open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Diacetils

**Diacetils** (2,3-butāndions, dimetilglioksāls, dimetildiketons, CH3COCOCH3) ir vienkāršākais α-diketons jeb vicinālais diketons (tā molekulā abas karbonilgrupas atrodas blakus). Diacetils ir zaļgandzeltens šķidrums. Dzeltena vai dzeltenzaļa krāsa ir visu α-diketonu īpašība (arī glioksāls satur divas blakus novietotas karbonilgrupas un ir krāsains savienojums). Šādas atomu grupas, kā α-diketona grupējums, sauc par hromoforām grupām. Savienojumi, kur karbonilgrupas ir lielākā attālumā viena no otras (β- vai γ-diketoni) pārsvarā ir bezkrāsaini.

## Atrašanās dabā
Diacetils ietilpst dažu ēterisko eļļu sastāvā (timiāna eļļa, neļķu eļļa). Bez tam diacetils atrodams sviestā un ir tā dabīgā smaržviela.

## Iegūšana
Diacetilu var iegūt no metiletilketona, to nitrozējot ar amilnitrītu un iegūto izonitrozoketonu hidrolizējot ar skābi. Diacetilu iegūst arī no metilacetoetiķskābes (to apstrādājot ar slāpekļpaskābi, rodas tas pats izonitrozoketons).

## Īpašības
Dod visas ketoniem raksturīgās reakcijas. Tāpat kā citi līdzīgi savienojumi, iedarbojas ar amonjaku, veidojot imidazola atvasinājumus.

## Izmantošana
Diacetila dioksīms (dimetilglioksīms) ar metāliem veido krāsainus kompleksos sāļus. Niķeļa kompleksais sāls turklāt vēl ir nešķīstošs - to izmanto analītiskajā ķīmijā niķeļa kvantitatīvai noteikšanai (sk. Čugajeva reakcija).
Hodinkas halle

**Hodinkas halle** () ir daudzfunkcionāla halle Maskavā, Krievijā. Tā tika pabeigta 2006. gada decembrī un tajā ir 14000 sēdvietu. Halle tika būvēta, lai 2007. gada maijā tajā uzņemtu Pasaules čempionātu hokejā.

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Lelde Stumbre

**Lelde Stumbre** (dzimusi ) ir latviešu dramaturģe, vairāk nekā 50 lugu autore. 2014. gadā bijusi 11. Saeimas deputāte.
## Biogrāfija
Lelde Stumbre dzimusi 1952. gadā žurnālista Ērika Stumbra un muzikoloģes Silvijas Stumbres ģimenē. 1970. gadā beigusi Rīgas 5. vidusskolu. 1969. gadā uzsākusi literāro darbību, sākumā rakstījusi dzeju. Pirmā publikācija 1973. gadā bija dzejoļi jauno dzejnieku krājumā "Acis". Vēlāk pievērsusies dramaturģijai. Pazīstamākās Leldes Stumbres lugas ir “Andersons”, “Zīmējumi smiltīs”, “Tā, lai var redzēt ceļu”, “Sarkanmatainais kalps”, “Jānis”, “Ipolits”.

Stumbre 1983. gadā beigusi kursus Maksima Gorkija Literatūras institūtā. 1983. gadā kļuva par Rakstnieku savienības biedri. Kopš 1999. gada ir Dramaturgu ģildē.

2014. gadā Stumbre bijusi 11. Saeimas deputāte, pildot deputāta pienākumus uz laiku, kamēr ministra pienākumus pilda deputāti, kuri ievēlēti no partijas Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK".

## Bibliogrāfija
* Pirmā nozīmīgā publikācija — dzejoļu kopa jauno dzejnieku dzejoļu krājumā «Acis» (1973)
* Luga «Andersons» («Karogs», 1979, 4)
* «Zīmējumi smiltīs» (grāmata 1982, abas teātrī iestudētas arī ar nosaukumu «Andersons un Millers» 1982)
* «Ipolits», «Bērni» (abas teātrī ar nosaukumu «Klusā daba, lai var redzēt ceļu», Maskavā 1982, Latvijā 1990, grāmata 1989)
* «Gaidīt» (radioteātrī 1979, teātrī Ungārijā 1983, Latvijā 1986)
* «Jānis» (teātrī 1984)
* «Sarkanmatainais kalps» (grāmatā un teātrī 1987; abas ekranizētas ar nosaukumu «Dīvainā mēnessgaisma» 1987)
* «Nākošpavasar» (teātrī 1988, grāmatā 1989)
* «Liels, spoži sarkans autobuss» (TV teātrī 1989)
* «Kuģītis miglā» (teātrī 1988; abas grāmatā 1989)
* Luga «Kronis» (periodikā un teātrī 1989, grāmatā 2000)
* «Roze» (periodikā 1991, teātrī 1992)
* «Suns» (teātrī 1992), ciklā «Deviņas īsas lugas» (TV teātrī daļēji 1992, periodikā daļēji 1993, grāmatā 2000)
* «Slepkava un slepkava» (periodikā 1994, teātrī ar nosaukumu «Mīla — jā, mīla — nē» 1998, grāmatā 2000)
* «Spalvas» (grāmatā un teātrī 1995)
* «Svešinieki šeit» (teātrī 1995, periodikā 1996)
* „Dancoju, spēlēju» (periodikā 1997)
* «Aktieri» (periodikā 1999; visas trīs grāmatā 2000)
* «Vasaras ainava» (radioteātrī 1981)
* «Ziediņi» (teātrī 1986)
* «Loto» (periodikā 1991)
* «Divi forši suņi» (teātrī 1994)
* «Zvaigznes diena» (periodikā 1998)
* «Klasīte» (periodikā 2000)
* «Persijs Dievišķīgais» (grāmatā 2000)
* Lugu izlase «Kronis» (2000)
* «Sunītis» (2005)

## Literatūra
* Latviešu rakstnieku portreti : 70.-90. gadi : par rakstniekiem un literatūru : rakstu krājums / Jānis Jurkāns, Lelde Stumbre, Pēteris Brūveris, Andra Neiburga, Jānis Einfelds, Guntis Berelis. Rīga : Zvaigzne ABC, [1998]. 127, [1] lpp. : portr. .

## Atsauces

## Ārējās saites

* Leldes Stumbres lugu vietne
* Lelde Stumbre  filmas.lv
* 
* Lelde Stumbre izrades.lv
Erots

thumbnail|200px|Erota statuja
**Erots** (gr. Ἔρως) bija mīlestības dievs grieķu mitoloģijā. Viņš bija Afrodītes dēls. Citos avotos minēts, ka Erotu radījis Haoss.

Erots grieķu mitoloģijā bija vienīgais no dieviem, kam uz muguras bija skaisti, balti, plati spārni, kā tas sastopams daudzos kristīgo eņģeļu atainojumos.  Dievu vēstnesim Hermejam bija tikai spārnotas sandales. Tomēr Erota darbs bieži vien nebija labdabīgs. Erots mudināja kaislību starp cilvēkiem, šaujot ar bultu tieši sirdī. Erotam pavēles varēja dot dieviete Afrodīte, kas bija ļoti skaista, tomēr visai iedomīga būtne.

Tomēr Afrodīte nebija visskaistākā no visām būtnēm, jo reiz pati uzskatīja kāda valdnieka meitu vārdā Psīhe daudz skaistāku kā viņa esam un lūdza par to savu dēlu Erotu uzlikt meitenei briesmīgu lāstu. Erotam bija jāņem bulta un jāsašauj Psīhe, lai tā iemīlētu pasaulē neglītāko vīrieti.

Tomēr šaujot uz Psīhi Erots pats sevi savainoja un iemīlējās valdnieka meitā. Psīhes skaistums bija neaprakstāms: viņai bija nāras acis, viļņaini gari mati kā medus, krāšņas lūpas un balta āda. Tomēr bez skaistuma Psīhei piemita arī augsta morāle un tikumi, kā arī īstas cīnītājas gars, bet cīņa mīlestības vārdā, kas viņai vēl bija priekšā, būs smaga.

Psīhe dzīvoja skaistā valdnieka pilī ar četriem torņiem un viņai bija trīs vecākas māsas un daudzas kalpones. 
Tomēr pavisam drīz Psīhes māsas apprecējās, bet Psīhe nespēja nevienu iemīlēt un apprecēties. Tad valdnieks nolēma sūtīt Psīhi pie Delfu orākula, lai orākuls pasaka, kas ir Psīhes otrā pusīte. Un orākuls teica, ka tas ir kaut kas augstāks par cilvēku un pavēlēja Psīhei kāpt augstā kalnā.

Psīhe saposās un devās kāpt kalnā. Kāpiens bija grūts un garš, bet sasniedzot virsotni, Psīhe satika maigu vēju, kas lēni nonesa viņu lejā un ieveda skaistā alā, kas bija izklāta ar dārgiem tepiķiem un citām skaistām lietām un zeltu. Viņu apkalpoja neredzams kalpoņu pulks, līdz vakaram, kad tika izdzēstas lāpas un tumsā ieradās līgavainis Erots, kas tumsas ietverā viņu mīļoja un glāstīja, bet Psīhe nekad nedabūja redzēt viņa seju.

Psīhi apciemoja māsas, kas redzot Psīhes bagātību un skaistumu, sāka skaust māsas laimi un, lai izbojātu mīlas priekus iestāstīja, ka viņas mīļotais ir ragains vērsis, īsts briesmonis.
Un Psīhe vēlējās redzēt sava mīļotā seju un kādu vakaru viņa noglabāja lāpu, lai aizdegtu un ārti paskatījās uz savu mīļotu, bet, ak vai, skatoties ar lāpu aizdegās Erota labais spārns un ļoti aizkaitināts, viņš Psīhi atstāja, piesakot, ka nekad vairs nevēlas viņu satikt, jo viņa nav bijusi pietiekami uzticīga.

Bet Psīhe bija redzējusi mīļotā skaisto seju un pati savainojās ar loka bultu, ko glabāja Erots un par visu vairāk vēlējās mīļoto satikt un būt ar viņu kopā.

## Ārējās saites
Eilers

**Eilers** (siev.dz. **Eilere**) ir uzvārds, tas var būt:
* Leonards Eilers (*Leonhard Euler*) — šveiciešu matemātiķis (1707. — 1783.)
* Ulfs fon Eilers (*Ulf von Euler*) — zviedru fiziologs (1905. — 1983.) 
* Hanss fon Eilers-Čelpins (*Hans von Euler-Chelpin*) - vācu izcelsmes Zviedrijas bioķīmiķis (1873. — 1964.), Nobela prēmijas ķīmijā laureāts (1929.)
Kocēni

**Kocēni** ir apdzīvota vieta Vidzemē, Valmieras novada Kocēnu pagasta centrs. Ciems atrodas uz dienvidrietumiem no Valmieras pilsētas pie autoceļa A3 Jumaras labajā krastā.

Apdzīvotā vieta izveidojusies bijušās Kokmuižas *(Kokenhof)* muižas centrā. Kocēnos ir Kocēnu apvienības pārvalde un administratīvās iestādes, pamatskola, divas bibliotēkas, kultūras nams, aptieka, sporta nams (bāzējas KSK "Rubene"). Netālu atrodas zirgaudzētava "Kocēni". Ievērojami objekti: Kokmuižas pils un Bestes jūdžakmens.

## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Atsauces
Daudzkāji

**Daudzkāji** () ir posmkāju tipa apakštips. Visi daudzkāji ir tārpveidīgi sauszemes dzīvnieki. Tie ir posmkāji ar slaidu, garu ķermeni, kurš sastāv no daudziem savstarpēji norobežotiem posmiem. Pie katra posma ir viens pāris kāju. Parasti dzīvo augsnē, zem dažādiem priekšmetiem, lapām, sūnām, pūstošu celmu mizās. Pāra skaita priekšmutes piedēkļi ir daudzveidīgas formas taustekļi (*antennae*) — tie parasti ir vienzaraini, pavedienveida vai vālesveida. Žokļu ir trīs vai reizēm divi pāri; pēdējā gadījumā viens žokļu pāris izzudis. Nav skaidri izteikta iedalījuma krūtīs un vēderā. Vidukļa segmentācija parasti nav homonoma: lielie un mazie metamēri mijas viens ar otru, turklāt katrs priekšējais metamērs nomāc aiz tā esošā metamēra attīstību. Izvadorgāni ir zarnu kanāla izaugumi - Malpigija vadi un nefridiālas izcelsmes dziedzeri - apakšlūpas dziedzeri. Nepāra vai pāra dzimumatveres atrodas uz 3. vai 4. segmenta vai arī uz vidukļa priekšpēdējā segmenta. Postembrionālā attīstība var būt tieša (epimorfoze), taču parasti attīstība noris ar kāpuru fāzēm (metamorfoze).

## Sistemātika
Pasaulē zināmas virs 13000 daudzkāju sugām, Latvijā konstatētas 39 sugas. Daudzkāji iedalās 4 klasēs (reizēm apakšklasēs).

**Apakštips** 
* klase 
* klase 
* klase 
* klase 

## Ārējāssaites

* Daudzkāji
Simtkāji

**Simtkāji** jeb **lūpkāji** (*Chilopoda*) ir daudzkāju apakštipa klase (reizēm apakšklase).

## Raksturojums

Plēsēji, uzbrūk sliekām, kukaiņiem. Ātri pārvietojas, medī parasti naktīs.

Simtkāju taustekļi ir gari un pavedienveida ar vienādiem posmiem. Žokļu aparātu veido neposmotu augšžokļu pāris un divi pāri apakšžokļu. Apakšžokļu pāri savienoti pa viduslīniju. Otrā pāra apakšžokļi kājveida, to distālā daļa funkcionē kā taustekļi. Saliktā acs parasti sastāv no irdeni izvietotām fasetēm. Viduklis nodalījumos nesadalās. Pirmajam vidukļa segmentam ir posmainas sirpjveida ekstremitātes, kas nobeidzas ar smaili, kuras galā atrodas indes dziedzera atvere. Šis pārveidoto kāju pāris izveido spēcīgas knaibles, kas raksturīgas simtkāju klasei. Vidukļa segmentu 19 līdz daudzi desmiti. Vidukļa segmentācija dažos gadījumos homonoma (viduklis sastāv no vienādiem segmentiem); citos gadījumos tā heteronoma — lielie segmenti mijas ar īsākiem, kuriem nav stigmu. Segmentiem ir labi attīstītas pleiras (sānu daļas). Stigmas parasti uz pleirām. Traheju sistēma labi attīstīta. Uz vidukļa priekšpēdējā segmenta kā tēviņam, tā mātītēm ir nepāra dzimumatvere; trešais kaudālais segments dzimumatveru priekšā ar kāju rudimentiem, kas pārvērtušies par ārējiem dzimuma piedēkļiem.

## Sistemātika
Pasaulē ir zināmas vairāk nekā 3500 simtkāju sugas. Latvijā sastopamas 13 sugas.

## Ārējās saites

* Latvijas simtkāju sugas
Par Tēvzemi un Res Publica apvienība

**"Par Tēvzemi un Res Publica apvienība"** () ir konservatīva politiska partija Igaunijā. Tā tika dibināta , apvienojoties divām konservatīvām partijām: Tēvzemes savienība un Savienība republikai - Res Publika.

## Atsauces
Kauguru pagasts

**Kauguru pagasts** ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Brenguļu, Kocēnu pagastiem un Valmieras pilsētu, un Cēsu novadu Liepas un Mārsnēnu pagastiem. 
Pagastu šķērso reģionālie autoceļi Valmiera-Smiltene (P18) un Valmiera-Cēsis-Drabeši (P20), kā arī dzelzceļa līnija Rīga—Lugaži (stacija Bāle).

## Daba
### Hidrogrāfija
Pagastā nav ezeru, bet ir vairākas Gaujas attekas un vecupes, kas veido vecupju ezeriņus.

#### Upes
Cauri pagastam tek upes: Gauja, Miegupīte, Adzele, Grūžupe un  Mīļuma

## Vēsture
Pirmais Kauguru pagasta vecākais — Mārcis Balodis ievēlēts 1866. gadā. 
Pēc 1920. gada agrārreformas Kauguru muižu (*Kaugershof*) ar Jauno, Līzbetes, Stantes un Tauriņu pusmuižām sadalīja 95 vienībās (no tām 3 bijušās rentes mājas) 1212 ha kopplatībā. Muižas centra ēkas piešķīra Latvijas Kara ministrijai.
1933. gadā Valmieras apriņķa Kauguru pagastam pievienoja Mūrmuižas pagastu. 1935. gadā Kauguru pagasta platība bija 91 km² un tajā dzīvoja 976 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Kauguru un Mūru ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Valmieras rajona Kauguru ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Mūru ciemu, bet daļu Kauguru ciema teritorijas 1977. gadā iekļāva Valmieras pilsētā. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Kauguru pagasts kā viena no administratīvajām teritorijām iekļāvās Beverīnas novadā. 2021. gadā Beverīnas novadu iekļāva Valmieras novadā.

### Pieminekļi

* Mūrmuižas nocietinātais tornis
* Pekas kalns - pilskalns
* Beitu senkapi
* Avotiņu senkapi

## Iedzīvotāji
Lielākās pagasta apdzīvotās vietas ir **[[Mūrmuiža]]** (pagasta un novada centrs), Līči, Kauguri, Kaugurmuiža, Sapas, Jaunāmuiža.

Nacionālais sastāvs: 
* latvieši - 85,8%;
* krievi - 8%;
* baltkrievi - 2,6%;
* citas tautības - 3,6%.
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

### Ievērojamas personības
* Voldemārs fon Knīrīms (1849—1935), Rīgas Politehniskā institūta lauksaimniecības profesors un direktors
* Jānis Endzelīns (1873—1961) latviešu valodnieks, salīdzināmās valodniecības pamatlicējs Latvijā,
* Jānis Asars (rakstnieks) (1877—1908), rakstnieks, revolucionārs, literatūrkritiķis un publicists
* Arvēds Sukurs (1882—1942), latviešu ārsts psihiatrs.
* Hermanis Enzeliņš (1867—1953), Latvijas sabiedrisks darbinieks un politiķis. 
* Oskars Melbārdis (1988), latviešu bobslejists, Soču olimpisko spēļu zelta medaļas ieguvējs, 2016. gada pasaules čempions

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces

## Ārējās saites
* Miegupe.lv
* Beverīnas novada mājaslapa
Acetilacetons

**Acetilacetons** (diacetilmetāns, pentān-2,4-dions, СН3–СО–СН2–СО–СН3) ir vienkāršākais β-diketons — savienojums ar divām karbonilgrupām molekulā, starp kurām ir viens oglekļa atoms (metilēngrupa). Acetilacetons ir bezkrāsains šķidrums ar patīkamu smaržu.

## Iegūšana

Iegūst no acetona un acetanhidrīda bora trifluorīda klātienē:

: (CH3CO)2O + CH3–CO–CH3 → CH3–CO–CH2–CO–CH3

Var iegūt arī, kondensējot acetonu ar etilacetātu bāzu klātienē un paskābinot iegūto acetilacetonātu:

: NaOEt + EtO2CCH3 + CH3–CO–CH3 → NaCH3–CO–CH–CO–CH3 + 2 EtOH
: NaCH3–CO–CH–CO–CH3 + HCl → CH3–CO–CH2–CO–CH3 + NaCl

## Īpašības
Acetilacetons pieder pie ketosavienojumiem, kam ir neparasti stabila enolforma (metanola šķīdumā ir 72% acetilacetona enolformas). Tas izskaidrojams ar ūdeņraža saites veidošanos starp enolformas hidroksilgrupas ūdeņraža atomu un tuvumā esošās karbonilgrupas skābekļa atomu, kam ir enolformu stabilizējoša iedarbība:

400px|Acetilacetona tautomērija 

Metilēngrupas, kura atrodas starp divām karbonilgrupām, ūdeņraža atoms ir ļoti kustīgs un viegli atšķeļas, veidojot acetilacetona anjonu.

Iedarbojoties uz β-diketoniem ar fenilhidrazīnu, hidroksilamīnu, vai tamlīdzīgiem reaģentiem, viegli var iegūt heterocikliskus savienojumus - pirazola atvasinājumus.

β-Diketoni, vārot tos ar sārmiem, sadalās par skābēm un ketoniem:

: СН3–СО–СН2–СО–СН3 + NaOH → СН3COONa + СН3–СО–СН3

## Izmantošana
Acetilacetonu izmato analītiskajā ķīmijā, jo tas ar metālu joniem dod noturīgus kompleksos savienojumus (**acetilacetonātus**). Radioķīmijā šo īpašību lieto radioaktīvo izotopu izdalīšanai. Acetilacetonu lieto arī organiskajā sintēzē.

## Atsauces
Lada (auto)

**Lada** () ir automašīnu marka, kuru ražo Krievijas akciju sabiedrība AvtoVAZ. Agrāk zīmols *Lada* tika izmantots tikai eksportam paredzētajiem automobiļiem, bet Padomju Savienības iekšējam tirgum tika izmantots nosaukums "Žigulis" (*Жигули*).

## LADA modeļi

* VAZ-2101
* VAZ-2102
* VAZ-2103
* VAZ-2104
* VAZ-2105
* VAZ-2106
* VAZ-2107
* VAZ-2108
* VAZ 2109
* VAZ-2110 (Lada 110)
* VAZ-2111 (Lada 111)
* VAZ-2112 (Lada 112)
* VAZ-2113 (Lada-Samara)
* VAZ-2114 (Lada-Samara)
* VAZ-2115 (Lada-Samara)
* VAZ-2121 (Ņiva)
* VAZ-2123 (Ņiva - Chevrolet)
* Lada Kalina
* Lada Revolution

## Ārējās saites
* AvtoVAZ oficiālā lapa 
* LADA oficiālā lapa
* LADA Kalina oficiālā lapa
* VAZ portāls
Litosfēra

thumb|right|Zemes šķērsgriezums - litosfēra iekļauj Zemes garozu un daļu no augšējās mantijas.
**Litosfēra** (no  — ‘akmens sfēra’) ir sacietējis planētas ārējais slānis. Uz Zemes litosfēra iekļauj Zemes garozu un mantijas augšējo daļu virs Mohorovičiča robežas. Zem litosfēras atrodas astenosfēra, kas ir viskozāka, karstāka un dziļāk esoša mantijas augšējā daļa. Litosfēras un astenosfēras robeža atrodas aptuveni tādā dziļumā, kur sākas mantiju veidojošo iežu kušana. Uzskata, ka laika gaitā, atdziestot Zemei, litosfēra kļūst biezāka.

Lūzumu, subdukcijas un riftu zonas sadala litosfēru tektoniskajās plātnēs, kuras lēni pārvietojas attiecībā viena pret otru. Šo litosfēras plātņu kustību pēta plātņu tektonika.

Ar litosfēru ir saistītas arī katastrofālas parādības un vielu apmaiņa ar citām Zemes sfērām. Litosfēras virspusē veidojas augsne, un tā kalpo kā pamatne, uz kuras attīstās augi, dzīvnieki un notiek cilvēku dzīve.

Koncepciju par litosfēru kā Zemes cieto ārējo slāni virs viskozākās astenosfēras attīstīja britu ģeologs Džozefs Barels (*Joseph Barrell*) ap 1914. gadu.

## Okeāniskā un kontinentālā litosfēra
Zemes ārējā slāņa iedalījums litosfērā un astenosfērā ir balstīts uz fizikālām īpašībām, kamēr cits Zemes ārējā slāņa iedalījums Zemes garozā un mantijā vairāk balstīts uz ķīmiskajām īpašībām. Tomēr līdzīgi, kā Zemes garozu, arī litosfēru var nosacīti iedalīt okeāniskajā un kontinentālajā (sk. Kontinentālā Zemes garoza un Okeāniskā Zemes garoza). Zem okeāniem litosfēra ir ap 70 km bieza un zem kontinentiem — ap 150 km bieza — pēdējā gadījumā litosfēru veido ap 50 km biezs Zemes garozas slānis un ap 100 km biezs mantijas slānis.

Okeāniskā litosfēra sastāv no mafiskas Zemes garozas un ultramafiskas mantijas daļas — tā ir ievērojami blīvāka nekā kontinentālā litosfēra. Okeāniskā litosfēra, paejot laikam un tai attālinoties no vidusokeāniskās grēdas kļūst aizvien blīvāka. Sākotnēji vairākus desmitus miljonu gadu tā ir vieglāka par astenosfēru, taču tad kļūst smagāka. Šī gravitācijas nestabilitāte tiek novērsta subdukcijas zonās, kur okeāniskā litosfēra iegrimst zem citas plātnes.

## Atsauces

## Ārējās saites
2003. gada referendums par dalību ES

Latvijā notika referendums par dalību ES. Pilsoņiem bija uzdots jautājums "Vai jūs esat par Latvijas dalību Eiropas Savienībā?". Pret iestāšanos aicināja balsot ASDLP, LSP un "Eiroskeptiķi".

Tā kā 8. Saeimas vēlēšanās 2002. gadā tika saņemtas 995 085 derīgas vēlēšanu aploksnes, tad tautas nobalsošanā par Latvijas dalību ES bija jāpiedalās vismaz 497 543 vēlētājiem.

## Referenduma rezultāti
thumb|320px|Referenduma rezultāti Latvijas rajonos un lielajās pilsētās<br /> "Par"<br /> "Pret"
Tautas nobalsošanā piedalījās 71,5% vēlētāju. "Par" bija nodotas 676 700 balsis (67,0%), "pret" — 325 980 (32,3%). 
"Par" balsu īpatsvars nesasniedza pusi vienīgi Daugavpilī (30,9% par), Rēzeknē (43,0% par), kā arī Daugavpils rajonā (48,4% par), Krāslavas rajonā (48,1% par) un Ludzas rajonā (49,5% par).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Nobalsošanas rezultāti
1999. gada referendums par likumu "Par valsts pensijām"

1999. gada 13. novembrī notika Latvijas tautas nobalsošana par 5. augusta grozījumu likumā "Par valsts pensijām", kas sašaurināja pensijas apdrošināšanu, atcelšanu. Pilsoņiem tika uzdots jautājums "Vai Jūs esat par 1999. gada 5. augusta likuma "Grozījumi likumā "Par valsts pensijām"" atcelšanu?".

Par grozījumu atcelšanu aicināja balsot PCTVL, LSDSP, Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība. Saeima 4. novembrī apstiprināja jaunu, mērenāku grozījumu redakciju.

Tautas nobalsošanā piedalījās 339 879 pilsoņi. 94,17 procenti no balsotājiem iestājās par likuma atcelšanu (balsojot "par"), pret balsoja 5,34 procenti balsotāju. Tomēr, lai tautas nobalsošana notiktu, tajā vajadzēja piedalīties vismaz 482 334 vēlētājiem (vairāk nekā pusei no vēlētāju skaita, kas piedalījās 7. Saeimas vēlēšanās). Tāpēc 5. augusta grozījumi likumā nebija atcelti, un 1999. g. 7. decembrī stājās spēkā, bet jau 8. decembrī tos aizstāja 4. novembra likuma redakcija.

2002.—2004. g. daļu no izdarītiem grozījumiem Satversmes tiesa atcēla kā Satversmei neatbilstošus.

## Ārējās saites
* Nobalsošanas rezultāti
* Likuma grozījumu salīdzinošā tabula
Miķeļbāka

thumb|220px|Miķeļbāka

**Miķeļbāka** jeb **Miķeļtornis** ir augstākā bāka Latvijas piekrastē. Tā atrodas Ventspils novada Tārgales pagasta Miķeļtorņa ciemā. Bākas augstums ir 62 m un tā ir augstākā bāka Baltijas valstīs.

## Vēsture
Pirmā torņa būvi pabeidza 1884. gadā. Tā bija cilindrisks 55 m augsts ķieģeļu mūra tornis, tobrīd tā bija augstākā bāka Latvijā. Bākā uzstādīja elektrisku gaismas avotu, kam strāvu piegādāja blakus ēkā esošā spēkstacija. Tornis 20. gadsimta sākumā sāka plaisāt.
1915. gadā Pirmā pasaules kara laikā gaismas aparātu un spēkstacijas iekārtu aizveda uz Krieviju. Vācijas okupācijas iestādes uzstādīja acetilēna gaismas aparātu. Pirmā pasaules kara laikā bāku apšaudīja.

1932. gada jūlijā uzcēla pagaidu koka torni, tad uzcēla pastāvīgo bāku, kurā gaismu iededza 1934. gada septembrī. Bākā uzstādīja jau agrāk vācu izmantoto optisko ierīci — 1,76 m augstu, nekustīgu joslu lēcu, kā arī zviedru AGA firmas gaismas ierīci (acetilēna kvēlgaismas ar gāzes spiediena darbinātu aparātu, kas gaismu regulāri samazināja līdz minimālajai). Bākā ir sektoru uguns, kas redzama zaļa vai balta atkarībā no atrašanās vietas jūrā.

1941. gada atkāpšanās laikā Sarkanā armija bāku uzspridzināja.
1946. gadā uzbūvēja apmēram 30 m augstu koka pagaidu torni, bet pastāvīgo bākas torni atjaunoja 1957. gadā.

## Bāka mūsdienās
Pašreizējais bākas tornis ir 62 m augsts. Uguns augstums — 59 m vjl. Uguns redzama 14 jūdžu tālumā.

Uguns raksturojums: Zb(2)B.6s 01.0+(01.0)+01.0+(03.0)

2004. gada 18. septembrī Latvijas Pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Miķelbākas attēlu.

## Atsauces
C5H8O2

Summārajai formulai **C<sub>5</sub>H<sub>8</sub>O<sub>2</sub>** atbilst vairāki savienojumi:
* acetilacetons (СН3−СО−СН2−СО−СН3) — β-diketons;
* angelikskābe (tiglīnskābe; СН3−CH=С(СН3)−СООН) — vienvērtīgā nepiesātinātā karbonskābe.
Akmeņraga bāka

**Akmeņraga (Akmensraga) bāka** atrodas Baltijas jūras Latvijas piekrastē, Akmensragā (Akmeņragā); Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā. Bākai ir 38 m augsts ķieģeļu tornis.

thumb|left|Akmeņraga bāka

## Vēsture
Navigācijas uguns šajā apkaimē pastāv kopš 1870. gadiem. 1879. gadā Krievijas Impērijas kara flotes hidrogrāfi kopā ar matrožiem bākas vietā pacēla mastu ar rāju, kura fallēs naktīs iekāra aizdedzinātas petrolejas lampas. 1889. gadā uzcēla  augsta sešstūraina piramīdveidīgu koka bāku, ko nomainīja 1911. gadā celtā mūra bāka.

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā bāku pilnīgi sagrāva, saglabājās vienīgi 6 m augsta pamatne. Pēc bākas sagraušanas bīstamās kuģošanas vietas atzīmēja ar stoderēm, kas naktīs nebija redzamas, Vācijas armija blakus uzbūvēja koka pagaidu bāku. Pašreizējā torņa būve pabeigta 1921. gadā. Būvmateriāli tika pievesti pa jūru no Liepājas, pie Akmensraga pārkrauti sekli peldošos pontonos, ar kuriem tie nogādāti uz jūrā izbūvētiem steķiem, kā arī izmantoti iepriekšējās bākas ķieģeļi. 
1923. gada 14. janvārī iepretim Akmeņraga bākai sēklim uzskrēja tvaikonis "Saratov". Kuģa vraku iznīcināja 1934. un 1936. gados.
1927. gadā nojauca koka pagaidu bāku. 
Otrā pasaules karā bāka palika neskarta, 1949. gadā bākai veica kapitālo remontu, bet 1957. gadā rekonstruēja bākas celtni.

 Akmeņraga bāku iekļāva Valsts Nekustamo kultūras pieminekļu sarakstā (Nr. 8570), Akmeņraga bāka kļuvusi par iecienītu tūrisma galamērķi.
2008. gada 10. maijā Latvijas Pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Akmeņraga bākas attēlu.

## Bākas tehniskais raksturojums
Sarkans ķieģeļu tornis ar vītņu kāpnēm (126 pakāpieni, 4 podesti). 1939. gadā bākas tornī parādījās vertikālas plaisas. 1949. gadā veikts kapitālais remonts, lai novērstu ķieģeļu drupšanu. 1957. gadā torni apklāja ar dzelzsbetona apvalku. Bākas torņa augstums ir 38 metri (kopā ar laternu, laternas diametrs 2,5 m), zviedru AGA firmas aparāts — acetilēna kvēlgaisma ar 3 rotējošām starmetēju lēcām — uzstādīts 1922. gadā, uguns augstums 37,5 m v.j.l., kas pēc Otrā pasaules kara tika nomainīts.

## Atsauces
Pretgaisa aizsardzība

thumb|Tuvas un tālas darbības AA sistēmu veidi, ko izmantoja Nīderlandes Apvienotā sauszemes gaisa aizsardzības pavēlniecība 2017. gadā.
**Pretgaisa aizsardzība** (**PGA**) ir cīņas metode aizsardzībai pret lidmašīnām un citiem lidojošiem objektiem. Līdz ar pirmo lidmašīnu izmantošanu Pirmajā Pasaules karā, pret tām tika lietoti dažādi šaujamieroči.

Sākotnēji pretgaisa aizsardzībai pielāgoja standarta ieročus, bet ar laiku izstrādāja īpašus lielgabalus — zenītartilēriju. Pēc Otrā Pasaules kara šiem nolūkiem sāka izmantot arī raķetes.

## Vēsture
Pretgaisa aizsardzības pirmsākumi meklējami līdz ar pirmajiem gaisa uzbrukumiem, kad kļuva skaidrs, ka nepieciešami aizsardzības līdzekļi pret ienaidnieka lidmašīnām. Pirmā pasaules kara laikā (1914—1918) tika izmantotas ložmetēji un lielgabali, lai atvairītu gaisa uzbrukumus. Šie ieroči tika pielāgoti, lai varētu šaut uz lidojošiem mērķiem. Pirmajām lidmašīnām kļūstot arvien svarīgākām militārajās operācijās, tika izveidotas pirmās specializētās pretgaisa aizsardzības vienības.

Starpkaru periodā (1920—1930) notika ievērojama tehnoloģiju attīstība, kas uzlaboja pretgaisa aizsardzības efektivitāti. Radās jauni ieroči un taktikas, kas ļāva labāk aizsargāties pret potenciālajiem gaisa uzbrukumiem. Arvien vairāk valstu veidoja specializētas pretgaisa aizsardzības vienības un sistēmas.

Otrā pasaules kara laikā pretgaisa aizsardzība piedzīvoja būtisku attīstību. Radaru tehnoloģija ļāva agrāk atklāt ienaidnieka lidmašīnas, un tika izstrādāti jauni ieroči, piemēram, 88 mm FlaK lielgabals, kas bija ļoti efektīvs gan pret lidmašīnām, gan tankiem. Lielbritānijas kaujas laikā Karaliskie Gaisa spēki efektīvi izmantoja radaru un iznīcinātājus, lai aizstāvētu valsti pret *[[Luftwaffe (Vērmahts)|Luftwaffe]]* uzlidojumiem.

Aukstā kara laikā pretgaisa aizsardzības nozīme turpināja pieaugt, attīstoties raķešu tehnoloģijām. Tika izstrādātas pirmās pretgaisa raķešu sistēmas, piemēram, amerikāņu Nike un padomju S-75 (SA-2). Šīs sistēmas bija paredzētas, lai aizsargātu pret stratosfēras lidmašīnām un ballistiskajām raķetēm. Tika izstrādātas arī mobilās pretgaisa sistēmas, kas ļāva nodrošināt aizsardzību kaujas laukā.

Mūsdienās pretgaisa aizsardzība ir kļuvusi ļoti sarežģīta, iekļaujot gan tradicionālās lielgabalu sistēmas, gan modernās raķešu tehnoloģijas. Jaunākās sistēmas, piemēram, *[[Patriot un Iron Dome]]*, spēj notriekt dažādus gaisa draudus, tostarp lidmašīnas, raķetes un dronus. Pretgaisa aizsardzības sistēmas tiek integrētas globālās aizsardzības tīklos, lai nodrošinātu maksimālu aizsardzību pret iespējamiem uzbrukumiem.

## Ārējās saites
* 
* ''1914 1918 war in Alsace — The Battle of Linge 1915 — The 63rd Anti Aircraft Regiment in 14 18 — The 96th poste semi-fixed in the Vosges''
* ''Archie to SAM: A Short Operational History of Ground-Based Air Defense'' by Kenneth P. Werrell (book available for download)
* Japanese Anti-aircraft land/vessel doctrines in 1943—44
* 2nd/3rd Australian Light Anti-Aircraft Regiment
Liepājas bāka

thumb|200px|Liepājas bāka

**Liepājas bāka** atrodas Liepājas ostas Tirdzniecības kanāla dienvidu krastā.
 
__TOC__
## Vēsture
Bāka atklāta 1868. gadā. Tolaik tā bijusi aprīkota ar 1. klases optisko aparatūru ar lēcu diametru ap 2 m. Pirmā gaismas ierīce sastāvējusi no petrolejas lampas ar fokusējošām starmetēju lēcām uz rotējoša galda, un to darbinājis ar vinču uzvelkams pulksteņa mehānisms. 1914. gada novembrī vācu karakuģi apšaudīja Liepājas ostā esošos kuģus. Apšaudes laikā bākai trāpīja 16 šāviņi, sabojājot apšuvuma plāksnes un gaismas iekārtu. 1915. gada maijā bākā tika uzstādīta Berlīnes firmā "Jul Pintsch" ražotā gaismas iekārta. Tā sastāvēja no divām starmetēju lēcām (fokusa attālums 250&nbsp;mm) uz rotējoša galda, kura centrā bija nekustīga 1000 W elektriskā spuldze. Iekārta rotējusi ar ātrumu 7,5 apgriezieni minūtē, raidot gaismas signālu ik pēc 4 s. Avārijas gadījumam rezervē bija petrolejas kvēlgaismas lampa. 1923-1925 bākas tornim atjaunoja 7 Pirmajā pasaules karā sašautās čuguna plāksnes (katra 2,3 x 1,5 m). 2. pasaules karā bāka nav cietusi. Pēckara gados rotējošais galds aizstāts ar nekustīgām koncentriskām lēcām, kuru fokusā regulāri iedegas elektriskā kvēlspuldze. 1996. gadā uzstādīta Somijā ražota gaismas iekārta. 
Līdz mūsdienām ēka ir saglabājusies bez būtiskām pārmaiņām.

 Latvijas pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Liepājas bākas attēlu.

## Raksturojums
Bākas augstums ir 32,4 m. Bākai ir konisks čuguna (ķeta) tornis ar galeriju un stikla laternu augšējā daļā. Torņa diametrs pie zemes ir 6,03 metri, virsotnē — 3,36 metri. Bākas tornim ir sarkanu un baltu līniju vienāda platuma krāsojums. Uguns augstums 31,2 m virs jūras līmeņa. Balta zibšņu uguns (3 s deg, 3 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 16 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā. 
## Atsauces
Acetonilacetons

**Acetonilacetons** (2,5-heksāndions, diacetonils, СН3–СО–СН2–СН2–СО–СН3) ir vienkāršākais γ-diketons — savienojums ar divām karbonilgrupām molekulā, starp kurām ir divas metilēngrupas. Acetonilacetons ir bezkrāsains šķidrums ar patīkamu smaržu.

## Atrašanās dabā
Acetonilacetons ir heksāna metabolisma produkts un nosaka heksāna toksiskumu, hroniski iedarbojoties uz organismu.

## Iegūšana
γ-Diketonus iegūst, kondensējot nātrija acetilacetonātu ar α-hlorketoniem. Radušos triketonus sadala ar sārmu — veidojas γ-diketoni un acetāti.

Acetonilacetonu var iegūt, karsējot diacetildzintarskābi:

HOOC−CH(СН3CO)−CH(СН3CO)−COOH → СН3–СО–СН2–СН2–СО–СН3 + 2CO2

## Īpašības
Acetonilacetons un citi γ-diketoni viegli veido pieclocekļu heterociklus, jo reaģē dienolu veidā. 

Ar amonjaku acetonilacetons veido dimetilpirolu, ar fosfora sulfīdu — dimetiltiofēnu. Iedarbojoties ar ūdeni atņemošām vielām (fosfora pentoksīdu, ZnCl<sub>2</sub>), no acetilacetona rodas dimetilfurāns.

## Ārējās saites
Mērsraga bāka

**Mērsraga bāka** atrodas Mērsraga zemesragā Talsu novadā, 3,3&nbsp;km no Mērsraga ciema.

## Vēsture
thumb|left|180px|Bākas sākotnējais skats
Bākas tornis tika izgatavots Francijā. Bākas būve pabeigta un uguns tajā iedegta 1875. gadā. 

Pirmā pasaules kara laikā gaismas aparāts aizvests uz Krieviju, bet tornis tika smagi sašauts. 1920. gadā iedegta jauna uguns 6 m augstajā pagaidu koka tornī. 1922. gadā pabeigts bojātā torņa remonts, ietverot to betonā.

## Raksturojums
Bākas augstums ir 19 m. Bāku veido apaļš čuguna tornis, ietverts betonā, ar galeriju un laternu. Tornis ir balts. Gaismas elements atrodas 26 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (0,2 s deg, 4,8 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 17 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā. 2006. gada 27. oktobrī Latvijas pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Mērsraga bākas attēlu.

## Atsauces
Ovišu bāka

**Ovišu bāka** atrodas Ventspils novada Tārgales pagasta Ovišos. Bākas celtniecība pabeigta 1814. gadā un bez arhitektoniskiem grozījumiem tā saglabājusies līdz mūsdienām un ir vecākā bāka Latvijā, kas joprojām darbojas. Bāka norāda Ovišu sēkļus un krasta virziena maiņu. Ovišu bāka ir pēc ārējā diametra lielākā bāka Latvija — 11,5 metri.

## Vēsture
Bākas celtniecība tika uzsākta 1809. gadā, bet 1812. gadā, kara laikā pret Napoleonu, celtniecību pārtrauca. Celtniecību atsāka un bāku pabeidza būvēt 1814. gadā. Literatūrā Ovišu bāka pirmo reizi minēta 1846. gadā. Līdz 1860. gadam bākas gaismas avots bija 20 eļļas lampas, kas bija izvietotas uz mehāniski griežama postamenta. 1860. gadā bākā uzstādīja franču firmas *Soter* dioptrisko gaismas aparātu ar starmetēju lēcām (diametrs 3,5 metri), ko darbināja pulksteņa mehānisms, bet šo mehānismu 1915. gadā evakuēja uz Krieviju. Līdz 1900. gadam bākai veikti trīs kapitālie remonti (1867., 1882., 1990.). 1882. gadā remonta laikā tika izveidots akmens cokols, kā arī tika nomainītas galerijas un gaismas telpas konstrukcijas. 1897. gadā bākā ievilka telefonu. Vācu okupācijas iestādes uzstādīja jaunu gaismas iekārtu ar acetilēna degli, ko 1919. gadā nodzēsa lielinieku valdība. Nodibinot Latvijas valsti uguns tika atjaunota un tā nokalpoja līdz 1961. gadam, kad degli nomainīja ar elektrisko apgaismojumu. Otrā pasaules kara laikā bāka palika neskarta.

Otrā pasaules kara laikā bākā tika izvietota ar tvaiku darbināma vētras signalizācijas iekārta.

2005. gada 5. septembrī Ovišu bāka tika iekļauta Valsts Nekustamo kultūras pieminekļu sarakstā (Nr. 8568).

2016. gada 7. oktobrī Latvijas Pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Ovīšu bākas attēlu.

## Bākas apraksts
Bāka atrodas 360 metrus no krasta līnijas. Ovišu bāka ir plats konusveida akmeņu tornis brīvi stāvoša cilindra veidā ar metāla virsbūvi (diametrs 11,5 metri, diametrā lielākā bāka Latvijā). Tornis ir apmests un nobalsināts. Sienas biezums ir 64 cm. Bākas iekšpusē ir otrs tornis (diametrs 3,5 metri), kurā atrodas vītņveida kāpnes. Abiem torņiem ir kopēja vertikālā ass. Dubultcilindrs veidots kā aizsardzības elements pretinieka uzbrukuma atvairīšanai. Torņa augstums ar laternu ir 37 metri un 29,6 metri bez laternas. Laternas augstums (bez vēja rādītāja, bet kopā ar pamatni) ir 6 metri. Jumts apsegts ar skārdu, laternas stāvā izveidota apejas galerija ar margām. Uguns augstums ir 38 metri virs jūras līmeņa un 33,8 metru attālumā no zemes. 

Bākas kompleksā ietilpst saimniecības ēka , mūra mašīnmāja, pirts, koka konstrukcijas uzrauga nams (1868), uzraugu māja (1904), kas 20. gadsimta 20. gados izmantota kā dzelzceļa stacija.

Jūrniecības departaments 1939. gadā nolēma Ovišu (Ovīšu) sēkļos celt patstāvīgu bāku, kas aizvietotu toreiz izmantoto ugunskuģi "Laima"; tvaikonis "Hidrogrāfs" jau uzsāka jūras dziļuma mērījumus, tika piešķirts budžets dziļurbumiem grunts izpētīšanai jūras dziļumā, bet 1940. gada PSRS okupācija darbus pārtrauca. Tikai 1986. gadā 20 km no krasta uzbūvēja Irbes bāku.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šlīteres bāka

thumb|Šlīteres bāka 2011. gadā
thumb|Šlīteres bāka no putna lidojuma
**Šlīteres bāka** atrodas Dundagas pagastā, Šlīterē, apmēram 6 km no Baltijas jūras, Šlīteres Zilo kalnu kraujas malā. Otra vecākā navigācijas būve Latvijā.

Bākas tornis celts 1849. gadā. Tornis bija dienas zīme bez gaismas signāla, ar konusveida jumtu tagadējās laternas vietā. Tornis izmantots, galvenokārt, meža ugunsgrēku novērošanai, kā arī robežapsardzes vajadzībām. Pēc Otrā pasaules kara uz speciāli izbūvēta balkona darbojas acetilēna gāzes lampa. Torņa pārbūve pabeigta un gāzes lampa ar elektrību darbinātu tika nomainīta 1961. gadā. Torņa augstums ir 26 m, bet uguns augstums — 102,2 m virs jūras līmeņa.

1999. gadā bāka zaudēja jūras navigācijas būves statusu un 2000. gadā tā nodota Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijai. To apsaimnieko Dabas aizsardzības pārvaldes Kurzemes reģiona administrācija un izmanto Slīteres nacionālā parka dabas centrs. Tagad bāka ir labiekārtota tūristu vajadzībām un kalpo ekspozīcijām, kā arī par skatu torni. 2018. gadā bāka iekļauta Valsts kultūras pieminekļu sarakstā.

2019. gada 15. martā Latvijas Pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Šlīteres bākas attēlu.

## Atsauces
Acetofenons

**Acetofenons** (fenilmetilketons, С6H5–СО–СН3) ir vienkāršākais aromātiskais ketons. Acetofenons ir viegli kūstoši kristāli ar patīkamu smaržu.

## Atrašanās dabā
Acetofenons atrodams ābolos, ķiršos, aprikozēs, banānos un citos pārtikas produktos. Ietilpst arī akmeņogļu darvas sastāvā.

## Iegūšana
Acetofenonu iegūst kalcija benzoāta un acetāta maisījuma sausajā destilācijā. Acetofenons rodas kā fenola un acetona iegūšanas blakusprodukts kumola metodē. Var iegūt arī no benzola un acetilhlorīda Frīdela-Kraftsa reakcijā.

## Izmantošana
Lieto kā celulozes ēteru un esteru šķīdinātāju, parfimērijā, kā pārtikas smaržvielu.

Agrāk acetofenonu izmantoja kā miega līdzekli ar nosaukumu *hipnons*.
Užavas bāka

thumb|300px|right|Užavas bāka

**Užavas bāka** atrodas Ventspils novada Užavas pagastā, 18&nbsp;km attālumā no Ventspils, neapdzīvotā vietā 3&nbsp;km attālumā no Užavas. Bāka būvēta 28 metrus vjl. augstā kāpā tuvu pludmalei. Mūsdienās saglabājies bākas sākotnējais ārējais izskats.

## Bākas vēsture
Pirmā būve, kas bija ļoti līdzīga pašreizējai tika pabeigta 1879. gadā. 

Pirmajā pasaules karā bāka tika gandrīz pilnīgi sagrauta, jo vācieši to kā vienu no pirmajām celtnēm Latvijā bombardēja. Krievijas impērija 1. pasaules karā piedalījās vien pāris nedēļas, bet Kurzemes guberņa jau piedzīvoja vācu desanta uzbrukumus. Vācieši saspridzināja Užavas bāku un centās izsēdināt jūras desantu. Tas neizdevās, bet pēc dažiem mēnešiem Kurzemi ieņēma vācu karaspēks. "Užavas bākas bombardēšana Kurzemē. 6. augustā pulksten 10 no rīta piebrauca no jūras trīs ienaidnieku mīnu laivas, kuras mēģināja izcelt malā zaldātus, bet tika no mūsu robežsargu zaldātiem atsisti. Pēc tam no ienaidnieka mīnu laivām tika atklāta uguns uz bāku, kuru saārdīja. Ievainoto nav. Tika nonāvēti un ievainoti daži zirgi."

Pēc kara blakus uzstādīts koka pagaidu tornis ar signalizāciju. Atjaunošanas darbi pabeigti 1925. gadā. Būvmateriālus pieveda pa jūru no Ventspils ar prāmjiem, nogādāšanai krastā pārkrāva laivās, bet tālāk veda zirgu pajūgos. 1930. gadā kāpa pie bākas stiprināta ar kadiķu klūgu groziem, kas pildīti ar oļiem, kā arī novietoti lieli laukakmeņi. Bāka nedaudz bojāta arī 2. pasaules karā. Septiņdesmitajos gados krasts nostiprināts ar betona bluķiem. 1994. gadā veikts torņa un ēkas kapitālremonts.

2010. gada 15. oktobrī Latvijas Pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Užavas bākas attēlu.
thumb|250px|left|Jūras krasts pie Užavas bākas

## Apraksts
Virs ķieģeļu dzīvojamās un dienesta ēkas ir balts, apaļš ķieģeļu mūra tornis, tā augstums kopā ar laternu ir 19 metri. Bākas laternas diametrs ir 3 metri, to izgatavojusi J. Pinča firma Vācijā. Zviedru *AGA* firmas gaismas aparāts - acetilēna kvēlgaisma, ap ko pulksteņa mehānisms grieza 4 starmetējlēcas. Uguns augstums 46,5 metri (balta uguns ar grupu zibšņiem). Bāka būvēta tuvu krastam un kāpa zem tās pakļauta abrāzijai.

## Skatīt arī

## Atsauces
Maiga (kuģis)

**Maiga** (pirms tam Dānijā — *Naestved*) bija kravas tvaikonis. Ietilpība — 182 BRT, divcilindru tvaika mašīna, jauda — 6 ZS. Būvēts 1913. gadā Frederikshavnā, Dānijā. 1918. gada decembrī tas bija pirmais kuģis, uz kura pacēla Latvijas karogu.

## Vēsture
Latvijas tirdzniecības flotē no 1914. gada, īpašnieks: "K. Pūliņš un biedri". Pieraksta osta Rīga, kapteiņi M.G. Zariņš, M. Stālbergs, K. Ģenģergailis, A. Esenbergs, M. Pūliņš, A. Pūliņš.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas uz tā uzvilka Latvijas valsts karogu. Boļševikiem tuvojoties Rīgai, ar kuģi no Rīgas uz Liepāju Lielbritānijas kara flotes eskorta pavadībā devās daudzi Latvijas nacionālās armijas karavīri un bēgļi.
Latvijas brīvības cīņu laikā kuģis "Maiga" tika izmantots par vienīgo Latvijas transportkuģi satiksmei starp sašķeltajām Latvijas Republikas armijas daļām reisos Liepāja (vēlāk arī Ventspils) — Tallina.
Veica reisus galvenokārt starp Kurzemes un Vidzemes ostām.

Nogrima  ceļā no Rīgas uz Ēlandi (Zviedrijā), aptuveni 40 jūras jūdzes no Ventspils. Apkalpi izglāba Zviedrijas motorkuģis *Neptun*.

## Bibliogrāfija
Latvijas jūrniecības vēsture. Enciklopēdija. Rīga, 1998.
Papes bāka

thumb|200px|Papes bāka 
**Papes bāka** atrodas Baltijas jūras Latvijas piekrastē, Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā, Papes ciemā.

Pirmais bākas tornis bija veidots kā koka četrskaldņu piramīda uz mūrētu laukakmeņu pamata. Šā torņa celtniecība tika pabeigta 1890. gadā. 1910. gadā pabeidza montēt pašreizējās bākas dzelzs torni.

## Bākas apraksts

Bāku veido balts dzelzs cilindrs (diametrs 1,9 m) ar režģa balstiem ārpusē, sarkana laterna. Bākas augstums ir apmēram 22 m. Uguns augstums ir 26 m vjl. Pašlaik darbojas elektriskā spuldze nekustīgā, koncentriskā joslu lēcā. 1993. gadā notika krasta nostiprināšana.

2007. gada 14. aprīlī Latvijas pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Papes bākas attēlu.

## Atsauces
Benzofenons

**Benzofenons** (difenilketons, difenilmetanons, benzoilbenzols, С6H5–СО–С6H5) ir aromātiskais ketons ar diviem benzola gredzeniem molekulā. Benzofenons ir balta kristāliska viela (rombiski kristāli). Ir pazīstama otra benzofenona modifikācija - monoklīni kristāli ar kušanas temperatūru 27&nbsp;°C (šī modifikācija ir ļoti nestabila).

## Iegūšana
Benzofenonu iegūst benzola reakcijā ar tetrahloroglekli, hidrolizējot radušos difenildihlormetānu.

Var iegūt arī Frīdela—Kraftsa acilēšanas reakcijā no benzola un benzoilhlorīda.

## Izmantošana
Aizvietotie benzofenoni ietilpst aizsarglīdzekļu pret UV starojumu sastāvā.

Benzofenona atvasinājumu p,p'-bis(N,N-dimetilamino)benzofenonu jeb **Mihlera ketonu** izmanto organiskajā sintēzē (sintētisko krāsvielu ražošanā).

Benzofenona un nātrija maisījumu lieto šķīdinātāju sausināšanai.
Nvidia

***Nvidia*** ir ASV uzņēmums, viens no pasaules lielākajiem grafisko procesoru (*GPU*) ražotājām. Tā galvenā mītne ir Santaklērā, ASV. Uzņēmums ir dibināts 1993. gadā.

*Nvidia* ražo *GPU*, kā arī vienkristālshēmas citām elektroniskām ierīcēm. *Nvidia* galvenā *GPU* procesoru līnija ar nosaukumu *Geforce* ir galvenā video karšu līnija, kas sacenšas ar *[[Advanced Micro Devices|AMD]]* *Radeon*. Uzņēmums ražo arī citas grafikas kartes, piemēram, *Nvidia Tesla*, *Nvidia Quadro*. *Nvidia* ir pašu izstrādātas tehnoloģijas: *Advanced Rendering*, *CUDA Architecture*, *[[G-Sync|G-SYNC]]*, *Multi-GPU*, *NVLink*, *Optimus*, *OptiX*, *PhysX*, *SLI* un citas. Galvenie *Nvidia* konkurenti ir *[[Advanced Micro Devices|AMD]]*, *[[Intel]]*, *[[Qualcomm]]*.

2020. gada jūlijā tika ziņots, ka *Nvidia* veic sarunas ar *[[SoftBank]]*, lai iegādātos Apvienotajā Karalistē bāzēto mikroshēmu izstrādātāju *[[Arm (uzņēmums)|Arm]]*. 13. septembrī *Nvidia* paziņoja par *Arm Holdings* iegādi par 40 miljardiem ASV dolāru, *Softbank* paturot 10 % daļu.

2023. gadā *Nvidia* kļuva par septīto publisko ASV uzņēmumu, kura vērtība pārsniedz 1 triljonu ASV dolāru, un kopš tā laika uzņēmuma vērtība strauji pieauga, jo uzņēmums kļuva par līderi datu centru mikroshēmās ar mākslīgā intelekta iespējām. 2024. gada jūnijā *Nvidia* apsteidza *[[Microsoft]]* kā pasaulē vērtīgākais publiskais uzņēmums ar tirgus kapitalizāciju vairāk nekā 3,3 triljoni ASV dolāru. 2025. gada jūlijā *NVIDIA* tirgus kapitalizācija sasniedza 4 triljonus ASV dolāru, kļūstot par pirmo publiski tirgojamo uzņēmumu, kas to sasniedzis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lestenes luterāņu baznīca

**Lestenes luterāņu baznīca** atrodas Tukuma novada Lestenes pagasta centrā Lestenē, blakus Lestenes Brāļu kapiem. Tajā kalpojušo vairāki izcili mācītāji, piemēram, viens no pirmajiem latviešu etnogrāfiem un vēstures pētniekiem Kārlis Frīdrihs Vatsons (1777 – 1826).

## Vēsture

Lestenes luterāņu  baznīcu sāka celt 1670. gadā pēc barona Jurgene Georga Firksa rīkojuma. Līdz ar šīs baznīcas uzcelšanu izveidojās Lestenes draudze. 
Tā ir trīsjomu garenbūve ar poligonālu altāra absīdu draudzes telpas joma platumā. Celtnes būvapjomā un iekārtā redzama romānikas, gotikas un baroka stila ietekme. Pie baznīcas ziemeļu sienas pieslēdzas taisnstūra sakristeja. Baznīcas un torņa apmēram 2 metrus biezās sienas celtas no laukakmeņiem. Rietumu fasādē izvirzīts plānā kvadrātveida tornis, kas noslēdzas ar zemu piramidālu četrstrūra smaili.

Baznīcas iekārtas izgatavošanu barons uzaicināja Nikolaju Sēfrensu jaunāko. Kurzemes hercoga Ventspils kuģubūvētavas koktēlniecības darbnīcu meistari Lestenes baznīcā no 1704. - 1709. dadam izveidoja izcilu baroka interjera māksliniecisko ansambli. Lestenes baznīas interjers pieder pie tiem retajiem Latvijas mākslas pieminekļiem, kur athitektoniskā un tēlnieciskā puse veidota gandrīz vienlaicīgi. Ventspils koktēlnieki izgatavoja altāra retablu, kanceli, kanceles ieejas portālu, ērģeļu prospektu, biktssolu. Baznīcas interjera rotāšana un zeltīšana notika 1754. gadā.  
Pirmās ērģeles baznīcai 1708. gadā dāvināja barons K. Firkss, 1740. gadā izliets baznīcas zvans. 1747. gadā baznīcas tornī iespēra zibens un tas nodega, bet drīz pēc tam tika atjaunots. 1873. gadā baznīca saņēma jaunas ērģeles.

Pirms Otrā pasaules kara uzskatīja, ka Lestenes baznīcai ir viens no greznākajiem baroka interjeriem Latvijā. Baznīca sevišķi cietusi šī kara laikā. Vēl tagad tās sienās redzamas šāviņu atstātās pēdas. 1962. gadā draudze bija spiesta darbu pārtraukt un savu darbību atjaunoja tikai 1999. gadā. 
Trīs gadu desmitus tajā atradusies graudu kalte.
No 2001. līdz 2005. gadam baznīcā uzsāka apjomīgus atjaunošanas darbus. 2012. gadā Rīgas Amatniecības vidusskolas 30 audzēkņi izgatavoja 16 baznīcas solus. 2013. gadā šīs skolas meistari un audzēkņi izgatavoja bronzas lustras – kopijas no 17. gadsimta lukturiem. Kroņlukturu prototips bija atrasts Landzes baznīcā un Lestenes baznīcai izgatavotas kopijas. Pilnā krāšņumā kroņlukturi Lestenes baznīcā iedegās dievkalpojumā 2018. gada 23. decembrī.
Padomju okupācijas laikā unikālā baroka baznīcas iekārtai draudēja iznīcināšana, bet vietējie aktīvisti, cik iespējams, to demontēja un savāca tās fragmentus. Daļa no tiem glabājās privātās telpās, daļa Rundāles muzejā. Mūsdienās tie restaurēti un atgriezušies baznīcā. Tikai ērģeles un to retabls gaida savu kārtu (2024).

## Atsauces

## Ārējās saites
Aina (kuģis)

**Aina** (pirms tam Lielbritānijā - *Cornhill*, Vācijā - *Marianne*) - kravas tvaikonis. 

Būvēts 1891. gadā Ņūkāslā pie Tainas, Lielbritānijā. Tilpība - 873 BRT (bruto reģistra tonnas), trīscilindru tvaika mašīna ar jaudu 138 ZS. 

Latvijas tirdzniecības flotē darbojās no 1930. gada.
* Īpašnieks: "F.Pokerns un biedri" Ventspilī. 
* Pieraksta osta: Ventspils. 
* Kapteiņi: G.Freibergs, H.Mihelsons.

Pēc avārijas  Lielbritānijas piekrastē, pārdots sagriešanai metāllūžņos.

## Bibliogrāfija
* Latvijas jūrniecības vēsture. Enciklopēdija. - Rīga, 1998.
Tūkstoškāji

**Tūkstoškāji** jeb **divpārkāji** (*Diplopoda*) ir daudzkāju apakštipa klase (reizēm apakšklase).

## Raksturojums

Tūkstoškāji pārtiek, ar retiem izņēmumiem, no augu barības, galvenokārt no trūdvielām. Mazkustīgas formas. Taustekļi tūkstoškājiem vāji attīstīti: tie ir īsi, ar nedaudz posmiem. Ir viens pāris salikto acu, kuru fasetes parasti novietotas irdeni. Sakarā ar pielāgošanos vienveidīgai augu barībai ievērojami mainījies žokļu aparāts: pilnīgi izzudis pirmais apakšžokļu pāris. Augšžokļi (vienīgais aktīvais, barību sasmalcinātājs žokļu pāris) izceļas ar ārkārtīgi salikto uzbūvi: tas ir masīvs orgāns, kas sastāv no nodalījumiem. Apakšlūpa — gnatohilārijs, kas atbilst otrajam apakšžokļu pārim, ir plata un gara saliktas uzbūves plātnīte, kura veido visu galvas apakšējo sienu.
Viduklis nav skaidri dalīts nodalījumos. Pēc segmentu apakšējās, sternālās daļas uzbūves var izšķirt priekšējo nodalījumu ar četriem segmentiem — krūškurvi — un pakaļējo, kas sastāv no nenoteikta posmu skaita un ko sauc par vēderu. Katrs no četriem krūšu segmentiem atbilst vienam metamēram: pirmajam, otrajam un ceturtajam segmentam ir viens kāju pāris, trešajam kāju nav; vēdera segmentiem turpretim ir divi pāri kāju katram, un, atskaitot viengabalainās muguriņas, visa to uzbūve liecina, ka tie cēlušies no diviem metamēriem; pakaļējais no abiem metamēriem zaudējis tergītu (muguras vairogu), ko pilnīgi izspiedis priekšējā metamēra tergīts. Katram «vēdera» segmentam ir divi viens aiz otra novietoti «sternīti» (apakšējie vairogi), kuriem ir divi kāju pāri un divi stigmu pāri ar traheju maisiem; no pēdējiem atiet ļoti garu, vienmērīgi tievu traheju caurulīšu pušķi. Kā izriet no divpārkāju un lūpkāju segmentu salīdzinājuma un kā to it īpaši uzsver kāju un stigmu atrašanās uz divpārkāju «sternītiem», šie pēdējie ir sānu segmenta daļas, kas saaugušas pa vēdera viduslīniju un aizstājušas izzudušo īsto sternītu.

## Sistemātika
Klasē ir ap 10 000 sugu, kuras iedalītas 15 kārtās un 115 dzimtās. Latvijā ir zināma 21 tūkstoškāju suga.

**Klase**  (divpārkāji)
* apakšklase 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
** kārta 
* apakšklase 
** kārta 
* apakšklase 
** kārta 
** kārta 
** kārta 

## Ārējās saites

* Latvijas tūkstoškāju sugas