open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Abners Vinisiuss

**Abners Vinisiuss da Silva Santuss** (, dzimis ) ir brazīliešu futbolists, kurš spēlē aizsarga pozīcijā un pārstāv Brazīlijas futbola izlasi. Kopš 2024. gada Abners spēlē Francijas 1. līgas komandā Lionas "Olympique".

Iepriekš spēlējis Brazīlijas komandās Kampinasas "Ponte Preta" un Kuritibas "Atletico Paranaense", kā arī Spānijas komandā Seviljas "Real Betis".

Brazīlijas futbola izlases rindās debitējis 2024. gadā. Pārstāvot Brazīliju, izcīnījis zelta medaļu 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

## Sasniegumi
**Athletico Paranaense**

* Campeonato Paranaense: 2020
* Copa Sudamericana: 2021

**Brazīlija**

* Vasaras olimpiskās spēles zelta medaļa: 2020

## Ārējās saites
Musa Njakatē

**Musa Njakatē** (, dzimis ) ir Senegālas futbolists, kurš spēlē centra aizsarga pozīcijā un pārstāv Senegālas futbola izlasi. Kopš 2024. gada Njakatē spēlē Francijas 1. līgas komandā Lionas "Olympique".

Iepriekš spēlējis Francijas komandās *[[Valenciennes FC|Valenciennes]]* un *[[FC Metz|Metz]]*, Vācijas komandā *[[1. FSV Mainz 05|Mainz 05]]* un Anglijas komandā *[[Nottingham Forest]]*.

Pārstāvējis vairāku vecumu Francijas jauniešu izlases. 2023. gadā debitējis Senegālas futbola izlases rindās. Piedalījies 2023.  gada Āfrikas Nāciju kausā.
## Sasniegumi
**Senegāla**
* Āfrikas Nāciju Kauss: 2025
## Atsauces

## Ārējās saites
Leonardo Balerdi

**Leonardo Hulians Balerdi Rosa** (, dzimis ) ir argentīniešu futbolists, kurš spēlē centra aizsarga pozīcijā un pārstāv Argentīnas futbola izlasi. Kopš 2021. gada Balerdi spēlē Francijas 1. līgas komandā Marseļas "Olympique".

Iepriekš spēlējis Argentīnas komandā Buenosairesas "Boca Juniors" un Vācijas komandā Dortmundes "Borussia".

Argentīnas futbola izlases rindās debitējis 2019. gadā.

## Ārējās saites
Endžels Gomess

**Edilsons Endžels Abreu de Almeida Gomess** (, dzimis ) ir angļu futbolists, kurš spēlē pussarga pozīcijā un pārstāv Anglijas futbola izlasi. Kopš 2025. gada Gomess spēlē Anglijas Premjerlīga komandā *[[Wolverhampton Wanderers]]*, kas viņu īrē no Marseļas "Olympique".

Iepriekš spēlējis Anglijas komandā *[[Manchester United FC|Manchester United]]*, Francijas komandā *[[Lille OSC|Lille]]* un Portugāles komandā *[[Boavista FC|Boavista]]*.

Anglijas futbola izlases rindās debitējis 2024. gadā.

## Sasniegumi
**Lille**

* Trophée des Champions: 2021

## Ārējās saites
Fransiss Koklēns

**Fransiss Žozefs Koklēns** (, dzimis ) ir franču futbolists, kurš spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2025. gada Koklēns spēlē Francijas futbola 1. līgas komandā *[[FC Nantes|Nantes]]*.

Iepriekš spēlējis Anglijas komandās *[[Arsenal FC|Arsenal]]* un *[[Charlton Athletic F.C.|Charlton Athletic]]*, Francijas komandā *[[FC Lorient|Lorient]]*, Vācijas komandā *[[SC Freiburg]]* un Spānijas komandās *[[Valencia CF|Valencia]]* un *[[Villarreal CF|Villarreal]]*.

## Sasniegumi
**Arsenal**

* FA kauss: 2014—15, 2016—17
* FA Community Shield: 2015

**Valencia**

* Spānijas Karaļa kauss: 2018—19

**Villarreal**

* UEFA Eiropas līga: 2020—21

## Ārējās saites
Morgans Rodžerss

**Morgans Eliots Rodžerss** (, dzimis ) ir angļu futbolists, kurš spēlē pussarga pozīcijā un pārstāv Anglijas futbola izlasi. Kopš 2024. gada Rodžerss spēlē Anglijas Premjerlīgas komandā *[[Aston Villa FC|Aston Villa]]*.

Rodžerss ir *[[West Bromwich Albion FC|West Bromwich Albion]]* akadēmijas audzēknis. 2019. gadā pievienojies *[[Manchester City F.C.|Manchester City]]*, tomēr tur nevienu spēli neaizvadīja. Ticis izīrēts *[[Lincoln City F.C.|Lincoln City]]*, *[[AFC Bournemouth|Bournemouth]]* un *[[Blackpool FC|Blackpool]]* komandām, bet 2023. gadā pārcēlies uz *[[Middlesbrough FC|Middlesbrough]]*. 2024. gadā pievienojies *[[Aston Villa FC|Aston Villa]]*.

Anglijas futbola izlases rindās debitējis 2024. gadā.

## Ārējās saites
Terems Mofi

**Teremass "Terems" Igobors Mofi** (, dzimis ) ir Nigērijas futbolists, kurš spēlē uzbrucēja pozīcijā un pārstāv Nigērijas futbola izlasi. Kopš 2026. gada Mofi spēlē Portugāles Premjerlīga komandā *[[FC Porto|Porto]]*, kas viņu īrē no *[[OGC Nice|Nice]]*.

Savu karjeru sācis Lietuvā, pārstāvot *[[FK Kauno Žalgiris|Kauno Žalgiris]]* un *[[FK Riteriai|Riteriai]]* komandas. 2020. gadā pievienojies Beļģijas komandai *[[KV Kortrijk|Kortrijk]]*, bet pēc pus gada — Francijas komandai *[[FC Lorient|Lorient]]*. 2023. gadā pārcēlies uz *[[OGC Nice|Nice]]*.

Nigērijas futbola izlases rindās debitējis 2021. gadā. Pārstāvējis izlasi 2023. gada Āfrikas Nāciju kausā.

## Ārējās saites
Klasītes

thumb|Kustības ungāru klasītēs (melnais punkts ir akmens, kas tiek mests un paņemts)
**Klasītes** ir rotaļu laukuma spēle, kurā spēlētāji iemet nelielu priekšmetu numurētos trīsstūros vai taisnstūra formā iezīmētās vietās uz zemes, pēc tam lec vai lēkā cauri tukšajām vietām un atgūst priekšmetu. Tā ir bērnu spēle, ko var spēlēt vairāki spēlētāji vai vienatnē. Klasītes ir fizisks un kognitīvs treniņš.
thumb|Klasītes laukums

## Atsauces

## Ārējās saites
Kults

**Kulti** (no  — ‘pielūgsme’) ir sociālas grupas, kurām ir neparasti un bieži vien galēji reliģiski, garīgi vai filozofiski uzskati un rituāli. Ekstrēma uzticība konkrētai personai, objektam vai mērķim ir vēl viena īpašība, kas bieži tiek piedēvēta kultiem. Šim terminam ir dažādas, dažkārt atšķirīgas vai nievājošas definīcijas gan populārajā kultūrā, gan akadēmiskajā vidē, un tas ir bijis pastāvīgs strīdu avots starp zinātniekiem vairākās studiju jomās.

Sākot ar 20. gadsimta trīsdesmitajiem gadiem, jaunās reliģiskās kustības kļuva par socioloģisko pētījumu objektu reliģiskās uzvedības kontekstā. Kopš 20. gadsimta četrdesmitajiem gadiem kristīgā pretkultu kustība iebilda pret dažām sektām un jaunajām reliģiskajām kustībām, nosaucot tās par kultiem to netradicionālo uzskatu dēļ. Savukārt kopš 20. gadsimta septiņdesmitajiem gadiem laicīgā pretkultu kustība iebilda pret noteiktām grupām, kuras tā sauc par kultiem, apsūdzot tās smadzeņu skalošanas praktizēšanā.

Grupas, kuras dēvē par kultiem, sastopamas visā pasaulē, un to lielums svārstās no mazām lokālām kopienām līdz starptautiskām organizācijām ar miljoniem biedru.

## Ārējās saites
Draudzības, neuzbrukšanas un neitralitātes līgums starp PSRS un Itāliju

**Draudzības, neuzbrukšanas un neitralitātes līgums starp PSRS un Itāliju** bija starptautisks līgums, ko Padomju Sociālistisko Republiku Savienība un Itālijas Karaliste parakstīja 1933. gada 2. septembrī Romā. Līgums paredzēja abpusēju atteikšanos no agresijas, neitralitātes ievērošanu iespējamā kara gadījumā un abu valstu attiecību nostiprināšanu draudzības garā.

## Vēsture

1930. gadu sākumā Eiropā saasinājās starptautiskās attiecības. Itālija Benito Musolīni vadībā centās nostiprināt savu ietekmi Vidusjūras reģionā un Āfrikā, savukārt PSRS meklēja diplomātisku atzīšanu un drošības garantijas no potenciāli naidīgām valstīm.

Padomju Savienībai bija būtiski nodrošināties pret iespējamu izolāciju, tāpēc Maskava paralēli sarunām ar Franciju un citām valstīm piekrita slēgt arī līgumu ar Itāliju. 1933. gada 2. septembrī Romā līgumu parakstīja PSRS pilnvarotais pārstāvis Maksims Litvinovs un Itālijas ārlietu ministrs Dino Grandi.

## Saturs
Līguma galvenās daļas paredzēja:

* abpusēju atteikšanos no agresijas pret otru līguma pusi;
* neitralitātes ievērošanu gadījumā, ja viena no pusēm nonāk karā ar trešo valsti;
* draudzīgu attiecību uzturēšanu un konfliktsituāciju risināšanu tikai diplomātiskā ceļā.
* Līgums tika noslēgts uz 5 gadiem ar iespēju to pagarināt.

## Tālākā attīstība
Sākotnēji līgums veicināja abu valstu diplomātisko kontaktu paplašināšanos. Tomēr Itālijas ārpolitika drīz vien kļuva arvien agresīvāka — īpaši pēc 1935. gada iebrukuma Etiopijā un tuvināšanās Vācijai. Tas mazināja Itālijas un PSRS attiecību nozīmīgumu.

Pēc Itālijas pievienošanās Antikominterna paktam 1937. gadā draudzības un neitralitātes līgums zaudēja praktisku nozīmi un faktiski tika denonsēts.

## Vērtējums
Līgums tiek uzskatīts par īslaicīgu diplomātisku soli, kas atspoguļoja Maskavas mēģinājumus veidot drošības sistēmu Eiropā un Musolīni vēlmi izvairīties no priekšlaicīgas konfrontācijas ar PSRS. Taču ilgtermiņā šis līgums neapturēja Itālijas tuvošanos nacistiskajai Vācijai un neatstāja nozīmīgu ietekmi uz starptautisko situāciju.

## Ārējās saites
PSRS Ārlietu ministrija

thumb|Ministrijas ēka Smolenskas-Sennajas laukumā
**PSRS Ārlietu ministrija** (krievu: *Министерство иностранных дел СССР*) bija Padomju Sociālistisko Republiku Savienības valdības izpildinstitūcija, kas bija atbildīga par ārpolitikas īstenošanu un starptautiskajām attiecībām. Tā darbojās no 1946. līdz 1991. gadam, bet pirms tam tās funkcijas veica **PSRS Ārlietu tautas komisariāts** (1917–1946).

## Vēsture

### Ārlietu tautas komisariāts (1917–1946)
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gadā tika izveidots Ārlietu tautas komisariāts (NKID). Pirmais tautas komisārs bija Ļevs Trockis, vēlāk – Georgijs Čičerins un Maksims Litvinovs. NKID vadīja diplomātiskās attiecības, noslēdza starptautiskos līgumus un pārstāvēja PSRS starptautiskajās organizācijās.

gada martā, pēc Padomju valdības reformas, NKID tika reorganizēts par Ārlietu ministriju.

### Ārlietu ministrija (1946–1991)
PSRS Ārlietu ministrija turpināja tautas komisariāta funkcijas, bet darbojās jau kā ministrija ar plašāku birokrātisko struktūru. Tās galvenais uzdevums bija realizēt PSRS ārpolitiku Aukstā kara laikā.

Nozīmīgākie ministri:

* Vjačeslavs Molotovs (1939–1949; arī pēc reorganizācijas 1946. gadā turpināja darbu kā ministrs),
* Andrejs Višinskis (1949–1953),
* Vjačeslavs Molotovs (atkal 1953–1956),
* Dmitrijs Šepiļovs (1956–1957),
* Andrejs Gromiko (1957–1985),
* Eduards Ševardnadze (1985–1990, 1991),
* Aleksandrs Besmertnijs un citi īslaicīgi vadītāji.

Īpaši nozīmīgs bija Andreja Gromiko ilgais ministrēšanas periods, kura laikā PSRS bija aktīva gan Aukstā kara konfrontācijā, gan atbruņošanās sarunās.

## Likvidācija
Pēc Padomju Savienības sabrukuma 1991. gada decembrī PSRS Ārlietu ministrija tika likvidēta. Tās funkcijas pārmantoja jaunizveidotā Krievijas Federācijas Ārlietu ministrija.

## Ārējās saites
Andrejs Kozirevs

**Andrejs Kozirevs** (krievu: *Андрей Владимирович Козырев*; dzimis 1951. gada 27. martā, Briselē, Beļģijā) ir Krievijas politiķis un diplomāts, pazīstams kā pirmais Krievijas Federācijas ārlietu ministrs pēc Padomju Savienības sabrukuma. Viņš ieņēma šo amatu no 1991. līdz 1996. gadam prezidenta Borisa Jeļcina valdībā.

## Dzīvesgājums
Andrejs Kozirevs dzimis Padomju diplomāta ģimenē Briselē, kur viņa tēvs darbojās PSRS diplomātiskajā dienestā. 1974. gadā viņš absolvēja Maskavas Valsts Starptautisko attiecību institūtu (MGIMO) un drīz sāka darbu PSRS Ārlietu ministrijā.

1980. gados Kozirevs strādāja dažādos Ārlietu ministrijas amatos, piedaloties starptautisko līgumu sagatavošanā un diplomātisko attiecību uzturēšanā.

1990. gadā viņš kļuva par PSRS Ārlietu ministrijas nodaļas vadītāju, bet 1991. gada oktobrī Boriss Jeļcins viņu iecēla par Krievijas PFSR ārlietu ministru. Pēc PSRS sabrukuma 1991. gada decembrī Kozirevs kļuva par Krievijas Federācijas pirmo ārlietu ministru.

Kā ārlietu ministrs Kozirevs bija pazīstams ar proeiropeisku un proamerikānisku kursu, atbalstot sadarbību ar NATO un Rietumiem. Viņš iestājās par demokrātisko reformu nostiprināšanu Krievijā un ciešāku integrāciju pasaules politikā.

1996. gadā viņu ārlietu ministra amatā nomainīja Jevgeņijs Primakovs, kas iezīmēja Krievijas ārpolitikas pagriezienu uz konfrontējošāku kursu ar Rietumiem.

Pēc aiziešanas no ministra amata Kozirevs kādu laiku darbojās uzņēmējdarbībā un konsultāciju jomā. Viņš vēlāk pārcēlās uz dzīvi ASV, kur turpina publiski paust viedokli par Krievijas ārpolitiku, atklāti kritizējot Vladimira Putina režīmu un Krievijas agresīvo politiku pret kaimiņvalstīm.

## Novērtējums
Kozirevs tiek raksturots kā “Rietumiem draudzīgs” Krievijas politiķis, kurš 1990. gados centās nostiprināt Krievijas demokrātiskās un starptautiskās saites. Kritiķi viņu gan bieži apzīmēja kā pārāk piekāpīgu Rietumiem. Krievijas valdība pret Kozirevu pieņēmusi sankcijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jevgeņijs Primakovs

**Jevgeņijs Primakovs** (krievu: *Евгений Максимович Примаков*; 1929. gada 29. oktobris, Kijiva – 2015. gada 26. jūnijs, Maskava) bija Krievijas politiķis, diplomāts, ekonomists un žurnālists. Viņš bija Krievijas ārlietu ministrs (1996–1998) un premjerministrs (1998–1999), ievērojami ietekmējot valsts ārpolitikas kursu 1990. gadu otrajā pusē.

## Dzīvesgājums
Primakovs dzimis Kijivā, bet bērnību un jaunību pavadīja Tbilisi. 1953. gadā viņš absolvēja Maskavas Valsts universitāti ar specializāciju arābu filoloģijā. Sākotnēji darbojās kā žurnālists un Austrumu jautājumu pētnieks, kļūstot par autoritatīvu speciālistu starptautisko attiecību un Tuvējo Austrumu jautājumos. 

1980. gados viņš ieņēma vairākus amatus PSRS Zinātņu akadēmijā, vadot Pasaules ekonomikas un starptautisko attiecību institūtu (IMEMO). 1989. gadā viņš kļuva par PSRS Augstākās Padomes deputātu un vēlāk arī PSRS prezidenta Mihaila Gorbačova īpašo pārstāvi starptautiskajos konfliktos.

1991. gadā viņš tika iecelts par PSRS Valsts drošības komitejas (VDK) pēcteces – Krievijas Ārējās izlūkošanas dienesta vadītāju. 

No 1996. līdz 1998. gadam Primakovs bija Krievijas ārlietu ministrs. Atšķirībā no sava priekšteča Andreja Kozireva, viņš piekopa piesardzīgāku un konfrontējošāku kursu pret Rietumiem, uzsverot Krievijas kā neatkarīga spēka lomu pasaulē. Šī politika kļuva pazīstama kā “Primakova doktrīna”, kas paredzēja daudzpolāras pasaules veidošanu, ciešāku sadarbību ar Ķīnu un Indiju, kā arī pretestību NATO paplašināšanai.

1998. gada septembrī pēc finanšu krīzes Krievijā Boriss Jeļcins viņu iecēla par premjerministru. Primakovs centās stabilizēt ekonomisko situāciju, īstenojot pretkrīzes pasākumus. Viņš saglabāja ievērojamu popularitāti, taču 1999. gada maijā tika atcelts no amata.

## Pēdējie gadi
Pēc aktīvās politiskās darbības beigām Primakovs turpināja nodarboties ar zinātnisko un sabiedrisko darbību, vadot vairākas institūcijas un esot ietekmīgs komentētājs ārpolitikas jautājumos. Viņš publicēja vairākas grāmatas par Krievijas ārpolitiku un starptautiskajām attiecībām.

Miris 2015. gada 26. jūnijā Maskavā un tika apglabāts Novodevičjes kapsētā. 

## Novērtējums
Primakovs tiek uzskatīts par vienu no galvenajiem 1990. gadu Krievijas ārpolitikas arhitektiem. Viņa “Primakova doktrīna” radīja pamatu Krievijas daudzpolārās pasaules koncepcijai un bieži tiek minēta kā priekšvēstnesis mūsdienu Krievijas konfrontējošajai ārpolitikai. Viņu slavēja par mēģinājumiem stabilizēt valsti pēc krīzes, taču kritiķi norādīja uz autoritāru noslieci un nepietiekamu reformu veikšanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Krievijas Ārējās izlūkošanas dienests

**Krievijas Federācijas Ārējās izlūkošanas dienests**, saīsinājumā **ĀID** (, *СВР России*), ir Krievijas valsts aģentūra, kas nodarbojas ar izlūkošanas informācijas vākšanu ārvalstīs un stratēģiskās drošības nodrošināšanu. To klātbūtne diplomātisko misiju personālā, visu Krievijas vēstniecību darbinieku personālā visā pasaulē ir obligāta.

## Izveide
Pēc PSRS sabrukuma 1991. gadā, uz likvidētās PSRS Valsts drošības komitejas (VDK) Pirmās galvenās pārvaldes bāzes tika izveidots Krievijas Federācijas Ārējās izlūkošanas dienests. Formāli tas tika nodibināts ar prezidenta Borisa Jeļcina rīkojumu 1991. gada 18. decembrī.

## ĀID uzdevumi

* Informācijas vākšana par ārpolitisko, militāro un ekonomisko situāciju ārvalstīs
* Stratēģiskās izlūkošanas nodrošināšana Krievijas Federācijas vadībai
* Ārpolitikas drošības atbalsts
* Pretterorisma darbība starptautiskā līmenī
* Sadarbība ar citu valstu izlūkdienestiem

## Darbība pret Latviju
Saskaņā ar Valsts drošības dienesta (VDD) publiski pieejamo informāciju, Krievijas Federācijas specdienesti — Federālais drošības dienests (FDD), Bruņoto spēku Ģenerālštāba Galvenā pārvalde (GRU) un Ārējās izlūkošanas dienests (ĀID) — aktīvi darbojas pret Latviju. VDD norāda, ka 2018. gadā, tāpat kā iepriekš, redzamākās aktivitātes īstenojis FSB, kura priekšrocība ir plašs virsnieku tīkls, iespējas uzrunāt ārvalstniekus Krievijas teritorijā un cieša sadarbība ar citām valsts institūcijām.

GRU izlūkošanas darbība vērsta gan uz militāriem, gan ar aizsardzības nozari saistītiem mērķiem, tostarp Latvijas valstspiederīgo vervēšanu, kuri regulāri ceļo uz Krieviju un var sniegt informāciju par Nacionālajiem bruņotajiem spēkiem, NATO partnervalstu operācijām un atbalsta nozarēm.

Krievijas specdienestu interešu lokā ir plašs jautājumu spektrs — NATO sabiedroto spēku klātbūtne Latvijā, valsts drošības un ārpolitikas aktualitātes, ekonomiskā situācija, kā arī informācija par valsts un pašvaldību amatpersonām un kritiskās infrastruktūras objektiem. Specdienesti izmanto gan tehniskās, gan aģentūras metodes, īpaši fokusējoties uz personām, kuras iespējams vervēt vai ietekmēt, tai skaitā prokremliski noskaņotiem aktīvistiem, bijušajiem PSRS armijas un specdienestu darbiniekiem, kā arī kontrabandas dalībniekiem pierobežā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Jazičije

**Jazičije** (, ) bija mākslīgs slāvu rakstu valodas paveids, ko 19. gadsimtā, sajaucot dažādus krievu, ukraiņu, baznīcslāvu, rusīnu, poļu un senās baznīcslāvu valodas leksikas, fonētikas un gramatikas elementus, radīja Rietumukrainas un Galīcijas pareizticīgā un rusofilā inteliģence.

To izmantoja galvenokārt rusofilu presē, izglītībā un baznīcā, cenšoties vietējos ukraiņus tuvināt krievu kultūrai un valodai, tomēr jazičije daudziem lasītājiem šķita grūti uztverams, neveikls un nedabīgs valodu sajaukums, tādēļ 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā tas pakāpeniski zaudēja savu nozīmi.

## Teksta piemērs
*Що єсть тепло и свѣтло — того дово̂дно оучени̂ єще не знаютъ. Но безъ свѣтла и тепла нїяка изъ нашихъ пашниць не може оудатися. — Свѣтло, здаеся, возбуджае въ рослинахъ силу, котрою они оуглянный квасъ, амонїякъ, воду, и другое поживлѣнье розкладаютъ на части, зъ ıакихъ тїи рѣчи повстаютъ, — и — потребное въ себе вживаютъ, остальное же назадъ воздухови о̂тдаютъ. На пр. оугляный квасъ розкладаютъ они на єго части, на квасородъ и оуглеродъ, и оуглеродъ вживаютъ въ себе, квасородъ же о̂тдаютъ воздухови, и тымъ способомъ воздухъ все о̂тсвѣжуютъ. Но все то дѣеся лишь днемъ при свѣтлѣ солнечно̂мъ, ночїю же нѣ; и также днемъ при захмарено̂мъ небѣ робота тая оуже имъ складно не иде, а для того въ хмарнїи роки овощи николи не буваютъ смачни̂ та тревали̂. (1875)*

## Atsauces

## Ārējās saites
Rosé

**Rozeanna Parka** (), plašāk pazīstama kā ***Rosé*** (; dzimusi ), ir Dienvidkorejas dziedātāja, dziesmu autore un korejiešu popmūzikas grupas *[[Blackpink]]* dalībniece. Viņa ir pazīstama ar savu unikālo vokālo tembru, plašo balss diapazonu un emocionālo izpildījumu, kas padarījis viņu par vienu no atpazīstamākajām balsīm mūsdienu korejiešu popmūzikā.

*Rosé* bērnību pavadīja Melburnā, Austrālijā, kur uzauga pēc pārcelšanās kopā ar ģimeni. Pēc veiksmīgas atlases *[[YG Entertainment]]* 2012. gadā viņa pārcēlās uz Dienvidkoreju, kur kļuva par treniņmākslinieci. 2016. gadā *Rosé* debitēja kā *[[Blackpink]]* dalībniece, un kopš tā laika piedalījusies vairākos starptautiski veiksmīgos ierakstos, tostarp *[[Ddu-Du Ddu-Du]]*, *[[Kill This Love]]* un *[[How You Like That]]*, kas ieguvuši augstas vietas pasaules mūzikas topos. 2021. gadā *Rosé* uzsāka solo karjeru, izdodot singlu albumu *[[R (albums)|R]]*, kura galvenās dziesmas ir *On the Ground* un *Gone*. Dziesma *On the Ground* uzstādīja vairākus Ginesa rekordus, kļūstot par 24 stundās visvairāk skatīto K-pop solistes video vietnē *[[YouTube]]*, kā arī sasniedza 1. vietu *[[Billboard Global 200]]* un *[[Global Excl. U.S.]]* topos, padarot *Rosé* par pirmo mākslinieci, kas ieguvusi šo pozīciju gan kā grupas, gan kā solo izpildītāja.

Papildus muzikālajai darbībai *Rosé* ir kļuvusi par starptautisku modes ikonu un globālo vēstnesi vairākiem luksusa zīmoliem — *[[Saint Laurent]]* (kopš 2020. gada) un *[[Tiffany & Co.]]* (kopš 2021. gada). Tajā pašā gadā viņa kā viena no pirmajām K-pop māksliniecēm piedalījās *[[Met Gala]]*. Kā BLACKPINK dalībniece Rosé uzstājusies *[[Coachella]]* festivālā — 2019. gadā kā daļa no pirmās K-pop grupas šī festivāla vēsturē un 2023. gadā kā daļa no pirmajiem K-pop galvenajiem māksliniekiem. Pateicoties savai muzikālajai daudzpusībai, balss īpašībām un starptautiskajai ietekmei, *Rosé* tiek uzskatīta par vienu no nozīmīgākajām K-pop māksliniecēm pasaulē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Angiljas Republika

**Angiljas Republika** () bija īslaicīgi pastāvējusi neatzīta neatkarīga valsts Mazajās Antiļu salās, kas aizņēma Angiljas salu. Tā pastāvēja no 1967. gada 11. jūlija līdz 1969. gada 19. martam, kad britu kontrole pār salu tika atjaunota. Valsts galvaspilsēta bija Veli. Mūsdienās Angilja ir Apvienotās Karalistes aizjūras teritorija.

## Vēsture
1967. gada 27. februārī Lielbritānija piešķīra Sentkristoferas-Nevisas-Angiljas teritorijai "asociētās valsts" statusu ar savu konstitūciju un ievērojamu pašpārvaldes pakāpi. Daudzi Angiljas iedzīvotāji stingri iebilda pret politisko pakļaušanos Sentkristoferai, un 30. maijā (zināma kā «Angiljas diena») Sentkristoferas policija tika padzīta no salas. Pagaidu valdība pieprasīja Amerikas Savienoto Valstu pārvaldi, kas tika noraidīta. 1967. gada 11. jūlijā notika referendums par Angiljas atdalīšanos no jaunizveidotās asociētās Sentkristoferas-Nevisas Angiljas valsts. Rezultāti bija 1813 balsis par atdalīšanos un 5 pret. Neatkarības deklarāciju (galvenokārt sarakstījis Hārvardas tiesību zinātņu profesors Rodžers Fišers) publiski nolasīja Valters Hodžs.

Nekavējoties tika izveidota atsevišķa likumdošanas padome. Pīters Adamss bija Angiljas padomes pirmais priekšsēdētājs, bet, kad viņš piekrita atdot Angilju atpakaļ Sentkristoferai, viņš tika gāzts no amata un viņa vietā stājās Ronalds Vebsters. 1967. gada decembrī divi Lielbritānijas parlamenta locekļi izstrādāja pagaidu vienošanos, saskaņā ar kuru vienu gadu britu amatpersona kopā ar Angiljas padomi īstenos pamata administratīvo varu. Tonijs Lī ieņēma amatu 1968. gada 8. janvārī, bet līdz termiņa beigām nebija panākta vienošanās par salas pārvaldības ilgtermiņa nākotni.

1969. gada 6. februārī Angiljā notika otrais referendums, kurā ar 1739 balsīm par un 4 pret tika nobalsots pret asociācijas atjaunošanu ar Sentkitsu. Nākamajā dienā Angilja pasludināja sevi par neatkarīgu republiku.

Vebsters atkal kļuva par valdības priekšsēdētāju. Jauns Lielbritānijas sūtnis Viljams Vitloks ieradās 1969. gada 11. martā ar priekšlikumu par jaunu pagaidu Lielbritānijas administrāciju, bet tika ātri izraidīts, piedraudot ar ieroci.

1969. gada 19. martā sākās operācija *Sheepskin*, kurā piedalījās 331. Izpletņlēcēju pulka 2. bataljons, kā arī 30 Londonas Metropoles policijas karavīru kontingents, kas ar helikopteru nolaidās uz salas no divām fregatēm, it kā lai “atjaunotu kārtību”. Vebsters aizbēga no salas, galu galā uzrunājot Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālo asambleju, apgalvojot, ka Angiljai ir jābūt pašnoteikšanās tiesībām.

Tonijs Lī tika atlaists, savukārt lords Karadons un Vebsters izstrādāja septiņu punktu deklarāciju. Faktiski Angiljai tika atļauts atdalīties no Sentkristoferas un Nevisas, bet tikai 1980. gada 19. decembrī Angilja oficiāli atdalījās no Sentkitsas un kļuva par atsevišķu Lielbritānijas atkarīgo teritoriju. Sentkitsa un Nevisa 1983. gadā ieguva pilnīgu neatkarību no Apvienotās Karalistes, bet Angilja joprojām ir Lielbritānijas aizjūras teritorija.

## Atsauces

## Ārējās saites
Floridas pussala

**Floridas pussala** () ir liela pussala Ziemeļamerikas dienvidaustrumos, administratīvi ietilpst ASV Floridas štatā, kur veido tā lielāko daļu. Pussala izstiepta 615 km garumā ziemeļu—dienvidu virzienā, austrumos krastus apskalo Atlantijas okeāns, rietumos — Meksikas līcis, bet dienvidos Floridas šaurums pussalu atdala no Kubas. Pussalas reljefā dominē plakans līdzenums, plaši izplatīts karsta process, augstākais punkts ir Šugarlofs 95 m vjl pussalas vidienē. Austrumu krasts piepacelts, rietumu — zems ar daudzām lagūnām un mangrovju audzēm. Valda okeānisks subtropu (ziemeļdaļā) un tropu (dienviddaļā) klimats. Janvāra vidējā temperatūra 14 °C ziemeļdaļā un 20,7 °C dienviddaļā; jūlijā — 27—28,7 °C. Vidējais nokrišņu daudzums 1200—1400 mm. Pussalas teritorijā daudz ezeru (lielākais — Okīčobī), dienviddaļa — purvaina; plašā Evergleidsas purvāja dienvidu daļa kopš 1947. gada ir nacionālais parks un UNESCO Pasaules mantojuma objekts. Pussalas piekraste blīvi apdzīvota, lielākās pilsētas ir Maiami, Tampa un Orlando. Pussalas austrumu krastā Kanaveralas ragā atrodas Kenedija kosmosa centrs.

Spāņu jūrasbraucējs Huans Ponse de Leons šo zemi atklāja Lieldienu svētdienā, 1513. gada 27. martā un to nosauca par *Pascua Florida* (‘ziediem bagātās Lieldienas’).

## Atsauces

## Ārējās saites
Esmeralda Anstrauta

**Esmeralda Anstrauta** (dzimusi ) ir latviešu rakstniece un politiskā aktīviste.

Pabeigusi Āgenskalna Valsts ģimnāziju. 2020. gadā absolvējusi Groningenas Universitāti iegūstot bakalaura grādu angļu valodā un kultūrā.

2025. gada jūnijā izdevusi debijas romānu *HANDS!* angļu valodā. Tā paša gada janvārī iestājās partijā Progresīvie un kandidēja pašvaldību vēlēšanās ar 18. kārtas numuru.

## Atsauces
Okīčobī

**Okīčobī** () ir liels ezers ASV dienvidaustrumos Floridas štatā, otrs aiz Mičigana lielākais saldūdens ezers valsts kontinentālajā daļā. Atrodas Floridas pussalas dienviddaļā, uz dienvidiem no tā plešas Evergleidsas purvāji. Ezers apaļas formas, krasti zemi, bieži pārpurvoti. Ezers sekls, tā vidējais dziļums ir 2,7 m, bet dziļākā vieta — 3,7 m. Galvenā pieteka ir Kisimī ziemeļos, bet notece uz Evergleidsu dienvidos un pa Kalūsahačī upi uz Meksikas līci rietumos.

Ezera krasti apdzīvoti vismaz 1000 gadus p.m.ē.; tā krastos attīstījusies tā sauktā Belgleidas kultūra, bet pēdējie pirms eiropiešu atnākšanas tā apkārtni apdzīvoja seminoli. 16. gadsimtā starp indiāņiem dzīvojušais spānis Ernando de Eskalante Fontaneda ziņojis par lielu ezeru Floridas iekšzemē, ko vietējie dēvē par *Mayaimi* — ‘lielais ūdens’. Līdz pat 18. gadsimtam mītiskais ezers britu kartogrāfiem bija zināms ar tā spānisko nosaukumu *Laguna de Espiritu Santo* — ‘Svētā Gara ezers’. 19. gadsimta sākumā tas bija zināms kā *Mayacco Lake* vai *Lake Mayaca* pēc tā krastos mitušajiem majaku indiāņiem. Mūsdienu ezera nosaukums cēlies no seminolu valodas *oki* un *chubi*, kas arī nozīmē ‘lielais ūdens’.

## Atsauces

## Ārējās saites
Liams Losons

**Liams Losons** (, dzimis  Hāstingsā) ir Jaunzēlandes autosportists, kurš 2025. gada sezonā piedalās *[[Formula 1]]* čempionātā *[[Racing Bulls]]* komandas sastāvā.

Losons ar kartingu sācis nodarboties 2008. gadā, bet 2015. gadā pārgājis uz formulu sacīkstēm, tajā pašā gadā uzvarot Jaunzēlandes *Formula Ford* čempionātā. Turpmākajos gados Losons izcīnīja 2. vietu 2017. gada Austrālijas F4, 2018. gada ADAC F4, 2019. gada *Euroformula Open* čempionātos, kā arī uzvaru 2019. gada *Toyota Racing Series*. 2019. gadā Losons pievienojās *[[Formula 3]]* čempionātam, iegūstot 11. vietu kopvērtējumā. Nākamajā sezonā ar trīs uzvarām sacīkstēs viņš izcīnīja 5. vietu kopvērtējumā. 2021. gada sezonā Losons pārcēlās uz *[[Formula 2]]* čempionātu, iegūstot 9. vietu kopvērtējumā. Nākamajā sezonā ar 4 uzvarām sacīkstēs viņš izcīnīja 3. vietu kopvērtējumā. 2023. gadā Losons piedalījās *[[Super Formula]]* čempionātā, izcīnot 2. vietu.

2019. gadā Losons pievienojās *[[Red Bull Racing|Red Bull]]* junioru komandai. 2022. gadā viņš kļuva par *Formula 1* komandas *[[Scuderia AlphaTauri|AlphaTauri]]* rezerves pilotu, bet no tā paša gada jūnija viņš kļuva arī par *Red Bull* rezerves pilotu.  . gada  Losons debitēja Pirmajā formulā, *AlphaTauri* sastāvā aizvietojot Danielu Rikardo, kurš otrajā treņinbraucienā avārijas rezultātā guva rokas lūzumu. Kopumā šajā sezonā viņš aizvadīja 5 sacīkstes, Rikardo atgriežoties .  Losons izcīnīja 9. vietu, kas bija viņa pirmie punkti Pirmajā formulā. . gada sezonu viņš arī uzsāka kā *Red Bull* un *RB* (pārdēvēta *AlphaTauri*) rezerves pilots, tomēr pirms ASV *Grand Prix* Losons *RB* sastāvā aizstāja Rikardo, kurš pameta komandu neapmierinoša snieguma dēļ. Šajā sezonā Losons aizvadīja 6 sacīkstes, divās sacīkstēs izcīnot punktus — 9. vieta ASV *Grand Prix*, kā arī Sanpaulu ''Grand Prix''. Pirms . gada sezonas viņš tika paaugstināts uz *Red Bull* komandu, aizvietojot Serhio Peresu. Tomēr jau pēc divām sacīkstēm (izstāšanās  un 12. vietas ) viņš tika pazemināts atpakaļ uz savu bijušo komandu, kura tagad startēja ar nosaukumu *[[Racing Bulls]]*.  viņš finišēja 8. vietā, izcīnot pirmos punktus sezonā. Tāpat viņš izcīnīja punktus vairākās citās sacīkstēs sezonā, viņa labākais rezultāts bija  izcīnītā 5. vieta.

Losons ir divas reizes piedalījies Jaunzēlandes ''Grand Prix'', izcīnot uzvaru 2019. gadā. Ārpus formulu sacīkstēm Losons 2021. gadā piedalījās *[[Deutsche Tourenwagen Masters|DTM]]* čempionātā, izcīnot 2. vietu kopvērtējumā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* Karjeras pārskats DriverDB.com
Velsas Prinča sala (ASV)

**Velsas Prinča sala** () vai **Tāna** ( — ‘jūras lauva’) ir sala Klusā okeāna ziemeļaustrumos Ziemeļamerikas piekrastē, Aleksandra arhipelāga lielākā sala. Administratīvi ietilpst Amerikas Savienoto Valstu Aļaskas pavalstī. Atrodas kontinenta piekrastē, 6 km platais Klerensa šaurums to atdala no kontinenta krasta un citām arhipelāga salām. Sala kalnaina ar spēcīgi izrobotu krasta līniju ar daudziem gariem un šauriem līčiem un pussalām. Lielu daļu salas teritorijas aizņem dabas rezervāti. Sala mazapdzīvota, tās lielākā apdzīvotā vieta ir Kreiga rietumu krastā.

Salas pirmiedzīvotāji ir tlingitu indiāņi. Pirmais no eiropiešiem salu atklāja krievu jūrasbraucējs Aleksejs Čirikovs 1741. gadā Vitusa Beringa otrās ekspedīcijas laikā. 1793. gadā britu flotes virsnieks Džordžs Vankuvers Aleksandra arhipelāga dienviddaļas salām piešķīra nosaukumu Velsas Prinča arhipelāgs (*Prince of Wales Archipelago*) par godu tālaika Velsas princim Džordžam, nākamajam karalim Džordžam IV. Ap 1825. gadu Velsas Prinča salas nosaukumu sāka attiecināt uz arhipelāga lielāko salu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nūģis

thumb|Stereotipiska “nūģa” izskata piemērs — apaļas brilles, bikses pārāk augstu, un atbaidošs entuziasms.
**Nūģis** jeb **zubris** ir persona, kas tiek uzskatīta par pārāk intelektuālu, obsesīvu, introvertu vai tādu, kurai trūkst sociālo prasmju. Šāda persona var pavadīt nesamērīgi daudz laika maz zināmām vai nepopulārām aktivitātēm, kas parasti ir ļoti tehniskas, abstraktas vai saistītas ar nišas tēmām, piemēram, zinātnisko fantastiku vai fantāziju, izvairoties no plašākām aktivitātēm. Turklāt daudzi tā dēvētie nūģi tiek raksturoti kā kautrīgi, savdabīgi, pedantiski un neizskatīgi.
thumb|180x180px|Nūģa seja, kā tā izskatās Twemoji

## Atsauces

## Ārējās saites
Heterosteīdas

**Heterosteīdas** (*Heterosteidae*) ir izmirušu bruņuzivju (artrodiru) dzimta. Heterosteīdas dzīvoja vidusdevonā un bija izplatītas Eiropā (ieskaitot Latviju), Špicbergenā, Grenlandē un Ķīnā (Juņnaņā). Dzimtu 1903. gadā izdalīja vācu paleontologs Otto Jekels. 

## Apraksts
Heterosteīdas bija vidēji lielas līdz ļoti lielas bruņuzivis (līdz 6 metri garumā) ar platiem, horizontāli saplacinātiem galvas un ķermeņa vairogiem. Galvas vairogs sašaurinās uz priekšu, bet vairoga aizmugurējie sānu stūri atrodas vienā līnijā ar pakauša spraugas pašu priekšējo punktu. Nelielās acu orbītas izvietotas dorsāli galvas priekšpusē. Rostrālā plātne ir salīdzinoši īsa, rostrāli-kaudāla. Pineālā plātne ir šaura. Kraniotorakālās locītavas pauguriņi (*condylus*) ir labi attīstīti, taču nav pagarināti šķērseniskā virzienā. Ķermeņa bruņas sānu siena ir ļoti reducēta. Priekšējā sānu plātne (*AL*) ir saaugusi ar priekšējo sānu-muguras plātni (*ADL*) un veido izstieptu, stieņveidīgu tālu uz priekšu izvirzītu izaugumu. Uz vidējās muguras plātnes (*MD*) ventrālā ķīļa ir  uz aizmuguri izvirzīts izaugums. Ķermeņa ventrālais vairogs ir ļoti reducēts un pabīdīts zem galvas priekšējās daļas.

## Sistemātika
Heterosteīdu dzimtā ir trīs ģintis:
* dzimta: **Heterosteidae** Jaekel, 1903 †
:* ģints: *[[Herasmius]]* Orvig, 1969 †
:* ģints: *[[Heterosteus]]* Asmuss, 1856 †
:* ģints: *[[Yinostius]]* J. Wang & N. Wang, 1984 †

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Formula 2

***Formula 2***, oficiāli **FIA ''Formula 2'' čempionāts** (), ir Starptautiskās Automobiļu federācijas (*FIA*) rīkotas pasaules mēroga autosporta sacīkstes. Tas tika izveidots 2017. gadā, pārdēvējot GP2 sēriju. *Formula 2* ir izveidota ar mērķi sagatavot pilotus Pirmajai formulai. Lielākā daļa no šī brīža Pirmās formulas pilotiem ir startējuši vai nu *Formula 2*, vai GP2 sacensībās. Sacīkstes notiek galvenokārt Eiropā vai Tuvajos Austrumos.

Visām komandām ir nepieciešams izmantot identisku šasiju, dzinēju, kā arī riepu piegādātāju. Formulas ir projektētas, lai līdzinātos Pirmās formulas mašīnām drošības, estētikas, funkcionalitātes un veiktspējas ziņā. Lai gan tās ir lēnākas par Pirmās formulas mašīnām, tās tāpat ir vienas no ātrākajām mašīnām autosportā, spējot sasniegt ātrumu līdz pat 335 km/h.

*Formula 2* sacīkstes notiek 3 dienu laikā. Piektdienā notiek 45 minūšu treniņbrauciens, kā arī 30 minūšu kvalifikācijas sesija. Sestdienā norisinās sprinta sacīkste, kuras garums ir aptuveni 120 km vai maksimālais ilgums 45 minūtes, atkarīgs no tā, kas tiek sasniegts pirmais. Svētdienā norisinās galvenā sacīkste, kuras garums ir aptuveni 170 km vai maksimālais ilgums 1 stunda. Tā notiek pirms Pirmās formulas sacīkstes.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa
Diena, kad nomira mūzika

**"Diena, kad nomira mūzika"** ir nosaukums lidmašīnas avārijai, kas notika otrdien, 1959. gada 3. februārī, netālu no Klīrleikas, Aiovā. Tajā bojā gāja trīs amerikāņu rokmūziķi — Badijs Hollijs, Ričijs Valenss un Big Boppers, kā arī pilots Rodžers Pītersons. Dziedātājs Dons Maklīns vēlāk savā dziesmā "American Pie" šo traģēdiju nosauca par "Dienu, kad nomira mūzika".

Pēc līguma ar grupu The Crickets beigām Hollijs sapulcināja jaunu grupu, kurā bija Veilons Dženingss, Tomijs Alsaps un Karls Bančs "Winter Dance Party" turnejai. Turnejas sastāvā bija arī daudzsološi mūziķi Ričijs Valenss un Big Boppers, kuri uzstājās kā iesildītāji un reklamēja savus ierakstus. Hollija plāns bija trīs nedēļu laikā apmeklēt 24 pilsētas.

Lielie attālumi starp pilsētām, laikapstākļi un sliktie dzīves apstākļi turnejas autobusā atstāja negatīvu iespaidu uz mūziķiem. Vairāki cilvēki saslima ar gripu, un Bančs tika hospitalizēts ar apsaldējumiem. Apbēdināts par dzīves apstākļiem, Hollijs pēc vēl viena koncerta Surf Ballroom zālē Klīrleikā nolēma rezervēt čarterreisu, lai ātrāk nonāktu savā nākamajā tūres pieturvietā Morhedā, Minesotas. Surf Ballroom īpašnieks Kerols Andersons viņiem nomāja lidmašīnu, izmantojot firmas *Dwyer Flying Service* pakalpojumus. Kopā ar Holliju lidmašīnā bija arī Ričardsons, kurš bija ļoti novājināts gripas dēļ un bija ieņēmis Veilona Dženingsa vietu, un Ričijs Valenss, kurš monētas mešanā bija ieguvis biļeti no Tomija Alsupa. Dions Dimuči no grupas (Dion and the Belmonts) nolēma nelidot ar viņiem, jo ​​viņu atturēja biļetes augstā cena 36 ASV dolāri (kas atbilst 291 ASV dolāram 2015. gadā).

Avārijas izmeklēšana atklāja, ka neilgi pēc pacelšanās sliktu laikapstākļu un pilota kļūdas kombinācija izraisīja pilotam telpisko dezorientāciju, kā rezultātā pilots zaudēja kontroli pār lidmašīnu. Hūberts Dvaiers, čarterreisu kompānijas īpašnieks, nespēja nodibināt radio sakarus ar lidmašīnu un pasludināja to par pazudušu. Nākamajā rītā viņš uzsāka meklēšanu un atklāja avārijas vietu kukurūzas laukā mazāk nekā 9,7 kilometrus uz ziemeļrietumiem no lidostas. Dvaiers paziņoja par to varas iestādēm, un uz avārijas vietu tika nosūtīts šerifa vietnieks Bils Makgils, kur viņš atrada pasažieru un pilota mirstīgās atliekas. Vēlāk viņus palīdzēja identificēt Kerols Andersons.

## Atsauces

### Literatūra

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Ārējās saites

* Beechcraft Bonanza 35 Dwyer Flying Service, N3794N Clear Lake, Iowa February 3, 1959 - Federal Aviation Administration
* February 3, 1959 front page of the ''Mason City Globe-Gazette'', via Newspapers.com 
* fiftiesweb.com The Day the Music Died
* ''Bakotopia'' Magazine's 50th Anniversary memorial article
* 1959: Buddy Holly killed in air crash
* Voices of Oklahoma interview with Tommy Allsup. First person interview conducted with Tommy Allsup on September 8, 2011. Original audio and transcript archived with Voices of Oklahoma oral history project.
*The true Buddy Holly history, Dion DiMucci's recollections of the tour and the accident, at his YouTube channel
Alžīrijas ģerbonis

**Alžīrijas Tautas Demokrātiskās Republikas** ģerbonis ir viens no mūsdienu Alžīrijas valsts simboliem. Tas tika ieviests 1976. gadā, aizvietojot iepriekšējo ģerboņa versiju, kas tika izmantota kopš 1962. gada.

Alžīrijas ģerboņa centrā atrodas uzlecoša saule, kas simbolizē jaunu laikmetu un brīvību. Priekšplānā redzama Atlasa kalnu siluets un rūpniecības, kā arī lauksaimniecības simboli, kas simbolizē valsts galvenās ekonomikas nozares. Ģerboņa apakšdaļā atrodas zvaigzne un pusmēness — tradicionālie islāma simboli, kas redzami valsts karogā.

## Ārējās saites
Ziemeļu kalns

**Ziemeļu kalns** (arī **Baznīcas kalns**, **Bērzu kalns**, **Saules kalns**) ir paugurs Zemītē, Tukuma novadā. Tā augstums ir 100 metri virs jūras līmeņa.  

Kalns plānā ir trīsstūrveidīgs uzkalns, kas atrodas plašākas augstienes Z malā. Uzkalna garums A–R virzienā ir 55 m, platums A galā — 10 m, R galā — 20 m. D nogāze ir ap 5 m augsta, Z nogāze — ap 7 m augsta. Uzkalna DA pakājē ir mazs purviņš, kas jaunākos laikos nosusināts ar līdz 3 m dziļu grāvi, pārrokot augstienes Z malu uz A no Baznīcas kalna.

## Vēsture
Kalna austrumu pusē ir bijuši kungu kapi — Zemītes mācītāju kapi, kuri jaunākos laikos nopostīti.

1919. gada janvārī, Zemītes nakts kaujā, esošo Bērzu kalnu (Tagad: Ziemeļu kalns) ielenkuši vācieši, no kurienes šāvuši uz 10. strēlnieku pulku, kuri aizsargāja Baznīcas kalnu un esošo Mācītājmāju. Roberta Jankina komandētā 4. rota ieņēma pakalnu, jo vajadzēja nodrošināt atkāpšanas ceļu. Rota metās uzbrukumā un padzina vāciešus. Tumsā varēja tikai dzirdēt, ka tie bēgot svieda uz sasalušas zemes savus vieglos ložmetējus. Vāciešu nodoms ielenkt Zemīti agra rīta stundā neizdevās. Viņu no trim pusēm organizētie uzbrukumi tika enerģiski atsisti.

Tā pašā gadā, kalna paklājē Landesvēristi jeb vācieši nošāvuši 19 gūstā sagūstītos sarkanarmiešus. To redzēja Zemītes kalējs Žanis Kuģis — viņam tolaik bija 14 gadi. 1987. gadā notikuma vietā uzstādīja piemiņas plāksni. Plāksni nojauca 2022. gadā.

II pasaules kara laikā, kalnā un tās apkārtnē, tika veikti ierakumi, kuri līdz šai dienai ir vēl redzami. 

Kopš 2021. gada kalns ir publiski pieejams caur Birzītes dabas taku.

## Atsauces
Baranova sala

**Baranova sala** () jeb **Šī** () ir sala Aļaskas dienvidaustrumos, Aleksandra arhipelāga ziemeļrietumu daļā. Tā ir viena no lielākajām salām Aļaskā un ietilpst Sitkas pašvaldībā (*City and Borough of Sitka*).

Baranova sala atrodas Klusā okeāna piekrastē dienvidos no Čičagova salas un rietumos no Admiralitātes un Kuju salām. Salas platība ir apmēram 4160 km², un tās krasta līnija ir stipri izrobota ar daudziem līčiem, fjordiem un pussalām. Lielākā apdzīvotā vieta ir Sitka — viena no vecākajām pilsētām Aļaskā.

Sala nosaukta krievu pētnieka un tirgotāja Alekseja Baranova vārdā, kurš 18.–19. gadsimta mijā bija Krievijas–Amerikas kompānijas vadītājs un pirmais Krievijas koloniju gubernators Aļaskā. Krievu koloniālais periods ilga līdz 1867. gadam, kad Aļaska tika pārdota Amerikas Savienotajām Valstīm.

Baranova sala ir kalnaina un klāta ar blīviem mežiem. Tajā atrodas daudzi ezeri, upes un karstie avoti, tostarp *Baranof Warm Springs* ciems ar dabīgiem termālajiem avotiem. Klimats ir jūras tipa — mitrs un vēss, ar bagātīgām lietusgāzēm visu gadu.

Mūsdienās galvenās saimnieciskās nozares ir zvejniecība, mežsaimniecība un tūrisms. Sitka ir populārs kruīzu kuģu galamērķis un vārti uz Tongass nacionālo mežu — lielāko nacionālo mežu ASV.

## Ārējās saites
Krievijas-Amerikas kompānija

thumb|Karogs, ko apstiprināja 1806. gadā
**Krievijas–Amerikas kompānija** (krievu: *Российско-американская компания*) bija Krievijas Impērijas tirdzniecības monopola kompānija, kas darbojās no 1799. līdz 1867. gadam. Tā tika izveidota, lai attīstītu tirdzniecību, zvejniecību un kolonizāciju Aļaskas un Klusā okeāna ziemeļu piekrastēs.

Kompāniju 1799. gadā nodibināja Krievijas imperators Pāvils I, apvienojot vairākas privātas tirgotāju apvienības, kas jau bija aktīvas Aļaskā. Galvenais tās mērķis bija kažokzvēru tirdzniecība, īpaši jūras ūdru medības, kas 18. gadsimta beigās bija ļoti ienesīgas.

Kompānijas pirmais vadītājs bija Aleksejs Baranovs, kurš kļuva arī par faktisko Krievijas koloniju pārvaldnieku Aļaskā. Viņa vadībā tika izveidotas pastāvīgas apmetnes, tostarp Sitka (toreiz Jaunā Arhangeļska) — Krievijas Amerikas galvaspilsēta.

19. gadsimta vidū kažokzvēru populācija strauji samazinājās, un kompānijas ienākumi kritās. Turklāt attālums no Krievijas un grūtības ar apgādi padarīja koloniju uzturēšanu arvien neizdevīgāku. 1867. gadā Krievija pārdeva Aļasku Amerikas Savienotajām Valstīm, un Krievijas–Amerikas kompānija tika likvidēta.

## Ārējās saites
Tumšzilais Evaņģēlijs

**"Tumšzilais Evaņģēlijs"** ir 2025. gada Latvijas krimināldrāma, kuras režisors un scenārija autors ir Oskars Rupenheits. Filmas pirmizrāde notika 8. oktobrī *[[Forum Cinemas]]*.

Filma ieved kriminālajā pasaulē 20. gadsimta 90. gadu Rīgā, stāstot par jaunu Valsts policijas kriminālpolicijas izmeklētāju — Romānu Skulti — kurš uzsāk darbu Rīgas Centra rajona 21. policijas iecirknī.

Tāpat kā Rupenheita pirmajā filmā "Kriminālās ekselences fonds" lomas atveido neprofesionāli aktieri, izņemot vienīgo nozīmīgo sieviešu lomas atveidotāju Elīnu Avotiņu.

2026. gadā filma ieguva Lielā Kristapa balvu kategorijā "Labākā pilnmetrāžas spēlfilma".

## Lomās

* Raitis Stūrmanis — *Romāns Skulte*
* Armands Guļāns — *Oļegs Rukovs*
* Elīna Avotiņa — *Lilita Sadovska*
*Indulis Miglāvs — *Antons Golubevs*
*Guntis Birznieks — *Leonīds Vahšteins*
*Alvis Vinters — *Genādijs Paulāvičs*
*Oskars Balts — *Georgs Ivanovs*
* Valters Kalējs — *Vladimirs Dūksnājs*
* Viesturs Berkmanis — *Arvis Miķelsons*
* Raivo Pienis — *Armēņa Miesassargs*

## Atsauces

## Ārējās saites
Daugavas Mūzikas svētki

[thumb|250px|[Muses biedrības nams, kurā notika kopkoncerts]]
**Daugavas Mūzikas svētki** (*Düna-Musikfest*) bija 1836. gada 19.-21. jūnijā Rīgā notikušie pirmie publiskie dziesmu svētki, kurus rīkoja pēc Rīgas birģermeistara Frīdriha Vilhelma Timma ierosinājuma.
Šajā kopdziedāšanas pasākumā piedalījās vācbaltiešu dziedāšanas pulciņi un mūzikas biedrības. Koncerti notika ne tikai Rīgas doma un Muses biedrības teātra telpās, bet arī Ķeizardāzā un Vērmanes parkā, svētkus daiļoja "Eifonijas" biedrības organizētā uguņošana. Svētku laikā uz savu kārtējo sesiju sanāca Vidzemes landtāgs. 

## Vēsture
"Daugavas mūzikas svētku" rīcības komiteja sastāvēja no augstām amatpersonām, kuras sekretārs bija Rīgas kora *Liedertafel* valdes loceklis Švederskis. Svētkus organizēja Rīgas Muzikālā biedrība (*Rigaer Musikalische Gesellschaft*), Muses biedrība un Eifonijas biedrība (*Euphonie*). 

Mūzikas svētkos piedalījās aptuveni 400 dziedātāji un mūziķi, lielākā daļa no Rīgas, 120 no Jelgavas, pa desmit no Tērbatas un Pērnavas, pa pieciem no Tallinas un Liepājas un 30 no lauku apvidiem. 
Programma sākās 19. jūnijā ar oratoriju "Pastarā tiesa" (*Das Weltgericht*) Rīgas Domā. Nākamajā dienā notika koncerts Muses biedrības teātrī, vakarā brīvdabas koncerts Ķeizardārzā, kurā piedalījās arī Baltijas ģenerālgubernators ar aptuveni 10 000 klausītājiem (1000 ārzemniekiem). Festivāls noslēdzās ar brokastīm Mazajā Ģildē 22. jūnijā un "Liedertafel" uzstāšanos.

## Atsauces
Expo 2025

***Expo 2025*** (2025年日本国際博覧会, *Nisennijūgo-nen Nippon Kokusai Hakurankai*; un oficiāli 大阪・関西万博, saīsināti *Ōsaka—Kansai Banpaku*) ir Pasaules izstāde, ko organizēja un sankcionēja Starptautiskais izstāžu birojs (BIE), un tā notika Osakā, Japānā.

Tā norisinājās sešus mēnešus no 2025. gada 13. aprīļa līdz 13. oktobrim. Šī bija otrā reize, kad Osakas prefektūra rīkoja Pasaules izstādi, iepriekš netālajā Suitā rīkojot *[[Expo 1970]]*. Pasākums atgriezās pie tradicionālā 5 gadu plānošanas cikla pēc tam, kad 2020. gada pasākumu Dubaijā pārcēla uz 2021. gadu COVID-19 pandēmijas dēļ. Paredzamais apmeklētāju skaits ir aptuveni 28 miljoni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Suita

**Suita** (吹田市, Suita-shi) ir pilsēta Osakas prefektūrā, Japānā. 2023. gada 31. martā pilsētas iedzīvotāju skaits bija aptuveni 381 238, un iedzīvotāju blīvums bija 11 000 cilvēku uz km2. Pilsētas kopējā platība ir 36,09 kvadrātkilometri. Tā ir Osakas pilsētas priekšpilsēta un daļa no Kioto-Osakas-Kobes metropoles zonas.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Čičagova sala

**Čičagova sala** () vai **Šīkāha** () ir sala Klusā okeāna ziemeļaustrumos Ziemeļamerikas piekrastē, Aleksandra arhipelāga otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Amerikas Savienoto Valstu Aļaskas pavalstī un ir piektā lielākā valsts sala. Atrodas kontinenta piekrastē, Četema šaurums austrumos to atdala no Admiralitātes salas, Aisi šaurums ziemeļaustrumos un Krosa šaurums ziemeļrietumos — no kontinenta krasta, bet Perila šaurums dienvidos — no Baranova salas. Sala kalnaina ar spēcīgi izrobotu krasta līniju ar daudziem gariem un šauriem līčiem un pussalām. Visu salas teritoriju aizņem aizsargājamas dabas teritorijas. Salā daudz brūno lāču un tiek uzskatīts, ka šeit pēc lāču skaita uz kvadrātkilometru ir vislielākā šo dzīvnieku populācija pasaulē. Sala mazapdzīvota, tās lielākā apdzīvotā vieta ir Hūna ziemeļrietumu krastā.

Salas pamatiedzīvotāji ir tlingitu indiāņi. Pirmais no eiropiešiem salu atklāja krievu jūrasbraucējs Aleksejs Čirikovs 1741. gadā Vitusa Beringa otrās ekspedīcijas laikā. Sala 1805. gadā nodēvēta par godu krievu admirālim un polārpētniekam Vasīlijam Čičagovam, kurš pats Aļasku nekad nav apmeklējis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dziedāšanas biedrība "Eifonija"

**Dziedāšanas biedrība "Eifonija"** ( — biedrība "Saskaņa") bija slēgtā saviesīgā biedrība, kuru 1797. gada 18. decembrī (pēc citiem datiem 1798. gada 7. janvārī) nodibināja brīvmūrnieku ložas "Mazā pasaule" brāļi, lai turpinātu 1795. gadā slēgtās ložas darbību ar citu nosaukumu.

## Vēsture
Biedrību *die Euphonie* nodibināja 59 likvidētās ložas brāļi, sākumā tajā darbojās 120 biedri. Pirmie vadītāji bija mācītājs Kolinss, direktors Šarpentjē (*Charpentier*), aptiekārs Kīke (*Küke*), tirgotājs Šilings (*Schilling*), grāmatvedis Volframs (*Wolfram*) un aptiekārs Pretorijs (*Prätorius*). 1800. gada 15. decembrī pēc Krievijas Impērijas ķeizara Pāvila I rīkojuma slēdza visas slēgtās biedrības, arī Rīgas biedrību *die Euphonie*, ēku pārdeva Nikolaja nabagmājai (*Nikolai-Armenhaus*). Kad Aleksandrs I 1801. gada jūnijā atļāva turpināt biedrības darbību, tajā bija 200 biedru. Agrākais ložas vadītājs Georgs Ludvigs Kolinss 1798. un atkārtoti 1806. gadā izdeva "Dziesmas Eifonijai", vēl 1814. gadā izdeva trešo papildināto Eifonijas dziesmu grāmatas (*Gesänge für die Euphonie*) izdevumu.

1809. gadā Eifonijas sanāksmju namam piebūvēja lielu zāli, kurā biedrība rīkoja ziemas balles. Rīgas priekšpilsētu dedzināšanas laikā 1812. gada 12. jūlijā biedrības nams nenodega. 
Biedrības dibināšanas 25. gadadienā Eifonija izdeva grāmatu "Rīgas Eifonijas Mazā hronika"
Eifonijas biedrības sanāksmju nama dēļ Lazaretes ielu pārdēvēja par Eifonijas ielu. 1858. gadā Eifonijas ielu pārdēvēja par Nikolaja bulvāri (*Nikolaiboulevard*), 1923. gadā par Krišjāņa Valdemāra ielu. Biedrību slēdza 1914. gadā, kad sākās Pirmais pasaules karš.

### Vēstures apcerējums 1797-1810
1822. gada 11. jūlijā Kārļa Gotloba Zontāga izdotais laikraksts Rigaische Stadtblätter publicēja izvilkumu no biedrības īsās hronikas (*Zur Geschichte der Gesellschaft „Euphonie", 1797—1810*). S. 257—59. 


Eifonijas vēsture no 1797 līdz 1810 1. lpp.JPG
Eifonijas vēsture no 1797 līdz 1810 2. lpp.JPG
Eifonijas vēsture no 1797 līdz 1810 3. lpp.JPG


## Atsauces

## Ārējās saites
* Die Gesellschaft der Musse in Riga 1787 - 1887; eine Festschrift zum hundertjährigen Jubiläum den 7. Januar 1887 R. Büngner. Riga: 1886
* Die Gesellschaft der Musse in Riga. Eine Festschrift zum 125-jährigen Jubiläum, den 7. Januar 1912 Alfred von Hedenstroem. Riga: Druck von W.F. Häcker, 1912
* Statuten der Gesellschaft der Musse in Riga (1864)