open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Wings

***Wings*** ir 1927. gada ASV mēmā filma par Pirmo pasaules karu. Filmas režisors ir Viljams Velmans. Filmā galvenās lomas atveido Klāra Bova, Čarrlzs Rodžers, Ričarsds Arlens un Gērijs Kūpers, kuram šī loma bija veiksmīgās Holivudas karjeras sākums.

Filma ir romantiska kara drāma, ko scenāristi Houps Lorings un Luiss Laitons sarakstījuši, balstoties uz Džona Monka Saundersa stāsta motīviem, ''Paramount'' studijas tā laika lielākajai zvaigznei Klārai Bovai. Velmans tika noalgots kā režisors, jo bija vienīgais no Holivudas režisoriem, kas piedalījies Pirmajā pasaules karā kā lidotājs, Ričardam Arlenam un Džonam Monkam Saundersam arī bija militāro aviatoru pieredze. Filma tika filmēta Kellijfīldā, Sanantonio, no 1926. gada 7. septembra līdz 1927. gada 7. aprīlim. Vairāki simti statistu un apmēram 300 pilotu piedalījās filmēšanas procesā, tajā skaitā arī ASV Bruņoto gaisa spēku piloti un lidmašīnas.

Balstoties uz filmas tehniskajiem risinājumiem un reālismu, pēc filmas pirmizrādes tā uzstādīja latiņu nākotnes aviācijas filmām un bieži tika salīdzināta ar citām šāda tipa filmām. Filma 1929. gadā ieguva pirmo Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Izcilākā filma", līdz ar to tā ir vienīgā mēmā filma, kas ieguvusi šo balvu dotajā nominācijā. Vēl filma ieguva Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākie inženierzinātņu efekti" (Rojs Poumrojs). Filma *Wings* bija viena no pirmajām filmām, kurā tiek parādīts cilvēka kailums. 1997. gadā filmu iekļāva Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturālu, vēsturisku vai estētiski ievērojamu".

## Atsauces

## Ārējās saites
Džezā tikai meitenes

**"Džezā tikai meitenes"** () ir 1959. gada ASV kriminālkomēdija, kuras režisors ir Billijs Vailders. Filma ir par diviem mūziķiem, kas pēc slepkavības pieredzēšanas pievienojas sieviešu orķestrim, pārģērbušies sieviešu drēbēs, tā aizbēgot no gangsteriem.

Filmā galvenās lomas attēlo Merilina Monro, Tonijs Kērtiss, Džeks Lemons, Džordžs Rafts, Džo Brauns un Pets O'Braiens. Filma tika nominēta sešām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr saņēma tikai vienu (par kostīmiem). Amerikas Kinoinstitūts to ir atzinis par visu laiku labāko komēdiju, oriģinālajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 14. vietā.

1989. gadā "Džezā tikai meitenes" bija starp pirmajām 25 filmām, kas iekļautas ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filmas".

## Atsauces

## Ārējās saites
Lielais kanāls (Venēcija)

**Lielais kanāls** (, ) ir kanāls Venēcijā, Itālijā. Tas sadala pilsētu divās daļās.

Lielais kanāls ir nedaudz vairāk kā 3 km garš un apmēram 30—70 metrus plats, tas ir vidēji 5 metrus dziļš. Kā ūdenstransports Venēcijā, lai pārvietotos Lielajā kanālā, tiek izmantots ūdens taksometrs un sabiedriskais ūdens autobuss (vaporeto), tomēr tūristi ir iecienījuši gondolas. Pāri Lielajam kanālam ved četri tilti.

## Ārējās saites
*
Gondola

[thumb|Gondola [Lielais kanāls (Venēcija)|Lielajā kanālā]]
**Gondola** () ir gara un šaura vienaira venēciešu laiva, kam ir plakans dibens un augsti gali. Vairākus gadsimtus gondolas bija galvenais transporta līdzeklis Venēcijā, arī mūsdienās tās tiek izmantotas Lielajā kanālā, tomēr tagad ar gondolām vairāk pārvietojas tūristi. Notiek arī gondolu regates.

Gondolas parasti ir apmēram 10 metrus garas un 1,3 metrus platas, tajās var ietilpt divi līdz seši pasažieri. Vēstures avotos gondolas pirmoreiz tikušas pieminētas 11. gadsimta beigās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kipras eiro monētas

**Kipras eiro monētas** ir eiro monētas, kuras izdevusi Kipra. Kopš 2008. gada 1. janvāra eiro ir oficiālais maksāšanas līdzeklis Kiprā, nomainot Kipras mārciņu.

## Valsts puses izskats
Uz 2 eiro monētas jostas ir rakstīts 2 eiro divās valodās. Uz 1,2 un 5 centu monētām ir attēlots muflons, kas ir savvaļā sastopama aita un ir raksturīgs salas faunai. Uz 10, 20 un 50 centu monētām attēlots Kirēnijas kuģis, kurš apzīmē Kipras kuģniecības vēsturi un Kipras kā nozīmīga tirdzniecības centra simbolu. Uz 1 un 2 eiro monētām attēlota halkolīta perioda dievības krustveida figūra, kas ir salai raksturīgs aizvēsturiskās mākslas paraugs un simbolizē Kipras nozīmi civilizācijas vēsturē un antīkajā pasaulē.

## 2 eiro apgrozības piemiņas monētas
Kipra ir izdevusi divas 2 eiro apgrozības piemiņas monētas. Vienu 2012. gadā, kad visas eirozonas valstis kopā izdeva eiro banknošu un monētu ieviešanas desmitgadei veltītas monētas un otru 2009. gadā, kad visas eirozonas valstis kopā izdeva monētu, kas veltīta 10 gadiem kopš Eiropas Ekonomikas un monetārās savienības izveides.

## Skatīt arī
Jēkabs Ķulītis

**Jēkabs Ķulītis** jeb **Jēkabs Ķullīts** ( — ) bija latviešu luterāņu mācītājs, prāvests. Jelgavas 1. ģimnāzijas ticības mācības skolotājs (1919-1940), Jelgavas Sv. Annas baznīcas virsmācītājs. 1. Saeimas un 3. Saeimas deputāts no Kristīgi saimnieciskā bloka.   
 
## Biogrāfija
Dzimis 1890. g. 23. martā Kalnciema Virkņu mājās. 1910.  g. beidzis Jelgavas ģimnāziju, bet no 1910. - 1916. g. studējis teoloģiju Tērbatas Universitātē. Būdams korporācijas *[[Lettonia]]* loceklis, J. Ķulītis bija viens no latviešu akadēmisko tradīciju veidotājiem. 1920. g. J. Ķullīti ievēlēja par virsmācītāju Jelgavas Sv. Annas draudzē, kur viņš darbojās visu Latvijas neatkarības laiku. Vairākkārt bija Jelgavas pilsētas domnieks un Latvijas 1. un 3. Saeimas loceklis. Bija arī Jelgavas garnizona mācītājs.
Viņa sieva Leontīne Ķulīte beidza Latvijas Universitātes vēstures nodaļu un strādāja Jelgavas ģimnāzijā par vēstures un tautsaimniecības skolotāju (1929-1944), bija Jelgavas aizsardžu priekšniece.

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, darbojās latviešu bēgļu nometnē ASV okupācijas zonā Augsburgā (1945). Bija Latviešu nacionālās padomes loceklis (1948). Pēc 1950. gada pārcēlās uz dzīvi ASV, miris Ņujorkā 1957. gada 11. oktobrī.

## Darbība Jelgavas ģimnāzijā
Mācītājs Jēkabs Ķulītis darbojās ģimnāzijā no 1919. līdz 1940. gadam un pasniedza ticības mācību. Viņam bijusi dziļa ietekme uz audzēkņiem, ko sekmēja arī viņa izcilās oratora dāvanas. Daudzi no viņa audzēkņiem vēlāk studēja teoloģiju un kļuva par luterāņu mācītājiem (A. Anševics, Edg. Bergmanis, J. Billerts, K. Birznieks, Tāl. Gulbis, Kr. Hermanis, E. Kronbergs, V. Mežezers, A. Romanis, R. Slokenbergs, V. Šēfers, H. Ulmanis, Ž. Upīte, A. Voitkus un citi). 
1923. gada pavasarī Ķulīša audzinātā klase uzdāvāja skolai karogu ar zelta izšūto Kaudzītes Matīsa aicinājumu:

Kur kauns un bēdas tautu spiež
Un maz, kas tautai līdza cieš,
Tur nāc, lai glābējs mazs vai vēls,
Bet teic, ka esi viņas dēls.

## Atsauces
Tilts pār Kvai upi

**"Tilts pār Kvai upi"** () ir 1957. gada Apvienotās Karalistes Otrā pasaules kara drāmas filma, kuras režisors ir Deivids Līns. Filma ir par britu karagūstekņiem, kam japāņu okupētajā Birmā japāņu armijas virsnieka Saito vadībā ir jāceļ dzelzceļa tilts pār Kvai upi.

Filmā galvenās lomas attēlo Viljams Holdens, Aleks Giness, Džeks Hokinss, Sešu Hajakava. Filma saņēma septiņas Amerikas Kinoakadēmijas balvas, tai skaitā tā tika atzīta par gada labāko filmu. Amerikas Kinoinstitūts oriģinālajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 13. vietā.

1997. gadā filma "Tilts pār Kvai upi" iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Misters Smits brauc uz Vašingtonu

**"Misters Smits brauc uz Vašingtonu"** (), arī **"Smita kungs dodas uz Vašingtonu"**, ir 1939. gada ASV politiskā komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Frenks Kapra. Filma ir par viena cilvēka ietekmi ASV politikā.

Filmā galvenās lomas attēlo Džīna Artura, Džeimss Stjuarts, Klods Reinss un Edvards Arnolds. Filma tika nominēta 11 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr saņēma tikai vienu (par labāko literatūras oriģinālavotu). Amerikas Kinoinstitūts oriģinālajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 29. vietā. 2006. gadā Amerikas Kinoinstitūts to atzina par piekto iedvesmojošāko filmu.

1989. gadā "Misters Smits brauc uz Vašingtonu" bija starp pirmajām 25 filmām, kas iekļautas ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīgas filmas".

## Atsauces

## Ārējās saites
Arkādijs Eglītis

**Arkādijs Eglītis** ( — ) bija Latvijas politiķis. Bijis 2., 3. un 4. Saeimas deputāts, Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas biedrs.

## Biogrāfija
Arkādijs Eglītis piedzima  Mērsragā skolotāja ģimenē. Pēc pamatskolas beigšanas iestājies garīgā seminārā Rīgā.

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā devies uz Ņižņijnovgorodu, kur iestājies evakuētajā Varšavas politehnikumā un beidzis agronomijas fakultāti. Paralēli studijām pasniedzis botāniku Ņižņijnovgorodas Skolotāju institūtā. Pēc atgriešanās Latvijā, no 1923. līdz 1926. gadam bija Talsu apriņķa agronoms. 1926. gadā kļuva par zemkopības ministra biedru.

Bijis 2., 3. un 4. Saeimas deputāts, pārstāvējis Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partiju.

 pēcpusdienā pārvietojās pa Daugavu buru laivā kopā ar savu sievu Lidiju un Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas sekretāru Veinbergu. Netālu no AB dambja laiva apgāzās, no tās tika izglābti Veinbergs un Lidija Eglīte. Deputāta mirstīgās atliekas tika atrastas ap plkst. 20 vakarā pie CD dambja. Apbedīts Rīgas Meža kapos .

## Atsauces
Verners Vekmanis

**Johans Verners Vekmanis** (*Johan Verner Weckman*, dzimis 1882. gada 26. jūlijā, miris 1968. gada 22. februārī) bija Somijas sportists, inženieris un uzņēmējs. Viņš bija Somijas pirmais olimpiskais čempions, uzvarot 1906. gada un 1908. gada Olimpiskajās spēlēs grieķu-romiešu cīņā.

## Biogrāfija
Verners Vekmanis dzimis Lovīsā zemnieka ģimenē.
1902. gadā viņš pabeidza Zviedru reālliceju Helsinkos un iestājās Tehniskajā augstskolā. Vekmani iedvesmoja cirka cīkstoņi, un viņš sāka trenēties grieķu-romiešu jeb franču cīņā. Jau 1904. gadā viņš uzvarēja Somijas čempionātā smagajā klasē. Tajā pat gadā Verners Vekmanis pārcēlās uz Vāciju, lai izvairītos no iesaukšanas karadienestā. Viņš turpināja studijas Karlsrūes tehniskajā augstskolā. 1905. gadā Dīsburgā neoficiālā pasaules čempionātā Verners Vekmanis kļuva par čempionu smagajā svarā.

Atzīmējot Olimpisko spēļu desmit gadu jubileju, 1906. gadā Atēnās tika sarīkotas Olimpiskās spēles, kurām Starptautiskā Olimpiskā komiteja tomēr nepiešķīra legālu statusu. No Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) uz tām par privātiem līdzekļiem devās Verners Vekmanis un trīs vieglatlēti. Vekmanis tika pieteikts vidējā (85 kg) klasē, un, lai iekļautos noteiktajā svarā, viņam nācās novilkt apavus. Pat šādā neērtā veidā viņš uzveica savus pretiniekus.

1908. gada olimpiskajās spēles Londonā no Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) piedalījās 79 sportisti, no kuriem četri — grieķu-romiešu cīņā. Vidējā smagajā svarā (līdz 93 kg) līdz finālam nokļuva Verners Vekmanis un Irje Sārela (*Yrjö Saarela*). Pirmajā finālcīņā Sārela bija pārāks, bet pēdējās divas uzvarēja Vekmanis un ieguva zelta medaļu.

1907. gadā Vekmanis Karlsrūes tehniskajā augstskolā ieguva mehānikas inženiera diplomu, bet 1908. gadā — elektroinženiera diplomu.
1909. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt Krievijā, Urālos azbesta raktuvēs, kur kļuva par tehnisko direktoru.

1921. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt kabeļu ražotājā *[[Prysmian Finland|Suomen Kaapelitehdas Ab]]* (vēlāk tas apvienojās uzņēmumā *[[Nokia]]*, bet tagad ir *[[Prysmian Finland]]*) par tehnisko direktoru.
1937. gadā Vekmanis kļuva par *Suomen Kaapelitehdas* izpilddirektoru. Viņa vadībā kara apstākļos tika uzcelta jauna rūpnīca Salmisāri.
Vekmaņa krievu valodas un kultūras zināšanas palīdzēja uzņēmumam eksportēt produkciju uz PSRS pēc Otrā pasaules kara.

1953. gadā Vesterlundam piešķirts Kalnu padomnieka goda tituls.
1956. gadā Verneru Vekmani *Suomen Kaapelitehdas* izpilddirektora amatā nomainīja Bjerns Vesterlunds (*Björn Westerlund*).

## Ārējās saites

* Weckman, Verner (1882 - 1968) Biografiakeskus
Poltava

**Poltava** () ir pilsēta Ukrainas ziemeļdaļā, Poltavas apgabala centrs. Izvietojusies apgabala austrumdaļā Vorsklas upes krastos  no valsts galvaspilsētas Kijivas. Poltavas rajona centrs. Pilsēta iedalās trijos administratīvajos rajonos. Viena no senākajām Kijivas Krievzemes pilsētām, ko 9. gadsimtā dibinājuši severieši.

## Vēsture
Par pilsētas dibināšanas gadu pēc arheoloģiskajiem pētījumiem tradicionāli tiek uzskatīts 899. gads. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1174. gadā Hipatija hronikā. Mongoļu iebrukuma laikā pilsēta gandrīz pilnībā tika nopostīta un nākamo reizi Poltava vēstures avotos minēta tikai 1430. gadā kā Vītauta Dižā valdījums, kas nodots lietuviešu pusē pārnākušajam Zelta Ordas kņazam Aleksandram Gļinskim. 1596. gadā Poltava nonāca Polijas sastāvā un 1641. gadā pirmoreiz nosaukta par pilsētu, ap to laiku saņemot Magdeburgas tiesības.

Pēc Hmeļnicka sacelšanās ap 1650. gadu Poltava kļuva par Poltavas pulka pārvaldes centru. Pēc 1667. gada pamiera pilsēta nonāca Krievijas caristes sastāvā. 1709. gada 27. jūnijā pie Poltavas notika izšķirošā Ziemeļu kara Poltavas kauja starp Zviedrijas Karalistes un Krievijas Impērijas armijām, kas noslēdzās ar Krievijas Impērijas armijas uzvaru. Uzreiz pēc kara sākās strauja pilsētas rūpniecības un kultūras izaugsme.

## Cilvēki
Poltavā dzimuši:
* Nikolajs Gogolis (1809—1852) — ukraiņu izcelsmes krievu rakstnieks;
* Vera Holodnaja (1893—1919) — aktrise, pirmā krievu mēmā kino zvaigzne;
* Jurijs Kondratjuks (1897—1942) — inženieris, matemātiķis un kosmonautikas teorētiķis;
* Anatolijs Lunačarskis (1875—1933) — krievu marksists-revolucionārs, pirmais padomju kultūras un izglītības tautas komisārs;
* Mihails Ostrogradskis (1801—1862) — ukraiņu matemātiķis, mehāniķis un fiziķis;
* Ivans Paskevičs (1782—1856) — Krievijas Impērijas ģenerālfeldmaršals;
* Simons Petļura (1879—1926) — ukraiņu politiskais un militārais darbinieks;
* Hrihorijs Skovoroda (1722—1794) — ukraiņu/krievu filozofs, dzejnieks, pedagogs un komponists;
* Mihails Zoščenko (1894—1958) — padomju rakstnieks un satīriķis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Vinters (politiķis)

**Jānis Vinters** (dzimis , miris ) bija latviešu politiķis un sabiedriskais darbinieks. 3. un 4. Saeimas deputāts no Agrāko naudas noguldītāju un citu cietušo partijas (1928—1934).

## Biogrāfija
Dzimis  (pēc vecā stila — ) Dikļu "Vintēnu" saimnieka Antona Vintera un Annas dzimušas Liepiņas ģimenē.

Beidzis Jelgavas lauksaimniecības skolu. Studējis lauksaimniecību Petrovskas lauksaimniecības akadēmijā. Kā virsnieks piedalījies Pirmajā pasaules karā. Piedalījies Sibīrijas latviešu sabiedriskajā dzīvē, darbodamies Tomskas Latviešu kultūras biedrībā. Piedalījies Latvijas abrīvošanas cīņās sākot ar 1919. g. pavasari. Pēc kara studējis Latvijas Universitātē tausaimniecību un tiesību zinātni. Dikļos dibinājis jaunatnes biedrību, kurā ilgus gadus valdes priekšnieks un režisors. Bijis Latviešu jaunatnes savienības kongresa padomes priekšsēdētājs. Nodibinājis Centrālo latviešu jaunatnes savienību un bijis tās valdes priekšnieks. lerosinājis Dikļos pretalkohola biedrības Dikļu nodaļas nodibināšanu. Pēc universitātes beigšanas strādājis kā zvērināta advokāta palīgs. 1926. gadā nodibinājis agrāko naudas noguldītāju biedrību zem nosaukum "Caur 1920. g. 18. marta likuma cietušo biedrība" un bijis tās centrālās valdes priekšnieks. Darbojies arī Latviešu bezpartejisko atvaļināto karavīru biedrībā. Strādājis arī avīžniecībā. Laikraksta "Taisnība" redaktors.

1951. gadā arestēts Latvijā.

Miris 1979. gada 2. martā. Apglabāts Dikļu kapsētā.

## Atsauces
Galvenā enciklopēdiju redakcija

**Galvenā enciklopēdiju redakcija** bija izdevniecība, kas izdeva zinātnisko un populārzinātnisko uzziņu literatūru. Pastāvēja no 1963. līdz 1997. gadam. Tās vadība atradās Lastādijas ielā 68, Rīgā, Latvijā.

Sākotnējais izdevniecības nosaukums bija Latvijas Valsts izdevniecības Enciklopēdiju redakcija, 1968. gadā tā ieguva Galvenās enciklopēdiju redakcijas nosaukumu, 1990. gadā kļuva par Latvijas Enciklopēdiju redakciju, 1992. gadā — izdevniecību "Latvijas enciklopēdija". No 1966. līdz 1975. gadam bija Latvijas Zinātņu akadēmijas sistēmā, no 1976. līdz 1979. gadam — izdevniecības "Zvaigzne" sistēmā, pārējā laikā bijusi patstāvīga izdevniecība.

1980. gadu otrajā pusē izdevniecības darbinieku skaits sasniedza 160, darbojās 11 zinātniskās redakcijas, tāpat bija apmēram 750 autori un 270 zinātniskie konsultanti. No 1969. līdz 1977. gadam izdevniecības galvenais redaktors bija Alfrēds Raškevics, savukārt no 1981. līdz 1989. gadam — Pēteris Jērāns.

1990. gados tika uzsākta vairāku enciklopēdiju sagatavošana (1994. gadā — "Latvijas daba", 1995. gadā — "Māksla un arhitektūra biogrāfijās"), tomēr tās nepaspēja izdot pirms izdevniecības likvidēšanas. Aizsākto enciklopēdiju izdošanu pēc tam pārņēma "Preses nams".

## Zinātniskās redakcijas
* Bioloģijas, ķīmijas un medicīnas redakcija
* Ekonomikas redakcija
* Filozofijas un tiesību redakcija
* Fizikas, matemātikas un tehnikas redakcija
* Ģeogrāfijas redakcija
* Literatūras, valodniecības un pedagoģijas redakcija
* Mākslas redakcija
* Vēstures redakcija
* Literārās kontroles redakcija
* Zinātniskās kontroles un šķirkļu redakcija
* Ilustrāciju un kartogrāfijas redakcija

## Nozīmīgi izdevumi

* "Latvijas PSR Mazā enciklopēdija" (1967—1970; 1.—3. sējums)
** "Personu un priekšmetu alfabētiskais rādītājs" (1972)
* "Populārā medicīnas enciklopēdija" (1975, 19853)
* "Pasaules zemes un tautas" (ģeogrāfijas vārdnīca; 1978)
* "Kino" (kinoskatītāja rokasgrāmata; 1980)
* "Latvijas padomju enciklopēdija" (1981—1988; 1.—10. sējums un 2 papildsējumi)
* "Sovetskaja Latvija" (1985; krieviski)
* "Politiskā enciklopēdija" (1987)
* "Planēta" (1988)
* "Rīga" (1988)
* "Ģimenes enciklopēdija" (1989—1992; 1.—3. sējums)
* "Enciklopēdiskā vārdnīca" (1991; 1.—2. sējums)
* "Latviešu rakstniecība biogrāfijās" (1992)
* "Mitoloģijas enciklopēdija" (1993—1994; 1.—2. sējums)
* "Alfa un omega" (enciklopēdiskā rokasgrāmata; 1994, 19963)
* "Mazā mākslas enciklopēdija" (1994—1997; 1.—17. sējums)

## Atsauces
Leleistade

**Leleistade** (, ) ir pilsēta Nīderlandē, Flevolandes provinces administratīvais centrs. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 76,2 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita Leleistade ir otra lielākā pilsēta Flevolandē aiz Almeres. Leleistade ir dibināta 1967. gadā. Pilsēta ir uzcelta uz zemes, kas ir atgūta no jūras. Tā atrodas zem jūras līmeņa.

## Saimniecība
Pilsētā atrodas sporta auto ražotāja *[[Donkervoort]]* galvenā mītne.

## Ārējās saites
Arnolds Endziņš

thumb|300px|Latviešu nacionālās padomes sēde Eslingenā. Pa kreisi sēž Arnolds Endziņš un Erdmane-Endziņa

**Arnolds Endziņš** bija latviešu skolotājs, tautskolu inspektors. Vācu okupācijas laikā bija iesaistīts Gustava Celmiņa izdotā nelegālā preses izdevuma "Brīvā Latvija. Latvju raksti" izplatīšanā Abrenes apriņķī (1943-1944).

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1946. gadā Detmoldā, piedalījās Latviešu pretestības kustības dalībnieku apvienības (LPKDA)  dibināšanā. Bija Latviešu nacionālās padomes prezidija sekretārs (1948).

## Atsauces
Ludvigshāfene

**Ludvigshāfene pie Reinas** (, ) ir pilsēta Vācijā, Reinzemes-Pfalcas federālajā zemē. Tā atrodas Reinas krastā, iepretim Manheimai. 2012. gadā pilsētā dzīvoja 160 tūkstoši iedzīvotāju. Ludvigshāfene galvenokārt ir zināma kā rūpniecības pilsēta. Tajā atrodas viena no lielākajiem Vācijas ķīmijas rūpniecības uzņēmumiem BASF galvenā mītne.

Ludvigshāfenē ir dzimis bijušais Vācijas kanclers Helmūts Kols.

## Atsauces

## Ārējās saites
Komsomoļska

**Komsomoļska** var būt:
* Komsomoļska — slēgta polārstacija Antarktīdā
* Komsomoļska — pilsēta Krievijā, Ivanovas apgabalā
* Kaļmiuskes Ukrainā bijušais nosaukums
* Horišņi Plavņu Ukrainā bijušais nosaukums

## Skatīt arī
* Komsomoļska pie Amūras
Viļejkas rajons

**Viļejkas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Mjadzelas, Lahojskas, Minskas un Maladzječnas rajoniem, Vitebskas apgabala Dokšicu rajonu, kā arī Grodņas apgabala Smarhoņas rajonu.

## Ārējās saites
KOD-1

**KOD-1** bija no 1936. gada līdz 1938. gadam Liepājas Kara ostas darbnīcās būvēta lidmašīna. Ar to tika apmācīti jaunie lidotāji Latvijas Gaisa spēkos un Latvijas Aizsargu aviācijas pulkā.

## Vēsture
20. gadsimta 30. gados Igaunijas aviokonstruktoru birojs PON (Igaunijā zināms arī kā ÕGL jeb *Õhu- ja Gaasikaitse Liit*), neradis atsaucību sava treniņlidaparāta modeļa Kai PON-1 ražošanai vietējā tirgū, izdeva licenci Latvijas valdībai šī tipa lidaparātu izgatavošanai. Lidaparāta rūpnieciskā ražošana tika uzticēta Liepājas Kara ostas darbnīcai (pēc 1938. gada ar nosaukumu *a/s "Tosmāre"*), un tam piešķirts nosaukums KOD-1. Lidaparātu varēja būvēt gan kā vienvietīgu, gan divvietīgu. Pirmie KOD-1 izmēģinājumi notika 1935. gada nogalē Liepājas Ziemeļu aerodromā.

Pirmais KOD-1 lidojums notika 1936. gada 13. janvārī no Liepājas Ziemeļu aerodroma uz Spilves lidlauku Rīgā. Tā paša gada martā Latvijas Aizsargu aviācijas pulka vajadzībām tika nodoti četri lidaparāti, un augustā - vēl viens. Šajās lidmašīnās bija uzstādīti 5 cilindru *Genet Major* dzinēji, kuri bieži pārkarsa, tādēļ tos 1937. gadā nomainīja uz *de Havilland Gypsy Major* 125 Zs motoriem. Par katru lidaparātu Aizsargu organizācija LKOD samaksāja 15 000 -17 000 latu, neskaitot dzinēju nomaiņu, kas izmaksāja papildus 10 400 latu par katru lidmašīnu. 1938. gada decembrī tika piegādāti vēl 3 lidaparāti. Zināmie sērijas numuri: 10, 11, 12, 13, 21, 22, 23, 31, 32, 41, 42, 43.

Aizsargu aviācijas pulks KOD-1 intensīvi izmantoja jauno lidotāju apmācībai, kā arī piedalījās dažādos paraugdemonstrējumos Baltijas valstīs un Somijā.

1938. gada 12. februārī lidotājs Edvīns Muižzemnieks ar KOD-1 pārbēga uz PSRS. Latvija atguva lidaparātu, taču tā pilots neatgriezās. 1938. gada 1.-2. oktobrī sacensībās *Trešais apkārlidojums Latvijai* piedalījās pieci KOD-1 lidaparāti, no kuriem viens bija spiests veikt piespiedu nosēšanos Talsu tirgus laukumā, avarējot un izstājoties no sacensības. 1938. gada 15. oktobrī aizsargi lidotāji Edvīns Bekmanis un Vilnis Ozoliņš gāja bojā, avarējot KOD-1 #41.

Kad Latviju anektēja PSRS sastāvā, KOD-1 ilglaicīgi netika izmantoti, un vairākus eksemplārus iznīcināja. 1941. gadā vienīgais lidotspējīgais KOD-1 lidaparāts tika izmantots Gulbenē aviācijas eskadriļā. Tā paša gada jūlijā lidmašīna tika iznīcināta eskadriļas evakuācijas uz PSRS laikā, kad tās pilots Viktors Krastiņš zaudēja lidaparāta vadību pacelšanās laikā.
## Tehniskie parametri

thumb|395x395px|LKOD KOD-1 priekšskats, 1938|none
## Atsauces

## Ārējās saites
* http://latvianaviation.com/en/index.php?./content/aizsargi/LKOD1.ssi https://web.archive.org/web/20150219122938/http://latvianaviation.com/en/index.php?.%2Fcontent%2Faizsargi%2FLKOD1.ssi
* http://www.airwar.ru/enc/other1/kod1.html http://www.airwar.ru/enc/other1/kod1.html
* http://www.letletlet-warplanes.com/2010/07/05/aircraft-of-the-baltic-states/ http://www.letletlet-warplanes.com/2010/07/05/aircraft-of-the-baltic-states/
* Андрей Крумкач. Многоцелевой самолёт LKOD KOD-1
* Edvīns Brūvelis. Latvijas Aviācijas Vēsture
Nāsers Buanī

**Nāsers Buanī** (; dzimis ) ir bijušais alžīriešu izcelsmes Francijas šosejas riteņbraucējs, kura profesionāļa karjera ilga no 2011. līdz 2023. gadam Francijas komandās. Buanī bija sprinteris, pie viņa lielākajiem panākumiem pieskaitāmas trīs uzvaras 2014. gada ''Giro d'Italia'' posmos, uzvara trijos ''Vuelta a España'' posmos (2014, 2018) un uzvara 2012. gada Francijas čempionātā grupas braucienā.

## Personīgā dzīve
Nāsera Buanī dzīvesbiedre ir frenču aktrise un režisore Afsija Erzi, viņiem ir kopīgs dēls.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Saistaudi

thumbnail|370px|Saistaudu veidi palielinājumā
**Saistaudi** () ir dzīvnieku audi, kas savieno un atdala citus dažāda veida audus un orgānus. Tie ir vieni no četriem dzīvnieku pamataudiem; pārējie trīs audu veidi ir epitēlijaudi, muskuļaudi un nervu audi. Saistaudi ir visā organismā, izņemot nervu sistēmu. Pie saistaudiem pieder taukaudi, kaulaudi, skrimšļaudi un retikulārie audi.
Latviešu nacionālā apvienība Kanādā

**Latviešu nacionālā apvienība Kanādā** (LNAK) ir 1950. gadā Toronto izveidota trimdas latviešu centrālā organizācija, kurā ietilpst Kanādā reģistrētas latviešu organizācijas.  LNAK ir augstākā Kanādas latviešu pārstāvība, kas kā bezpartijiska organizācija darbojās saskaņā ar Kanādas likumiem un saviem statūtiem. Kā Kanādas latviešu jumta organizācija, LNAK pārstāv latviešus pie valdībām un Kanādas sabiedriskajām organizācijām, aizstāv latviešu intereses, atbalsta projektus, un piedalās kopējos latviešu pasākumos visā pasaulē. Uz LNAK ikgadējās padomes sesijām ierodas Kanādā dibinātu latviešu organizāciju deleģēti pārstāvji.

LNAK birojs atrodas Kanādas Latviešu centrā Toronto. 1951. gadā LNAK izveidoja savu bibliotēku ar vairākām filiālēm, kā arī savu arhīvu.

## Vēsture
LNAK 1950. gadā izveidoja Edmontonas latvietis Konrāds Dobelis, kas dzīvoja Kanādā kopš 1927. gada, un Mariss Vētra, kas 1946. gadā bija ieradies Helifeksā no Zviedrijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Latviešu nacionālās apvienības Kanādā mājaslapa
Antonīns Jeržābeks

**Antonīns Jeržābeks** (; dzimis ) ir Čehijas hokeja tiesnesis.

Kopš 2007. gada bija Čehijas Ekstralīgas tiesnesis. Kopš 2007./2008. gada sezonas ir arī Starptautiskā Hokeja federācijas tiesnesis. 2014.—2018. gados bijis Kontinentālās hokeja līgas tiesnesis, pēc tam atgriezās Čehijas Ekstralīgā. Tiesājis  un , kā arī 2012., 2013., 2014., 2016., 2017., 2018. un 2021. gada Pasaules čempionātos hokejā, trīsreiz tajos viņam uzticēta finālspēle un viņš tiek vērtēts kā viens no autoritatīvākajiem Eiropas tiesnešiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Jeržābeka intervija portālam hokej.cz 2021. gada pasaules čempionāta laikā (čehiski)
Natālija Draudziņa

**Natālija Anete Draudziņa** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu pedagoģe, izglītības darbiniece.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1864. gadā Jonišķos Kauņas guberņas latviešu zemnieku ģimenē. Septiņu gadu vecumā viņa zaudēja tēvu, pēc pārcelšanās uz Kurzemes guberņu mācījās Mežotnes pirmsskolā, privātā Bauskas augstākajā meiteņu skolā, Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzijā, pēc tās beigšanas nokārtoja mājskolotājas eksāmenus Tērbatas mācību apgabala eksaminācijas komisijā.

1887. gadā viņa nodibināja Jelgavas proģimnāziju, bet 1895. gadā – privātu četrklasīgu otrās šķiras meiteņu skolu Rīgā, kas 1910. gadā tika pārdēvēta par Natālijas Draudziņas ģimnāziju. Pirmā pasaules kara laikā skola 1915. gadā tika evakuēta uz Krieviju, taču Draudziņas jaunkundze nokārtoja skolas pārcelšanu uz Tērbatu. 
1918. gada aprīlī Natālija Draudziņa kopā ar savu mācību iestādi atgriezās Latvijā, 1919. gada sākumā skolu nacionalizēja Stučkas valdība. Skola savu darbību atkal atsāka 1919. gada rudenī. Bermontiādes laikā piedalījās Latvijas brīvības cīņās Sieviešu korpusā, par ko 1933. gadā saņēmusi piemiņas medaļu.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā skolu nacionalizēja un Draudziņu atbrīvoja no skolas direktores amata, tomēr saglabāja "goda direktrises" titulu un dzīvokli skolas ēkā.
Mirusi , apbedīta Torņakalna kapos.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (1926)

## Atsauces
Jānis Sarkanbārdis

**Jānis Sarkanbārdis** ( — ) bija Latvijas politiķis. Bijis 4. Saeimas deputāts, Latviešu zemnieku savienības biedrs.

## Biogrāfija
Jānis Sarkanbārdis piedzima  Pabažu pagasta "Eipuros". Mācījies Lēdurgas draudzes skolā un Rīgas Pētera-Pāvila skolā, kuru absolvējis 1897. gadā. Pēc skolas beigšanas nodarbojies ar lauksaimniecību.

Piedalījies Pirmajā pasaules karā. Kara laikā tika izpostīta viņa ģimenes māja. Pēc Latvijas Republikas dibināšanas bija Pabažu pagasta padomes loceklis Rīgas apriņķa likvidācijas komisijā, vēlāk — tās valdē. Bijis ilggadējs Latviešu zemnieku savienības biedrs.

1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā, taču aknu un nieru slimības dēļ piedalījās tikai vienā sēdē. Miris  savās mājās "Eipuros". Apbedīts Stēderes kapos Bīriņu pagastā .

Jānis Sarkanbārdis bija precējies, bija trīs bērni.

## Atsauces
Eholālija

**Eholālija** ( — ‘atbalss’ un  — ‘runa’) ir neapzināta, automātiska dzirdēto vārdu un frāžu atkārtošana bez to nozīmes saprašanas. Eholālija dažreiz piemīt maziem bērniem runas veidošanās agrīnajā posmā, maksimāli līdz trīs gadu vecumam. Vēlāk parasti norāda uz garīgiem traucējumiem un attīstības novirzēm (šizofrēnija, autisms, Tureta sindroms), kā arī smadzeņu bojājumiem (piemēram, pēc insulta).

## Atsauces
Sekvojas

**Sekvojas** (*Sequoia*) ir ciprešu dzimtas ģints. Tie ir mūžzaļi, vienmājas skuju koki. Ģintī ir tikai viena suga — mūžzaļā sekvoja (*Sequoia sempervirens*). Tie ir vieni no pasaulē augstākajiem kokiem, to augstums var sasniegt 115 metrus, diametrs — 6—11 metrus, sekvojas var sasniegt 2200 gadu vecumu.

Sekvojas ir sastopamas gar Klusā okeāna piekrasti ASV, no Oregonas štata dienvidrietumiem līdz Kalifornijā esošajai Santalusijas grēdai.

## Atsauces
Mūžzaļā sekvoja

**Mūžzaļā sekvoja** jeb **krasta sekvoja** (*Sequoia sempervirens*) ir vienīgā saglabājusies ciprešu dzimtas sekvoju ģints suga. Tas ir mūžzaļš, vienmājas skuju koks. Mūžzaļās sekvojas parasti sasniedz 1200—1800 gadu vecumu, bet var arī dzīvot vēl ilgāk. Mūžzaļās sekvojas ir vieni no pasaulē garākajiem kokiem. Ziemeļkalifornijā augošs šīs sugas pārstāvis Hiperions (*Hyperion*) ir 115,61 metru augsts (bez saknēm); šis ir pasaulē garākais zināmais dzīvais koks.

Aptuveni 95% mūžzaļo sekvoju ir tikuši nocirsti to augstvērtīgās koksnes dēļ.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Sequoia sempervirens
Djego Ulisi

**Djego Ulisi** (; dzimis  Čečīnā) ir profesionāls Itālijas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv **' komandu.

Pie viņa lielākajiem panākumiem pieskaitāmas septiņas uzvaras [[2011. gada Giro d'Italia|2011]]., [[2014. gada Giro d'Italia|2014]]., [[2015. gada Giro d'Italia|2015]]., [[2016. gada Giro d'Italia|2016.]] un [[2020. gada Giro d'Italia]] posmos.

2014. gada jūnijā tika paziņots, ka Ulisi dopinga testā uzrādījis pozitīvu rezultātu [[2014. gada Giro d'Italia]] sacensību laikā, kurās viņš uzvarēja divos posmos. Analīzes uzrādīja [[astma]]s medikamenta [[salbutamols|salbutamola]] klātbūtni, kurš ir atrodams ''Ventolin'' preparātā. Ulisi bija atļauja lietot ''Ventolin'', tomēr tests uzrādīja, ka viņa urīnā gandrīz divkārt pārsniegta pieļaujamā salbutamola norma. Par šo pārkāpumu Ulisi saņēma deviņu mēnešu diskvalifikāciju.

2017. gada septembrī uzvarēja ''[[2017. gada Grand Prix Cycliste de Montréal|Grand Prix Cycliste de Montréal]]'' sacensībās.

Pēc 2020. gada sezonas medicīniskos izmeklējumos tika atklāts [[miokardīts]], tāpēc nākamajai sezonai Ulisi gatavojās pastiprinātā ārstu uzraudzībā.

Gandrīz visu karjeru pavadījis **' komandā, pēc 2025. gada sezonas Ulisi pievienojās **.

## Atsauces

## Ārējās saites
Horišņi Plavņi

**Horišņi Plavņi** () ir pilsēta Ukrainas ziemeļdaļā, Poltavas apgabala Kremenčukas rajonā. Izvietojusies apgabala dienviddaļā uz Dņepras izbūvētās Kamjanskes ūdenskrātuves kreisajā krastā  no apgabala centra Poltavas. Komsomoļskas pilsētas padomei pakļauta Dmitrivkas ciema padome (kopā  iedzīvotāji).

## Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1961. gadā kā Kremenčukas magnētiskās anomālijas jaunceļamā Dņepras dzelzs rūdu bagātināšanas kombināta pilsēta **Komsomoļska pie Dņepras** *(Комсомольськ-на-Дніпрі)* (pretstatā Komsomoļskai pie Amūras). Nosaukums patapināts no komjaunatnes *(Комсомол)* — Komunistiskās jaunatnes organizācijas. 1972. gadā Komsomoļskai piešķirtas pilsētas tiesības, no 1977. gada — apgabala pakļautības pilsēta. Līdz 2016. gadam pilsētas nosaukums bija **Komsomoļska** (*Комсомольськ*); pārdēvēta pilsētas vietā kādreiz pastāvējuša ciema vārdā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīca

**Traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīca** ir ārstniecības iestāde, kas atrodas Duntes ielā 22, Rīgā. 

## Vēsture
Slimnīca dibināta pēc Otrā pasaules kara 1946. gadā kā **Rīgas ortopēdijas un reparatīvās ķirurģijas zinātniskās pētniecības institūts** agrākās Rīgas pilsētas Sarkankalna slimnīcas vietā, 1889. gadā celtā korpusa projekta arhitekts ir H. K. Šēls. Institūtam bija jākļūst par PSRS okupētās Baltijas traumatoloģijas, ortopēdijas un reparatīvās ķirurģijas zinātniskās pētniecības metodoloģisko centru, kura galvenais uzdevums bija kara invalīdu ārstēšana. Institūta pirmais direktors bija Arčils Mačabeli. Institūtā strādāja A. Bieziņš, L. Golbers, A. Gurēvičs, S. Ļišņevskis, A. Spiridonovs un citi ķirurgi. 1959. gadā par institūta direktoru kļuva Viktors Kalnbērzs, kura vadībā 1979. gadā **Latvijas Traumatoloģijas un ortopēdijas zinātniskās pētniecības institūts** (LTOZPI) kļuva par zinātnisku, ārstniecības, mācību un ražošanas apvienību, veicinot ārējās fiksācijas aparātu izstrādi un ieviešanu praksē. 
1986. gadā institūta direktora vietnieks Haralds Jansons uzaicināja Rīgas starptautiskajā biomehānikas konferencē piedalīties arī Čikāgas Universitātes asinsvadu ķirurgu profesoru Kristapu Zariņu, bet 1987. gadā decembrī Rīgā notika 5. PSRS Ortopēdijas un traumatoloģijas konference, kurā piedalījās ASV latvieši Bertrams Zariņš un Kristaps Keggi. 

Pēc Pasaules latviešu ārstu kongresa 1989. gadā vairāki latviešu ārsti un pētnieki stažējās locītavu endoprotezēšanā ASV Jeila Universitātes klīniskajā bāzē Voterberijā pie profesora Kristapa Keggi. Kad 1994. gadā par institūta direktoru kļuva Valdis Zatlers, to pārdēvēja par **Valsts traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīcu**, kura 1998. gadā ieguva pašreizējo nosaukumu.

## Specializācija
Traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīca nodrošina veselības aprūpi muskuloskeletālo traumu un slimību gadījumos, šis ir vienīgais specializētais traumatoloģijas un ortopēdijas centrs Latvijā. Slimnīcā nodarbojas ar ambulatorajām konsultācijām, diagnostiku, ķirurģiju, rehabilitāciju, apmācību un pētniecisko darbību.

## Struktūrvienības
* Mugurkaula ķirurģijas centrs,
* Plaukstas un mikroķirurģijas nodaļa,
* Traumu centrs,
* Locītavu ķirurģijas centrs.

## Vadītāji
;Direktori
* 1946—1955: Arčils Mačabeli
* 1956—1959: O. Rudenko
* 1959—1994: Viktors Kalnbērzs
* 1994—2004: Valdis Zatlers

;Valdes priekšsēdētāji
* 2004—2007: Valdis Zatlers
* 2007—2013: Vitolds Jurkevičs
* 2013—pašlaik: Anita Vaivode

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Dienvidamerikas un Karību Latviešu apvienība

300px|thumb|right|Dienvidamerikas Latviešu Apvienības dibināšanas sapulces prezidijs Sanpaulu Latviešu Evaņģēliski-luteriskajā baznīcā (1977).
**Dienvidamerikas un Karību Latviešu apvienība** (**DAKLA**), līdz 2006. gadam **Dienvidamerikas Latviešu apvienība** (**DLA**), ir 1977. gadā Sanpaulu izveidota trimdas latviešu centrālā organizācija, kurā ietilpst Dienvidamerikas un Centrālamerikas valstīs reģistrētas latviešu organizācijas. DAKLA birojs atrodas Novaodesā (*Nova Odessa*), Sanpaulu pavalstī, Brazīlijā. Sanpaulu latviešu apvienībai pieder īpašums ar zemi, ko nolemts pārdot un iegūto naudu ieguldīt Latviešu kultūras centra celšanā.

## Vēsture
Pirmie latvieši Dienvidamerikā ieradās jau 1890. gados, liela plūsma sekoja 1905. gadā, kad nodibināja Novaodesas pilsēta. 1922. gadā uz Brazīliju izceļoja baptisti, kas nodibināja latviešu ciemu "Vārpa". Pirmā zināmā Brazīlijas latviešu trimdas organizācija bija 1935. gada 9. februārī Sanpaulu dibinātā "Baltijas valstu draugu biedrība", kas izdeva žurnālu *Revista Báltica*. 1935. gadā par Latvijas pilnvaroto lietvedi (*Charge d'Affaires*) Argentīnā un Brazīlijā kļuva Pēteris Oliņš. 1940. gada 23. jūlijā P. Oliņš protestēja pret Latvijas okupāciju un gaidāmo inkorporāciju PSRS, sūtot protesta vēstules gan Argentīnas, gan Brazīlijas ārlietu ministram, savukārt 1941. gada 13. decembrī viņš protestēja pret vācu karaspēka ienākšanu Latvijā. Brazīlijas valdība neatzina Latvijas okupāciju *de iure* un 1946. gada decembrī P. Oliņš pārcēlās uz Riodežaneiro, kur vadīja Latvijas sūtniecību pilnvarotā lietveža pakāpē.

Pēc Otrā pasaules kara Dienvidamerikā ieradās bēgļi no Eiropas pārvietoto personu (DP) nometnēm, kas 1950. gadā Sanpaulu nodibināja Latviešu apvienību Brazīlijā, 1972. gadā apvienības nosaukumu mainīja uz Latviešu brazīliešu apvienību (*Associação Leto Brasileira*). Ap 1950. gadu Brazīlijā dzīvoja aptuveni 7000 latviešu, galvenokārt baptistu ieceļotāji. Pēc tam, kad 1961. gada 11. martā slēdza Latvijas vēstniecību Riodežaneiro, 1966. gada 18. janvārī Alfrēda Rūsiņa vadībā nodibināja Brazīlijas Latviešu palīdzības komiteju (*Comitê Letoniano de Socorro*). 1977. gadā nodibināja biedrību "Latviešu kultūras centrs Brazīlijā".

1977. gada 16. un 17. aprīlī Sanpaulu latviešu luterāņu baznīcā notika **Dienvidamerikas Latviešu apvienības** (DALA) dibināšanas kongress, kurā piedalījās pārstāvji no Brazīlijas, Argentīnas un Venecuēlas. Par pirmo priekšsēdi kļuva Vilis Vītols un par organizācijas centru izraudzījās Venecuēlu. Nākamie kongresi notika 1979. un 1981. gadā. 2006. gadā DALA centru pārcēla uz Brazīliju un to pārdēvēja par **Dienvidamerikas un Karību latviešu apvienību**.

2013. gada decembrī Latvijas Ārlietu ministrijas īpašo uzdevumu vēstnieks Rolands Lappuķe Novaodesā atklāja Latvijas Goda konsulātu, kuru vada Dienvidamerikas un Karību Latviešu apvienības vadītāja Daina Gūtmanis.

Kopš 2016.gada 1.janvāra DAKLA vada Renāte Albrehta.

## Atsauces
Šons Simpsons

**Šons Simpsons** (; dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, uzbrucējs, tagad treneris.

Kā Šveices izlases galvenais treneris izcīnījis 2013. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļas. 1998. gadā kopā ar *[[EV Zug]]* izcīnījis Šveices hokeja līgas čempiona titulu, savukārt 2000. gadā kā Minhenes "Barons" galvenais treneris izcīnījis arī Vācijas hokeja līgas čempiona titulu.

## Spēlētāja karjera
No 1977. līdz 1981. gadam ar visnotaļ augstu rezultativitāti spēlēja Ontārio hokeja līgas vienībā Otavas "67's". 1981.—82. gada sezonā pārstāvēja Amerikas hokeja līgas vienību Ņūbransvikas "Hawks", taču tad sezonu aizvadīja Springfildas "Indians" sastāvā.

1983. gada vasarā pārcēlās uz Eiropu, nākamo sezonu aizvadot Nīderlandes hokeja līgas klubā Tilburgas "Trappers". Tās sastāvā viņš spēlēja līdz pat 1988. gadam, tad sezonu aizvadīja Roterdamas "Pandas" sastāvā. 1989.—90. gada sezonā spēlēja Šveices hokeja līgas klubā *[[EHC Olten]]*, savukārt nākamajās divās sezonās spēlēja vairākos NLB un Itālijas hokeja līgas klubos.

## Trenera karjera
Trenera karjeru Simpsons sāka 1992. gadā, kad kļuva par Šveices hokeja līgas kluba *[[EV Zug]]* trenera palīgu. 1997.—98. gada sezonā kļuva par galveno treneri, sezonas izskaņā kopā ar klubu izcīnot līgas čempiona titulu. 1999. gadā kļuva par Vācijas hokeja līgas kluba Minhenes "Barons" galveno treneri, kopā ar klubu izcīnot arī Vācijas čempiona titulu. Ar "Barons" Simpsons strādāja līdz 2002. gadam, taču tad sezonu trenēja citu DEL klubu Hamburgas "Freezers".

2003. gadā atgriezās *[[EV Zug]]* galvenā trenera postenī, tajā aizvadot nākamās piecas sezonas. 2007. gada Pasaules čempionātā bija Baltkrievijas hokeja izlases galvenā trenera Kurta Freizera palīgs. No 2008. līdz 2010. gadam vadīja Cīrihes "Lions".

Pēc 2010. gada Olimpiskajām spēlēm Simpsons uzņēmās Šveices hokeja izlases galvenā trenera pienākumus. 2013. gada Pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļu. Tā bija pirmā Šveices medaļa kopš 1953. gada.

2014. gadā vasarā kļuva par KHL vienības Jaroslavļas "Lokomotiv" galveno treneri, taču tika atlaists no amata jau septembra nogalē.

## Ārējās saites
*
*Eliteprospects.com trenera profils
Viļejka

**Viļejka** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Viļejkas rajona centrs pie Vilijas upes.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1460. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1919. līdz 1939. gadam Viļejka atradās Polijas sastāvā. Tika iekļauta Baltkrievijas PSR Molotova—Ribentropa pakta rezultātā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 26. jūnija līdz 1944. gada 3. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

## Ekonomika
Pie Viļejkas atrodas Krievijas kara flotes sakaru punkts, kurā tiek nodrošināti sakari ar Krievijas flotes zemūdenēm visā pasaulē. Netālu atrodas Viļejkas ūdenskrātuve, kas ir lielākā mākslīgi izveidotā ūdenskrātuve valstī.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Viļejka vietnē "Baltkrievijas globuss"
Valožinas rajons

**Valožinas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Maladzječnas, Minskas, Dzjaržinskas un Stovbcu rajoniem, kā arī Grodņas apgabala Ivjes, Ašmjanu un Smarhoņas rajoniem.

Valožinas rajona Dzeržinovā dzimis Čekas pamatlicējs Felikss Dzeržinskis (*Фелікс Эдмундавіч Дзяржынскі*, 1877—1926), Kaņušavščinas ciemā — politiķis Vjačeslavs Kebičs (*Вячаслаў Францавіч Кебіч*, 1936–2020), bet Višņevas ciemā — Izraēlas prezidents Šimons Peress (1923–2016).

## Ārējās saites
Valožina

**Valožina** () jeb **Voložina** () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Valožinas rajona centrs.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Līdz pat 20. gadsimtam pilsēta piederēja Tiškeviču dzimtai. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimtā Valožina kļuva par ievērojamu ebreju kultūras centru. No 1807. līdz 1892. gadam, kad varas iestādes to slēdza, pilsētā atradās Valožinas ješiva — pirmā tāda tipa ebreju garīgā skola, pēc kuras parauga tika dibinātas citas ješivas. No 1919. līdz 1939. gadam Valožina atradās Polijas sastāvā. Tika iekļauta Baltkrievijas PSR Molotova—Ribentropa pakta rezultātā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 25. jūnija līdz 1944. gada 5. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

## Cilvēki
Valožinas ješivā mācījies ebreju dzejnieks Haims Bjaliks (חיים נחמן ביאליק‎)(1873-1934).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Valožina vietnē "Baltkrievijas globuss"
Novaodesa

**Novaodesa** (arī **Nova Odesa** un **Novodesa**; ) ir pilsēta Brazīlijas dienvidos, Sanpaulu štatā. To 1905. gadā kā lauksaimniecības koloniju dibināja Brazīlijas varasiestādes, ar mērķi piesaistīt ieceļotājus no Eiropas, tādējādi sekmējot reģiona ekonomisko izaugsmi. Kolonijas pastāvēšanas otrajā gadā, pēc tam kad sākotnējie iemītnieki — Krievijas ebreji — to bija pametuši, Novaodesā sāka apmesties uz dzīvi daudzi latvieši. Arī mūsdienās pilsētā redzamas liecības par latviešu iespaidu uz pilsētas attīstību.

## Vēsture
thumb|150px|left|Jānis Gūtmanis (''João Gutmann''). 
Lai piesaistītu jaunus iedzīvotājus 1905. gada maijā dibinātajai pilsētai, Brazīlijas valdība nosūtīja uz Rīgu Brazīlijas Lauksaimniecības ministrijas imigrācijas aģentu Jāni Gūtmani (*João Gutmann*). Pirmās 40 Latvijas zemnieku ģimenes ieradās Novaodesā 1906. gadā, bet galvenā pārceļotāju plūsma ieradās pēc Pirmā pasaules kara.

Kā 1938. gada izdevumā "Latviešu kolonijas" raksta Vilberts Krasnais, Novaodesu "nodibinājuši 1905. gadā no Krievijas Odesas izceļojuši žīdi, kas Brazīlijā ieradās brīvā ceļa dēļ. Tie neprata un negribēja strādāt, no Novas Odesas izceļoja, bet atstāja par krieviem sliktu slavu."

1938. gadā Novaodesā dzīvojuši 600—700 latviešu, no kuriem baptisti bijuši ap 400, bet luterāņi ap 200. Brazīlijā tajā laikā Novaodesā bija trešā lielākā latviešu kopiena. 1922. gadā dibinātajā Vārpas kolonijā mita ap 800 latviešu, bet Sanpaulu no 700 līdz 800.

Latviešu baptistu mācītājs Andrejs Arājs, kurš 20 gadus strādājis Brazīlijas latviešu draudzēs, autobiogrāfiskajā romānā "Dzīve palmu zemē" raksta, ka Novaodesa 1958. gadā bijusi pilsēta ar vislielāko latviešu iedzīvotāju procentu ārpus Latvijas.

"Novodesa bija pilsēta, kuŗā proporcionāli iedzīvotāju skaitam dzīvoja visvairāk latviešu nekā jebkuŗā citā pilsētā ārpus Latvijas. Tā tad pilsēta ar visaugstāko latviešu procentu visā pasaulē ārpus tēvzemes robežām."

Kā raksta Arājs, 1958. gadā pilsētā bijušas divas baptistu un viena luterāņu draudzes, kas dievkalpojumus noturējušas latviešu valodā.

Novaodesā arī mūsdienās (2015. gadā) ir divas Brazīlijas Latviešu baptistu apvienības (Associação Batista Leta do Brasil) draudzes, tomēr dievkalpojumi tajās notiek tikai portugāļu valodā. Dievkalpojumus latviešu valodā Novaodesā pārtrauca rīkot ap 1990. gadu.

Novaodesas latviešu baptistu draudzēs ilgus gadus kalpojis mācītājs Brazīlijas Latviešu draudžu apvienības priekšsēdis Andrejs Ceruks, kā arī 1922./23. gadā notikušās latviešu baptistu masveida emigrācijas iedvesmotājs Vārpas kolonijas dibinātājs Jānis Iņķis.

2013. gadā Novaodesā tika atklāts Latvijas goda konsulāts. To vada Dienvidamerikas un Karību Latviešu apvienības priekšsēde Daina Gūtmanis.

Novaodesas latviešu kopiena rīko Jāņu, citu tradicionālo svētku, kā arī 18. novembra svinības, latviešu valodas nodarbības, latviešu kora mēģinājumus.

2016. gadā Novaodesas pašvaldība piešķīra zemi latviešu kultūras centra būvniecībai.

## Atsauces

## Ārējās saites

* [pārraide "Latviešiem pa pēdām. Brazīlija", sērija par Novaodesu](https://vimeo.com/177705245 televīzijas)
Dzjaržinskas rajons

**Dzjaržinskas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Minskas, Uzdas, Stovbcu un Valožinas rajoniem.

No 1932. līdz 1937. gadam Dzjaržinskas rajons bija poļu nacionālais rajons Baltkrievijas PSR sastāvā. Rajonā atrodas 345 metrus augstais Dzjaržinskas kalns - augstākā virsotne valstī.

## Ārējās saites
19. ieroču SS sakaru bataljons

**19. ieroču SS sakaru bataljons** () bija Latviešu leģiona kājnieku sakaru vienība 19. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. 19. sakaru bataljons tika izveidots līdz ar 2. SS brigādes pārformēšanu divīzijā 1944. gada martā Veļikajas pozīcijās, piedalījās kaujās divīzijas sastāvā līdz pat atiešanai uz Kurzemes cietoksni. Bataljonu vismaz no 1944. gada jūlija Vidzemes kaujām līdz pat kapitulācijai komandēja vācu majors Heincs Gozepats ().

Kaujas gaitas beidza ar Lielvācijas kapitulāciju 1945. gada maijā, Kurzemē.

## Atsauces
Maikls Metjūss

**Maikls Metjūss** (; dzimis ) ir profesionāls Austrālijas treka un šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv *[[UCI ProTeam]]* komandu **'.

== Karjera ==
Metjūss saņēma Austrālijas Sporta institūta stipendiju un 2010. gadā viņš kļuva par [[2010. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā|U23 Pasaules čempionu grupas braucienā]]. [[2015. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā|2015. gada Pasaules čempionātā]] izcīnījis sudraba medaļu grupas braucienā elites grupā.

2011. gadā Metjūss pievienojās **' komandai, kurā aizvadīja 2 sezonas. 2012. gada sezonas beigās Metjūss pameta **' komandu un pievienojās **'.

Par lielākajiem sportiskajiem panākumiem uzskatāmas 3 uzvaras *[[Tour de France]]* posmos, 3 uzvaras *[[Vuelta a España]]* posmos un 2 uzvaras *[[Giro d'Italia]]* posmos. Kopā ar komandu Metjūss uzvarēja arī 2014. gada *Giro d'Italia* pirmajā posmā komandu braucienā un 6 posmus valkāja rozā līdera krekliņu. Pēc tāda paša scenārija Metjūss uzsāka 2015. gada Giro d'Italia, ar komandu uzvarot pirmā posma komandu braucienā, bet pats triumfējot 3. posmā.

2018. gadā uzvarēja abās Kanādā notiekošajās *Laurentian Classics* viendienas sacensībās — ''Grand Prix Cycliste de Québec'' un ''Grand Prix Cycliste de Montréal''. Nākamajā gadā Metjūss atkārtoti uzvarēja *[[2019. gada Grand Prix Cycliste de Québec|Grand Prix Cycliste de Québec]]*.

2020. gadā uzvarēja ''Bretagne Classic'' viendienas sacensībās. Augusta beigās komanda paziņoja, ka ļaus Metjūsam gadu ātrāk pārtraukt līgumu. Drīz pēc tam Metjūss paziņoja par atgriešanos Austrālijas komandā ** līdz ar nākamās sezonas sākumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Trollis (internets)

**Trollis** (no ) jeb **āzētājs** ir vienkāršrunas apzīmējums personai, kas internetā (sociālajos medijos, interneta forumos un tērzētavās) tīši izplata musinošas, nepatiesas un ar tēmu nesaistītas ziņas ar nodomu izprovocēt citus dalībniekus uz emocionālu reakciju, manipulēt ar viņu uztveri vai citādi traucēt diskusijas normālu norisi.

## Atsauces