Ziemeļkarolīna

**Ziemeļkarolīna** (, ) ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas dienvidaustrumu reģionā. Ziemeļkarolīnas administratīvais centrs ir Roli. Pašreizējais štata gubernators ir Rojs Kūpers.

Ziemeļkarolīna robežojas ar Dienvidkarolīnas, Džordžijas, Tenesī un Virdžīnijas štatiem, kā arī ar Atlantijas okeānu. Ziemeļkarolīnā atrodas augstākā Apalaču kalnu virsotne — Mičela kalns (2038 m).

## Vēsture
Pirms eiropiešu ierašanās Ziemeļkarolīnas teritoriju apdzīvoja vairākas pamatiedzīvotāju tautas, tostarp čiroki (*Cherokee*), tuskarori (*Tuscarora*) un katavbi (*Catawba*) ciltis. 

Pirmie eiropieši Ziemeļkarolīnas piekrasti sasniedza 16. gadsimta vidū, kad šeit ieradās spāņu un vēlāk angļu ekspedīcijas. 1585. gadā angļu pētnieks sērs Valters Rālijs (*Walter Raleigh*) nodibināja Roanokas koloniju Roanokas salā. Šī apmetne vēlāk kļuva pazīstama kā “Pazudusī kolonija” (*Lost Colony*), jo tās iedzīvotāji bez pēdām pazuda līdz nākamajai ekspedīcijai. Šis notikums ir viens no lielākajiem neatrisinātajiem noslēpumiem Amerikas kolonizācijas vēsturē.

17. gadsimta otrajā pusē teritoriju sāka apdzīvot kolonisti no Virdžīnijas. 1663. gadā Anglijas karalis Čārlzs II piešķīra šo zemi astoņiem muižniekiem — “karolīnas lordiem-proprietāriem” — un nodibināja Karolīnas provinci (Province *of Carolina*). Sākotnēji tā bija viena administratīva vienība, taču 1712. gadā tā tika sadalīta divās daļās: Ziemeļkarolīnā un Dienvidkarolīnā.

Ziemeļkarolīna attīstījās kā agrāra kolonija, kuras ekonomika balstījās uz tabakas, rīsu un kokmateriālu eksportu. Sabiedrības struktūrā pastāvēja ievērojamas sociālās atšķirības, un plantāciju sistēmā plaši tika izmantots vergu darbs.

18. gadsimta beigās kolonijā pieauga pretestība britu pārvaldei. 1775. gadā Meklenburgas deklarācija par neatkarību (*Mecklenburg Declaration of Independence*) — lai gan tās autentiskums ir apstrīdēts — tiek uzskatīta par vienu no pirmajiem neatkarības pasludinājumiem britu kolonijās. 1776. gadā Ziemeļkarolīna oficiāli pievienojās Amerikas revolūcijai, un 1789. gadā kļuva par 12. štatu, kas ratificēja ASV Konstitūciju.

19. gadsimtā Ziemeļkarolīna bija vergturīga dienvidu štata sabiedrība, kuras ekonomika balstījās uz lauksaimniecību, īpaši kokvilnas un tabakas audzēšanu. 1861. gadā, pēc sākotnējām vilcināšanām, štats pievienojās Konfederācijai un piedalījās Amerikas pilsoņu karā.

Kara laikā štata teritorijā norisinājās vairākas kaujas, tostarp Bentonvilas kauja (1865), kas bija viena no pēdējām lielajām konfrontācijām starp Ziemeļu un Dienvidu armijām. Pēc Konfederācijas sakāves Ziemeļkarolīna nonāca Rekonstrukcijas periodā (1865–1877), kad tika atjaunota civilā pārvalde un verdzība tika oficiāli atcelta.

Pēc kara Ziemeļkarolīna pakāpeniski industrializējās, kļūstot par nozīmīgu tekstilrūpniecības, mēbeļu un tabakas ražošanas centru. Lielu ietekmi uz ekonomiku atstāja tādi uzņēmumi kā *[[R.J. Reynolds Tobacco Company]]* un *[[Duke Power]]*. Šajā periodā tika izveidotas arī vairākas nozīmīgas augstākās izglītības iestādes, piemēram, Djūka Universitāte, Ziemeļkarolīnas Universitāte Čapelhilā un Ziemeļkarolīnas Štata Universitāte.
20. gadsimta vidū štats piedzīvoja pilsoņu tiesību kustības ietekmi. 1960. gadā Grīnsboro pilsētā studenti uzsāka “*sit-in*” protestus, pieprasot rasu segregācijas izbeigšanu sabiedriskajās vietās — šie notikumi kļuva par simbolu cīņai par vienlīdzību ASV dienvidos.
## Lielākās pilsētas

## Atsauces

## Ārējās saites

*