open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas

**2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas** bija astotās Eiropas Parlamenta vēlēšanas. Tās norisinājās visās 28 Eiropas Savienības dalībvalstīs laikā no 22. līdz 25. maijam (Latvijā — 24. maijā), kā to vienbalsīgi nolēma Eiropas Savienības Padome.

## Norise
2014. gada vēlēšanas notika maija beigās, nevis jūnija sākumā, kā iepriekšējo Eiropas Parlamenta vēlēšanu gadījumā. Kopumā ievēlēja 751 deputātu, no Latvijas 8 deputātus.

## Rezultāti
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva centriskā Eiropas Tautas partija (EPP, 221 deputāts) un Sociālistu un Demokrātu Progresīvā Alianse (S&D, 191 deputāts).
Salīdzinoši vairāk balsu nekā iepriekšējās EP vēlēšanās ieguva labējie Eiropas Konservatīvie un Reformisti (ECR, 70 deputātu) un Brīvības un Demokrātijas Eiropa (EFD, 48 deputāti). Vairāk balsu kā iepriekšējās vēlēšanās ieguva arī kreiso partiju frakcija (GUE/NGL, 45 deputāti).

Vidējā balsotāju aktivitāte Eiropas Parlamenta bija 43%. Augsta aktivitāte bija Beļģijā un Luksemburgā (90%), Maltā (74,8%), Itālijā (60%), Grieķijā (58,2%), Dānijā (56,4%), Īrijā (51,6%), Zviedrijā (48,8)%, Vācijā (47,9%), Spānijā (45,9%) un Austrijā (45,7%). Vismazāk aktīvie bija vēlētāji Slovākijā (13%), Čehijā (19,5%), Slovēnijā (21%), Polijā (22,7%), Horvātijā (25,1%) un Ungārijā (29%), zema aktivitāte bija arī Latvijā (30%) un Rumānijā (32,2%). Portugālē balsot devās 34,5%, Bulgārijā 35,5%, Apvienotajā Karalistē 36%, Igaunijā 36,4%, Somijā 40,9%, Francijā 43,5%, Kiprā 44% vēlētāju, bet Lietuvā, kur EP vēlēšanas notika vienlaikus ar Valsts prezidenta vēlēšanu otro kārtu, — 44,9%.

## Skatīt arī
* 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas Latvijā

## Atsauces

## Ārējās saites
* Centrālā vēlēšanu komisija
* Vēlēšanu oficiālā mājaslapa
Halmaheras epolethaizivs

**Halmaheras epolethaizivs** (*Hemiscyllium halmahera*) ir bambusa haizivju dzimtas (*Hemiscylliidae*) haizivs no Indonēzijas. Suga aprakstīta 2013. gadā, izmantojot divus eksemplārus, kas atklāti pie vienas no Moluku arhipelāga salām — Ternates, uz rietumiem no Halmaheras salas.

## Izskats un īpašības
Halmaheras epolethaizivs ir neliela, slaida haizivs ar ļoti garu asti un cilindrisku ķermeni. Maksimālais reģistrētais haizivs garums ir gandrīz 70 cm. Ārēji Halmaheras epolethaizivij vislīdzīgākā ir Čenderavasihas epolethaizivs (*Hemiscyllium galei*), kas dzīvo pie Rietumpapua krastiem. Tomēr abām sugām ir izteikti atšķirīgs dekoratīvā punktojuma raksturs. Halmaheras epolethaizivs ir gaiši brūnā krāsā un tās ķermeni klāj vairākas tumši brūnu un baltu punktu grupas, kas izkārtotas platu gredzenu veidā. Dzīvo līdz 10 m dziļumam, pārvietojoties pa jūras gultni ar krūšu un vēdera spuru palīdzību.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Video: ''Hemiscyllium halmahera''
* 'Walking shark' discovered in Indonesia
* FishBase: Hemiscyllium halmahera Allen & Erdmann, 2013
Eiropas Tautas partija

**Eiropas Tautas partija** () ir Eiropas politiskā partija. Partiju 1976. gadā dibināja kristīgo demokrātu partijas, tomēr vēlāk tajā tika iekļautas arī konservatīvās partijas un citas labējo centrismu pārstāvošās partijas.

Eiropas Tautas partija ir lielākā partija Eiropas Parlamentā kopš 1999. gada, Eiropadomē kopš 2002. gada un Eiropas Komisijā. Vairāki no Eiropas Savienības dibinātājiem pārstāvēja partijas, kas vēlāk tika apvienotas Eiropas Tautas partijā. Šo partiju pārstāvēja arī agrākais Eiropadomes priekšsēdētājs Hermans Van Rompejs un agrākais Eiropas Komisijas prezidents Žuze Manuels Barozu.

Partijā ietilpst Vācijas Kristīgo demokrātu apvienība, Polijas Pilsoņu platforma, Latvijas Vienotība, Francijas Tautas kustības savienības, Spānijas Tautas partija u.c.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
GSAT-14

***GSAT-14*** ir Indijas sakaru pavadonis no *[[GSAT]]* sērijas. Tas orbītā palaists 2014. gada janvārī un nodrošina sakarus Indijā.

Kosmisko aparātu izgatavojusi Indijas Kosmosa pētījumu organizācija uz platformas *[[I-2K]]* bāzes. Tā izmēri ir 2,0 × 2,0 × 3,6 m. Pavadonim uzstādīti 6 paplašinātās C joslas, 6 Ku joslas un 2 Ka diapazona raidītāji. Tam ir vairākas jaunas eksperimentālas iekārtas: optisko šķiedru žiroskops, aktīvais pikseļu Saules sensors, Ka joslas raidītājs signāla izplatīšanās pētījumiem, siltuma kontroles pārklājuma eksperimenti. Pavadoņa darbības ilgums plānots 12 gadi.

*GSAT-14* palaists  10:48 UTC ar nesējraķeti *[[GSLV]] Mk.II* no Satiša Dhavana kosmosa centra. Šis bija pirmais veiksmīgais *GSLV* Indijā būvētas ūdeņraža degvielas augšējās pakāpes lidojums (iepriekšējais lidojums, palaižot *[[GSAT-4]]*, bija neveiksmīgs).
17 minūtes 5 sekundes pēc starta pavadonis tika ievadīts ģeosinhronā pārejas orbītā. Nākamo dienu laikā tika veikti trīs manevrī, un 9. janvārī *GSAT-14* iegāja ģeostacionārajā orbītā.

*GSAT-14* izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 74° austrumu garuma. Tas aizvietoja 2004. gadā palaisto *[[GSAT-3]]*, kurš darbību beidzis 2010. gadā un pārvietots apglabāšanas orbītā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* GSAT-14 ISRO 
* GSat 14 Gunter's Space Page
Roberts Brūss

**Roberts Brūss** (, , ; dzimis , miris ) bija Skotijas Karalistes valdnieks no 1306. gada līdz savai nāvei. Veiksmīgi vadīja skotu cīņu pret Angliju Pirmajā Skotijas neatkarības karā, pēc kura kļuva par Skotijas nacionālo varoni.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1274. gadā. Kad 1296. gadā Anglijas karalis Edvards I iebruka Skotijā, Roberts Brūss atbalstīja viņa pretenzijas uz Skotijas troni. Tomēr 1297. gada Viljama Vollesa sacelšanās laikā Roberts Brūss pieslējās Vollesam. Pēc Vollesa sakāves Folkerkas kaujā 1298. gadā Roberts Brūss atkal kļuva par Edvarda I sabiedroto. No 1298. līdz 1300. gadam Brūss bija reģentu padomē, tomēr konfliktu dēļ ar Kominu klanu atkāpās no amata.

1306. gadā strīdā Roberts Brūss nogalināja Kominu klana līderi Rudo Kominu un 1306. gada 25. martā tika kronēts par Skotijas karali. Anglijas karalis Edvards I ātri sakāva Brūsa spēkus un viņš bija spiests slēpties Hebridu salās un Īrijā. 1307. gadā Roberts Brūss atgriezās Skotijā un spēja atkarot Skotiju no Anglijas karaļa varas un saviem politiskajiem pretiniekiem. 1309. gadā Roberts Brūss Sentendrūsā sasauca Skotijas parlamentu. 1314. gada 24. jūnijā notika Banokbērnas kauja, kurā skoti smagi sakāva angļus Edvarda II vadībā un nodrošināja Skotijas Karalistes pastāvēšanu. Pēc šīs uzvaras skoti sāka iebrukumus Ziemeļanglijas teritorijā. 1324. gadā pāvests Jānis XXII atzina Robertu Brūsu par Skotijas karali, bet 1328. gadā tika noslēgts miera līgums ar Angliju.

Roberts Brūss miris 1329. gadā.

## Galerija

Robert I, King of Scotland (seal).png|Karaļa Roberta zīmogs
King Robert sculpture on the tower of Dunfermline Abbey..jpg|Danfermlainas abatijas tornis ar uzrakstu "Karalis Roberts"  
Lochmaben Town Hall Interior (2) - geograph.org.uk - 1009566.jpg|Karaļa Roberta attēlojums vitrāžā
Robert The Bruce - panoramio.jpg|Karaļa Roberta statuja pie  Marišalas koledžas
MK18545 Bannockburn Robert the Bruce.jpg|Karaļa Roberta statuja Banokbērnas kaujas vietā
Bannockburn Victory Memorial.jpg|Banokbērnas uzvaras monuments naktī
The Bruce - geograph.org.uk - 1198185.jpg|Karaļa Roberta statuja Lohmabenā
Stirling Castle 20080505 Robert the Bruce.jpg|Karaļa Roberta statuja pie Stirlingas pils
Wallace Monument 20080505 Bust Robert the Bruce.jpg|Karaļa Roberta krūšutēls
Robert the Bruce - Hunterian Museum 01.jpg|Karaļa Roberta galvaskausa atlējums


## Ārējās saites

* The Robert the Bruce Commemoration Trust 
* Account of Robert Bruce & Battle of Bannockburn
* Annual Commemorative Robert the Bruce Dinner
* Robert the Bruce Heritage Centre
* Robert I at the official website of the British monarchy
* Robert the Bruce at BBC History
Baltijas somu valodas

240px|thumb|Tā saucamā "bērza tāss vēstule Nr. 292", datēta ap 13. gs., ir vecākais rakstu piemineklis kādā no Baltijas somu valodām.
**Baltijas (jūras) somu valodas** ir valodu grupa, kas pieder urāliešu (virs)saimei. Baltijas somu valodas dažkārt tiek dēvētas par **Baltijas somugru valodām**, taču šāds nosaukums ir neprecīzs, jo ietver arī Baltijas somiem visattālāk radniecīgo ugru (ungāru, hantu, mansu) valodas. Šajās valodās runā Baltijas somi. Lielākās šīs grupas valodas ir somu un igauņu, kas ir oficiālās valodas attiecīgi Somijā un Igaunijā.

Baltijas somu valodām pieder arī lībiešu, karēļu (dažkārt uzskatīta par somu valodas dialektu), vepsu, ižoru un votu valodas.

Vairums mazo Baltijas somu valodu ir vai nu apdraudētas vai izmirušas.

Igauņu valodas veru dialekts dažkārt tiek klasificēts kā atsevišķa valoda, ja to klasificē kā atsevišķu valodu, tajā tiek izšķirts setu dialekts.

Neskaitot Latvijā endēmisko lībiešu valodu, valsts teritorijā vairākus gadsimtus bijusi votu valodas sala – tā saucamie Bauskas krieviņi, kā arī igauņu valodas salas – leivi un luci (*skat. arī [[Latvijas igauņi]]*).

## Klasifikācija
Urāliešu saimes filoģenētiskā struktūra (līdz ar to Baltijas somu valodu radniecības pakāpe ar citām šīs saimes valodām) ir strīdīgs jautājums.

Tradicionāli urāliešu virssaime tiek iedalīta sekojoši

* Samodiešu saime
* Somugru saime
** Ugru valodas
*** Ungāru valoda
*** Obas ugru valodas
** Somu—permiešu valodas
*** Permiešu valodas
*** Somu—Volgas somu valodas
**** Volgas somu valodas
**** Somu—sāmu valodas
***** Sāmu valodas
***** **Baltijas somu valodas**

Taču tā kā koka modelis ir strīdīgs jautājums, daži autori izvēlas "agnostisku" piegājienu urāliešu valodu klasifikācijai, izvairoties no hierarhiska iedalījuma, tā vietā klasificējot visas grupas kā tiešas meitas urāliešu saimei (dažkārt saukts par "ķemmes modeli").

## Atsauces
Samodiešu valodas

300px|thumb|Samodiešu, somu-permiešu, ugru un jukagiru valodu izplatība.
**Samodiešu** (agrāk **samojedu**) **valodu saime** kopā ar somugru saimi ir viena no divām saimēm urāliešu virssaimē.

Daži autori uzskata, ka samodiešu un somugru valodām radniecīgas jukagiru valodas, vienojot tās kopīgā (hipotētiskā) urāliešu-jukagiru saimē.

Saskaņā ar 2010. gada Krievijas tautas skaitīšanas rezultātiem, kā ziņo *Ethnologue*, samodiešu valodām ir šāds runātāju skaits:
* **ziemeļsamodiešu valodas**
** encu: meža encu — 40; tundras encu — 40
** ņencu — 21 900
** nganasanu — 130
* **dienvidsamodiešu valodas**
** seļkupu — 1020
** kamasiešu† — pēdējais pratējs miris 1989. gadā (*Salminen* 2007)
* citas izmirušas valodas, kas dažkārt tiek pieminētas literatūrā
** taigu†
** karagasu†
** sojodu†
** motoru†
** koibalu†

## Atsauces

## Ārējās saites
Arnold

***Arnold*** var būt:
* Arnolds — personvārds vai uzvārds vīriešu dzimtē;
* Ārnolds — personvārds vai uzvārds vīriešu dzimtē;
* Ārnolda — pilsēta Apvienotajā Karalistē, Anglijā;
* Frānsesa Ārnolda (*Frances Arnold*) — ASV zinātniece, Nobela prēmijas laureāte ķīmijā.
Volgas somu valodas

**Volgas somu valodas** ir grupa, ko dažkārt izšķir somugru valodu ģenealoģijā. Pie šīs grupas pieder mordviešu valoda, kurai ir divi literārās valodas varianti, erze un mokša (pēc cita uzskata erze-mordviešu un mokša-mordviešu ir divas patstāvīgas valodas), un mariešu valoda, kurai ir divi standartizēti varianti – kalnu mariešu un pļavu mariešu.

Saskaņā ar 2010. gada Krievijas tautas skaitīšanas rezultātiem, kā ziņo *Ethnologue*, Volgas somu valodām ir sekojošs runātāju skaits:
*kalnu un pļavu mariešu – 338 000
*erze un mokša mordviešu – 431 700

## Atsauces
Henrijs Besemers

**Sers Henrijs Besemers** (; dzimis , miris ) bija angļu izgudrotājs un uzņēmējs. Vairāk nekā 100 patentu autors. Viens no pazīstamākajiem viņa izgudrojumiem ir Besemera process tērauda iegūšanai no baltā čuguna (*pig iron*).

## Ārējās saites
Metjū Arnolds

**Metjū Arnolds** (; dzimis , miris ) bija Viktorijas laika britu dzejnieks un kritiķis.

Dzimis Ragbi skolas vadītāja, Viljama Vērdsverta drauga Tomasa Arnolda ģimenē. Studējis Oksfordas Universitātē, kur ietekmējies no Oksfordas kustības. Vēlāk pēc profesijas bija skolu inspektors, darba darīšanās daudz ceļoja pa valsti. 1849. gadā tika izdots pirmais Arnolda dzejoļu krājums.

## Ārējās saites

* Metjū Arnolda dzeja 
* Metjū Arnolda darbi project-gutenberg
Ugru valodas

**Ugru valodas** ir augsta līmeņa atzars urāliešu virssaimes somugru saimē, parasti tam pretnostatīts tiek somu-permiešu atzars, kas ietver visas pārējās somugru saimes grupas.

Ugru valodu grupā ir trīs valodas, viena no tām — ungāru valoda līdzās igauņu un somu valodām ir viena no tikai trim urāliešu valodām, kam ir oficiālās valodas statuss suverēnā valstī, šajā gadījumā — Ungārijā. Tāpat ungāru valoda ir pratēju skaita ziņā lielākā valoda urāliešu valodu saimē.

Pārējās divas ugru valodas, kuras dažkārt izšķir kā Obas ugru valodu apakšgrupu — hantu valoda un mansu valoda — ir tuvu izmiršanai. Šīs valodas vēl sastopamas Krievijas Hantu-mansu autonomajā apvidū — Jugrā.

*Ethnologue* sniedz šādu informāciju par ugru valodu pratēju skaitu:
* ungāru valoda —  (2001. gada Ungārijas tautas skaitīšana), kopskaits pasaulē — 
* hantu valoda — 9580 (2010. gada Krievijas tautas skaitīšana)
* mansu valoda — 940 (2010. gada Krievijas tautas skaitīšana)

## Atsauces

## Ārējās saites
Permiešu valodas

**Permiešu valodas** ir valodu grupa urāliešu virssaimes somugru saimē. Dažās klasifikācijās somugru saimē līdzās ugru atzaram otrs lielais atzars ir somu-permiešu grupa, kas tālāk dalās permiešu un somu-Volgas somu grupās (pēdējā no pieminētajām tālāk dalās vēl sīkāk), taču precīzas attiecības starp somugru valodām ir strīdīgs jautājums.

Permiešu grupā ir divas valodas — komi valoda (ko dažkārt klasificē kā divas atsevišķas valodas — komi-zirjāņu un komi-permiešu), kas tiek lietota Krievijas Komi Republikā un udmurtu valoda, kas tiek lietota Krievijas Udmurtijas Republikā.

Saskaņā ar 2010. gada Krievijas tautas skaitīšanas rezultātiem, permiešu valodām piederošo udmurtu valodu prata 324 000 cilvēki, komi-permiešu valodu — 63 100 cilvēki, bet komi-zirjāņu valodu — 156 000 cilvēki.

## Iezīmes
Urāliešu valodām neraksturīgi, udmurtu valodā (tatāru valodas ietekmē) ir fiksēts uzsvars uz pēdējās zilbes. Komi-zirjāņu valodā tas ir fiksēts uz pirmās zilbes, bet komi-permiešu valodā tas ir mainīgs.

## Atsauces
Obas ugru valodas

**Obas ugru valodas** ir grupa, kurā dažkārt izšķir somugru hantu un mansu valodas. Kopā ar ungāru valodu Obas ugru valodas veido ugru valodu grupu. Šīs apakšgrupas valodas tiek lietotas starp Urāliem un Obas upi Krievijā, no tā arī cēlies grupas nosaukums.

Līdzība Obas ugru valodu vidū ir lielāka nekā starp tām un ungāru valodu, taču daudzas no līdzībām ir areālas (valodu kontaktu rezultātā radušās) iezīmes.
Džordžs Elerijs Heils

**Džordžs Elerijs Heils** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu Saules astronoms un zinātnes darbinieks.

Studējis Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā un Berlīnes Humboltu universitātē. 1908. gadā, izmantojot Zēmana efektu, atklāja, ka Saules plankumi ir magnētizēti, kas bija pirmais magnētisma novērojums ārpus Zemes. 1924. gadā izgudroja spektrohelioskopu, ar kura palīdzību atklāja virpuļviesuļus uz Saules.

Kā zinātnes organizators bija viens no Jerkas observatorijas, Vilsona kalna observatorijas un Palomaras observatorijas dibinātājiem. Viens no redzamākajiem Kalifornijas Tehnoloģiju institūta organizētājiem.

## Ārējās saites
Druva (laikraksts)

**"Druva"** ir reģionālais Latvijas laikraksts, kas lielākoties apraksta notikumus Cēsu novadā un bijušajos Cēsu rajona pagastos (Drustu, Mores un Raunas). "Druva" ir Vidzemē abonētākais reģionālais medijs un iznāk četras reizes nedēļā: otrdienās, trešdienās, ceturtdienās un piektdienās. Avīzes drukātā versija ir krāsaina, latviešu valodā un tai pievienota gan nacionālās televīzijas, gan reģionālās Vidzemes televīzijas programma. Laikraksts publicē aktuālākās ziņas par valsts un pašvaldību lēmumiem un informē lasītājus par tādām tēmām kā kultūras norises, sporta aktualitātes, vides lietas, tiesu vēstis un apskatiem par kriminālo situāciju. Reizi mēnesī tiek izdots laikraksta pielikums "Novadnieks".

## Nosaukumi
***Cēsu Stars** (1940. gada 18. oktobris — 1962. gada 16. maijs);
***Padomju Druva** (1962. gada 17. maijs — 1990. gada 10. marts);
***Druva** (1990. gada 13. marts — pašlaik).

## eDruva
*eDruva.lv* ir mājaslapa, kurā tiek publicēti oriģināli ieraksti kā arī raksti no laikraksta "Druva", ziņu aģentūras LETA un citiem avotiem. Mājaslapā *eDruva* var ievietot sludinājumus, veidot rakstus, lasīt un piedalīties diskusijās. Raksti par notikumiem Cēsīs un Vidzemē iedalās tādās jomās kā sabiedrība, kriminālziņas, uzņēmējdarbība un ekonomika, sports, izklaide un kultūra.

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''eDruva'' mājaslapa
Seti

**Seti** vai **SETI** var būt:
* Seti — igauņu etnogrāfiskā grupa
* SETI — ārpuszemes saprāta meklēšanas programma *(Search for Extra-Terrestrial Intelligence)*
Seti (etnoss)

thumb|Setu sievietes tautastērpos

**Seti** (pašnosaukums — *setoq*) ir somugru tauta, kas apdzīvo Dienvidigauniju un Krieviju pie Igaunijas—Krievijas robežas, kā arī Krasnojarskas novadu, kur tika deportēti. Igaunijā dzīvo aptuveni 10 000—13 000 setu. Setu apgabali Igaunijā ir Pelvas apriņķis un Veru apriņķis, bet Krievijā — Pečori un Pleskava.

## Kultūra
Setu tradīcijas ir cieši saistītas ar viņu reliģisko piederību pareizticīgo baznīcai. Seti atzīmē dažādus pareizticīgo svētkus, kuros vienmēr dodas uz baznīcu, taču ikdienā ir saglabājušās arī daudzas pagāniskās tradīcijas, piemēram, maltīte kapsētā. Setu dzīves divi svarīgākie notikumi ir kāzas un bēres. Abi notikumi ir saistīti ar līdzīgiem rituāliem. Pirms kāzām jaunas meitenes šķiras no sava sabiedriskā stāvokļa, ģimenes un mājām, kamēr bērēs atzīmē cilvēka fizisko šķiršanos no līdzšinējās dzīves. Abi šie cilvēka dzīves notikumi tiek atzīmēti ar apraudāšanas rituālu.

Setu tautastērpi ir atšķirīgi no igauņu tautastērpiem. Populārākās krāsas tautastērpos ir melna, balta un sarkana. Sievietēm ap kaklu ir sudraba monētu virtenes un uz krūtīm liela sudraba sakta, kas ir katras precētas setu sievas lepnums. Jau no mazotnes meitenes krāj savas sudraba kaklarotas, jo rotaslietu daudzums parādīja sievietes statusu sabiedrībā un finansiālo stāvokli. Izslavēti ir setu meistarīgie rokdarbi. Vīri ir bijuši prasmīgi koka amatnieki, kamēr sievas bija labi zināmas savu prasmīgo adījumu dēļ.

Setu tautasdziesmas jeb *lēlo* ir neatņemama setu kultūras sastāvdaļa. Tās parasti dzied lielāka cilvēku grupa vai koris. Viens no dziedātājiem sāk dziedāt un vēlāk pievienojas pārējie, kas vēlreiz atkārto dziedāto. 2009. gadā *lēlo* dziedāšanas tradīcija tika iekļauta UNESCO Reprezentatīvajā cilvēces nemateriālā kultūras mantojuma sarakstā. Igaunis Jakobs Hurts bija pirmais, kurš apkopoja setu tautasdziesmas.

Visievērojamākais setu kultūras notikumus ir Lēlo diena, kas kopš 1977. gada norisinās reizi trijos gados. Lēlo dienās pulcējas visi lēlo kori, lai kopīgi koncertētu un veicinātu setu kultūras attīstību.

Kopš 1993. gada Setumā katru gadu tiek ievēlēts karalis. Reizi gadā seti satiekas kādā citā Setumā pilsētā, kuru pasludina par Setu karaļvalsti un tur izraugās nākamo karali. Vēlēšanās nenotiek balsošana ierastajā izpratnē. Visi dalībnieki tiek nostādīti vienā rindā un katrs savu atbalstu izsaka nostājoties aiz sava favorīta. Tas, kuram vairāk atbalstītāju arī ir nākamais Setumā karalis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Veru rakstu valoda

**Veru rakstu valoda** (, ) ir Dienvidigaunijā runātā veru dialekta rakstiska, standartizēta forma, kas radusies 1980. gadu otrajā pusē un balstās uz veco dienvidigauņu valodu. 1990. gadā izstrādāta arī veru valodas ortogrāfija.

Veru rakstu valodā divas reizes mēnesī tiek izdota vietējā avīze *Uma Leht*, kas ir pieejama arī internetā.

Grāmatas veru valodā izdod Veru Institūts (*Võro Instituut*). Institūta mājaslapā ir atrodas arī interneta veikals, kur ir iespējams iegādāties literatūru veru valodā.

No 2011. gada *Eesti keeletehnoloogia* sniedz finansiālu atbalstu veru valodas korpusa izveidei, kur apvienotas veru valodā izdotās grāmatas, kā arī avīzes *Uma Leht* izdevumi.

## Literatūra
* Eesti Entsüklopeedia, EE 4: 1989; muudetud 2011
* Sulev Iva (Jüvä Sullõv). Võru-eesti sõnaraamat. Võru, 2002

## Ārējās saites
* Veru institūta mājaslapa
Bazilisks

thumb|260px|Bazilisks, 1640. gada zīmējums
thumb|260px|Bazilisks un zebiekste, 17. gs. zīmējums
**Bazilisks** (no  — 'karalītis') ir mitoloģisks radījums - čūsku karalis, kam parasti piedēvēts lauvas, ķirzakas, čūskas vai pūķa izskats un spēja nogalināt ar savu elpu vai skatienu.

## Plīnija apraksts
Romiešu enciklopēdists Plīnijs Vecākais (23. gads - 79. gads) savā darbā "Dabas vēsture", VIII grāmatā apraksta bazilisku. "Tā ir čūska, kas dzīvo Kirēnes provincē un piedzimst augstākais divpadsmit pirkstu gara, un tai uz galvas ir balts plankums, kā diadēmas zīme. Ar savu šņākšanu bazilisks aizbiedē visas čūskas un pārvietojas nevis kā pārējās, daudzkārt locīdamies, bet gan līdz vidum lepni pacēlies. Viņš nogalina krūmus, pat nepieskaroties tiem, bet tikai uzpūšot tiem dvašu, viņš apsvilina zāli un pāršķeļ akmeņus - tik liels ir ļaunuma spēks." Stāsta, ka reiz kāds bruņinieks vienu nogalinājis, bet pēc tam ārā plūstošā asins nogalinājusi gan jātnieku, gan zirgu. Valdīja uzskats, ka šo briesmoni var nogalināt tikai ar zebiekstes palīdzību. Zebiekste ir jāiemet briesmoņa alā, kuru var atrast pēc izdegušās, neauglīgās zemes, un tās smaka uzreiz nobeidz nezvēru.
 
## Literatūrā un mākslā
Bazilisks kā mītisks tēls plaši aprakstīts arī britu autores Džoannas Ketlīnas Roulingas grāmatu sērijā "Harijs Poters". Bazilisks ir viens no visšausmīgākajiem maģiskajiem dzīvniekiem. Dž. K. Roulingas grāmatā "Harijs Poters un Noslēpumu kambaris" ir teikts, ka Hermione izlasa "No daudzajiem briesmīgajiem zvēriem un nezvēriem, kas staigā pa mūsu zemes virsu, neviens nav savādīgāks un nāvīgāks par bazilisku."

Kā vedina domāt Dž. K. Roulinga, un arī no leģendām zināms, ka bazilisks cēlies no gaiļa vai vistas un čūskas vai krupja savienības. Daži mākslinieki, sekojot aprakstam burtiski, zīmē savādus briesmoņus, kuros apvieno šo dzīvnieku pazīmes. Tomēr daudz biežāk bazilisku attēlo kā čūsku ar kroni vai baltu laukumu uz galvas. Kobras, kam piemīt šīs pazīmes, varētu būt baziliska leģendu izcelsmes avots.

Aprakstos minēts, ka bazilisks var nogalināt arī no attāluma. Romiešu dabaszinātnieks Plīnijs ir teicis: "Tas nogalina visus kokus un krūmus un ne tikai tos, kam pieskaras, bet tos, ko tikai skārusi viņa elpa. Viņš aizdedzina zāli un sadragā akmeņus, tik ļoti nikns un briesmīgs viņš ir."

Dažos avotos ir aprakstīti trīs dažādu veidu baziliski: zelta bazilisks, kas var noindēt ar skatienu, otrs spļauj uguni, bet trešais kā gorgona Medūza no grieķu mitoloģijas rada tādas šausmas, ka upuri pārakmeņojas.

Arī Viljams Šekspīrs lugā "Ričards III" ir minējis bazilisku. Galvenais varonis ļaunais Ričards nogalina savu brāli un uzreiz pieglaimojas brāļa atraitnei, cildinot viņas skaistās acis. Taču atraitni viņa komplimenti nesaista. Viņa atbild: "Kaut tās kā bazilisks tev nestu nāvi."

## Atsauces
Orb-1

***Orb-1*** jeb ***Cygnus 2***, saukts arī par ***Spaceship C. Gordon Fullerton*** bija ASV uzņēmuma *[[Orbital Sciences Corporation|Orbital Sciences]]* bezpilota kravas kosmosa kuģa *[[Cygnus (kosmosa kuģis)|Cygnus]]* otrais lidojums. Tā ir Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) apgādes NASA programmas *[[Commercial Resupply Services]]* pirmā *Orbital Sciences* misija. Kosmosa kuģis palaists 2014. gada janvārī.

Kosmosa kuģis nosaukts astronauta Čārlza Gordona Fulertona vārdā, kurš miris 2013. gada 21. augustā.

## Derīgā krava
Kosmosa kuģa hermētiskajā nodalījumā atradās 1261 kg kravas: zinātnisko eksperimentu iekārtas, rezerves daļas stacijas iekārtām, pārtika un citas lietas. Bez tam tur atradās 33 nanopavadoņi un to izmešanas mehānismi; pavadoņus paredzēs palaist brīvā lidojumā no stacijas *[[Kibo (SKS)|Kibo]]* moduļa.

## Lidojuma gaita
*Cygnus* tika palaists  18:07:05 UTC ar nesējraķeti *[[Antares 120]]* no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (*MARS*) starta laukuma *LP-0A*. Šis bija pirmais raķetes *Antares* versijas *Antares 120* lidojums.
Pēc atdalīšanās no raķetes *Cygnus* izvērsa tā saules bateriju paneļus un veica sākotnējās pārbaudes.

12. janvārī *Cygnus* pietuvojās SKS. Kosmosa kuģi ar stacijas manipulatoru, kuru vadīja Maikls Hopkinss un viņam palīdzēja Koiči Vakata, satvēra 11:08 UTC. Tad to pārvietoja uz *[[Harmony (SKS)|Harmony]]* moduļa pret Zemi vērsto pieslēgvietu. Savienošanās ar saslēgšanās mehānismu notika 13:05 UTC.

18. februārī 10:25 UTC ar manipulatoru *Canadarm2* *Cygnus* tika atvienots no *Harmony* moduļa un 11:41 UTC palaists brīvā lidojumā.
19. februārī tas tika novadīts no orbītas. Aptuveni 18:20 UTC *Cygnus* iegāja atmosfērā un sadega virs Klusā okeāna dienviddaļas.

## Atsauces

## Ārējās saites
* ISS Commercial Resupply Services Mission (Orb-1) Orbital
Bukers Vašingtons

**Bukers Taljaferro Vašingtons** (; dzimis , miris ) bija ASV afroamerikāņu līderis 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā.

Dzimis verdzenes ģimenē, un pēc verdzības atcelšanas ASV pilsoņu kara rezultātā, izvēlējās uzvārdu Vašingtons. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā ASV Dienvidu štatos arvien lielāku ietekmi guva Džima Krova likumi. 1895. gada 18. septembrī Bukers Vašingtons runā Atlantā izvirzīja t.s. Atlantas kompromisu, kura būtība — melnādainie amerikāņu nepretendē uz politisko varu, bet baltādainie nodrošina tiem pamatizglītību un tiesu.

Bukera Vašingtona ietekmes bāze bija viņa dibinātā melno mācību iestāde Taskigī universitāte Alabamā. 1901. gadā publicēja autobiogrāfiju *Up from Slavery*. Ar Bukeru Vašingtonu, kas politiski bija tuvāks ASV Republikāniskajai partijai, mēdza konsultēties prezidenti Teodors Rūzvelts un Viljams Tāfts. Vašingtons spēja piesaistīt afroamerikāņu izglītības finansēšanā līdzekļus no daudziem tā laika vadošiem ASV uzņēmējiem, tostarp Endrū Kārnegija, Viljama Tāfta, Džona Rokfellera un Džordža Īstmena.

## Ārējās saites

* 
*
Uladzimirs Hamanovičs

**Uladzimirs Hamanovičs** (, 1959—1991) jeb **Vladimirs Gomonovičs** () bija Rīgas milicijas darbinieks, vecākais milicijas leitnants. Latvijas Iekšlietu ministrijas valdības apsardzes vada komandieris, viens no 1991. gada janvāra barikāžu laika upuriem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1959. gada 14. augustā Dokšicu rajona Tumilaviču ciemā. Mācījās Minskas Milicijas skolas Rīgas fakultātē, pēc tās absolvēšanas strādāja par milicijas leitnantu Rīgā.  
Nošauts 1991. gada 20. janvāra vakarā Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas ēkā Raiņa bulvārī 6 Rīgas OMON un pagaidām nezināmu kaujinieku uzbrukuma laikā. 

Bauskas rajona milicijas nodaļas seržants Valērijs Markūns šādi atcerējās notikušā detaļas:

 "Notika apšaude, un mēs nezinājām, kurš uz kuru šauj, mēs nezinājām, kas noticis ar mūsu biedriem. (…) Gomonovičs nolēma uzkāpt augšā un pārbaudīt, kas augšā notiek, taču no turienes viņš vairs neatgriezās (…)[Omonieši] mums atņēma ieročus, lika kāpt augšā, un, kad mēs kāpām augšā, es skatos – Gomonovičs guļ uz kāpnēm. Es saku: "Tas ir mūsu biedrs Vladimirs." "Prom no šejienes, ejiet tālāk." Es saku: "Puisis taču iet bojā." Redzams, ka viņam ir bruņuveste, bet virs bruņuvestes plūst asinis. Uzkāpām uz piekto stāvu un mēs pieprasījām: "Ļaujiet paņemt ievainoto." "Labi, ņemiet viņu." Tad atļāva Gomonoviču paņemt. Es piegāju, viņš, manuprāt, vēl elpoja tad, kad es viņu paņēmu aiz pleciem. Bet viņš jau vairs neko neteica. Domāju, ka viņš manās rokās arī nomira."

Apglabāts Tumilaviču ciema kapos Baltkrievijā.
Bez tēva palika viņa trīs bērni Svetlana (9), Larisa (4) un Vitālijs (2).

## Piemiņa
Kanālmalas apstādījumos starp Bastejkalnu un Raiņa bulvāri atrodas akmens ar uzrakstu Uladzimira Hamanoviča piemiņai. 1991. gada barikāžu muzejā atrodas vitrīna ar viņa milicijas leitnanta formas tērpu. 

Pēc 1991. gada barikāžu dalībnieku atbalsta fonda ierosinājuma Uladzimira Hamanoviča ģimenes locekļiem piešķīra Latvijas Republikas pilsonību. Ar Iekšlietu ministra Daiņa Turlā pavēli 1996. gada 18. janvārī viņa atraitnei Natālijai Hamanovičai piešķīra naudas pabalstu.

## Apbalvojums
2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Hamanoviču pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* barikades.lv, 1991. gada barikāžu notikumiem veltīta mājaslapa
Sergejs Konoņenko

[thumb|270px|Segeja Konoņenko piemiņas akmens [Kanālmalas apstādījumi|Kanālmalas apstādījumos]]
**Sergejs Konoņenko** ( 1964–1991) bija Rīgas milicijas leitnants. Latvijas Iekšlietu ministrijas Kirova rajona (tagad Centra rajons) iecirkņa inspektors, viens no 1991. gada janvāra barikāžu laika upuriem.

Milicijas leitnants Konoņenko strādāja Kirova rajona milicijas nodaļā. 1991. gada 20. janvāra vakarā viņš atgriezās no Vecrīgas un nokļuva apšaudē Kanālmalas apstādījumos pie Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas ēkas Raiņa bulvārī 6.
Nošauts no Bastejkalna puses Rīgas OMON un pagaidām nezināmu kaujinieku uzbrukuma laikā. Apglabāts Rīgas 2. Meža kapos (Braslas kapos).

Bez tēva palika viņa dēls Pāvels.

## Piemiņa
Kanālmalas apstādījumos starp Bastejkalnu un Raiņa bulvāri atrodas akmens ar uzrakstu Sergeja Konoņenko piemiņai. Informācija par viņu atrodama 1991. gada barikāžu muzejā. 

Pēc 1991. gada barikāžu dalībnieku atbalsta fonda ierosinājuma Sergeja Konoņenko ģimenes locekļiem piešķīra Latvijas Republikas pilsonību. Ar Iekšlietu ministra Daiņa Turlā pavēli 1996. gada 18. janvārī viņa atraitnei Svetlanai Konoņenko piešķīra naudas pabalstu.

## Apbalvojums
2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Sergeju Konoņenko pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* barikades.lv, 1991. gada barikāžu notikumiem veltīta mājaslapa
Edijs Riekstiņš

[thumb|270px|Edija Riekstiņa piemiņas akmens [Kanālmalas apstādījumi|Kanālmalas apstādījumos]]
**Edijs Riekstiņš** (dzimis  Rīgā, miris  Rīgā) bija viens no 1991. gada janvāra barikāžu laika upuriem, nošauts Kanālmalas apstādījumos.

## Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā, vecāki šķīrušies, kad viņam bija pieci gadi. Mācījās Rīgas 65. vidusskolā Ķengaragā, pēc 8. klases mācības vairs neturpināja. Nodarbojies ar džudo, mācījies ķīniešu un japāņu valodu. Pēc mātes vārdiem 1991. gada 20. janvāra vakarā Edijs esot devies uz Vecrīgu, nošauts tiešā tēmējumā 1991. gada 20. janvāra vakarā pie Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas ēkas Raiņa bulvārī 6 Rīgas OMON un pagaidām nezināmu kaujinieku uzbrukuma laikā.

Kanālmalas apstādījumos starp Bastejkalnu un Raiņa bulvāri atrodas akmens ar uzrakstu Edija Riekstiņa piemiņai. Informācija par viņu atrodama 1991. gada barikāžu muzejā.

## Apbalvojums
2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Ediju Riekstiņu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* barikades.lv, 1991. gada barikāžu notikumiem veltīta mājaslapa
Roberts Mūrnieks

**Roberts Mūrnieks** (dzimis , miris ) bija viens no 1991. gada janvāra barikāžu laika upuriem, nošauts Rīgas OMON uzbrukuma laikā barikādēm pie Vecmīlgrāvja tilta Mīlgrāvja ielā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1952. gada 4. jūnijā Preiļu pagasta Pelšos. Mācījās Preiļu 1.vidusskolā, pēc 5. klases pabeigšanas kopā ar ģimeni pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Dzīvoja tagadējā Ķekavas novada Baložos (Titurgā). 1991. gadā strādāja par Latvijas Republikas Satiksmes ministrijas šoferi, pildot dienesta uzdevumu, nokļuva apšaudē pie Vecmīlgrāvja tilta barikādēm.

Miris pēc lodes ievainojuma galvā 1991. gada 16. janvārī Rīgas 1. slimnīcā.

17. janvārī Latvijas Republikas Augstākā Padome izteica līdzjūtību Roberta Mūrnieka piederīgajiem sakarā ar viņa *nogalināšanu PSRS Iekšlietu ministrijas sevišķo uzdevumu milicijas vienības bandītiskas rīcības rezultātā* un izveidoja komisiju viņa bēru organizēšanai.
Apbedīts Mārupes kapos, viņa bēres izvērtās par tautas protesta manifestāciju.

190px|thumb|left|Mūrniekam veltītais krusts pie Vecmīlgrāvja ceļa (Mīlgrāvja ielā)
Roberta Mūrnieka ievainošanas vietā pie Vecmīlgrāvja ceļa (Mīlgrāvja ielā) atrodas balts dzelzsbetona krusts. Viņa pēdējā dzīvesvietā Kr. Barona ielā 2, Baložos, Ķekavas novadā, atrodas piemiņas akmens.

## Apbalvojums
2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Robertu Mūrnieku pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri.

## Atsauces

## Ārējās saites
* barikades.lv, 1991. gada barikāžu notikumiem veltīta mājaslapa
1. Latviešu SS-robežapsardzības pulks

**1. Latviešu SS-robežapsardzības pulks** () bija militāra latviešu vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza pēc tā personālsastāva sadalīšanas starp 15. ieroču SS grenadieru divīziju un 19. ieroču SS grenadieru divīziju 1944. gada 15. jūlijā.

## Izveidošana

Saskaņā ar SS ģenerāļa Jekelna 1944. gada janvāra pavēli 1. robežapsardzības pulku Vecmīlgrāvī 1944. gada 7. februārī sāka formēt pulkvedis Alberts Liepiņš. Marta beigās no 1906.-1914. gadā dzimušajiem jauniesauktajiem bija saformēti 4 bataljoni, katrs ap 600 vīru un trīs rotu sastāvā. Virsnieku korpuss pamatā bija gadus 10 un vairāk atvaļināti vīri. Pulka struktūra un vadība bija šāda:

* pulka komandieris - pulkvedis Liepiņš
** I bataljons - komandieris pulkvežleitnants Muižzemnieks
** II bataljons - komandieris kapteinis Kaukulis
** III bataljons - komandieris kapteinis Šmits
** IV bataljons - komandieris kapteinis Liepiņš

Jau no izveides pulka vienību apgāde bija nepietiekama un aprīkojums trūcīgs - vīriem nācās gulēt uz salmu grīdas, trūka apavu un formas tērpu. Par spīti tam pulks jau 31. martā tika nosūtīts uz fronti 44 virsnieku, 268 instruktoru un 2457 kareivju sastāvā, pēdējā brīdi tika izsniegti 12 prettanku lielgabali, taču tiem nebija mērķēšanas ierīču un munīcijas. Pulku vīri nēsāja *[[Waffen-SS]]* formas, taču netika izmantotas zīmotnes.

## Dienesta gaitas
Frontē pulks tika pakļauts 19. divīzijai, tā štābs novietojās Košino ciemā, Veļikajas austrumu krastā, 4. un 5. aprīlī Konošino rajonā izvietojoties pulka bataljoniem. Tika izsniegti ieroči, to gan vēl aizvien pietika tikai pusei pulka vīru, un uzsāktas apmācības, taču jau pēc pāris dienām pienāca pavēle 19. divīzijas rīcībā nosūtīt visus jaunākos virsniekus, bet 10. aprīlī - 400 kareivjus un 30 instruktorus. Līdz aprīļa beigām pulks 19. divīzijai nodeva ap 2000 vīru, likvidēja II un III bataljonus, taču mācības turpinājās, izmantojot tuvumā esošo 19. divīzijas kaujas skolu.

25. aprīlī pulks saņēma pavēli pārvietoties uz Kudeveras rajonu, apmēram 60 km austrumos no Opočkas - ap 100 km attālumā no Konošino, šai laikā pulkā vēl bija 700 vīri, to skaitā 20 virsnieki. Kudeveru pulks sasniedza 4. maija rītā, novietojoties Visokaja Gora sādžā ap 18 km no frontes līnijas. Atkal pienāca pieprasījumi nodot pulka vīrus 15. un 19. divīzijas vajadzībām, galvenokārt apgādes vienībām; 1944. gada 11. jūlijā pienāca pavēle atgriezties Rīgā leģiona ģenerālinspektora Bangerska rīcībā, pulkā bija palikuši vecāka gadagājuma 14 virsnieki un 40 frontei nederīgi kareivji.

1944. gada 15. jūlijā pulka komandieris Rīgā oficiāli nokārtoja  1. Latviešu SS-robežapsardzības pulka izformēšanu.

## Atsauces
3. Latviešu SS-robežapsardzības pulks

**3. Latviešu SS-robežapsardzības pulks** () bija militāra latviešu vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 32. SS grenadieru pulkā 1944. gada augusta beigās.

## Izveidošana
Saskaņā ar SS ģenerāļa Jekelna 1944. gada janvāra pavēli 3. robežapsardzības pulku 1944. gada 7. februārī Rīgā sāka formēt pulkvedis Aleksandrs Breņķis, taču viņu jau 22. februārī iecēla par Rīgas lauku un Madonas kara apriņķa priekšnieku un vadību uzņēmās pulkvežleitnants Paulis Celle.

22. februārī no 1906.-1914. gadā dzimušajiem jauniesauktajiem pulka 4 bataljonos bija 30 virsnieki (lielākā daļa 15-20 gadus atvaļināti), 140 instruktori un 1750 kareivji, pie tam 16% kareivju bija krievu tautības, tie vēlāk varēja pāriet uz krievu vienībām. Pulka struktūra un vadība bija šāda:

* pulka komandieris - pulkvežleitnants Celle
** I bataljons - komandieris kapteinis Lagzdiņš
** II bataljons - komandieris pulkvežleitnants Baltakmens
** III bataljons - komandieris kapteinis Siliņš
** IV bataljons - komandieris nav zināms

Pulka vienības Rīgā bija novietotas apdzīvošanai nederīgās telpās, trūka apģērba, apavu un bruņojuma - uz pulku bija tikai 10 franču sistēmas ložmetēji un daži krievu prettanku lielgabali, trūka arī lauka virtuvju.
Marta sākumā pulkam bija jānosūta uz fronti papildinājumiem vairāki simti karavīru, viss pulks uz fronti devās 1944. gada 2. un 3. aprīlī.

## Dienesta gaitas
Vispirms pulks nonāca Krasnoje rajonā, kur turpināja apmācības. Aprīļa beigās pulku uz apmācību laiku pārsauca par „Ausbildungs Regiment—Oberst Köster", apmācības pārņēma vācu virsnieki un instruktori. 28. aprīlī 8 pulka virsniekus un 800 kareivjus piekomandēja apmācībām vācu 640. grenadieru pulkam Lietuvā — Ukmerģē un Utinā, kur šiem latviešu karavīriem saformēja 4 rotas, kas pulka sastāvā vairs neatgriezās, 1944. gada jūnijā tās iesaistīja kaujās kopā ar vācu vienībām.

1944. gada 1. jūlijā pulka sastāvs sasniedza 46 virsniekus, 255 instruktorus un 2474 kareivjus - kopskaitā 2775 vīri. Atiešanas laikā uz Latvijas robežām pulku pakļāva 15. divīzijas vadībai, no tā saformēja kaujas grupu, kas ieņēma aizsardzības pozīciju pie Krasnojes, kur 10. jūlijā iesaistījās atvaires kaujās, piesedzot 15. divīzijas atiešanu uz Zilupi. Cīņās līdz 18. jūlijam pulka zaudējumi bija krituši 1 virsnieks un 10 instruktori un kareivji un bez vēsts pazuduši 20 virsnieki un 785 instruktori un kareivji.

Pēc jūlija kaujās pulku līdz ar citām 15. divīzijas vienībām atvilka no frontes, daļu vīru iekļāva 19. divīzijas vienībās un atlikušos augusta beigās pa jūru nosūtīja uz Vāciju. Augusta pēdējās dienās 135 vīri un pulka štābs ieradās Borntuchenas ciemā, kur tika iekļauti pārformētā 32. grenadieru pulkā, pulkvežleitnantu Celli ieceļot par jauno 32. pulka komandieri.

## Atsauces
4. Latviešu SS-robežapsardzības pulks

**4. Latviešu SS-robežapsardzības pulks** () bija militāra latviešu vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar tā atlieku iekļaušanu 5. robežapsardzības pulkā 1944. gada 17. augustā.

## Izveidošana
Saskaņā ar SS ģenerāļa Jekelna 1944. gada janvāra pavēli 4. robežapsardzības pulku 1944. gada februāra sākumā Tukumā sāka formēt pulkvežleitnants Jūlijs Ķikulis, 1. jūnijā pulkā bija 65 virsnieki, 225 instruktori un 2042 kareivji — kopskaitā 2338 vīri. Pulka struktūra un vadība bija šāda:

* pulka komandieris - pulkvežleitnants Ķikulis
** I bataljons - komandieris kapteinis Navickis
** II bataljons - komandieris pulkvežleitnants Opmanis
** III bataljons - komandieris nav zināms
** IV bataljons - komandieris kapteinis Ķirsis

Pulks uz fronti izbrauca jūnija beigās, izbraukšanas dienā alkohola iespaidā notika incidents, 15. Artilērijas apmācības diviziona 2. baterijas karavīram Boses dzērumā nodurot divus 4. robežapsardzības pulka karavīrus. Pulka karavīri gribēja paši atriebt biedra nāvi un pieprasīja latviešu policijai vainīgā izdošanu. Latviešu policisti atteicās un tos atbruņoja un piekāva. Karavīru Bosi nodeva vācu militārajai policijai.

## Dienesta gaitas
1944. gada jūlija sākumā pulku steidzamības kārtā iesaistīja kaujās Daugavpils rajonā, jau pirmajās kaujās pie Krāslavas 10. jūlijā pulks cieta smagus zaudējumus, galvenokārt virsnieku korpusā. Pēc šīm pirmajām kaujām pulka vīri bija tik demoralizēti, ka vairākas apakšvienības pat pārgāja ienaidnieka pusē. Kaujās līdz 31. jūlijam pulks zaudēja 19 kritušos, 117 ievainotos un 469 bez vēsts pazudušos karavīrus.

Atlikušos pulka vīrus 1944. gada 17. augustā pievienoja 5. robežapsardzības pulkam.

## Atsauces
Pēters Lēko

**Pēters Lēko** (; dzimis , Suboticā) ir Ungārijas starptautiskais lielmeistars šahā (1994).

## Šahista karjera
Ticis uzskatīts par šaha brīnumbērnu. 12 gadu vecumā kļuvis par FIDE starptautisko meistaru (IM), bet 1994. gadā 14 gadu, 4 mēnešu un 22 dienu vecumā kļuvis par tajā laikā jaunāko lielmeistaru (GM) šaha vēsturē. 1994. gadā kļuvis par Pasaules jauniešu šaha čempionu vecumā līdz 16 gadiem, apsteidzot Latvijas pārstāvi Māri Krakopu.

2002. gadā Dortmundē uzvarējis klasiskā šaha Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas pretendentu turnīrā, apspēlējot Maiklu Adamsu, Alekseju Širovu un finālā Veselinu Topalovu. Tas deva Lēko tiesības cīnīties 2004. gadā mačā par Pasaules šaha čempiona nosaukumu ar toreizējo klasiskā šaha čempionu Vladimiru Kramņiku. Pirms pēdējās partijas Lēko bija vadībā ar 7:6, taču noslēgumā cieta zaudējumu, mačs beidzās neizšķirti, un tas ļāva Kramņikam saglabāt savu titulu. Vēlākajos gados Lēko vairs neizdevās atkārtot šos panākumus: 2005. gadā Argentīnā Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas turnīrā viņš palika 5. vietā, bet 2007. gadā Mehiko Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas turnīrā ieņēma 4. vietā.

Ungārijas izlases sastāvā Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 8 reizes (1994-1996, 2000-2002, 2008-2014) un komandas sastāvā izcīnījis 2 sudraba medaļas (2002, 2014), kā arī individuālo zelta medaļu (2008). Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 4 reizes (1992, 1999, 2011, 2015) un komandas sastāvā izcīnījis sudraba (1999) un 2 bronzas medaļas (2011, 2015), kā arī individuālo sudraba (1999) medaļu. Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 3 reizes (2001, 2011, 2015).

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē fide.com
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē chesstempo.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules komandu šaha čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas klubu komandu šaha čempionāti)
Latviešu robežapsardzības pulki

**Latviešu policijas pulki** bija militāras latviešu vienības Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā, kas tika izveidotas 1944. gada sākumā no 1906.-1914. gadā dzimušiem jauniesauktajiem. Latviešu robežapsardzības pulki tika izformēti vai pārformēti 1944. gada rudenī, tie darbības laikā bija pakļauti augstākajam SS un policijas vadītājam Ostlandē, taču nonākot frontē nonāca aizsardzības iecirkņa atbildīgās divīzijas štāba pakļautībā.

## Vēsture
Sakarā ar Sarkanās armijas lieluzbrukumu Ļeņingradas—Volchovas frontes sektorā vācu Ostlandes pārvaldības vienības 1944. gada janvārī pieņēma lēmumu uzsākt 1906.-1914. gadā dzimušo vīriešu iesaukumu, sākotnēji solot tos izmantot robežapsardzības vajadzībām - plānots tika iesaukt ap 20 000 vīru.

Līdz 1944. gada martam bija saformēti 6 pulki, taču tie cieta no virsnieku trūkuma, esošie virsnieki bija sen atvaļināti no dienesta, kā arī trūka pārtikas, apģērbu, apavu, ieroču un munīcijas. Neskatoties uz šiem apstākļiem pieci no pulkiem tika iesaistīti tiešā kaujas darbībā 1944. gada jūlijā, ciešot smagus zaudējumus. 1944. gada augustā 5. pulku iesaistīja Krukenberga kaujas grupā Rīgas aizsardzībai. Robežapsardzības pulki tika izmantoti arī kā papildinājumu vienības frontei.

1944. gada 1. jūlijā 5 robežapsardzības pulkos (2.—6.), 1. pulks ar biežo papildinājumu nodošanu 19. divīzijai bija faktiski izformēts, bija kopā 12118 vīru — 288 virsnieki, 1333 instruktori un 10497 kareivji.

1944. gada oktobrī un novembrī no pēdējiem robežapsardzības pulkiem - 2. un 5. - tika izveidots 106. ieroču SS grenadieru pulks, kas piedalījās kaujās Kurzemes cietoksnī.

## Robežapsardzības pulku uzskaitījums

* 1. Latviešu SS-robežapsardzības pulks - 1944. gada 7. februāris - 15. jūlijs
* 2. Latviešu SS-robežapsardzības pulks - 1944. gada februāris - oktobris
* 3. Latviešu SS-robežapsardzības pulks - 1944. gada 7. februāris - augusts
* 4. Latviešu SS-robežapsardzības pulks - 1944. gada februāris - 17. augusts
* 5. Latviešu SS-robežapsardzības pulks - 1944. gada februāra vidus - oktobris
* 6. Latviešu SS-robežapsardzības pulks - 1944. gada februāra beigas - augusts

## Atsauces
Bungu komplekts

thumb|300px|1 - basa bungas, 2 - stāvbungas, 3 - mazās bungas, 4 - vidējās bungas, 5 - pedāļšķīvji, 6 - akcenta šķīvis, 7 - ritma šķīvis, 8,9 - efektu šķīvji
**Bungu komplekts** ir bungu, šķīvju un citu sitaminstrumentu kopa, kas tiek spēlēta ar bungu vālītēm džezā un populārajā mūzikā.

Sākotnējie bungu komplekti parādījās 19. gadsimta beigās, kad līdz ar bungu pedāļu radīšanu kļuva iespējams vienam bundziniekam spēlēt visus pamata sitaminstrumentus vienlaicīgi. 1920. gados bungu komplekts mainījās, tajā iekļaujot arī vidējās bungas un bungu šķīvjus.

Pamata bungu komplektā ietilpst:

* basa bungas () ar pedāli;
* mazās jeb solo bungas () ar statīvu;
* pedāļšķīvji jeb haihets () ar statīvu;
* ritma šķīvis () ar šķīvju statīvu;
* vidējās bungas ();
* stāvbungas  ();
* akcenta šķīvis () ar šķīvju statīvu;
* bungu krēsls.

Bungu komplektu bieži papildina ar efektu šķīvjiem () un citiem sitaminstrumentiem, piemēram, tamburīnu un govju zvanu ().

## Skatīt arī
* Bungas

## Atsauces

## Ārējās saites
Ilgvars Grieziņš

[right|thumb|300px|Barikādes pie [Saeimas nams|Saeimas nama 1991. gadā, netālu no vietas, kur gāja bojā Ilgvars Grieziņš]]
**Ilgvars Grieziņš** (dzimis , miris ) bija viens no 1991. gada janvāra barikāžu laika upuriem. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1937. gada 7. novembrī Grobiņas pilsētā, kur arī beidzis pamatskolu. Pašmācības ceļā apguva ģitāras, akordeona un klavieru spēli, kā brīvklausītājs apmeklēja nodarbības Latvijas Mākslas akadēmijā. Bija precējies, dēls Aldis. Strādāja Tukuma kultūras namā par noformētāju, pēc tam pārcēlās uz Rīgu un sāka strādāt medicīniskās aparatūras firmā. Patstāvīgi mācījās angļu valodu, gatavojās doties pie radiniekiem uz Austrāliju.
1991. gada 21. janvāra pievakarē, nākamajā dienā pēc Rīgas OMON uzbrukuma Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas ēkai, Ilgvars Grieziņš devās uz Vecrīgu, lai pieteiktos par brīvprātīgo tulku ārvalstu medijiem. Gāja bojā nelaimes gadījumā barikāžu celtniecības laikā pie Saeimas nama. 

Apglabāts Kocēnu kapos. Trokšņu ielā Vecrīgā uzlikta plāksne viņa piemiņai.

## Apbalvojums
2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Ilgvaru Grieziņu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa māsai Brigitai A.

## Atsauces

## Ārējās saites
* barikades.lv, 1991. gada barikāžu notikumiem veltīta mājaslapa