open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Apaļmēles krupju dzimta

**Apaļmēles krupju dzimta, apaļmēļu dzimta** jeb **diskmēļu dzimta** (*Alytidae*) ir viena no bezastaino abinieku (*Anura*) dzimtām, kas apvieno 12 mūsdienās dzīvojošas varžu un krupju sugas un kas tiek iedalītas 3 ģintīs. Šajā dzimtā ir arī viena aizvēsturiskā suga. Visas dzimtas mūsdienu sugas ir samērā primitīvas un pieder pie primitīvo varžu apakškārtas (*Archaeobatrachia*). Dzimtai bieži tiek lietots arī zinātniskais nosaukums *Discoglossidae*, tomēr šis nosaukums ir jaunāks nekā nosaukums *Alytidae*. Līdz ar to, sekojot pieņemtajai nosaukumu lietošanas kārtībai taksonomijā, priekšroka būtu dodama vecākā vārda lietošanai. 

## Īpašības un izplatība
[thumb|left|240px|[Olnesējkrupis|Olnesējkrupja (*Alytes obstetricans*) tēviņš ar ikriem]]
Daudzas no šīm sugām ir endēmas Eiropas sugas un galvenokārt izplatītas dienvidos, 3 sugas mājo Ziemeļāfrikas rietumos un viena suga Izraēlā, iespējams, arī Sīrijā. Šīs dzimtas sugas ir neliela auguma, un visām to kurkuļi attīstās ūdenī. Plankumainās vardes izskatās līdzīgas vardēm, tām ir gluda āda un tās daudz laika pavada ūdenī. Olnesējkrupjiem savukārt ir raupja āda un, kā jau nosaukums norāda, tie ir līdzīgāki krupjiem, galvenokārt uzturas uz sauszemes. Tēviņi pie pakaļkāju ciskām un muguras piestiprina ikrus, tos nēsājot sev līdzi, līdz kurkuļi gatavi no tiem izšķilties. Tad tēviņš dodas uz dīķi, lai kurkulīši varētu aizpeldēt. Ilgu laiku tika uzskatīts, ka Izraēlas plankumainā varde (*Latonia nigriventer*) ir izmirusi, līdz tā 21. gadsimta sākumā atkal tika novērota savvaļā.

## Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē apaļmēles krupju dzimtā tika sistematizēti arī ugunskrupji (*Bombina*) un plakangalvas krupji (*Barbourula*), kuri mūsdienās izdalīti atsevišķā ugunskrupju dzimtā (*Bombinatoridae*).

## Sistemātika
[thumb|240px|[Izraēlas plankumainā varde (*Latonia nigriventer*)]]
***Apaļmēles krupju dzimta** (*Alytidae*)
**Plankumainās vardes (*Discoglossus*)
***Ibērijas plankumainā varde (*Discoglossus galganoi*)
***Korsikas plankumainā varde (*Discoglossus montalentii*)
***Marokas plankumainā varde (*Discoglossus scovazzi*)
***Sardīnijas plankumainā varde (*Discoglossus sardus*)
***Spānijas plankumainā varde (*Discoglossus jeanneae*)
***Vidusjūras plankumainā varde (*Discoglossus pictus*)
**Izraēlas plankumainās vardes (*Latonia*)
***Izraēlas plankumainā varde (*Latonia nigriventer*)
**Olnesējkrupji (*Alytes*)
***Dienvidspānijas olnesējkrupis (*Alytes dickhilleni*)
***Ibērijas olnesējkrupis (*Alytes cisternasii*)
***Maļorkas olnesējkrupis (*Alytes muletensis*)
***Marokas olnesējkrupis (*Alytes maurus*)
***Olnesējkrupis (*Alytes obstetricans*)
**ģints †*[[Enneabatrachus]]*
***†*[[Enneabatrachus hechti]]*

## Atsauces

## Ārējās saites
*Alytidae - Midwife Toads, Painted Frogs
*EOL: Alytidae
Vācbaltu partiju padome

**Vācbaltu partiju padome** (, saīsināti — *ADP*) bija Latvijas vācbaltiešu politisko partiju apvienība. Padomes sarakstā parlamenta vēlēšanās kandidēja visu Latvijas vācbaltu partiju kandidāti. Vācbaltu partiju padomes deputāti parlamentā veidoja vienotu frakciju ar nosaukumu "Latvijas Vācu baltiešu partija".

## Partijas
*Jelgavas Balsotāju savienība
*Vācbaltu demokrātu partija
*Vācbaltu progresīvā partija
*Vācbaltu reformu partija
*Vācbaltu tautas partija
*Vācbaltu vienotības partija
*Vācbaltu zemes partija

## Dalība parlamenta vēlēšanās

## Atsauces
Josefs Flāvijs

**Josefs Flāvijs** (; dzimis **Josefs ben Matitjahu** (, *Yosef ben Matityahu*) 37. gadā, miris ap 100. gadu) bija pirmā gadsimta romiešu-ebreju zinātnieks, vēsturnieks, hagiogrāfs.

Sākotnēji cīnījies pret romiešiem pirmajā jūdu—romiešu karā, 67. gadā Josefa vadītie spēki padevās Vespasiāna vadītajiem romiešu spēkiem. Vespasiāns paturēja Josefu kā tulku. Kad Vespasiāns 69. gadā kļuva par Romas imperatoru, Josefam tika piešķirta brīvība, un viņš pieņēma imperatora uzvārdu Flāvijs. Flāvijam tika piešķirta Romas pilsonība. Viņš kļuva par Vespasiāna dēla Tita padomnieku un draugu, kad Tits vadīja Jeruzalemes aplenkumu, Flāvijs bija viņa tulks.

Josefs pierakstīja ebreju vēsturi, it īpaši pirmā gadsimta un pirmā ebreju—romiešu kara notikumus. Viņa ievērojamākie darbi ir "Jūdu karš" (ap 75. gadu), "Jūdu senatne" (ap 94. gadu).

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Santjago Ramons i Kahals

**Santjago Ramons i Kahals** (; dzimis , miris ) bija spāņu patologs, histologs, neirozinātnieks.

Kopā ar itāļu zinātnieku Kamillo Goldži 1906. gadā saņēmis Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā par neirona atklāšanu. Viņi atklāja to, ka neirons ir nervu struktūras pamatvienība. Šis atklājums bija nozīmīgs neironu nozīmīgās lomas nervu funkcijā atklāšanā, tas palīdzēja iegūt mūsdienīgu sapratni par nervu impulsu.

1873. gadā absolvējis Saragosas Universitāti, pēc diviem gadiem sācis strādāt universitātes medicīnas fakultātē. Bijis profesors Valensijas, Barselonas un Madrides Universitātē. 1920. gadā Spānijas karalis Alfonso XIII pasūtījis Kahala institūta celtniecību Madridē, kur tad viņš arī strādāja līdz savai nāvei.

## Ārējās saites

* Biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā
Vidusatlantijas grēda

**Vidusatlantijas grēda** ir Atlantijas okeāna vidusokeāniskā grēda, kas veido tektonisko plātņu nobīdes zonu. Atdala Ziemeļamerikas un Eirāzijas plātnes ziemeļdaļā un Dienvidamerikas un Āfrikas plātnes dienviddaļā. Stiepjas 18 tūkstošus kilometru garumā no Hakela grēdas ziemeļaustrumos no Grenlandes līdz trijpunktam pie Buvē salas Dienvidu okeānā. Grēdai raksturīga paaugstināta vulkāniskā un tektoniskā aktivitāte, pa to ejošajam tektoniskajam lūzumam ik gadus paplašinoties par 2,5 cm. Lielākā daļa grēdas vidusdaļas atrodas ap 2500 m dziļi, tās malām nolaižoties līdz aptuveni 5000 m dziļumam. Dziļakā vieta grēdā ir Romanša dziļvagā — 7758 m zjl.

## Vēsture
Pieņēmumu par grēdas eksistenci Atlantijas okeāna vidū pirmais izvirzīja amerikāņu okeanogrāfs un kartogrāfs Metjū Fontēns Morī 1850. gadā. Grēdu atklāja 1870. gadā, ar kuģi *Challanger* pētot okeāna dibenu Transatlantiskā kabeļa ieklāšanas vajadzībām. Plašas grēdas eksistenci apstiprināja 1925. gada ekspedīcija, kas skenēja okeāna dibenu ar sonaru. 1950. gadā, kartējot okeāna dibenu, tika atklāta seismiskā aktivitāte grēdas centrā un tika secināts, ka Vidusatlantijas grēda ir tikai daļa no planētu apjozošas 40 000 km garas okeānisko grēdu sistēmas.

## Sastāvdaļas
Vidusatlantijas grēda veidojas no vairākām atsevišķām grēdām, kuras atdala vai nu tās virszemes daļas, vai tektoniskie lūzumi:
* Kņipoviča grēda starp 81° un 73° ziemeļu platumu,
* Mona grēda ziemeļos no Jana Majena salas,
* Islandes—Jana Majena grēda starp Islandi un Jana Majena salu,
* Reikjanesas grēda dienvidos no Islandes,
* Ziemeļatlantijas grēda starp Reikjanesas lūzumu okeāna ziemeļos un Romanša dziļvagu pie ekvatora,
* Dienvidatlantijas grēda starp Romanša dziļvagu un trijpunktam netālu no Buvē salas, kur Vidusatlantijas grēda pāriet Āfrikas—Antarktīdas grēdā.

## Virsūdens daļas

* Jana Majena sala (augstākais punkts Bērenbergs, 2277 m vjl),
* Islande (Kvannadālshnjūgirs, 2109 m vjl),
* Azoru salas (Piku, 2351 m vjl),
* Sanpedru un Sanpaulu salas (22,5 m vjl),
* Debesbraukšanas sala (Grīnmauntins, 859 m vjl),
* Svētās Helēnas sala (Diānas smaile, 820 m vjl),
* Tristana da Kuņas salas (Karalienes Mērijas smaile, 2062 m vjl),
* Gofa sala (Edinburgas smaile, 910 m vjl),
* Buvē sala (Ūlavtopens, 780 m vjl).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Census of Marine Life
Kristīgā nacionālā savienība

**Kristīgā nacionālā savienība** (no 1928. gada — **Kristīgā apvienība**) bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1920. gadā un likvidēta 1934. gadā, līdz ar Ulmaņa apvērsumu. Partijas vadītājs bija Gustavs Reinhards.

Partija tika dibināta 1920. gada sākumā. Tās izveidi iniciēja Gustavs Reinhards, Pāvils Jurjāns un Ernests Dzinters. Partijai pievienojās daļa Latviešu Tautas partijas politiķu, tai skaitā Andrejs Krastkalns. 1928. gadā partija apvienojās ar Nacionālo strādnieku partiju un tika pārsaukta Kristīgo apvienību. 3. Saeimā kopā ar citām partijām veidoja Kristīgi saimniecisko bloku, 4. Saeimā — Kristīgo darba bloku.

Partija vairākkārt pārstāvēta Ministru kabinetā: Antons Ozols bija kara (1928—1929) un tieslietu ministra amatā (1933—1934), Kārlis Voldemārs Beldavs bija izglītības ministrs (1934).

## Dalība Saeimas vēlēšanās

## Atsauces
Taro Aso

**Taro Aso** (, *Asō Tarō*; dzimis ) ir japāņu politiķis, pašreizējais valsts finanšu ministrs un premjerministra vietnieks. Laikā no 2008. gada septembra līdz 2009. gada septembrim bijis Japānas premjerministrs. Japānas Liberāli demokrātiskās partijas biedrs.

## Biogrāfija
Biznesa magnāta dēls. 20. gadsimta vidus Japānas premjera Jošidas Šigeru mazdēls, sievastēvs bija 20. gadsimta 80. gadu sākuma premjerministrs Suzuki Zenko, māsa bija precējusies ar imperatora Akihito brālēnu. 1963. gadā absolvējis Gakušuinas Universitāti, pēc tam studējis Stenforda Universitātē un Londonas Ekonomikas skolā. 1966. gadā sācis strādāt *Asō Industry*, pēc sešiem gadiem jau ieņēmis *Asō Cement* uzņēmuma prezidenta un izpilddirektora amatu. Piedalījies  Monreālā šaušanas sacensībās.

1979. gadā pameta ģimenes biznesu, kad tika ievēlēts Japānas parlamenta apakšpalātā. Ar laiku ieņēmis ievērojamus amatus valdībā un partijā. 2005. gadā kļuvis par ārlietu ministru Džuničiro Koidzumi valdībā, amatu saglabājis arī Šindzo Abes valdībā līdz 2007. gadam.

2008. gadā kļuva par Liberāli demokrātiskās partijas prezidentu. Dažas dienas pēc kļūšanas par partijas prezidentu kļuva arī par Japānas premjeru. Aso ir pirmais katolis, kas ieņēmis šo amatu. Audzējis populistisku tēlu, it īpaši jauniešu vidū. Bija liels mangas fans, un centās popularizēt šo literāro formu ārpus Japānas. Tomēr valstī iestājās krīze, un tās saimniecība piedzīvoja lejupslīdi. Tika atklāts, ka Otrā pasaules kara laikā *Asō Industry* izmantoja ieslodzīto darbaspēku, pats premjers to ilgi noliedza. Šis fakts samazināja viņa popularitāti. Aso cieta vēl vienu neveiksmi, kad atkāpās finanšu ministrs Šoiči Nakagava, kuru vainoja par dzeršanu G-7 valstu samitā. 2009. gada vairāku pašvaldību vēlēšanās viņa partija cieta sakāvi, partija zaudēja arī tā paša gada vispārējās vēlēšanās. 2009. gada septembrī viņš arī atkāpās no premjera un partijas prezidenta amata. Pēc 2012. gada vēlēšanām, kurās uzvarēja Liberāli demokrātiskā partija, Aso kļuva par valsts premjera vietnieku un finanšu ministru.

## Ārējās saites
Ukraine International Airlines

**''Ukraine International Airlines'' (UIA)** () ir Ukrainas nacionālā aviokompānija un lielākā lidsabiedrība valstī. Tās galvenā mītne atrodas Kijivā, un bāzes lidosta ir Borispiļas starptautiskā lidosta. Lidsabiedrība apkalpo vietējos un starptautiskos pasažieru un kravas lidojumus uz Eiropu, Vidējiem Austrumiem, ASV un Āziju.

## Vēsture

Lidsabiedrība tika izveidota  un uzsāka darbību  ar lidojumu Kijiva—Londona. Tas bija viens no pirmajiem uzņēmumiem Ukrainā ar kopīgiem ieguldījumiem ar ārzemju kapitālu un pirmā lidsabiedrība bijušajā PSRS, kas izmantoja jauno *[[Boeing 737 Classic|Boeing 737]]* lidmašīnu. Dibinātāji bija Ukrainas Civilās aviācijas acociācija un *[[Guinness Peat Aviation]]* (GPA), Īrijas lidaparātu izpirkumnomas uzņēmums. 1996. gadā par līdzīpašniekiem kļuva *[[Austrian Airlines]]* un *[[Swissair]]*, investējot 9 miljonus ASV dolāru.

1994. gada 13. novembrī kompānija uzsāka kravas pārvadājumus ar *[[Boeing 737|Boeing 737-200]]*, lidojot uz Londonu un Amsterdamu. Šobrīd kravas pārvadājumiem tiek izmantots *Boeing 737-300F* lidaparāts.

2000. gadā par līdzīpašnieku kļuva Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka, investējot 5,4 miljonus ASV dolāru. 2006. gadā UIA pieņēma jaunu klasifikācijas sistēmu kravas lidojumiem, kas ļāva kompānijai pārvadāt plašāku preču kāstu. Tika ieviests arī eksprespārvadājumu pakalpojums.

2011. gada februārī Ukrainas valdība pārdeva savu 61,6% daļu trim esošajiem mazākuma akcionāriem par 36,2 miljoniem USD. Šobrīd kompānija pieder Ukrainas uzņēmumam *Capital Investment Project LLC* (74%) un Kiprā reģistrētajam uzņemamam *Ontobet Promotions Limited* (26%)

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Rīgas pareizticīgo sieviešu klosteris

**Rīgas Svētās Trīsvienības-Sergija sieviešu pareizticīgo klosteris ** atrodas Krišjāņa Barona ielā 126, Rīgā, Latvijā. Klostera teritorijā vēl atrodas Svētā Radoņežas Sergija baznīca un Svētās Trīsvienības katedrāle.

Dibināts 1892. gadā ar Svētās Trīsvienības sieviešu pareiztīco kopienas nosaukumu. 1902. gadā iegūts pašreizējais nosaukums. Klosteri dibināja Sanktpēterburgas kņazu Mansurovu dzimta. Bija pieejama bezmaksas ēdnīca, bērnu patversme, meiteņu skola. 1893. gadā tika pievienota Pateicības kapela, 1899. gadā — Valgundes Kristus Apskaidrošanās klosteris.

Apbūves projektu 19. gadsimta 90. gadu sākumā izstrādājis Sanktpēterburgas arhitekts V. Veļičko. Klosterim bija paredzētas divas baznīcas, mūķeņu dzīvojamā ēka, meiteņu kristīgā skola, vairākas saimnieciskās ēkas, patversme, pagalms u.c. ēkas. Projektu realizēja vienīgi daļēji. Sākumā klostera teritorija atradās starp tagadējo Krišjāņa Barona, Pērnavas, Aleksandra Čaka un Ērgļu ielu (20. gadsimta sākumā tās nosaukums bija Sergija iela), padomju laikā teritorija tika samazināta.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Rīgas pareizticīgo sieviešu klosteris 
* Rīgas pareizticīgo sieviešu klosteris
Rīgas Svētā Radoņežas Sergija baznīca

**Rīgas Svētā Radoņežas Sergija pareizticīgo baznīca** ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Rīgā, Latvijā. Atrodas Rīgas pareizticīgo sieviešu klostera teritorijā Krišjāņa Barona ielā 126.

Baznīca celta no 1892. līdz 1893. gadam pēc arhitekta Jūliusa Pfeifera projekta. Celta no koka, poligonāla altāra apsīda, halles tipa garenbūve. Daļēji līdz mūsdienām ir saglabājies sākotnējais interjers. Johans Daniels Felsko izveidojis projektu baznīcā esošajam ozolkoka ikonostasam.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Rīgas pareizticīgo sieviešu klosteris 
* Rīgas pareizticīgo sieviešu klosteris
Rīgas Svētās Trīsvienības katedrāle

**Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo katedrāle** (arī **Rīgas Svētās Trijādības pareizticīgo katedrāle**) ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Rīgā, Latvijā. Atrodas Rīgas pareizticīgo sieviešu klostera teritorijā Aleksandra Čaka ielā 135 (ieeja no Krišjāņa Barona ielas).

## Katedrāles vēsture
1891. gadā šajā vietā, starp tagadējo Krišjāņa Barona un Aleksandra Čaka ielu, tika dibināta meiteņu un padzīvojušu sieviešu patversme, kas 1901. gadā tika pārveidota par klosteri sieviešu kopienai. Jau pēc gada tika uzsākta dievnama celtniecība, kurai 75 tūkstošus rubļu no valsts kases izdalīja cars Nikolajs II, bet pārējie līdzekļi tika savākti, pateicoties klostera pirmās igumenes Sergijas (laicīgajā vārdā Katrīnas Mansurovas) pūlēm. Katedrāle celta no 1902. līdz 1907. gadam pēc Konstantīna Pēkšēna un Aleksandra Vanaga projekta.

1910. gadā zem katedrāles esošajā kriptā apglabāts kņazs Boriss Mansurovs. 1912. gadā kriptā iekārtoja nelielu Dievmātes Aizmigšanas baznīcu. 1914. gadā tajā tika apbedīta Marija Mansurova.

Sakarā ar Kristus Piedzimšanas katedrāles slēgšanu virsgana (arhiereja) sēdeklis 1961. gadā tika pārcelts uz Svētās Trīsvienības katedrāli. Šis dievnams netika slēgts ne Latvijas neatkarības pirmajos gados, nedz arī padomju laikā. Laikā, kad Kristus Piedzimšanas katedrāle bija slēgta, Svētās Trīsvienības katedrāle bija pareizticīgo galvenā svētvieta Rīgā.

## Arhitektūra un iekšējā apdare
Dievnams ir celts krievu-bizantiešu stilā kā krusta plāna centrālbūve, piecu kupolu kompozīcijā. Sākotnējā interjerā un fasāžu dekoratīvajā apdarē — jūgendstila ietekme. Smalks kokgrebuma apzeltītais ikonostass sākotnēji atradās Liepājas katedrālē, pēc tam 1939. gadā pārvietots uz Rīgas Kristus Piedzimšanas katedrāli, bet pēc tās slēgšanas — uz Svētās Trīsvienības katedrāli. Arī XX gadsimta sākuma unikālie bronzas svečturi, kas stāv pie ikonostasa, ir atvesti no Liepājas (tāpat kā ikonostass, savulaik cara dāvinājums).

## Godināmie svētumi un relikvijas
* Relikvijas, ko pārvietoja pēc Rīgas Sv. Aleksija klostera (Vecrīgā) slēgšanas Latvijas neatkarības pirmajos gados:
** lielais altāra Evaņģēlijs no ķeizarienes Elizabetes Petrovnas laikiem
** XVIII gadsimta dāvanu glabātuve
** Sv. Aleksija, Dieva cilvēka ikona, kas bija baznīcas ikona.
* Ar svētmocekli Rīgas Jāni saistītie svētumi:
** ūdens iesvētīšanas krusts
** koka zizlis.
* Svētumi:
** Tolgas Dievmātes ikonas godināmā kopija, ko 2000. gados gleznojusi mūķene Serafima (Kameņjaka)
** brīnumainā kārtā atjaunojusies sirdsskaidrā Sarovas Serafima ikona, no kuras vairākkārt ir izdalījušās mirres.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Rīgas pareizticīgo sieviešu klosteris 
* Rīgas pareizticīgo sieviešu klosteris
Valgundes pareizticīgo klosteris

**Valgundes pareizticīgo klosteris**, arī "**Kristus Apskaidrošanās Tuksnesis**", **Ķīšu pareizticīgo Jēzus apskaidrošanas sieviešu klosteris** ir Rīgas Svētās Trīsvienības-Sergija sieviešu pareizticīgo klostera filiāle, kas atrodas Valgundes pagastā, Jelgavas novadā.

1894. gadā Krievijas imperators Aleksandrs III Rīgas Svētās Trīsvienības-Sergija sieviešu pareizticīgo kopienai uzdāvināja zemes gabalu Kurzemes guberņā, Kurzemes vicegubernators ierādīja 189 hektārus lielu mežainu teritoriju Valgundes tuvumā. Teritorija tika nosaukta par Tuksnesi (Pustiņu). 1895. gadā ieradās pirmās kopienas māsas. 19. gadismta beigās uzceltas divas baznīcas: no koka celtā Kristus Apskaidrošanās notikumu godinošā un kapela Tuksneša aizbildnim Svētajam Jānim Pakāpniekam. Vēl klostera māsām tika uzcelta dzīvojamā ēka. 1900. gadā uzcelta viesu māja, atvērta draudzes skola. 1902. gadā līdz ar kopienas pārsaukšanu par klosteri Valgundes klosteris kļuva par tā filiāli. 1908. gadā iesvētīta otra koka baznīca par godu Jānim Pakāpniekam un Radoņežas Sergijam.

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā klostera iemītnieces devās bēgļu gaitās uz Novgorodu, uz klostera zemes ierīkoti vācu karavīru kapi. Pēc Latvijas valsts dibināšanas 1918. gadā zeme tika nacionalizēta. Latvijas PSR laikā, lai nopelnītu dārzeņus, klostera iemītnieces strādājušas kolhozā.

Nozīmīga svētceļojumu vieta.  Jāņa Pakāpnieka ikona sākusi izdalīt mirres, kas Pareizticīgo baznīcā tiek uzskatīts par Dieva svētības zīmi.

## Atsauces

## Ārējās saites

* История Спасо-Преображенской Пустыни pravoslavie.lv
Rīgas Svētās Trīsvienības baznīca

**Rīgas Svētās Trīsvienības baznīca** var būt:
* Rīgas Svētās Trīsvienības luterāņu baznīca Sarkandaugavā;
* Rīgas Vissvētās Trīsvienības Romas katoļu baznīca Purvciemā;
* Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo baznīca Āgenskalnā;
* Rīgas Svētās Trīsvienības katedrāle Grīziņkalnā.
Egils Plaudis

**Egils Plaudis** (dzimis 1931. gada 15. jūnijā Rīgā, miris 1987. gada 21. novembrī Rīgā, apbedīts Rīgā, Raiņa kapos) bija latviešu dzejnieks.

## Biogrāfija
E. Plaudis dzimis Rīgā literātu ģimenē: viņa tēvs ir dzejnieks un prozaiķis Jānis Plaudis, bet māte — tulkotāja Aina Plaude. Viņš mācījās Rīgas 8. un 9. septiņgadīgajā skolā (1939-1944), beidzis Lutriņu septiņgadīgo skolu (1945), pēc tam mācījies Rīgas 1. vidusskolā (1945-1949), beidzis Rīgas 18. vidusskolu (1950). Studējis Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, beidzis to 1958. gadā. No 1957. līdz 1959. gadam laikraksta "Rīgas Balss" līdzstrādnieks, pēc tam algotu darbu nav strādājis slimības dēļ.

Pirmais dzejolis publicēts 1957. gadā. Dzīves laikā izdoti astoņi dzejoļu krājumi un izlase ar jauniem dzejoļiem. Par E. Plauža nozīmīgāko dzejoļu krājumu tiek uzskatīta grāmata "Lietuvēna spēle", kuras centrā ir "mākslinieka dvēseles un mākslas tapšanas brīnuma atklāsme". Latvijas Rakstnieku savienības biedrs no 1969. gada. Atdzejojis no spāņu valodas, kā arī krievu un franču autoru darbus. Uldis Stabulnieks komponējis dziesmas ar viņa vārdiem.

## Bibliogrāfija

### Dzejoļu krājumi
* "Padebeši". Rīga: Liesma, 1967.
* "Zaļā krēsla". Rīga: Liesma, 1970.
* "Sāp pavasaris". Rīga: Liesma, 1971.
* "Zili sili zigu zagu augs". Rīga: Liesma, 1974.
* "Izkal putnu". Rīga: Liesma, 1978.
* "Zvani". Rīga: Liesma, 1980.
* "Lietuvēna spēle". Rīga: Liesma, 1984.
* "Pelnu deja". Rīga: Liesma, 1987.

### Dzejas izlases
* "Sudraba māsa, melnā māsa" [izlase autora sastādījumā ar jauniem dzejoļiem]. Rīga: Liesma, 1981.
* "Яд сирени" [dzejas izlase krievu valodā]. Atdz. D. Ceseļčuks, J. Kasjaničs, O. Pētersone, O. Nikolajeva u. c. Рига: Лиесма, 1985.
* "Выковать птицу" [dzejas izlase krievu valodā]. Atdz. Dmitrijs Ceseļčuks. Москва: Советский писатель, 1986.
* "Pašu mājas princesei" [pēdējo desmit dzīves gadu mīlas dzejas izlase]. Sast. Knuts Skujenieks. Rīga, 1997.
* "Ripo mēness mandarīns" [nepublicētās dzejas izlase]. Sast. Inta Čaklā. Rīga: Kantrī nams, 2001.
* "Lirika" [dzeja no dzīves laikā iznākušajiem krājumiem]. Sast. Inta Čaklā un Skaidrīte Plaude. Rīga: Nordik, 2011.

### Atdzeja
* Pablo Neruda. "Zvanu avots". Rīga: Liesma, 1967 (kopā ar Raini Remasu).
* "Es tevi turpinu". Rīga: Liesma, 1970 (līdzautors).
* Pablo Neruda. "Dzeja". Rīga: Liesma, 1979 (līdzautors).
* Antonio Mačādo. "Lakstīgalas māceklis". Rīga: Liesma, 1985.

### Literatūra
* Ieva Kalniņa. Egils Plaudis. "Latviešu rakstnieku portreti: 70.-80. gadi". Rīga: Zinātne, 1994.
* "Ceļojums dzejnieku pasaulē". Sast. Anda Kubuliņa un Ieva E. Kalniņa. Rīga: LU LFMI, 2013.

## Atsauces
Progresīvā tautas apvienība

**Progresīvā tautas apvienība** (sākotnēji **Latgales Darba partija**) bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1922. gadā un likvidēta 1934. gadā. Partijas vadītājs bija Jezups Trasuns.

Partija tika dibināta 1922. gadā ar nosaukumu "Latgales Darba partija". To izveidoja daļa bijušās Latvijas Darba partijas politiķu. 1926. gadā partija tika pārsaukta par Progresīvo tautas apvienību. 1931. gada jūnijā notika apvienošanās kongress ar Vladislava Rubuļa vadīto Latgales Demokrātisko zemnieku apvienību, izveidojot Latgales Zemnieku progresīvo apvienību.

1932. gada oktobrī apvienotajā partijā notika šķelšanās. Daļa bijušās Progresīvās tautas apvienības pārstāvju atjaunoja partijas darbību un Saeimā izveidoja atsevišķu frakciju. Partija turpināja darboties līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gada maijā.

Partijas paspārnē tika izdots bijušais Latvijas Darba partijas laikraksts latgaliešu valodā "Jaunais Vōrds".

## Dalība Saeimas vēlēšanās

## Atsauces
Latgales Zemnieku partija

**Latgales Zemnieku partija** () bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1920. gada aprīlī un likvidēta 1926. gada oktobrī.

Partija tika dibināta 1920. gada aprīlī, īsi pirms Satversmes sapulces vēlēšanām. Ar solījumu visiem zemniekiem piešķirt zemi tā ieguva 17 no 150 deputātu vietām, izveidojot trešo lielāko frakciju parlamentā. Galvenokārt darbojās kā Latviešu zemnieku savienības (LZS) atbalsts. Daļa Latgales Zemnieku partijas deputātu pēc ievēlēšanas pievienojās LZS. Turpmākajās vēlēšanās vairs neguva tik lielus panākumus.

1926. gada oktobrī partija apvienojās ar Latgales Demokrātu partiju, izveidojot Latgales Demokrātisko zemnieku apvienību.

Izdeva laikrakstu "Latgalīts".

## Dalība Saeimas vēlēšanās

## Atsauces
Lucavsalas liepa

**Lucavsalas liepa** ir dižliepa, kas aug Lucavsalā, Rīgā. Tā ir pilsētas resnākā un dižākā liepa (parastā liepa (*Tilia cordata*)), otrais vai trešais apjomīgākais koks Rīgā. Viena no dižākajām, resnākajām, kuplākajām, ainaviskākajām liepām Latvijā.

## Apraksts
Atrodas pie Ziemeļu karā kritušo krievu karavīru pieminekļa, netālu no Daugavas.

Valsts nozīmes dižkoks ir 26 m augsts. stumbra apkārtmērs sasniedz 6,82 metrus.

1975. gadā atklājis un mērījis Atis Baiža. Tajā brīdī koka apkārtmērs sasniedza 5,34 m. Koka augšā, liepas žuburošanās vietā, ticis iestādīts jāņogu krūms. Netālu no liepas atrodas Rīgas dižākā vīksna. 2009. gadā 1,2 metru augstumā apkārtmērs sasniedzis 6,45 metrus.

## Atsauces
Latgales Demokrātu partija

**Latgales Demokrātu partija** () bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1924. gada aprīlī un likvidēta 1926. gada oktobrī.

Partija tika dibināta 1924. gada aprīlī, atšķeļoties no Latgales Kristīgo zemnieku savienības. No Saeimas deputātiem jaunizveidotajai partijai pievienojās Francis Trasuns, Antons Dzenis un Jāzeps Roskošs. Partijas izveidē piedalījās arī Francis Kemps. 1926. gada oktobrī partija apvienojās ar Latgales Zemnieku partiju, izveidojot Latgales Demokrātisko zemnieku apvienību.

Partija izdeva laikrakstu "Zemnīka Bolss".

1994. gadā Daugavpilī tika dibināta **[[Latgales Demokrātiskā partija]]** (*Latgolys Demokratiskuo parteja*), kas sevi uzskatija par Latgales Demokrātu partijas ideju mantotāju. Par pirmo priekšsēdētāju kļuva tā laika Daugavpils pilsētas valdes priekšsēdētājs Valdis Lauskis. 1999. gada maijā partija kopā ar Latvijas Sociāldemokrātisko partiju iekļāvās Latvijas Sociāldemokrātiskajā Strādnieku partijā.

## Dalība Saeimas vēlēšanās

## Atsauces
Krišjāņa Barona ozols

**Krišjāņa Barona ozols** ir parastais ozols (*Quercus robur*), kas aug Ziemeļblāzmas ielā 38, Rīgā, Latvijā.

Koku 1909. gadā, pārcēlies uz dzīvi Augusta Dombrovska Burtnieku namā, iestādījis Krišjānis Barons. Desmit gadu laikā tas bija izaudzis līdz 37 cm apkārtmērā 1,6 m augstumā virs zemes. Mūsdienās koks ir 17,5 metrus augsts, tā apkārtmērs sasniedz 2,15 metrus.

## Atsauces
Kaltiņu ozols

**Kaltiņu ozols** ir dižozols, parastais ozols (*Quercus robur*), kas aug Berģu ielā 160, Rīgā, Latvijā. Atrodas pie Mašēnu ezera, pie Rīgas austrumu robežas aiz sociālās aprūpes centra "Ezerkrasti".

1964. gadā ozolu pirmoreiz presē pieminējis S. Saliņš. 1967. gadā ozola dobumu dedzināja trīs reizes. Nākamajā gadā tika aizmūrēts ozola dobums. Kopš 1977. gada atrodas valsts aizsardzībā. 1981. gadā netālu esošajam pansionātam sāka būvēt kanalizācijas ūdeņu attīrīšanas iekārtas, kuru būvniecība notika pie ozola. Projektu mainīja, pateicoties Guntim Eniņam. Mūsdienās koks ir 22 metrus augsts, tā apkārtmērs sasniedz 6,85 metrus.

Ozola dobumā atrodas retā sēņu suga zeltpore (*Hapelopilus croceus*), kas iekļauta Eiropas Savienības valstu aizsargājamo sēņu sarakstā.

## Atsauces
Žultsakmeņi

**Žultsakmens** ir akmens, kas veidojas žultspūslī no žults sastāvdaļām. Žultsakmeņu veidošanos žultspūslī sauc par holelitiāzi jeb žultsakmeņu slimību. Žultsakmeņi var pārvietoties zemāk pa žultsvadiem un iznākt divpadsmitpirkstu zarnā. Pārvietošanās laikā tie var bojāt žultsvadu sieniņas un izraisīt sāpes un iekaisumu. Atsevišķos gadījumos žultsakmeņi var nosprostot žultsvadus, tādējādi izraisot žults plūsmas traucējumus, žultsvadu iekaisumus, holangītu, pankreatītu. Pēdējie divi ir bīstami dzīvībai un ir nepieciešama steidzama medicīniskā palīdzība. Žultsakmeņi paaugstina risku iegūt akūtu holecistītu jeb žultspūšļa iekaisumu infekciju rezultātā. To bieži izraisa zarnu mikroflora — *[[Zarnu nūjiņa|E. coli]]*, klebsiellas un enterobaktērijas.

## Žultsakmeņu veidi un sastāvs
Ir divi galvenie žultsakmeņu veidi: holesterīna un pigmentu akmeņi, kas atšķiras pēc sastāva un veidošanās. Klīniskie sindromi, ko izsauc žultsakmeņi, nav atkarīgi no akmeņu tipa.

### Holesterīna akmeņi
Holesterīna akmeņi galvenokārt sastāv no holesterīna, gļotu proteīna — mucīna, kalcija bilirubināta, fosfātiem, karbonātiem u. c. vielām.

### Pigmentu akmeņi
Pigmentu akmeņi sastāv no bilirubīna un kalcija sāļiem. Ir divu veidu pigmentakmeņi: melnie un brūnie.

Melnie žultsakmeņi ir mazi un tumši un sastāv no bilirubīna un kalcija sāļiem. Tie satur mazāk nekā 20% holesterīna.

Brūnie pigmentu akmeņi (saukti arī par jauktajiem akmeņiem) satur 20—80% holesterīna, kalcija karbonāta, palmitāta, fosfāta, bilirubīna u. c. vielām. Tā kā tajos ir liels kalcija daudzums, tos var labi pamanīt ar radioloģiskajām metodēm.

## Patoģenēze
Holesterīna akmeņi veidojas, kad žultī ir par maz žults sāļu un lecitīna, bet par daudz holesterīna. Neskaitot holesterīna augsto koncentrāciju, būtiski faktori ir arī tas, cik labi spēj sarauties žultspūslis, gan cik daudz aknu veidoto proteīnu ir sastopami žultī. Ja žultspūslis saraujas vāji, tad tas neiztukšojas pilnīgi un veidojas palielināta žults koncentrācija. Savukārt aknu proteīni var gan veicināt, gan samazināt holesterīna kristalizēšanos žultsakmeņos. Pie tam, palielināts estrogēnu līmenis grūtniecības, hormonu terapijas vai hormonālās kontracepcijas lietošanas gadījumā var arī samazināt žultspūšļa saraušanās spējas, kā arī paaugstināt holesterīna līmeni žultī.

Pigmentu akmeņi veidojas no nekonjugētā bilirubīna pieauguma žultī. Tam par iemeslu var būt hemolītiskie sindromi, sabrūkot eritrocītiem un izdaloties hemoglobīnam, no kā pēc tam veidojas nekonjugētais bilirubīns. Citi iemesli ir arī infekcijas, kad mikroorganismi ar savu enzīmu (beta-glikuronidāzi) pārveido konjugēto bilirubīnu (šķīstošo) par nekonjugēto (nešķīstošo), kas tad var veidot akmeņus.

## Ārējās saites
Ēbeļmuižas ozols

**Ēbeļmuižas ozols** ir dižozols, parastais ozols (*Quercus robur*), kas aug Ēbeļmuižas parkā, Zaļenieku iela 21, Rīgā, Latvijā. Atrodas parkā pie bijušās Ēbeļmuižas Pārdaugavā.

Koks ir 20 m augsts, stumbra apkārtmērs sasniedz 5,6 metrus. Šis ir resnākais koks Pārdaugavā. Ozolu apzinājis Atis Baiža. Koks ir apmēram 300 gadus vecs. 2000. gadā ozolam tikuši pielikti balsti, sakopta apkārtne.

## Atsauces
Zasulauka kļava

**Zasulauka kļava** ir parastā kļava (*Acer platanoides*), kas aug pie ēkas Kuldīgas ielā 31/33 Rīgā. Atrodas kādreizējās Zasumuižas teritorijā.

Koks ir 26 m augsts, stumbra apkārtmērs sasniedz 5,3—5,4 metrus. Resnākā un kuplākā kļava Rīgā, ceturtā dižākā un otra resnākā kļava Latvijā. 1975. gadā atklājis un mērījis Atis Baiža. Tajā brīdī koka apkārtmērs sasniedza 4 m. Stumbrs 2,5 m augstumā sadalās divos stumbros. Koks ir apmēram 140 gadus vecs.

## Atsauces
Lielvārdes luterāņu baznīca

**Lielvārdes evaņģēliski luteriskā baznīca** ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Edgara Kauliņa alejā 21, Lielvārdē. Baznīcā darbojas Lielvārdes luterāņu draudze.

## Vēsture
Lielvārdes baznīcas draudze pirmoreiz rakstos minēta 1457. gadā, pirms mūra baznīcas bijušas vismaz divas koka baznīcas. 1747. gadā uzcēla pirmo mūra baznīcu, 1774. gadā baznīcas tornī iespēra zibens, to atjaunoja 1845. gadā.

Pirmā pasaules kara laikā baznīca atradās piefrontes zonā un tika sagrauta. 1932. gadā sagrautās baznīcas vietā tika uzcelta jauna baznīca (arhitekts Pauls Kundziņš), iekļaujot tās apjomā atsevišķus vecās baznīcas mūrus iesvētīta 1934. gadā.  
Latvijas prezidents Kārlis Ulmanis finansiāli atbalstīja altāra, kanceles un baznīcēnu solu izgatavošanu. Altārglezna — "Kristus Ģetzemanes dārzā" (Kārlis Miesnieks; 20. gadsimta 30. gadi). 1989. gadā restaurēta altārglezna, baznīcā izremontētas iekštelpas.

Blakus baznīcai atrodas Lāčplēša gulta.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Lielvārdes evaņģeliski-luteriskā Baznīca
Romanša dziļvaga

right|250px|thumb|Romanša dziļvaga
**Romanša dziļvaga** ir okeāna dziļvaga Atlantijas okeānā. Izvietojusies ekvatora rajonā starp Āfriku un Dienvidameriku. Trešā dziļākā vieta (7730 m) Atlantijas okeānā pēc Puertoriko dziļvagas un Dienvidsendviču dziļvagas. Tā ir ap 300 km gara un līdz 19 km plata un atdala divas Vidusatlantijas grēdas daļas — Ziemeļatlantijas grēdu un Dienvidatlantijas grēdu.

Dziļvagu 1883. gadā atklāja franču okeanogrāfiskā ekspedīcija un nosauca sava kuģa *Romanche* vārdā.

## Atsauces
Usmas baznīca

**Usmas baznīca** var būt:
* Usmas (Kristus—Stūra akmens) baznīca;
* Usmas Svētā Pētera baznīca;
* Usmas vecā baznīca (pašlaik atrodas Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā).
Usmas vecā baznīca

**Usmas Evaņģēliski luteriskā baznīca** ir tipiska 17. un 18. gadsimta Kurzemes hercogistes sakrālās koka arhitektūras celtne, kas mūsdienās atrodas Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā Rīgā.

Līdz 1935. gadam tā piederēja Usmas luterāņu draudzei (tagadējai Usmas Svētā Pētera luterāņu draudzei).

## Vēsture
Sākotnēji atradusies Usmas ezera krastā Rendas pagastā, Kuldīgas novadā. Celta no 1704. līdz 1705. gadam no guļbaļķiem. 1808. gadā notika baznīcas paplašināšana, 1860. gados tā pārbūvēta. 1935. gadā baznīcu izjauca un kā vērtīgu kultūras pieminekli pārveda uz Brīvdabas muzeju. Te tikusi uzstādīta no jauna un iesvētīta.
1936. gadā iebūvētas ērģeles, kas pārvestas no Rundāles pamatskolas.

1989. gadā baznīca no jauna iesvētīta, 1990. gadā dievkalpojumus te sāka noturēt Berģu luterāņu draudze.

## Apraksts
thumb|left|190px|Baznīcas altāra daļa
Baznīca ir ārēji necila, tomēr tai ir bagātīgs un grezns interjers. Halles tipa, viens joms, poligonāla altāra apsīda, neliela sakristeja. Ēkā sešas telpas: lūgšanu telpa ar balkonu (luktām), mācītāja ģērbkambaris altāra galā, divi ģērbkambari kāzinieku un kristībnieku vajadzībām pie baznīcas ieejas, priekšnams un vaļējs lievenis, kura konstrukcija kalpo arī zvana iekāršanai. Baznīcā radīts tā sauktais dievišķās gaismas efekts ar precīzas altāra ēnas atveida uzgleznošanu uz baznīcas gala sienas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Usmas baznīca
* Brīvdabas muzeja mājaslapas informācija
Dienvidatlantijas grēda

**Dienvidatlantijas grēda** ir Atlantijas okeāna vidusokeāniskā grēda, daļa no Vidusatlantijas grēdas no Romanša dziļvagas pie ekvatora līdz trijpunktam pie Buvē salas Dienvidu okeānā, kur pāriet Āfrikas—Antarktīdas grēdā. Veido tektonisko plātņu nobīdes zonu, kas atdala Dienvidamerikas un Āfrikas plātnes. Stiepjas 10 500 kilometru garumā, tai raksturīga paaugstināta vulkāniskā un tektoniskā aktivitāte, pa to ejošajam tektoniskajam lūzumam ik gadus paplašinoties par 2,5 cm. Lielākā daļa grēdas vidusdaļas atrodas ap 2500 m dziļi, tās malām nolaižoties līdz aptuveni 5000 m dziļumam. 

## Grēdas virsūdens daļas
* Debesbraukšanas sala (Grīnmauntins, 859 m vjl),
* Svētās Helēnas sala (Diānas smaile, 820 m vjl),
* Tristana da Kuņas salas (Karalienes Mērijas smaile, 2062 m vjl),
* Gofa sala (Edinburgas smaile, 910 m vjl),
* Buvē sala (Ūlavtopens, 780 m vjl).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Census of Marine Life
Kohemas pils

**Kohemas pils** () ir neogotikas stilā celta pils. To 11. gadsimta sākumā ir cēlis grāfs Ezzo. Pils atrodas Vācijas rietumos, Reinzeme-Pfalcas federālajā zemē, Mozeles upes ielejā. Pils ir izvietota uz 100 metrus augsta pakalna, bet pakalna pakājē atrodas Kohemas pilsēta.

1688. gadā Francijas karaļa Luija XIV valdīšanas laikā pils tika nodedzināta līdz pamatiem. 1868. gadā pili nopirka vācu biznesmenis *Louis Ravené* un uzsāka pils restaurāciju neogotikas stilā, bet līdz galam to nepabeidza. 1879. gadā viņš nomira un restaurāciju turpināja viņa dēls. Restaurācija tika pabeigta 1890. gadā. Otrā pasaules kara laikā pils telpas tika izlaupītas un daudzi no mākslas darbiem pazuda.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kohemas pils oficiālā mājaslapa
Latgales Demokrātiskā zemnieku apvienība

**Latgales Demokrātiskā zemnieku apvienība** () bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1926. gada oktobrī un likvidēta 1931. gada jūnijā. Tās vadītājs bija Vladislavs Rubulis.

Partija tika dibināta 1926. gada oktobrī, apvienojoties Latgales Zemnieku partijai un Latgales Demokrātu partijai. 1931. gada oktobrī partija apvienojās ar Progresīvo tautas apvienību, izveidojot Latgales Zemnieku progresīvo apvienību. 

Partijas laikraksts bija "Zemnīka Ziņas", kas tika izveidots, apvienojot Zemnieku partijas laikrakstu "Latgalīts" un Demokrātu partijas laikrakstu "Zemnīka Bolss". 

## Dalība Saeimas vēlēšanās

## Atsauces
Latgales Zemnieku progresīvā apvienība

**Latgales Zemnieku progresīvā apvienība** () bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1931. gada jūnijā un likvidēta 1934. gada maijā. Tās vadītājs bija Vladislavs Rubulis.

Partija tika dibināta 1931. gada jūnijā, apvienojoties Latgales Demokrātiskajai zemnieku apvienībai un Progresīvajai tautas apvienībai. 1932. gada oktobrī no partijas atšķēlās daļa bijušo Progresīvās tautas apvienības deputātu, kuri atjaunoja partijas darbību un izveidoja atsevišķu Saeimas frakciju. Partija turpināja darboties līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gada maijā.

## Dalība Saeimas vēlēšanās

## Atsauces
Varžkrupji

**Varžkrupji, varžukrupji**  (*Pelobates*) ir viena no bezastaino abinieku (*Anura*) ģintīm, kas ir vienīgā ģints **varžkrupju dzimtā** (*Pelobatidae*). Tā apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas krupju sugas, kuras sastopamas Eiropā, Āzijas rietumos un Ziemeļāfrikā. Latvijā mājo viena varžkrupju dzimtas suga — brūnais varžkrupis (*Pelobates fuscus*). To tuvākie radinieki ir Amerikas varžkrupju dzimtas (*Scaphiopodidae*) sugas, ar kurām varžkrupji vēl nesenā pagātnē tika klasificēti vienā dzimtā.

## Kopīgās īpašības
[thumb|left|250px|Varžkrupjiem ir lielas acis ar vertikālām zīlītēm, attēlā [Sīrijas varžkrupis (*Pelobates syriacus*)]]
Varžkrupji ir atkarībā no sugas ir dažādos augumos, apmēram 5—8,5 cm. Tiem ir raksturīgi spēcīgi, drukni ķermeņi ar īsām kājām, mīksta āda. Acis lielas ar vertikālām zīlītēm. Šīs sugas pamatā dzīvo, ierakušās zemē, izvēloties irdenas, smilšainas augsnes. Uz to pakaļkāju pēdu ārējām malām ir cieti keratīna izaugumi, kas tiem palīdz rakt zemi. Zemē tie ielien atmuguriski, ar pakaļkājām rokoties zemē. Varžkrupjiem nav ribu. Šīm sugām ir spēja uzkrāt savā ķermenī šķidrumu, ūdeni uzsūcot no jebkuras mitras augsnes. Lai arī varžkrupji pamatā paši rok savas alas, tie var apmesties arī citu dzīvnieku raktās alās.

## Vairošanās
Varžkrupju sugām ir raksturīga eksplozijas rakstura vairošanās. Spēcīga lietus laikā varžkrupji izlien virszemē, lai lietusūdeņu dīķos vairotos. Ikri tiek nērsti lielākās pagaidu peļķēs, tuksnešus ieskaitot. Dienvidos dzīvojošām sugām šie dīķi var samērā ātri izžūt, tādēļ kurkuļi attīstās ļoti ātri un jau 2 nedēļu vecumā sauszemes īpatņu metamorfoze ir beigusies. Lai attīstība noritētu tik strauji, dažu sugu kurkuļiem ir raksturīgs kanibālisms, lielākajiem un vecākajiem apēdot mazākos.

## Sistemātika
**Varžkrupju dzimta** (*Pelobatidae*)
***Varžkrupju ģints** (*Pelobates*)
**Brūnais varžkrupis (*Pelobates fuscus*)
**Ibērijas varžkrupis (*Pelobates cultripes*)
**Marokas varžkrupis (*Pelobates varaldii*)
**Sīrijas varžkrupis (*Pelobates syriacus*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*Latvijas daba: Varžkrupju dzimta
*Pelobatidae - European spadefoot toads
Ziemeļatlantijas grēda

**Ziemeļatlantijas grēda** ir Atlantijas okeāna vidusokeāniskā grēda, daļa no Vidusatlantijas grēdas. Veido tektonisko plātņu nobīdes zonu un atdala Ziemeļamerikas un Eirāzijas plātnes. Stiepjas aptuveni 7500 kilometru garumā no Reikjanesas lūzuma ziemeļos līdz Romanša dziļvagai pie ekvatora. Grēdai raksturīga paaugstināta vulkāniskā un tektoniskā aktivitāte, pa to ejošajam tektoniskajam lūzumam ik gadus paplašinoties par 2,5 cm. Dziļums 2000—3000 m, vietām — mazāk kā 1000 m. Vulkānu konusi veido salas: Azoru salas (augstākā virsotne Piku, 1057 m vjl), Sanpedru un Sanpaulu salas (22,5 m vjl).

## Atsauces

## Ārējās saites
* Census of Marine Life
IRNSS-1D

***IRNSS-1D*** ir Indijas reģionālās pavadoņu navigācijas sistēmas *[[IRNSS]]* pavadonis.
Pavadoni izgatavojusi un apkalpo Indijas kosmisko pētījumu organizācija (*ISRO*). Tas palaists 2015. gada martā. 

Kosmiskā aparāta izmēri ir 1,58 m x 1,50 m x 1,50 m.
Tajā uzstādīta navigācijas aparatūra (L5 un S frekvenču josla) un lokācijas aparatūra (C joslas raidītājs). Navigācijas sistēma darbojas ar rubīdija atompulksteni. Bez tam pavadonī uzstādīti atstarotāji lāzerlokācijai.

*IRNSS-1D* tika palaists  11:49 UTC ar nesējraķeti *[[PSLV-XL]]* (lidojums *C27*) no Satiša Dhavana kosmosa centra pirmā starta laukuma.

*IRNSS-1D* atradīsies ģeostacionārā orbītā punktā 111,75° austrumu garuma.

## Atsauces

## Ārējās saites
* IRNSS-1D  ISRO 
* IRNSS Gunter's Space Page
Naits

**Naits** ( — ‘bruņinieks’) ir angļu cilmes uzvārds. 2014. gadā uzvārds pēc popularitātes ierindojās 88. vietā Anglijā un 206. vietā Amerikas Savienotajās Valstīs. Cilvēki ar šādu uzvārdu:

* Eriks Naits (*Eric Knight*; 1897—1943) — angļu rakstnieks;
* Korbans Naits (*Corban Knight*; 1990) — Kanādas hokejists;
* Stīvens Naits (*Steven Knight*; 1959) — angļu scenārists, kinoproducents un režisors.

## Atsauces
Vītauts Izbicks

**Vītauts Izbicks** (, dzimis , miris ) bija Latvijā dzimis lietuviešu hidrobūvniecības inženieris. ASV lietuviešu sabiedrisks darbinieks.

Dzimis pie Aknīstes, kur gājis skolā. Ģimnāzijā mācījās Rokišķos. 1944. gadā beidza Vītauta Lielā universitāti. Piedalījās pretošanās kustībā pret PSRS un Vāciju. 1944. gadā izsūtīts darbos uz Vāciju, kur strādāja Hamburgas ostā. 1947. gadā izbrauca uz Lielbritāniju, kur strādāja Kārdifas ostas modernizācijā. 1951. gadā pārcēlās uz ASV, kur līdz 1984. gadam strādāja pie daudzu lielu rūpniecisko objektu projektēšanas. No 1974. gada - kompānijas *Chas. T. Main* termo- un hidroelektrostaciju nodaļas vadītājs. Darbi ASV, Saūda Arābijā un Paragvajā.

## Ārējās saites
* Algimantas Nakas, THE OUTSTANDING LITHUANIAN ENGINEER
Volgas Vācu APSR

**Volgas Vācu APSR** (, ) bija viena no Krievijas PFSR autonomajām republikām Volgas reģionā (1924-1941). Tā robežojās ar Saratovas apgabalu rietumos, ziemeļos un austrumos, Staļingradas apgabalu dienvidos un Kazahijas APSR dienvidaustrumos.

## Vēsture

Volgas Vācu APSR izveidoja 1924. gadā, likvidēja Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā un apmēram 400 000 Volgas vāciešu izsūtīja uz Sibīrijas un Vidusāzijas "darba nometnēm", kur liela daļa no viņiem gāja bojā.
Perestroikas laikā 1989. gadā izveidojās Volgas vācu biedrība "Wiedergeburt", kas panāca, ka pēc PSRS sabrukuma un Krievijas Federācijas izveides 1992. gada 21. februārī tās prezidents Jeļcins izdeva dekrētu par Volgas Vācu Republikas pakāpenisku atjaunošanu. Tomēr Saratovas apgabala iedzīvotāju aptaujā lielais vairums no iedzīvotājiem izteicās pret autonomijas atjaunošanu.

## Iedzīvotāji

## Atsauces

## Literatūra
* Nina Berend: *Wolgadeutscher Sprachatlas.* Francke, Tübingen/Basel 1996, ISBN 3-7720-1995-1.
* Dittmar Dahlmann, Ralph Tuchtenhagen (Hrsg.): *Zwischen Reform und Revolution. Die Deutschen an der Wolga 1860–1917.* Essen 1994.
* Alfred Eisfeld: *Deutsche Kolonien an der Wolga 1917–1919 und das Deutsche Reich.* Wiesbaden 1985.
* Alfred Eisfeld: *Die Russlanddeutschen.* Mit Beiträgen von Detlef Brandes und Wilhelm Kahle. 2., erw. und aktualisierte Ausgabe. Langen Müller Verlag, München 1999, ISBN 3-7844-2382-5.
* Victor Herdt (Hrsg.): *Zwischen Revolution und Autonomie. Dokumente zur Geschichte der Wolgadeutschen aus den Jahren 1917 und 1918.* Köln 2000.
* Arkadi German, *Die Republik der Wolgadeutschen*, BKDR Verlag, Nürnberg 2021, ISBN 978-3-948589-17-2, 504 S. (aus dem Russischen von Christine Hengevoß, Originaltitel: Немецкая автономия на Волге, Саратов 1994).
* Arkadij A. German: *Nemeckaja Avtonomija na Volge. 1918–1941.* Teil I: *Avtonomnaja Oblast’ 1918–1924.* Saratov 1992.
* Arkadij A. German: *Nemeckaja Avtonomija na Volge. 1918–1941.* Teil II: *Avtonomnaja respublika 1924–1941.* Saratov 1994.
* Franz Jung: *Hunger an der Wolga.* In: *Nach Rußland! Schriften zur russischen Revolution.* Edition Nautilus, Hamburg 1991, ISBN 3-89401-429-6.
* Viktor Krieger: *Rotes deutsches Wolgaland*, BKDR Verlag, Nürnberg 2020, ISBN 978-3-948589-02-8, 114 S.
Oracle Corporation

***Oracle Corporation*** ir starptautiska datortehnoloģiju korporācija, kuras vadība atrodas Redvudsitijā, Kalifornijā, ASV. Uzņēmums nodarbojas ar datortehnikas sistēmu un uzņēmumu lietojumprogrammu izstrādi, piemēram, relāciju datubāzes pārvaldības sistēmu. 2011. gadā *Oracle* bija otrs lielākais programmatūras izstrādātājs pēc *[[Microsoft]]*, ņemot vērā ieņēmumus.

Uzņēmums arī izstrādā rīkus datubāzu izstrādei, vidēja līmeņa programmatūru sistēmas, programmatūru uzņēmuma resursu plānošanai, klientu attiecību pārvaldībai un piegādes ķēdes vadībai.

*Oracle Corporation* tika dibināts , tā galvenais izpilddirektors visu uzņēmuma pastāvēšanas vēsturi ir bijis Lerijs Elisons, kuru *[[Associated Press]]* 2008. gada augustā nosauca par labāk apmaksāto galveno izpilddirektoru pasaulē. 2014. gadā Elisons paziņoja par galvenā izpilddirektora amata pamešanu, pēc tam viņš ieņēma citus amatus.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Lerijs Elisons

**Lorenss Džozefs "Lerijs" Elisons** (; dzimis ) ir amerikāņu programmētājs, uzņēmējs, ceļotājs, mecenāts. *[[Oracle Corporation]]* programmatūras uzņēmuma galvenais izpilddirektors no tā dibināšanas 1977. gadā līdz 2014. gadam. 2014. gadā *[[Forbes]]* viņu ierindoja 3. vietā ASV un 5. vietā pasaulē bagātāko cilvēku sarakstā, kopējo īpašumu vērtību novērtējot ar 56,2 miljardiem ASV dolāru.

Darba karjeras sākumā strādājis par programmētāju dažādos uzņēmumos. Strādājot *[[Ampex Corporation]]*, iepazinās un iedvesmojās no Edgara Koda darba par relāciju datubāzēm, 1977. gadā kopā ar Bobu Maineru un Edu Outsu dibinājis uzņēmumu, kas mūsdienās pazīstams kā *[[Oracle Corporation|Oracle]]*. Uzņēmums guva labus panākumus savā jomā, konkurēja ar *[[Sybase]]* un *[[Microsoft SQL Server]]*. Pats Elisons tika nosaukts par bagāto Kalifornijā 2006. gadā (*Forbes* vērtējumā). *[[Associated Press]]* 2008. gada augustā viņu nosauca par labāk apmaksāto galveno izpilddirektoru pasaulē. Guvis panākumus arī burāšanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Minskas automobiļu rūpnīca

**Minskas automobiļu rūpnīca** (; pazīstama ar zīmolu ***MAZ***) ir Baltkrievijas autobūves uzņēmums, kas ražo kravas un specializētās automašīnas, autobusus, trolejbusus un piekabes. Ietilpst pārvaldītājsabiedrībā *BelavtoMAZ*. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Minskā. Rūpnīca dibināta 1944. gadā.

thumb|Autobusi ''MAZ-203'' un ''AZ-206''
thumb|''MAZ-447131''

## Vēsture
1942. gadā vāciešu okupētajā Minskā *[[Daimler-Benz]]* izveidoja rūpnīcu *Gross-K-Werk* automašīnu un tanku remontam. Tajā nodarbināja vairāk nekā 500 cilvēku, un tā kļuva par vienu no lielākajām rūpnīcām okupētajā Austrumeiropā.

Pēc Sarkanās armijas ienākšanas, 1944. gada 9. augustā PSRS Aizsardzības valsts komiteja izdeva pavēli par automontāžas rūpnīcas izveidi Minskā. Tā tika izveidota uz bijušās *Gross-K-Werk* bāzes. Līdz kara beigām šeit tika montētas kravas mašīnas *[[GMC]]* un *[[Studebaker US6|Studebaker]]*, kuras pēc lendlīza vienošanās piegādāja no ASV. Tika būvēti jauni rūpnīcas korpusi.

1947. gadā rūpnīca pēc Jaroslavļas automobiļu rūpnīcā izstrādātās dokumentācijas izlaida pirmos pašizgāzējus *[[MAZ-205]]* (*JAZ-205*). Vēlāk Minskas rūpnīcai tika nodota visu *JAZ-200* sērijas divu asu modeļu ražošana.
1948. gadā pabeigta rūpnīcas pirmā, bet 1950. gadā — otrā kārta. 1951. gadā izlaisti 25 tūkstoši mašīnu gadā.

1965. gadā sākta pašu izstrādātas kravas mašīnu sērijas *[[MAZ-500]]* sērijveida izlaišana.
1970. gadā izlaists modernizētais modelis *MAZ-500A*.

1974. gadā uz Minskas automobiļu rūpnīcas, Baranoviču, Osipoviču un Kaļiņingradas autoagregātu rūpnīcu un Minskas resoru rūpnīcas bāzes izveidota ražošanas apvienība ***AvtoMAZ***.
1975. gadā uz *AvtoMAZ*, Baltkrievijas un Mogiļevas autorūpnīcu bāzes izveidota ražošanas apvienība ***BelavtoMAZ***.
1976. gadā sākta *MAZ-5335* saimes mašīnu ražošana.
1981. gadā sākta automašīnu saimes *MAZ-6422* izlaišana.
1987. gadā izveidota *BelavtoMAZ* ārējās tirdzniecības firma.

1991. gadā rekonstruēts galvenais konveijers.
1992. gadā sākta autobusu ražošana.
1997. gadā sākta *MAZ-5440* saimes ražošana.
1997. gadā ar Vācijas *[[MAN (uzņēmums)|MAN]]* izveidots kopuzņēmums ***MAZ-MAN*** kravas automašīnu ražošanai.
1999. gadā sākta trolejbusu ražošana.

2004. gadā sākta *MAZ* markas automašīnu salikšana Irānā.
2007. gadā tika sākta *MAZ* markas automašīnu salikšana "Gendžes automobiļu rūpnīcā" Azerbaidžānā.
2009. gadā valsts uzņēmums pārveidots par atvērtu akciju sabiedrību.

2019. gadā *MAZ* sāka sadarbību ar "Ufas tramvaju trolejbusu rūpnīcu" par zemās grīdas trolejbusa *UTTZ-6241.01 «Gorožanin»* (uz *MAZ-203* bāzes) montāžu Ufas rūpnīcā. 2024. gada 8. februārī *UTTZ* un *MAZ* parakstīja vienošanos par kopuzņēmuma veidošanu Baškorkostānā.

## Ārējās saites
* Oficiālā vietne