Koknese (valsts)

**Koknese** (, ) bija seno latgaļu ķēniņvalsts () pie Daugavas ūdensceļa. Tās pārvaldes centrs atradās Kokneses pilī.

## Nosaukuma izcelsme
Tiek uzskatīts, ka senākā Kokneses vietvārda (*Kukonoyse*) etimoloģija saistāma ar vārdu “koks” (augšzemnieku “kūks”) — varbūt ar nozīmi “koku savākšanas, sanešanas vieta”. Vēsturiski bijuši vairāki Kokneses nosaukuma vāciskie un krieviskie varianti. Kokneses vārda vikingu vai vācu cilmes (*Koggen+naes* — “kuģa deguns”) hipotēzes piekritēji to saista ar kuģa smailo galu.

Pēc citas hipotēzes vietvārds ir atvasināts no upes Koknas nosaukuma, kā agrāk tikusi dēvēta Pērses upe. Šo latgaļu izcelsmes vietvārdu krievi varējuši saprast no savas valodas viedokļa (*куконос* — 'kumps deguns') kā objektu, kas atrodas augstā izliektā zemes ragā.
Liekas, par pareizu uzskatāms norādījums, ka šis latgaļu vietvārds citu valodu ietekmē pārveidojies (latīņu *Kukenois*, lejasvācu *Kokenhus*, *Kokenhusen*).

## Teritorija
[thumb|200px|[Jersika (valsts)|Jersika, Kokneses un Tālavas letgaļu zemes (1185—1230).]]
Rietumu pusē Koknese robežojusies ar Aizkraukles, Lielvārdes un Remines pilsnovadiem Daugavas lībiešu zemēs, ziemeļos ar Tolovas zemēm, austrumos ar Jersikas valsts Alenes pilsnovadu, bet dienvidos ar sēļu zemi, taču daudz nepārsniedzot Daugavu. Tādējādi Kokneses valsts ieņēmusi ap 20x50 km, t.i., ap 1000 km2, lielu teritoriju, kur atradušās četras piecas pilis.

## Hronoloģija
thumb|left|250px|Kokneses pilsdrupas 19. gadsimtā.

Livonijas krusta karu laikā Kokneses pilī valdīja ķēniņš Viesceķis (*rex Vesceka de Kukenois*), kura kristītais vārds it kā bijis Vjačeslavs (kriviču: *Vjačko*) un, iespējams, viņš ir bijis Polockas kņazu (kuri bija cēlušies no skandināvu vikingiem) radinieks. Daļa Kokneses iedzīvotāju hronikā dēvēti par pareizticīgiem rutēņiem (), tomēr tas vēl nenorāda uz viņu etnisko piederību.

1207. gadā Viesceķis kļuva par Rīgas bīskapa vasali, pretī saņemot pusi no savām iepriekšējam zemēm. Vēlākie notikumi liecina, ka Kokneses valsts ziemeļu daļa (Baltavas pilsnovads) kļuva par bīskapa Alberta daļu.
1208. gadā Zobenbrāļu ordeņa vasalis Lielvārdes Daniēls iebruka Koknesē, tomēr Alberts fon Bukshēvdens lika Viesceķi atbrīvot. Kad viņu sasniedz ziņas par bīskapa došanos jūrā, Viesceķis nolēma atgūt varu Koknesē un nogalināja pilī esošos krustnešus. Tomēr bīskaps Alberts sakopoja spēkus karagājienam uz Koknesi, Viesceķis nodedzināja Kokneses pili un devās uz Krievzemi. Latgaļu pils vietā ordenis uzcēla mūra pili, kas kļuva par vienu no stiprākajām pilīm pie Daugavas ūdensceļa.

1215. gadā Polockas kņazs atsacījās no tiesībām uz Koknesi, lai gan viņam tādas nav bijušas.
1238. gadā pils nokļuva Rīgas bīskapa pakļautībā.
1269. gadā Koknesi izlēņoja Tīznehauzenu dzimtai.
1277. gadā Koknese ieguva pilsētas tiesības un kļuva par ilgstošu cīņu objektu starp Livonijas ordeni un Rīgas arhibīskapiju.

## Atsauces

## Literatūra
* Vita Upmale, Daina Liepiņa „Koknese 725”. — Fonds Koknesei, Koknese 2002.
* Jānis Blese „Koknese ar atskatu tālākā pagātnē”. — Atēna 1998. 
* Stephen Turnbull "Crusader Castles of the Teutonic Knights (2) : Baltic Stone Castles 1184 — 1560". — Osprey Pub., Oxford 2004. 

## Ārējās saites
* Koknese
* Kokneses viduslaiku pils
* Mūsu arheoloģiskie novadi, Mēs pirms savas sākotnes
* Kultūra Latvijas teritorijā aizvēstures periodā
* Koknese