons, apsēžoties kādā pamestā vilciena vagonā, sāk atcerēties savu dzīvi pirms epidēmijas. To pamana citi inficētie, kuri Samsonam uzbrūk.

Džimijs ierodas pie Kelsona un, redzot viņa izskatu, gandrīz pats notic, ka stāv Nelabā priekšā. Uzzinājis ārsta patieso identitāti, Džimijs sāk viņam draudēt, piespiežot izlikties par Velnu. Sākotnēji Kelsons piekrīt, taču, ieraugot Spaiku, viņš paziņo Džimija kultam, ka vēlas lai Džimijs tiktu sists krustā. Džimijs nāvīgi savaino Kelsonu, un izceļas cīņa, kurā Spaiks un Džimima gūst virsroku. Pārējie kulta biedri iet bojā, bet Džimiju sit krustā ar kājām gaisā.

Krustā sists, Džimijs ierauga Samsonu, halucinējot viņam ragus, un redz, kā Samsons paņem smagi ievainoto ārstu un, šķietami apzināti, viņam pateicas.

Pēc notikušā Džimima atklāj Spaikam savu īsto vārdu — Kellija. Drīz pēc tam viņiem uzbrūk inficētie, taču abus pamana Džims (Kilians Mērfijs; filmas "28 dienas vēlāk" galvenais varonis) kopā ar savu meitu Semu.

## Ārējās saites
Latvijas Strādnieku fronte

**Latvijas Strādnieku fronte** (**LSF**; ) bija 2020. gadā Latvijā dibināta marksisma-ļeņinisma biedrība, kuras oficiāli pasludinātais darbības mērķis bija „Filozofisku un vēsturisku zinību izplatīšana; zinātniskā sociālisma izpēte un popularizēšana; arodbiedrību darbības veicināšana; demokrātijas attīstības sekmēšana.” Tā rīkoja lekcijas un iespieda avīzi „Strādnieku cīņa”, ko izplatīja Rīgas elektromašīnbūves rūpnīcā un citur.

Biedrība iebilda pret padomju režīmu slavinošo pieminekļu nojaukšanu, un kopā ar Lietuvas prokremisko aktīvistu Staņislavu Tomasu vērsās ANO Cilvēktiesību komitejā saistībā ar pieminekļa Padomju Latvijas un Rīgas atbrīvotājiem no vācu fašistiskajiem iebrucējiem nojaukšanu. Valsts drošības dienests (VDD) atzina, ka, neraugoties uz oficiāli pasludinātajiem mērķiem, biedrība mērķtiecīgi un sistemātiski popularizē komunismu un Krievijas propagandu, veicina sabiedrības nesaticību, sludinot šķiru cīņu, un savos materiālos ietver netiešus aicinājumus uz vardarbību, tāpēc 2022. gada 17. oktobrī rosināja Latvijas Republikas prokuratūrai biedrības darbību izbeigt. Tobrīd biedrībai bija pāris desmiti biedru, no kuriem divi — Lietuvas pilsonis Konstantins Gorškovs un Krievijas pilsonis Sergejs Boļavins — jau bija nesen iekļauti tā sauktajā „melnajā sarakstā” un izraidīti no Latvijas.

2022. gada 19. oktobrī Nacionālā elektronisko plašsaziņas līdzekļu padome pieņēma lēmumu par piekļuves slēgšanu biedrības tīmekļa vietnei, pamatojoties uz to, ka tajā ilgstoši tiek izplatīts saturs, kas apdraud Latvijas valsts drošību, sabiedrisko kārtību un sabiedrības saliedētību, tostarp sagrozīta informācija, komunisma un ar to saistītu noziegumu netieša attaisnošana, Krievijas propaganda, Sarkanās armijas darbību attaisnošana Otrā pasaules kara laikā, kā arī saturs, kas var veicināt nesaticību starp dažādām sabiedrības grupām.

2024. gada 22. janvārī Rīgas apgabaltiesa apmierināja prokuratūras prasību par biedrības darbības izbeigšanu, atzīstot, ka biedrība darbojās pret Latvijas valsts iekārtu, neatkarību un demokrātiju, slavināja komunismu, aicināja uz valsts iekārtas vardarbīgu maiņu, veicināja sabiedrības šķelšanu, sagrozīja Latvijas vēsturi un savu mērķu sasniegšanai izmantoja nedemokrātiskus, pretkonstitucionālus līdzekļus.
25. aprīlī Latvijas Augstākā tiesa atteicās ierosināt kasācijas tiesvedību, atstājot spēkā Rīgas apgabaltiesas spriedumu par biedrības „Latvijas Strādnieku fronte” darbības izbeigšanu.

## Skatīt arī
* Kreisais terorisms

## Atsauces
Ni Sjaliaņa

thumb|Ni Sjaliaņa 2010. gadā
**Ni Sjaliaņa** (; dzimusi  Šanhajā) ir ķīniešu izcelsmes Luksemburgas galda tenisiste, viena no titulētākajām Eiropas galda tenisistēm.

## Karjera
Spēlēt sākusi 7 gadu vecumā.

Ķīnas Tautas Republikas izlases sastāvā viņa divas reizes uzvarēja pasaules čempionātā: komandu un jauktajās dubultspēlēs. Pēc pārcelšanās uz Vāciju 1989. gadā un pēc tam uz Luksemburgu, 1991. gadā viņa sāka spēlēt Luksemburgas izlases sastāvā un trīs reizes ieguva zelta medaļu Eiropas čempionātā: divas reizes vienspēlēs un vienu reizi dubultspēlēs. Viņa trīs reizes (1996., 1997., 1998. gadā) uzvarēja *Euro-Top12* turnīrā. 1998. gadā Ni Sjaliaņa kļuva par pirmo ķīniešu izcelsmes galda tenisisti, kas uzvarējusi Eiropas čempionātā vienspēlēs. Ni Sjaliaņa ir piedalījusies sešās vasaras olimpiskajās spēlēs: Sidnejā 2000. gadā, Pekinā 2008. gadā, Londonā 2012. gadā, Riodežaneiro 2016. gadā, Tokijā 2021. gadā un Parīzē 2024. gadā. 2016. gada Olimpiskajās spēlēs viņa bija Luksemburgas komandas karognesēja noslēguma ceremonijā.

58 gadu vecumā Ni Sjaļaņa piedalījās Tokijas Olimpiskajās spēlēs, kļūstot par vecāko olimpisko galda tenisa dalībnieku vēsturē.

2021. gada novembra beigās, 58 gadu un 4 mēnešu vecumā, viņa kopā ar Sāru de Nutu izcīnīja bronzas medaļu pasaules čempionātā Hjūstonā sieviešu dubultspēlēs. Šī medaļa tika iegūta 38 gadus pēc Ni pirmās pasaules čempionāta medaļas. 2022. gada augustā Ni Sjaliaņa un de Nuta, kuras bija izsētas ar pirmo numuru, izcīnīja bronzas medaļu Eiropas čempionātā Minhenē dubultspēlēs.

2022. gadā Ni Sjaliaņa tika apbalvota ar Ozola kroņa ordeni, kas ir Luksemburgas valsts apbalvojums.

2024. gada februārī viņa piedalījās Pasaules komandu čempionātā.

2024. gada martā, viņa uzvarēja vēl vienā starptautiskā WTT turnīrā — *WTT Feeder Beirut 2024*.

2024. gada vasarā, 61 gada vecumā, viņa piedalījās Parīzes Olimpiskajās spēlēs un 2024. gada 26. jūlijā nesa Luksemburgas karogu spēļu atklāšanas ceremonijā.

## Spēles stils
Ni Sjaliaņa ir kreile, izmanto Āzijas tvērienu un cenšas spēlēt tuvu galdam.

## Privātā dzīve
Precējusies, ir dēls un meita. Dzīvo ar savu vīru Tomiju Danielsonu, kurš ir arī viņas treneris un treniņu partneris, Etelbrukā Luksemburgā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Codilo

**Codilo** (, ) ir četras klintis Botsvānas ziemeļos, pazīstamas ar aizvēsturiskiem klinšu zīmējumiem. 2001. gadā iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Uz klintīm atrodas apmēram 4500 zīmējumu. Senākie zimējumi saglabājušies no laika pirms apmēram 24 000 gadu. Klintīm ir svarīga nozīme Kalahari tuksneša bušmeņiem - Codilo bušmeņu pasaules uzskatā ir vieta, kur radies viss dzīvais. 

## Attēlu galerija

Tsodilo_Hills,_Botswana.jpg
Tsodilo_rock_paintings_1.jpg
Tsodilo_Hills_rock_paintings3.jpg
Tsodilo Hills, Botswana (2625371308).jpg


## Ārējās saites
Korģes staignāju meži

**Korģes staignāju meži** ir 2023. gadā izveidots dabas liegums Limbažu novada Alojas pagasta rietumos starp Korģeni un Ungurpili.

Liegumā atrodas Eiropas Savienības aizsargājamie biotopi - aluviāli meži, staignāju meži, veci jaukti platlapju meži, lakstaugiem bagāti egļu meži, purvaini meži un neskarti augstie purvi. Šeit atrodas pūcēm, dzeņiem un citām īpaši aizsargājamām putnu sugām piemērotas dzīvotnes.

## Ārējās saites
* Dabas aizsardzības pārvalde
LSF

**LSF** var būt:

* Franču zīmju valoda (*Langue des signes française*, saīsināti LSF);
* Latvijas Strādnieku fronte;
* Līvānu stikla fabrika.
Kitija Bogdanova

**Kitija Bogdanova** (dzimusi  Rīgā) ir latviešu kamaniņu braucēja, startē divnieku sacensībās. Viņas pamata pāriniece ir Marta Robežniece, 2024. gadā startējusi arī kopā ar Andu Upīti. Viņa ir 2024. gada Pasaules čempionāta bronzas medaļniece sprintā un 2024. gada Eiropas čempionāta bronzas medaļas ieguvēja sieviešu divniekos.

## Karjera
Ar kamaniņu sportu K. Bogdanova sāka nodarboties 2016. gadā. Viņas pirmās treneres bija Vera Zozuļa un Anna Orlova. Starptautiskās sacensībās sāka piedalīties 2021.—2022. gada sezonā, kur startēja divnieku sacensībās kopā ar Martu Robežnieci jauniešu A kategorijā un sezonas kopvērtējumā ieņēma otro vietu. 2022. gada Pasaules čempionātā junioriem Vinterbergā izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties tikai Vācijas sportistēm. Turpat Vinterbergā notika arī pirmais Pasaules čempionāts sieviešu divniekiem, kurā komanda Robežniece/Bogdanova ieņēma astoto vietu.

2022.—2023. gada sezonā startēja junioru kategorijā, kur ieguva otro vietu Pasaules junioru kausa kopvērtējumā aiz citas latviešu ekipāžas — Viktorijas Ziediņas un Selīnas Zvilnas. 2023. gada Eiropas čempionātā junioiem ierindojās ceturtajā vietā, bet Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja bronzas medaļu. Piedalījās 2023. gada Pasaules čempionātā pieaugušajiem Oberhofā, kur ieņēma septīto vietu sprinta sacensībās un astoto vietu divnieku pamatsacensībās.

2023.—2024. gada sezonā jau startēja pieaugušo konkurencē, kur Pasaules kausā debitēja ar 8. vietu 2024. gada janvārī Oberhofā. 2024. gada Eiropas čempionātā Insbrukā izcīnīja bronzas medaļu divnieku sacensībās kopā ar Robežnieci, bet U-23 kategorijā — zeltu. 2024. gada Pasaules čempionātā Altenbergā divnieks Robežniece/Bogdanova izcīnīja bronzas medaļas sprinta sacensībās. Divnieku pamatsacensību pirmajā braucienā  piedzīvoja kritienu un nefinišēja, viņas partnere Robežniece izmežģīja plecu un bija spiesta priekšlaicīgi pabeigt sezonu. Atlikušos trīs Pasaules kausa posmus Bogdanova aizvadīja ar Andu Upīti. Posmā Altenbergā ekipāža pirmajā braucienā uzstādīja jaunu starta rekordu un divu braucienu summā izcīnīja otro vietu. Tas Bogdanovai bija pirmais goda pjedestāls karjerā Pasaules kausa posmos. Vēlāk startēja arī stafetē, kur Latvijas komanda izcīnīja uzvaru.

2024.—2025. gada sezonā sacentās atkal kopā ar Martu Robežnieci, un sezonas atklāšanas sacensībās  Lillehammerē viņas ieņēma trešo vietu divnieku sacensībās. Divnieku jauktajā stafetē kopā ar Mārtiņa Bota un Roberta Plūmes vīriešu ekipāžu izcīnīja otro vietu. Sezonas turpinājumā izcīnīja vēl vienu goda pjedestālu, ieņemot trešo vietu Siguldas trasē. 2025. gada Eiropas čempionātā Vinterbergā viņas ieguva piekto vietu, bet U-23 kategorijā ierindojās otrajā vietā. 2025. gada Pasaules čempionātā Vistlerā ieguva sesto vietu divnieku sacensībās, bet U-23 grupā izcīnīja sudraba medaļu.

2025.—2026. gada Pasaules kausa sezonā labāko rezultātu sasniedza Siguldā, kur ierindojās ceturtajā vietā. 2026. gada Eiropas čempionātā Oberhofā ieņēma sesto vietu. Divnieks Robežniece/Bogdanova tika iekļauts Latvijas izlases sastāvā startam . Tajās ieguva ceturto vietu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''kamanas.lv'' profils
Vilhelms Lencs

**Vilhelms Teodors Georgs Lencs** (; dzimis , miris ) bija Cēsīs dzimis vācbaltiešu izcelsmes vēsturnieks. Baltijas Vēstures komisijas loceklis. Viens no Baltiešu biogrāfiskā leksikona autoriem.

Studējis vēsturi no 1923. līdz 1924. gadam Tērbatas Universitātē, no 1924. līdz 1928. gadam — Tībingenes Universitātē. No 1929. līdz 1938. gadam — pasniedzējs Jelgavas akadēmiskajā ģimnāzijā, pēc tam — Rīgas Herdera institūtā. Sākoties Vācbaltiešu izceļošanai no Baltijas valstīm, Lencs strādāja Vācijas valsts iestādes *[[Volksdeutsche Mittelstelle]]* Poznaņas filiālē. Vācu okupācijas laikā — reihskomisāra Hinriha Lozes padomnieks. Pēc Otrā pasaules kara no 1948. līdz 1968. gadam strādāja par arhīvistu Lejassaksijas Otendorfā.

## Darbi
* *Die auswärtige Politik des livländischen Ordensmeisters Walter von Plettenberg bis 1510* (1928)
* *Umvolkungsvorgänge in der ständischen Ordnung Livlands. Der landische Mittelstand in Südlivland in der Zeit vom Nordischen Kriege bis zum Weltkrieg* (1941)
* *Der Baltische Literatenstand* (1953)
* *Die Entwicklung Rigas zur Großstadt* (1954)
* *Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710—1960* (1970)

## Ārējās saites

* Baltisches Biografisches Lexikon digital
Treisija Midendorfa

**Treisija Linna Midendorfa** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, kura plašāk pazīstama kā Kerija Breidija ziepju operā "Mūsu dzīves dienas", Megija Duvāla seriālā "Kliedziens" un Babete seriālā "Pagrīdes impērija". Arī pazīstama ar lomām filmās "Vesa Kreivena jaunais murgs" un "Neiespējamā misija 3", kā arī seriālos "Beverlihilza, pasta indekss 90210", "24 stundas" un "Pazudušie".

## Dzīvesgājums un karjera
Treisija Midendorfa piedzima 1970. gada 26. janvārī Maiamibīčā, Floridas štatā. Pēdējā mācību gadā, 1987. gadā, viņa pameta vidusskolu, lai apmeklētu Maiami Jaunās pasaules skatuves mākslas skolu (NWSA), kur studēja aktiermākslu. Viņa studēja arī Ņujorkas štata universitātē Pērčesā.

Aktrises karjera sākās veiksmīgi, iegūstot lomu populārajā ziepju operā "Mūsu dzīves dienas", kur viņa atveidoja vienu no galvenajām varonēm — Keriju Breidiju. Šo lomu viņa atveidoja visu 1992. gadu, tostarp televīzijas filmā *One Stormy Night*, kas bija saistīta ar galveno seriālu, kamēr Kristija Klārka, kura šo lomu bija atveidojusi kopš 1986. gada, nebija klāt. Pēc aktrises atgriešanās 1993. gadā Treisija Midendorfa pameta seriālu. No 1993. līdz 1994. gadam viņa parādījās sešās seriāla "Beverlihilza, pasta indekss 90210" sērijās.

1994. gadā Treisija Midendorfa parādījās Vesa Kreivena filmā "Vesa Kreivena jaunais murgs", kas bija septītā daļa filmu sērijā "Šausmas Gobu ielā". Pēc tam viņa ieguva nelielas lomas vairākos televīzijas seriālos, tostarp saistītos seriālos "X-faili. Slepenās lietas" un *[[Millennium (seriāls)|Millennium]]*. 2002. gadā viņa parādījās četrās seriāla "24 stundas" sērijās. 2003. gadā viņa filmējās divās Dž. Dž. Eibramsa producētā seriāla *[[Alias]]* sērijās, bet vēlāk ieguva nelielu lomu viņa filmā "Neiespējamā misija 3". 2007. gadā viņa parādījās Eibramsa producētajā seriāla "Pazudušie" trešās sezonas pēdējās trīs sērijās. Aktrise ir stāstījusi, ka, saņemot šo lomu, viņa noskatījās seriālu, lai izprastu tā sižetu. Viņa arī atzinusi, ka par daudziem seriāliem uzzina tikai pēc tam, kad ir tajos izvēlēta, jo ikdienā tos vienkārši neskatās.

Pēc tam Treisija Midendorfa turpināja filmēties epizodiskās lomās arī citos seriālos, piemēram, "Nozieguma skelets", "Noziedzīgie prāti" un "". No 2010. līdz 2012. gadam viņa atveidoja lomu seriālā "Pagrīdes impērija". No 2015. līdz 2016. gadam aktrise atveidoja galveno lomu seriālā "Kliedziens", kas balstīts uz tāda paša nosaukuma filmu.

Papildus lomām filmās un televīzijā Treisija Midendorfa darbojas arī teātrī, kam, pēc viņas vārdiem, pati aktrise dod priekšroku. Par vienu no savām lomām teātrī viņa saņēma *Ovation* teātra balvu 1999. gadā.

## Personīgā dzīve
2005. gadā Treisija Midendorfa apprecējās ar rakstnieku Francu Vīsneru. Tajā pašā gadā viņiem piedzima dēls Kelvins, bet trīs gadus vēlāk vēl viens dēls, Oskars.

## Filmogrāfija

### Lomas filmās

### Televīzija

## Atsauces

## Ārējās saites
Roņu salas jaunā baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q20529703"
}

**Roņu salas jaunā baznīca** () ir Igaunijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Rīgas līča Roņu salā. Baznīca ir Igaunijas kultūras piemineklis (id — 21070). Baznīca ir mūra ēka ar koka torni, tās celtniecība pabeigta 1912. gadā. Projekta autors ir Rīgas Politehnikuma profesors Oto Hofmanis (1866—1919).

## Galerija

Ruhnu_kirikud.jpg
Ruhnu uue kiriku altar orelirõdult vaadatuna.JPG
Ruhnu uue kiriku pingid.JPG


## Ārējās saites
* Ieraksts Igaunijas kultūras mantojuma reģistrā
Bilingenas horizonts

**Bilingenas horizonts** ir apakšordovika stratigrāfiskā vienība Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā un Zviedrijā (Baltoskandijā). Pirmo reizi to izdalīja zviedru ģeologs Torstens Tjernvīks 1956. gadā. Bilingenas horizonta stratotips atrodas Storastolanas karjerā, Bilingenas kalna ziemeļu nogāzē, Vestergetlandē, Zviedrijā. Horizonts nosaukts Bilingenas kalna vārdā. Iepriekš tas tika uzkatīts par apakšhorizontu latorpas horizonta sastāvā. Bilingenas horizonts uzguļ hunnebergas horizonta nogulumiem, bet to sedz volhovas horizonts. Bilingenas horizonta vecums ir 471,8 — 476,4 Ma un tas veidojās flojas laikmetā.

## Apraksts
Bilingenas horizonts ir izplatīts gandrīz visā Latvijas teritorijā, sedz hunnebergas horizonta nogulumus un rietumu struktūrfaciālajā zonā to pārstāv zebres svītas kalvenes un zantes ridas, bet austrumu struktūrfaciālajā zonā — lētses svītas aukšdaļa. Rietumu zonas nogulumus augšdaļā veido sarkanīgi brūni māli ar retām zaļganīgi pelēku mālu starpslāņiem, bet apakšdaļā zaļganīgi pelēki māli ar retiem sarkanīgi brūniem starpslāņiem. Horizonta biezums, piemēram, Skrundas 56. urbumā ir 23 metri.

### Igaunijā
Horizonta biezums Igaunijā ir līdz 1 m, bet Igaunijas arhipelāga rietumu daļā tā nogulumu praktiski nav. Horizonta nogulumi nav sastopami arī Valmieras-Mīnistes-Lokno pacēluma rajonā. Omusārē un tās apkaimē horizonta nogulumos ir sastopami daiki, pildīti ar vēlāka perioda (Kundas horizonts) iežiem.

Horizonta nogulumi atsedzas Ziemeļigaunijas glints apakšējā daļā. Robežas noteikšana šeit starp bilingenas un hunnebergas horizontu nogulumiem ir problemātiska. Atsegumi konstatējami Mazajā Pakri, Lētsē, Keilajoā un Ontikā. 

Horizontu veido zaļais glaukonīta smilšakmens, bet Igaunijas dienvidaustrumos arī sarkanīgi māli un glaukonīta kaļķakmeņi. Nogulumu augšdaļā šeit ir sastopami dolomīti, bet Tartu apkaimē dominē sarkanīgi brūns dolomīts.

## Paleontoloģiskais raksturojums
Bilingenas horizontu apakšdaļā pārstāv *[[Didymograptus balticus]]* graptolītu zona, bet augšdaļā - *[[Phyllograptus densus]]* un *[[Phyllograptus angustifolius|Ph. angustifolius elongatus]]* graptolītu zonas. Vēl horizontu raksturo *[[Prioniodus elegans]]* un *[[Prioniodus evae|P. evae]]* konodontu zonas.

## Atsauces
Šahbazs Šarīfs

**Šahbazs Šarīfs** (, dzimis ) ir Pakistānas politiķis un uzņēmējs. Kopš 2024. gada marta viņš ir Pakistānas premjerministrs. Šo amatu ieņēmis arī no 2022. gada aprīļa līdz 2023. gada augustam. Pārstāv partiju "Pakistānas Musulmaņu līga" (PML).

Šarīfs tika ievēlēts Pendžābas provinces asamblejā 1988. gadā un 1991. gadā Nacionālajā asamblejā jeb parlamentā. Vēlāk četras reizes bijis Pendžābas provinces galvenais ministrs. Pēc 1999. gada militārā apvērsuma Pakistānā Šarifs kopā ar ģimeni vairākus gadus pavadīja trimdā Saūda Arābijā, bet Pakistānā atgriezās 2007. gadā.

2018. gadā, pēc tam, kad viņa brālis Navāzs Šarīfs tika diskvalificēts no amata ieņemšanas, Šahbazs Šarīfs tika nominēts par PML vadītāju.

Pēc 2018. gada vēlēšanām viņš tika izvirzīts par opozīcijas līderi, bet 2022. gadā ievēlēts par Pakistānas premjerministru pēc tam, kad Nacionālajā asamblejā tika veikts neuzticības balsojums pret Imrānu Hānu. Pēc tam, kad PML 2024. gada vēlēšanās ieguva vislielāko atbalstu, Šarīfs kļuva par premjerministru, vadot koalīcijas valdību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mohameds Ulds Gazuāni

**Mohameds Ulds Gazuāni** (, dzimis ) ir Mauritānijas politiķis un atvaļināts armijas ģenerālis. Kopš 2019. gada augusta Gazuāni ir 9. Mauritānijas prezidents. No 2024. gada līdz 2025. gadam bijis Āfrikas Savienības prezidents.

No 2008. gada līdz 2018. gadam bijis Mauritānijas bruņoto spēku štāba priekšnieks, bet no 2018. gada līdz 2019. gadam bijis Mauritānijas aizsardzības ministrs. Gazuāni ir tuvs sabiedrotais bijušajam Mauritānijas prezidentam Mohamedam Uldam Abdelazīzam. Ievēlēts par prezidentu 2019. gadā. Viņa uzvara prezidenta vēlēšanās kļuva par pirmo nevardarbīgo varas nodošanu valstī kopš neatkarības iegūšanas.

Gazuāni prezidentūras laikā ir Mauritānija ir piedzīvojusi relatīvu stabilitātes periodu. Viņš ir strādājis pie sociālās aizsardzības uzlabošanas un korupcijas apkarošanas, tostarp īstenojot sava priekšteča arestu. Gazuāni ir bijis arī būtisks dalībnieks džihādistiskās vardarbības izskaušanā, bruņoto spēku modernizācijā, kā arī dialoga veidošanā ar vietējām kopienām un islāmistu grupām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hurelsuhs Uhnāgīns

**Hurelsuhs Uhnāgīns** (, dzimis ) ir Mongolijas politiķis. Kopš 2021. gada jūnija viņš ir 6. Mongolijas prezidents. No 2017. gada oktobra līdz 2021. gada janvārim bijis Mongolijas premjerministrs.

No 2004. gada līdz 2006. gadam bijis Mongolijas Ārkārtas situāciju ministrs, no 2006. gada līdz 2008. gadam bijis Profesionālās pārbaudes ministrs, bet no 2014. gada līdz 2017. gadam ieņēmis premjerministra vietnieka amatu. Bijis arī Mongolijas Tautas partijas ģenerālsekretārs (2008—2012) un vadītājs (2017—2021).

## Ārējās saites
Hilda Heine

**Hilda Ketija Heine** (, dzimusi ) ir Māršala Salu politiķe un pedagoģe. Kopš 2024. gada janvāra Heine ir Māršala Salu prezidente. Šo amatu ieņēmusi arī no 2016. gada līdz 2020. gadam. Heine ir pirmā sieviete, kas vadījusi valsti Mikronēzijas reģionā, kā arī pirmā Māršala Salu persona, kas ieguvusi doktora grādu.

2011. gadā Heine pirmo reizi tika ievēlēta parlamentā un kļuvusi par izglītības ministri. 2016. gada janvārī, divas nedēļas pēc likumdevēja sesijas sākuma, parlaments viņu ievēlēja par prezidenti pēc tam, kad ar neuzticības balsojumu no amata tika atcelts viņas priekštecis Kastens Nemra. Pēc kļūšanas par prezidenti Heine aktīvi iesaistījās starptautiskajā politikā, kas saistīta ar klimata pārmaiņām. 2020. gada janvārī viņa no amata tika atbrīvota un par prezidentu iecēla Deividu Kabua. 2024. gadā Heine atgriezās prezidentes amatā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Milojko Spajičs

**Milojko Spajičs** (, dzimis ) ir Melnkalnes politiķis. Kopš 2023. gada oktobra Spajičs ir Melnkalnes premjerministrs.

Spajičs ir centriskās partijas "Eiropa tagad!" prezidents. No 2020. gada līdz 2022. gadam bijis Melnkalnes finanšu un labklājības ministrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mērgava

**Mērgava**, arī **Mergava**, ir Ventas baseina Riežupes labā krasta pieteka Kuldīgas novadā. Sākas austrumos no Sipju dīķa Kabiles pagastā. Augštecē un vidustecē tek pa Austrumkursas augstieni, lejtecē pa Pieventas līdzenumu. Riežupes un Mērgavas satekā agrāko palienes pļavu vietā padomju laikā izbūvēti Rimzātu zivju dīķi (5 dīķi ar kopplatību 277 ha). Augštecē tek uz ziemeļiem-ziemeļrietumiem, vidustecē pagriežas uz rietumiem un lejtecē uz rietumiem-dienvidrietumiem. Augštecē pie upes atrodas nacionālo partizānu Āpuznieku kaujas vieta ar informācijas stendiem, bet 250 metrus tālāk to šķērso LVM Meķu ceļš, kur izveidota Kabiles partizānu piemiņas vieta. Vidustecē upi šķērso vietējais autoceļš V1280 (Aizabavas mežniecība — Meždzirnas), daudz polderu, lejtecē LVM ceļš "Meķu atzars". Lejtecē krastos Mērgavas palienes pļavas. Ievērojamu pieteku nav, pārmitrās apkaimes dēļ ietek daudzi meliorācijas novadgrāvji. Pirms regulēšanas upes garums bijis ap 30 km, baseins samazinājies no 60 līdz 47,8 km². 2008. gadā upes regulētais garums bija 6,46 km, taču 2025. gada meliorācijas kadastrs pēc 2010. gada ap 54 000 eiro vērtajiem būvdarbiem nosauc skaitli 15,34 km, kā arī nedaudz citu upes kopgarumu - 22,96 km (apmēram par kilometri vairāk) un upes baseinu - 46,54 km². 

Upei piešķirts ūdeņu saimnieciskā iecirkņa kods 36366. Krastos nav apdzīvotu vietu, ekoloģiskais spiediens uz upi ir nebūtisks.

## Atsauces
Mormoņu pornogrāfija

**Mormoņu pornogrāfija** ir pornogrāfijas apakšžanrs, kura tēma ir mormoņu reliģija.

Saskaņā ar žurnālista Aišas Arana teikto, Pēdējo Dienu Svēto Jēzus Kristus Baznīca jeb mormoņu baznīca) uzskata mormoņu pornogrāfiju par zaimošanu, taču lielākā daļa mormoņu pornogrāfijas režisoru un izpildītāju ir bijušie mormoņi. Mormoņu pornogrāfija parasti attēlo seksuālas darbības starp aktieriem un/vai aktrisēm, kas atveido baznīcas locekļus. Izpildītāji (sākotnēji) var būt ģērbušies tempļa drēbēs, un darbība var notikt mormoņu tempļa iekštelpās. Saskaņā ar stereotipizētajām mormoņu normām lamuvārdi nav sastopami.

Arans raksta, ka žanrs radās 2010. gadā, kad tika palaista geju pornogrāfijas vietne *MormonBoyz.com*. Vietnes dibinātājs Legrāns Volfs apgalvo, ka ir bijušais mormonis ar doktora grādu no Brighema Junga universitātes. Vietne *MormonGirlz.com*, ko 2014. gadā izveidoja sieviete, kas nozarē pazīstama kā 33 gadus veca bijusī mormoniete Brūka Hantere, ietver gan heteroseksuālas, gan lesbiskas attiecības starp mormoņu personāžiem.

Jūtas štata praidu organizācija ir noraidījusi Volfa pornogrāfiju, un tās izpilddirektors, bijušais Amerikas Pilsoņu brīvību savienības Jūtas nodaļas vadītājs, paziņoja: "Legrāns Volfs nav reāla persona. Mani satrauc tas, ka mēs nezinām, kas ir šie cilvēki un no kurienes viņi nāk."

## Atsauces

## Ārējās saites
Trialektika

**Trialektika** ir filozofiska un ezotēriska koncepcija, ko 1980. gados ierosināja bolīviešu filozofs Oskars Ičazo, galvenokārt savā 1982. gada darbā "Starp metafiziku un protoanalīzi". Ičazo trialektika tiek pretstatīta gan formālās loģikas, gan Hēgeļa dialektikas pieejām. 1983. gada kolektīvajā monogrāfijā Roberts Horns apkopoja Ičazo mācību trīs aksiomu veidā:

* Pārmaiņas notiek no viena materiālās izpausmes punkta uz otru.
* Katrā lietā ir tās šķietamā pretstata prototips.
* Visa esošā pastāvīgā kustība notiek saistībā ar enerģijas apmaiņu starp materiālajiem izpausmes punktiem, kas rada pievilkšanos pie dažādu līmeņu materiālās izpausmes punktiem.

## Atsauces

## Ārējās saites