open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rūdava

**Rūdava** vai **Meļņikova** (, *Rudowe*, kopš 1945. gada , kopš 1946. gada ) ir apdzīvota vieta Sembas pussalā, Kaļiņingradas apgabala rietumu daļā.

## Vēsture
Vēsturiskais vietas nosaukums — Rūdava — ir senprūšu izcelsmes. Tas rakstos pieminēts jau 1258. gadā.

## Atsauces
Aberdīnas katoļu katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q2440542"
}


**Svētā Marijas Debesīs uzņemšanas katedrāles baznīca** () ir Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Skotijas pilsētā Aberdīnā. 1860. gadā celtais dievnams ir 11. gadsimtā dibinātās un 1878. gadā atjaunotās Aberdīnas diecēzes galvenā baznīca.

1877. gadā baznīcai tika uzbūvēts Aberdīnas arhitekta Roberta Gordona Vilsona (*Robert Gordon Wilson*, 1844—1931) projektēts tornis, jo tā ieguva katedrāles statusu. Deivnamā ir uzņēmuma *Conacher and Co.* 1887. gadā darinātās ērģeles.

## Ārējās saites
*
Selemons Barega

**Selemons Barega Širtaga** (*Selemon Barega Shirtaga*; dzimis ) ir Etiopijas vieglatlēts, garo distanču skrējējs. Viņš ir  čempions 10 000 metru distancē, 2019. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļnieks 5000 metros, 2023. gada Pasaules čempionāta bronzas medaļas ieguvējs 10 000 metros un 2022. gada pasaules čempions telpās 3000 metros.

## Karjera
2016. gada Pasaules U-20 čempionātā Bidgoščā izcīnīja zelta medaļu 5000 metru disatncē. 2017. gadā uzvarēja Āfrikas U-20 čempionātā 5000 metros un Pasaules U-18 čempionātā 3000 netros. 2017. gadā debitēja arī  Pasaules čempionātā pieaugušajiem Londonā un 5000 metru distancē ieņēma piekto vietu.

2018. gadā Pasaules čempionātā telpās Birmingemā izcīnīja sudraba medaļu 3000 metru skrējienā. Tajā pašā gadā uzvarēja Dimanta līgas finālā Briselē 5000 metros, labojot pasaules rekordu U-20 vecuma grupā (12:43,02).

2019. gada Pasaules čempionātā Dohā ieguva sudraba medaļu 5000 metros, piekāpjoties tikai citam etiopietim Muktaram Edrisam.  Tokijā uzvarēja 10 000 metru distancē, finišēdams pēc 27 minūtēm un 43,22 sekundēm.

2022. gada Pasaules čempionātā telpās Belgradā uzvarēja 3000 metros. Tajā pašā gadā pasaules čempionātā stadionā Jūdžīnā startēja gan 5000 m, gan 10 000 m, bet nespēja tikt pie godalgas, ieņemot attiecīgi 12. un 5. vietu. 2023. gada Pasaules čempionātā krosā ieguva sudraba medaļu komadu sacensībās. 2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā izcīnīja bronzas medaļu 10 000 metros.

## Sasniegumi

## Atsauces

## Ārējās saites
Suru

**Suru** () ir apmēram 150 kilometrus gara Melnās Voltas kreisā krasta pieteka Burkinafaso un Mali.

Izteka uz ziemeļiem no Vahigujas, Burkinafaso teritorijā. Augštecē tek rietumu virzienā, veidojot Burkinafaso un Mali robežu. Ietekot Mali teritorijā, pagriežas uz ziemeļiem. Lejtecē vēlreiz šķērso Mali un Burkinafaso robežu. Ietek Melnajā Voltā Burkinafaso uz ziemeļiem no Dedugu.

2009. gadā Suru upes vidusteces paliene Burkinafaso teritorijā, bet 2013. gadā Mali 78 000 ha platībā tika iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.

## Ārējās saites
Viļņas Franciska katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q2453455"
}

**Viļņas Sv. Asīzes Franciska baznīca** jeb **Bernardiešu baznīca** () ir 16. gadsimta Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas galvaspilsētas Viļņas vecpilsētā. Baznīca ir nacionālas nozīmes Lietuvas valsts kultūras piemineklis (unikālais kods — 17311). Veido vienotu ansambli ar Annas baznīcu. Ievērojams gotikas stila piemineklis, pārbūvēs ieguvis renesanses un baroka iezīmes.

1469. gadā bernardieši uzcēla pirmo, koka baznīcu un ierīkoja šeit klosteri. Gadsimta beigās uzcēla mūra baznīcu. 16. gadsimtā to pārbūvēja Gdaņskas meistara Mihaela Enkingera (*Michael Enkinger/Mykolas Enkingeris*) vadībā. 16. gadsimtā baznīca iekļāvās Viļņas pilsētas aizsardzības mūru kompleksā, tāpēc sienās izbūvēja šaujamlūkas. Vēlākajos gados baznīca vairākkārt pārbūvēta. 1864. gadā klosteri slēdza un baznīca kļuva par draudzes baznīcu. PSRS okupācijas gados baznīca bija nodota Valsts Mākslas institūta rīcībā. 1994. gadā to atdeva franciskāņu ordenim.


Onos_baznycia_by_Augustas_Didzgalvis.jpg|Annas (priekšplānā) un Franciska baznīcas
Vilnius_St_Anns_church.jpg
St_Francis_and_Bernardine_Monastery_Church_Interior_1,_Vilnius,_Lithuania_-_Diliff.jpg
Church_of_St_Francis_and_St_Bernardino_in_Vilnius5.JPG


## Ārējās saites

* 
* Ieraksts Lietuvas kultūras vērtību reģistrā
Sikihora

**Sikihora** () ir sala Filipīnu arhipelāgā, administratīvi ietilpst Negrosas Salas reģionā, kur veido Sikihoras provinci. Apdzīvo galvenokārt sebuāņi. Lielākā apdzīvotā vieta ir provinces centrs Sikihora ar  iedzīvotājiem municipalitātes robežās.

## Ģeogrāfija
Izvietojusies arhipelāga dienvidos Visaju salu grupā. Tās krastus apskalo Boholas jūra. 18 km plats jūras šaurums to atdala no Negrosas rietumos. Krasta līnija mēreni izrobota, vairāki plaši līči. Sala vulkāniskas izcelsmes, kalnaina, augstākais kalns ir Malabahoks 628 m vjl salas vidusdaļā. Valda subekvatoriāls musonu klimats.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sikihora (nozīmju atdalīšana)

**Sikihora** (*Siquijor*) var būt:
* Sikihora — sala Filipīnu arhipelāgā
* Sikihora — Filipīnu province
* Sikihora — Filipīnu municipalitāte
Peresa Džepčirčira

**Peresa Džepčirčira** (; dzimusi ) ir Kenijas vieglatlēte, garo distanču skrējēja.

Viņa ir  čempione maratonā. Tokijas olimpisko spēļu maratona sacensības tika rīkotas Saporo, un P. Džepčirčira šo distanci veica divās stundās, 27 minūtēs un 20 sekundēs, pārspējot savu tautieti un tā brīža pasaules rekordisti Bridžidu Kosgei. Guvusi panākumus arī *[[World Marathon Majors]]* sacensībās. 2021. gadā uzvarēja Ņujorkas maratonā ar laiku 2.22:39, kļūstot par pirmo sieviešu skrējēju, kas uzvarējusi maratonā gan olimpiskajās spēlēs, gan Ņujorkā. 2022. gadā uzvarēja Bostonas maratonā. 2023. gada Londonas maratonā izcīnīja trešo vietu.

Sekmīgi startējusi arī pusmaratona sacensībās. 2016. gada Pasaules čempionātā pusmaratonā Kārdifā izcīnīja zelta medaļas gan individuāli, gan komandu sacensībās. 2020. gadā Gdiņā otro reizi kļuva par pasaules čempioni pusmaratonā, labojot arī pasaules rekordu, startējot tikai sievietēm (1.05:16). Viņas personiskais rekords pusmaratonā ir 1.05:06, kas uzstādīts  Rāselhaimā, kādu laiku bija arī absolūtais pasaules rekords pusmaratonā sievietēm.

P. Džepčirčirai pieder pasaules rekords maratonskrējienā, kurā piedalās tikai sievietes: 2.16:16, ko viņa uzstādīja 2024. gada 21. aprīlī Londonā. 2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā viņa kļuva par čempioni, uzvarot ar rezultātu 2:24:43.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nāve bērēs (2007. gada filma)

**"Nāve bērēs"** () ir 2007. gada Apvienotās Karalistes, ASV un Vācijas melnā kinokomēdija, kuras režisors ir Frenks Ozs. Filmā galvenās lomas atveido Jūens Bremners, Pīters Dinklidžs, Metjū Makfedjens, Kriss Māršals un Alans Tjūdiks.

Bērēs ierodas kāds svešinieks, kurš atklāj tumšu noslēpumu par mirušo ģimenes patriarhu, uzsākot haosu.

Filmas "Nāve bērēs" pirmizrāde notika . Filma saņēma pārsvarā pozitīvas kritiķu atsauksmes un bija komerciāli veiksmīga, nopelnot 46,8 miljonus ASV dolāru pie 9 miljonu budžeta. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 62% vērtējums. Filmai izdoti vairāki rīmeiki, tai skaitā 2010. gada amerikāņu versija ar tādu pašu nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Frenks Ozs

**Frenks Ozs** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, režisors un leļļinieks. Vislabāk pazīstams, strādājot ar Džimu Hensonu pie "Mapetu" (*The Muppets*) šova un ierunājot Meistaru Jodu "Zvaigžņu karu" filmās.

Savas karjeras sākumā strādājis par leļļu teātra aktieri Oklendā, Kalifornijā. 1963. gadā viņu nolīga Džims Hensons, lai viņš atveidotu vairākus tēlus televīzijas seriālos *[[The Muppet Show]]* (1976—1981) un *[[Sesame Street]]* (1969—2013). Ierunājis Jodas lomu "Zvaigžņu kari" filmu sērijā, sākot ar filmu "Ļaunumu vēstošā ilūzija" (1980).

Pazīstams arī kā režisors, veidojot tādas filmas kā *[[The Dark Crystal]]* (1982), *[[The Muppets Take Manhattan]]* (1984), "Mazais šausmu veikaliņš" (*Little Shop of Horrors*, 1986), "Nelabojami blēži" (*Dirty Rotten Scoundrels*, 1988), *[[What About Bob?]]* (1991), "Šurpu turpu" (*In & Out*, 1997), "Dullais Boufingers" (*Bowfinger*, 1999), "Aplaupīšana" (*The Score*, 2001), "Stepfordas sievas" (*The Stepford Wives*, 2004) un "Nāve bērēs" (2007).

## Atsauces

## Ārējās saites
Tonīno Guerra

**Antonio "Tonīno" Guerra** (; dzimis , miris ) bija itāļu rakstnieks, dzejnieks un scenārists, kurš sadarbojies ar vairākiem pasaulē slaveniem režisoriem.

Bijis scenārija autors Mikelandželo Antonioni filmām "Piedzīvojums" (1960), "Nakts" (*La Notte*, 1961), "Aptumsums" (1962), "Sarkanais tuksnesis" (1964), "Fotopalielinājums" (1966), ''Zabriskie Point'' (1970) un "Sievietes identifikācija" (*Identificazione di una donna*, 1982), Vitorio De Sikas filmai "Laulības itāļu gaumē" (*Matrimonio all'italiana*, 1964), Elio Petri filmai "Desmitais upuris" (1965), Federiko Fellīni filmai "Amarkords" (1973), Teo Angelopula filmām "Ainava miglā" (*Τοπίο στην ομίχλη*, 1988), *[[Ulysses' Gaze]]* (1995), "Mūžība un viena diena" (*Μια αιωνιότητα και μια μέρα*, 1998) un ** (2004), Andreja Tarkovska filmai "Nostalģija" (1983) un Frančesko Rosi filmām "Mateja lieta" (*Il Caso Mattei*, 1972) un "Lakijs Lučāno" (*Lucky Luciano*, 1973).

## Ārējās saites
Tagbilarana

**Tagbilarana** (, , ) ir pilsēta Filipīnās, Centrālo Visaju reģionā, Boholas provinces centrs un lielākā pilsēta. Atrodas Boholas salas dienvidrietumu krastā pie jūras šauruma, kas atdala no Boholas kūrortu salu Panglao. Nozīmīgs salas transporta, saimnieciskais, reliģiskais un kultūras centrs.

## Vēsture
Sena apdzīvota vieta, zināma kopš pirmajiem kontaktiem ar eiropiešiem no 16. gadsimta. Formāli kā mazpilsēta **Sanhosē de Tagbilarana** (*San Jose de Tagbilaran*) dibināta 1742. gadā, bet 1966. gadā tai piešķirts pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Aleksandrs Tīpainis

**Aleksandrs Imants Tīpainis** (1886—1974) bija latviešu elektroinženieris, Pasta un telegrāfa departamenta sakaru tehnikas remonta galveno darbnīcu, vēlākās Valsts Elektrotehniskās fabrikas (VEF), direktors (1919—1931).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1886. gada 9. augustā Cēsīs. Mācījās Cēsu pamatskolā un Millera reālskolā Cēsīs, tad mācījās par telegrāfa mehāniķi un līdz 1906. gada beigām remontēja telegrāfa aparātus Rīgas telegrāfa aparātu zālē. 1911. gadā Tīpainis kļuva par Tallinas telefona tīkla jaunāko mehāniķi, 1912. gadā par Ventspils telefona tīkla inspektoru.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gadā Tīpaini nosūtīja uz Tērbatas telefona kantori, bet pēc vācu Kurzemes ofensīvas 1915. gada aprīlī viņa pārziņā nodeva uz Tērbatu evakuētās Rīgas apgabala Pasta un telegrāfa pārvaldes mehāniskās darbnīcas, kurās strādāja 8 cilvēki. 1915. gada nogalē darbnīcu iekārtas aizveda uz Tveru, 1918. gadā uz Maskavu, kur A. Tīpainis kļuva par Maskavas telegrāfa darbnīcu priekšnieka palīgu.

Pēc Latvijas SPR nodibināšanas vecākais mehāniķis Aleksandrs Tīpainis 1919. gada janvārī darbnīcu iekārtas un rezerves daļas septiņos vagonos pārveda uz Rīgu un pēc varas maiņas kļuva par 1919. gada 10. jūnijā dibinātās Pasta, telegrāfa un telefonu pārvaldes sakaru tehnikas remonta darbnīcu vadītāju. 1922. gadā tur sāka izgatavot telefona aparātus, bet vēl pēc diviem gadiem — kristāldetektora radiouztvērējus. 1924. gadā darbnīcas pārcēla uz Slokas ielu 16 (tagadējo Nacionālā arhīva ēku), bet 1928. gadā "Pasta telegrāfa virsvaldes galvenā darbnīca" pārcēlās uz bijušās rūpnīcas "Unions" korpusiem Brīvības gatvē 214. Līdztekus Tīpainis studēja Latvijas Universitātes Mehānikas fakultātē, kuru absolvēja ar inženiera elektriķa diplomu. 1936. gadā kļuva par Rīgas telefona tīkla darbnīcas vadītāju.
Kaut arī pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Tīpaini atcēla no amata, tomēr viņš turpināja strādāt Rīgas sakaru pārvaldē.

Pēc Otrā pasaules kara Tīpainis 1948. gadā bija speciālo priekšmetu skolotājs Rīgas industriālajā politehnikumā un VEF tehnikumā. 1949. gada marta deportācijas laikā Tīpaini kopā ar ģimeni izsūtīja uz Amūras apgabalu, kur viņš strādāja par skolotāju Blagoveščenskas lauksaimniecības tehnikumā.
Pēc Staļina nāves 1955. gadā viņam atļāva atgriezties Latvijā un strādāt par skolotāju Rīgas tehnikumos.

Miris 1974. gada 18. janvārī Rīgā, apglabāts 1. Meža kapos.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas par izciliem sasniegumiem sakaru tehnikā Tīpaini pēc nāves apbalvoja ar J. Lintera prēmiju.

## Atsauces
Jānis Linters

**Jānis Linters** (1879—1963) bija latviešu elektroinženieris, Pasta un telegrāfa departamenta sakaru tehnikas remonta galveno darbnīcu konsultants, Latvijas Radiofona dibinātājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1879. gada 5. novembrī (24. oktobrī pēc VS) Liepasmuižas pagasta "Muldās" skolotāja Jāņa Lintera un viņa sievas Annas ģimenē. Mācījās Cēsu un Tērbatas reālskolās.

1908. gadā Linters absolvēja studijas Pēterburgas Elektrotehniskajā institūtā (*Петербургский Электротехнический институт*), saņemot 1. pakāpes inženiera elektriķa diplomu, un sāka strādāt Pēterburgas Galvenajā pasta un telegrāfa pārvaldē par nodaļas vadītāja palīgu. 1909. gadā J. Linters devās uz Kamčatku, kur piedalījās radiotelegrāfa līnijas Petropavlovska—Nikolajevska pie Amūras būvē. 1910. gadā viņš vadīja Petropavlovskas radiostacijas būvdarbus un kļuva par Petropavlovskas radiotelegrāfa centrāles priekšnieku.
Vēlāk viņš strādāja Tveras, vēlāk Ņižņijnovgorodas Pasta un telegrāfa darbnīcās.
 
Pēc atgriešanās dzimtenē J. Linters 1919. gada 1. augustā sāka strādāt Latvijas Pasta un telegrāfa departamentā, 1921. gada 15. septembrī sāka strādāt departamenta radiodaļā un bija konsultants Aleksandra Tīpaiņa vadītajās sakaru tehnikas remonta darbnīcās. 1922. gadā tur sāka izgatavot telefona aparātus, bet vēl pēc diviem gadiem — kristāldetektora radiouztvērējus. 1924. gadā darbnīcas pārcēla uz Slokas ielu 16 (tagadējo Nacionālā arhīva ēku), bet 1928. gadā "Pasta telegrāfa virsvaldes galvenā darbnīca" pārcēlās uz bijušās rūpnīcas "Unions" korpusiem Brīvības gatvē 214.

1924. gadā J. Linters ierosināja uzbūvēt Rīgas radiofona raidītāju, kas 1925. gada 1. novembrī savu darbu sāka ar operas *[[Madame Butterfly]]* translāciju. 1932. gadā sāka darboties Liepājas un Madonas radioraidītāji, 1934. gadā — Kuldīgas radioraidītājs.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 9. septembrī Linteru atcēla no amata un pazemināja par tehniķi. NKVD arestēja viņa audžudēlu Kirilu, kurš bija iesaistījies "Kaujas organizācijā Latvijas atbrīvošanai" (KOLA) un deportēja uz Krieviju, kur 1942. gada aprīlī viņam kopā ar 11 citiem dalībniekiem izpildīja nāves sodu.

Pēc Otrā pasaules kara Linters līdz 1954. gadam strādāja par Berķenes pamatskolas matemātikas, fizikas un astronomijas skolotāju. Lai gūtu iztikai līdzekļus, viņa ģimene pārdeva klavieres un gleznas.

Miris 1963. gada 7. aprīlī, apglabāts II Meža kapos.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadā nodibināja J. Lintera prēmiju par izciliem sasniegumiem sakaru tehnikā un Liepas pagastā pie "Muldu" mājām atklāja piemiņas plāksni.

## Literatūra
* Milda Pormale. Kā spoža stīga ... Rīga: Inženiera Jāņa Lintera fonds, 2015. — 94 lpp.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis (1928)

## Atsauces
Stīvens Frajs

**Stīvens Džons Frajs** (; dzimis ) ir angļu aktieris, komiķis, režisors un rakstnieks. Kļuvis atpazīstams ar dalību duetā "Frajs un Lorijs", kur piedalījies kopā ar Hjū Loriju. Savas karjeras laikā nominēts 11 BAFTA televīzijas balvām un vienai Zelta globusa balvai.

Piedalījies tādos televīzijas seriālos kā *[[A Bit of Fry & Laurie]]* (1989—1995), kopā ar Loriju, Emmu Tompsoni un Robiju Koltreinu seriālā *[[Alfresco]]* (1983—1984) un kopā ar Rovanu Atkinsonu seriālā "Melnā čūska" (1986—1989).

Par lomu filmā "Vailds" (*Wilde*, 1997), nominēts Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais aktieris". Atveidojis lomas arī tādās filmās kā "Ugunīgie kaujas rati" (*Chariots of Fire*, 1981), "Zivtiņa vārdā Vanda" (1988), "Gosforda parks" (2001), *[[The Life and Death of Peter Sellers]]* (2004), "V ir vendeta" (2005), "Alise Brīnumzemē" (2010), "Šerloks Holmss: Ēnu spēle" (2011), "" (2013), "" (2014), "Vīrs, kurš zināja bezgalību" (*The Man Who Knew Infinity*, 2015), "Alise Aizspogulijā" (2016), "Mīla un draudzība" (*Love & Friendship*, 2016) un *[[Red, White & Royal Blue]]* (2023).

No 2001. līdz 2017. gadam Frajs 12 reizes ir vadījis BAFTA kino balvas pasniegšanas ceremoniju.

## Ārējās saites
Čārlzs Kraitons

**Čārlzs Einsails Kraitons** (; dzimis , miris ) bija angļu kinorežisors.

Kraitons pazīstams ar savām komēdijām, kuras *[[Ealing Studios]]* studijā veidojis vairāk nekā 40 gadus. Vislielāko atpazīstamību guvis ar savu pēdējo filmu "Zivtiņa vārdā Vanda" (1988), par ko saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvas nomināciju kategorijās "Labākais režisors" un "Labākais oriģinālscenārijs". Par filmu *[[The Lavender Hill Mob]]* (1951), ar Aleku Ginesu galvenajā lomā, nominēts Zelta lauvas balvai Venēcijas kinofestivālā. Šī filma saņēma arī BAFTA kino balvu kā labākā britu filma. Gan "Zivtiņa vārdā Vanda", gan *The Lavender Hill Mob* iekļautas Britu kinoinstitūta 100 labāko britu filmu sarakstā. Režisējis arī filmas *[[Dead of Night]]* (1945), *[[Hue and Cry]]* (1947), *[[Hunted]]* (1952), "Titfīldas ekspresis" (1953) un *[[The Third Secret]]* (1964).

## Ārējās saites
Sikihora (pilsēta)

**Sikihora** (, , ) ir municipalitāte Filipīnās, Negrosas Salas reģionā, Sikihoras provinces administratīvais centrs. Atrodas Sikihoras salas ziemeļrietumu krastā. Savienota ar prāmju satiksmi ar Dumageti. 4 km uz rietumiem no municipalitātes centra atrodas Sikihoras lidosta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bašēni

**Bašēni** ir ciems Mārupes novada Mārupes pagastā. Atrodas 12 km attālumā no Rīgas.

Ciems atrodas Mārupes pilsētas rietumu pievārtē, faktiski saplūdis ar to.

## Atsauces
Mētras (Mārupes pagasts)

**Mētras** ir ciems Mārupes novada Mārupes pagastā. Atrodas 16 km attālumā no Rīgas, uz rietumiem no starptautiskās lidostas "Rīga".

Blakus ciemam atrodas Zemessardzes 17. kaujas atbalsta bataljons.

## Atsauces
Negrosa

**Negrosa** (*Negros*) ir sala Filipīnu arhipelāgā, pēc platības ceturtā un pēc iedzīvotāju skaita trešā lielākā sala valstī. Administratīvi ietilpst Negrosas Salas reģionā; dalās divās provincēs — Austrumnegrosa un Rietumnegrosa un Bakolodas neatkarīgajā pilsētā. Apdzīvo sebuāņi Austrumnegrosā un ilongi Rietumnegrosā. Lielākā pilsēta ir Rietumu Visaju reģiona un Rietumnegrosas provinces centrs Bakoloda.

## Ģeogrāfija
Izvietojusies arhipelāga vidusdaļā Visaju salu grupā. Tās krastus apskalo Visaju jūra ziemeļos, Boholas jūra dienvidaustrumos un Sulu jūra dienvidrietumos. Gimarasas šaurums un Panajas līcis rietumos to atdala no Panajas un Gimarasas salām, bet Taņona šaurums austrumos — no Sebu salas. Krasti mēreni izroboti, piekrastē dažas mazākas salas. Sala kalnaina, daudz aprimušu vulkānu. Augstākais kalns ir Filipīnu trešais aktīvākais vulkāns Kanlaons 2465 m vjl salas vidusdaļā. Valda subekvatoriāls musonu klimats. Salas ziemeļdaļā izveidoti divi lieli dabas parki: Ziemeļnegrosas dabas parks un Kanlaona kalna dabas parks.

## Vēsture
Pirmskolonizācijas laikmetā sala dēvēta par **Buglasu** () vai **Mamailanu** (). Daļa salas aborigēno iedzīvotāju piederēja negritosu tautai aetiem, tādēļ spāņu kolonizatori, kas ieradās salā 1565. gadā nodēvēja to par Negrosu. Pirmās pilsētas Binalbagana un Iloga salas rietumu krastā radās jau 1573. gadā. Sākotnēji salu pārvaldīja Panajas gubernators, bet 1734. gadā Negrosa kļuva par pastāvīgu militāru apriņķi ar Ilugu kā tās centru. 1865. gadā Negrosa kļuva par pilnvērtīgu provinci, bet 1890. gadā tika sadalīta divās mūsdienu provincēs.

1898. gadā Negrosas iedzīvotāji sacēlās pret spāņu koloniālo administrāciju un pasludināja neatkarīgu Negrosas Republiku, kas pastāvēja līdz 1901. gadam. No 2015. līdz 2017. gadam pastāvēja vienots Negrosas reģions Filipīnu sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sikihora (province)

**Sikihora** (, , ) ir viena no Filipīnu provincēm valsts vidusdaļā, Negrosas Salas reģionā. Aizņem Sikihoras salu Boholas jūrā. Administratīvi dalās 6 municipalitātēs un sīkāk 134 barangajās. Provinces centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Sikihora. Apdzīvo galvenokārt sebuāņi.

## Vēsture
Sākotnēji Sikihora bija daļa no Boholas provinces, bet 1892. gadā pievienota Austrumnegrosas provincei. Kopš 1971. gada patstāvīga province.

## Ārējās saites
Birmingemas katoļu katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1138085"
}

**Svētā Čeda Metropoles Katedrāles baznīca un bazilika**, saukta arī **Svētā Čeda katedrāle** () ir Romas katoļu katedrāle un bazilika, kas atrodas Anglijas Rietummidlendas grāfistes Birmingemas pilsētā. 19. gadsimta vidū celtā baznīca ir 1850. gadā dibinātās Romas katoļu Birmingemas arhidiecēzes galvenā baznīca.

Baznīca veltīta Mersijas bīskapam Svētajam Čedam (*Chad of Mercia*, ?—672). Baznīcas arhitekts ir viens no neogotikas pamatlicējiem Ogestess Pjūdžins (*Augustus Pugin*, 1812—1852). Katedrāle uzcelta 1841. gadā , bet katedrāles statusu ieguva 1852. gadā. Tā ir viena no četrām pirmajām jaunajām Romas katoļu baznīcām Anglijā pēc reformācijas, kā arī viena no četrām bazilikām Anglijā.


St_Chads_Cathedral_Birmingham.jpg
St_Chad's_Cathedral_Birmingham_England.jpg
St_Chads_Birmingham_Apse.jpg
St_Chad's_Cathedral_Birmingham_Tabernacle.jpg
St_Chad's_Cathedral_Birmingham_Organ.jpg


## Ārējās saites
*
Paštuvas katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q12668947"
}

**Paštuvas Sv. Barbaras baznīca** () ir 2015. gadā uzcelts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvā, Kauņas rajona pašvaldības Tolivardžu ciemā, 5 kilometrus uz dienvidiem no Vilkijas.

Paštuvas koka baznīca uzcelta 1923. gadā. 2012. gada 9. maijā baznīca gāja bojā ugunsgrēkā. 2015. gadā iesvētīja jauno baznīcu, kuras autors ir arhitekts ir Nerijs Radišausks (*Nerijus Radišauskas*).


Bažnyčia._Paštuva.JPG
Paštuva._Šv._Barboros_bažnyčia_su_varpine.JPG|Vecā Paštuvas baznīca ar torni
Paštuvos_bažnyčia_po_2012_m._gaisro.JPG|Nodegušās baznīcas pamati


## Ārējās saites
Privāta militāra kompānija

**Privāta militāra kompānija** ir privāta kompānija, kas komerciāli sniedz bruņotas kaujas vai drošības, kā arī izlūkošanas, stratēģiskās plānošanas, loģistikas un konsultāciju pakalpojumus.

Privāto militāro kompāniju darbiniekus plašsaziņas līdzekļos un publiskajā telpā bieži vien raksturo kā algotņus, lai gan tas ne vienmēr ir korekti un bieži vien piešķir negatīvu attieksmi. Lielākā daļa šo kompāniju darbinieku nepiedalās karadarbībā, un līdz ar to tos nevar kvalificēt kā algotņus.

Privāto militāro kompāniju darbinieku tiesiskais statuss zināmā mērā, neraugoties uz to, ka to darbību regulē spēkā esošās starptautisko un nacionālo tiesību normas, veido "pelēko zonu" tiesiskajā regulējumā, kas tomēr šobrīd ir precīzāk definēta, pateicoties vairāku starptautisku rekomendējoša rakstura dokumentu pieņemšanai un vienprātības veidošanai akadēmiskajā vidē.
## Skatīt arī
* Vāgnera grupa
## Ārējās saites
Algotnis

**Algotnis** ir persona, kas iesaistās bruņotā konfliktā nevis ideoloģisku, nacionālu vai politisku iemeslu dēļ (un nepieder ideoloģiskai grupai, kas ir ieinteresēta konflikta iznākumā), un nevis saskaņā ar militāro pienākumu, bet gan gūstot personisku labumu. Algotnis nedienē jebkuras valsts bruņotajos spēkos neatkarīgi no tā, vai tā ir vai nav konfliktā iesaistītā puse.

Kopš 20. gadsimta arvien vairāk tiek uzskatīts, ka algotņiem ir mazāk tiesību uz tiesību aizsardzību saskaņā ar kara likumiem nekā tiem, kas nav algotņi. Patiešām, Ženēvas konvencijās ir noteikts, ka algotņi netiek atzīti par likumīgiem kaujiniekiem un tiem nav jānodrošina tāda pati tiesiskā aizsardzība kā sagūstītiem regulārās armijas karavīriem.
## Skatīt arī
* Landsknehts
* Franču Ārzemnieku leģions

## Atsauces

## Ārējās saites
Hierarhija

[thumb|1911. gada karikatūra par [sabiedrības slānis|sabiedrības slāņiem kapitālismā]]
**Hierarhija** (no  (*hierarkhíā*) — 'augstākās garīdzniecības vadība') ir sistēma vai struktūra, kas organizē elementus vienības līmeņos, pamatojoties uz to nozīmi, autoritāti vai citiem kritērijiem. Hierarhijas izmanto, lai noteiktu kārtību, kontroli un attiecības dažādos kontekstos, piemēram, organizācijās, sabiedrībās un informācijas sistēmās.

Hierarhijas jēdzienu ieviesa sengrieķu autors Pseidodionīsijs Areopagīts.

## Veidi
### Sociālā hierarhija
Sabiedrībās bieži vien pastāv hierarhija, kas balstās uz tādiem faktoriem kā sabiedrības slānis, bagātība, izglītība un izcelsme. Šīs hierarhijas var ietekmēt indivīdu statusu un iespējas sabiedrībā.

### Organizācijas hierarhija
Uzņēmumos un citās iestādēs organizatoriskā hierarhija atspoguļo pilnvaru un atbildības līmeņus organizācijā. Parasti tā sākas ar augstākā līmeņa vadītājiem (piemēram, izpilddirektoru), kam seko vidējā līmeņa vadītāji un darbinieki.

### Ģimenes hierarhija
Ģimenē var pastāvēt hierarhija, kas nosaka ģimenes locekļu lomas un pienākumus. Piemēram, vecākiem var būt augstāka autoritāte nekā bērniem.

### Ekoloģiskā hierarhija
Ekosistēmas ir hierarhiski organizētas, atsevišķi organismi veido populācijas, populācijas veido kopienas, bet kopienas mijiedarbojas ekosistēmās.

## Maslova vajadzību hierarhija

Psihologs Abrahams Maslovs izvirzīja cilvēka vajadzību hierarhiju, kurā ietilpst fizioloģiskās, drošības, sociālās, cieņas un pašrealizācijas vajadzības. Saskaņā ar Maslova teoriju cilvēki cenšas apmierināt šīs vajadzības hierarhiskā secībā.

## Skatīt vēl
* Kasta
* Sabiedrības slānis
* Vasalis

## Ārējās saites
Falanga (militārais formējums)

[300px|thumb|[Šumeras kareivji falangā 2400. gada p.m.ē. stēlā]]
**Falanga** ( (*fálanx*) — 'kaujas kārtība, ierinda') bija militārs kājnieku formējums Senajā Grieķijā, Senajā Maķedonijā un vairākās citās valstīs, tostarp Kartāgā. To veidoja ciešs falangistu formējums, kas bija bruņots ar gariem šķēpiem un vairogiem. Svarīga falangas īpašība bija tās spēja nodrošināt savstarpēju aizsardzību. Falangistu vairogi veidoja aizsargbarjeru, kas padarīja falangu noturīgu pret ienaidnieka uzbrukumiem. Falangai bija nepieciešama laba kareivju apmācība, disciplīna, kustību koordinācija un saskaņotība.

Falanga bija svarīgs sengrieķu karaspēka taktiskais formējums, ko izmantoja vairākās vēsturiskās kaujās. Slavenākā falangas izmantošana bija Maratonas kaujā 490. gadā p. m. ē., kad atēnieši izmantoja šo taktiku pret Persijas impērijas karaspēku.

## Ārējās saites
Venjas ezers

**Venjas ezers** () ir dabisks ezers Mali rietumos. Ezers 2013. gadā iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā. Ezers ir ievērojams ar bioloģisko daudzveidību. Dienvidsudānas savannas veģetācijas vidū aug globāli apdraudētais ši koks (*Vitellaria paradoxa*). Ezerā mīt Nīlas krokodili. Ievērojama putnu vieta. Netālu atrodas Baules loka nacionālais parks.

## Ārējās saites
* Ramsar Sites Information Service
Gavēņu pilskalns

**Gavēņu pilskalns** atrodas Vidzemē, Siguldas novada Krimuldas pagasta Raganas ciemā. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Tas ir savrups paugurs ar mākslīgi izveidotām stāvām nogāzēm 4 m augstumā, to apjož mākslīgi rakts grāvis un 2—3 m augsts valnis. Kultūrslānis nav konstatēts. Pilskalna datējums — vēlais dzelzs laikmets. Pilskalnu 1892. gadā pieminējis Augusts Bīlenšteins izvirzot hipotēzi, ka pilskalns ir Indriķa hronikā minētā lībiešu vecākā Anno pils (*villa Annonis*). To aprakstījuši vai apsekojuši arī Ernests Brastiņš (1927. gadā), Pēteris Stepiņš (1942. gadā), Siguldas muzeja direktors V. Fedoriks (1952. gadā), Jānis Graudonis (1963. gadā) un Juris Urtāns (1983. un 2008. gadā).

## Ārējās saites

* Gavēņu pilskalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/
Teodors Gulbis

**Teodors Gulbis** var būt:

* Teodors Gulbis (deputāts) (1904—1992), Tautas Saeimas deputāts;
* Teodors Jūlijs Gulbis, Kaujas organizācijas Latvijas atbrīvošanai loceklis.

## Skatīt arī
* Gulbis (uzvārds)
16. gadsimts p.m.ē.

thumbnail|upright=1.5|Tuvo Austrumu karte ap 1600. gadu p.m.ē.
**16. gadsimts p.m.ē.** bija gadsimts, kas sākās 1600. gadā p.m.ē. un beidzās 1501. gadā p.m.ē.

## Eiropa
* Senajā Grieķijā izveidojās Mikēnu civilizācija.

## Āzija
* Ķīnā beidza valdīt Sja dinastija un varu pārņēma Šanu dinastija.

## Āfrika
* Senajā Ēģiptē beidza valdīt 15., 16. un 17. dinastijas faraoni un sāka valdīt 18. dinastijas faraoni.
* 1504. gadā p.m.ē. ēģiptieši sāka iekarot Nūbiju un Levanti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Soļiļecka

**Soļiļecka** (), līdz 1945. gadam **Iļecka** (*Илецкое, Илецкая защита*), ir pilsēta pie Iļekas upes Orenburgas apgabalā Krievijas Federācijā. Tajā dzīvo aptuveni  iedzīvotāju. Soļiļecka ir sens sāls ieguves centrs, kas atrodas 58 km uz dienvidiem no Orenburgas netālu no Kazahstānas robežas.

## Vēsture
Kad 1731. gadā Kazahu hanistes Jaunākais (Mazais) žuzs () kļuva par Krievijas Impērijas vasaļvalsti, tās hans Abulhairs () atļāva Krievijas valdībai izmantot sāls raktuves pie Iļekas upes. 1754. gadā Krievijas Impērija savu iekarojumu aizsardzībai uzcēla Iļeckas koka cietoksni, sāls raktuvēs izmantoja katordznieku darbu. 1774. gada 18. februārī cietoksni ieņēma Pugačova kazaku armijas vienība. 1865. gadā pie sālsraktuvēm nodibināja Iļeckas pilsētu.
 
Krievijas pilsoņu kara laikā no 1917. līdz 1920. gadam Iļecka ietilpa kazahu Alašordas (*Алаш-Орда*) republikā, 1920. — 1925. gadā Kirgīzu Autonomās Padomju Sociālistiskās Republikas (APSR) sastāvā. 1945. gadā Iļecku pārdēvēja par **Soļiļecku** ("Sāls Iļecku").

Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā uz Soļiļecku no Rīgas centrālcietuma deportēja 17 ieslodzītos Kaujas organizācija Latvijas atbrīvošanai (KOLA) biedrus. Organizācijas dibinātājs Teodors Jūlijs Gulbis Soļiļeckas cietumā nomira pirms tiesas ar tuberkulozi 1941. gada 2. decembrī. 1942. gada 28. aprīlī nošāva 11 Latvijas patriotus: LU studentus Voldemāru Mellupu (1919—1942), Olafu Ozolu (1919—1942), Voldemāru Golkanu (1920—1942), strādniekus Kirilu Iļjinu (1919—1942) un Juri Aleksandru Šteinu (1920—1942), Saldus ģimnāzijas audzēkņus Juri Steinātu (1921—1942), Oskaru Kankāli (1922—1942), Ernestu Voldemāru Zužu-Farnestu (1920—1942), Imantu Pētersonu (1922—1942), Edgaru Kravinski (1922—1942), Jelgavas tehnikuma pasniedzēju Spodri Jūliju Rozentālu (1918—1942), policistu Jāni Vārpiņu (1900—1942).
Nošāva arī Latvijas Mākslas akadēmijas docentu Kārli Krauzi (1904—1942).

## Ārējās saites
Titfīldas ekspresis

**"Titfīldas ekspresis"** () ir 1953. gada Apvienotā Karalistes kinokomēdija, kuras režisors ir Čārlzs Kraitons. Filmā galvenās lomas atveido Stenlijs Holovejs, Džordžs Relfs, Džons Gregsons un Hjū Grifits.

Filma stāsta par Titfīldas ciema iedzīvotājiem, kuri, pēc tam, kad uzzina, ka viņu dzelzceļa līniju slēgs, nolemj pārņemt vilciena līniju savās rokās.

Filmas "Titfīldas ekspresis" pirmizrāde notika .

## Atsauces

## Ārējās saites
Štuthofas koncentrācijas nometne

**Štuthofas koncentrācijas nometne** () bija nacistiskās Vācijas koncentrācijas nometne no 1939. līdz 1945. gadam Baltijas jūras krastā 34 km uz austrumiem no Dancigas (Gdaņskas) pie tagadējās Štutovas (*Sztutowo*) Polijā.

1944. gada septembrī uz Štuthofas koncentrācijas nometni no Rīgas deportēja gestapo arestētos Latvijas Centrālās padomes locekļus Konstantīnu Čaksti, Bernhardu Einbergu, Bruno Kalniņu, Vili Pāvulānu, Ludvigu Sēju un citus.

## Nometnes evakuācija
thumb|Konstantīna Čakstes kaps Nāves marša upuru kapsētā Krempa Kašupskā (''Krępa Kaszubska'')
Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1945. gada 25. janvārī nometni lika evakuēt un aptuveni  ieslodzītajiem doties gājienā uz Lauenburgas koncentrācijas nometni (tā dēvētais "Nāves maršs"). Katrā kolonnā bija 1000 līdz 1500 ieslodzīto un starp kolonnām bija septiņu kilometru attālums. Tos, kas atpalika, nogalināja. Gandrīz bez pārtikas šis nāves gājiens ilga desmit dienas sniegā un skarbā aukstumā.
Konstantīns Čakste mira 1945. gada 22. februārī Genšas ciemā, vēlāk pārapbedīts Krempas Kašupskas Nāves marša upuru kapsētā (apbedījums Z-V-23).
Nezināmos apstākļos mira Bernhards Einbergs.

## Memoriāls
1962. gadā bijušās koncentrācijas nometnes vietā izveidoja muzeju, vēlāk memoriālu. Arhīvā saglabājušies dokumenti par aptuveni  ieslodzīto.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dzimusi vakardien

**"Dzimusi vakardien"** () ir 1950. gada ASV komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Džordžs Kjūkors. Filmā galvenās lomas atveido Džūdija Holideja, Broderiks Krofords un Viljams Holdens. Filma balstīta uz Gārsona Kanina tāda paša nosaukuma 1946. gada lugu.

Filma stāsta par nepieklājīgu miljonāru Hariju Broku (Krofords) un viņa daudz jaunāko, neizglītoto draudzeni Billiju Donu (Holideja), kuri dodas uz Vašingtonu, lai uzpirktu kongresmeni. Kad Billija Hariju ar savu uzvedību apkauno, viņš nolīgst žurnālistu Polu Verolu (Holdens), lai apmācītu viņu.

Filmas pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Columbia Pictures]]*. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvas nomināciju piecās kategorijās, tai skaitā "Labākā filma", "Labākais režisors" un "Labākais adaptētais scenārijs". Vairumam kritiķu par pārsteigumu, balvu kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" saņēma Džūdija Holideja, nevis Glorija Svansone par filmu "Sanseta bulvāris" vai Beta Deivisa par "Viss par Ievu". 2012. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma". Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 97% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džūdija Holideja

**Džūdija Holideja** (; dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise.

Savas karjeras sākumā uzstājusies naktsklubos, vēlāk Brodvejas izrādēs un mūziklos. Kļuvusi atpazīstama ar lomu lugā "Dzimusi vakardien" (*Born Yesterday*). To pašu lomu atveidojusi arī Džordža Kjūkora 1950. gada filmas versijā. Par šo lomu saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" un Zelta globusa balvu kategorijā "Labākā aktrise mūziklā vai kinokomēdijā". Par lomu lugā ''Bells Are Ringing'' saņēmusi ''Tony'' balvu. Piedalījusies arī filmās "Ādama riba" (1949), *[[It Should Happen to You]]* (1954) un ''Bells Are Ringing'' (1960).

Mirusi 1965. gadā no krūts vēža, divas nedēļas pirms savas 44 dzimšanas dienas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Thāne

**Thāne** (, ) ir pilsēta Indijas rietumos, Mahārāštras štata rietumos. 2011. gadā Thānē dzīvoja 1,87 miljoni iedzīvotāju. Tā ir ceturtā lielākā pilsēta Mahārāštras štatā. Thāne atrodas 20 km uz ziemeļaustrumiem no Mumbajas centra un ir daļa no Mumbajas metropoles. Tā ir ļoti strauji attīstījusies un izaugusi par lielpilsētu; 1991. gadā tur dzīvoja ap 300 tūkstošiem cilvēku. Thānē attīstīta elektrotehnikas rūpniecība, ķīmiskā rūpniecība un tekstilrūpniecība.

## Ārējās saites
Broderiks Krofords

**Viljams Broderiks Krofords** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris.

Vislabāk pazīstams ar lomu filmā *[[All the King's Men (1949. gada filma)|All the King's Men]]* (1949) par ko saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais aktieris galvenajā lomā" un Zelta globusa balvu kategorijā "Labākais aktieris drāmas filmā". Bieži savā karjerā atveidojis skarbus tēlus. Atveidojis galveno lomu televīzijas seriālā *[[Highway Patrol]]* (1955—1959). Piedalījies arī tādās filmās kā Džordža Kjūkora "Dzimusi vakardien" (1950), Frica Langa *[[Human Desire]]* (1954) un Federiko Fellīni "Krāpnieki" (*Il bidone*, 1955).

## Ārējās saites
Širvanas nacionālais parks

**Širvanas nacionālais parks** () ir Azerbaidžānas nacionālais parks. Tas izveidots 2003. gada 5. jūlijā Saljanas rajona administratīvā apgabala teritorijā. Parka platība ir  hektāri ( km2).

Širvanas nacionālais parku izveidoja uz 1969. gadā dibinātā Širvanas rezervāta bāzes un blakus esošajiem apgabaliem. Rezervāta darbība vērsta uz džeirāna (*Gazella sulgutturosa*), ūdensputnu un tipisku Širvanas zemienes augu biotopu aizsardzību un pavairošanu.
Parka platība ir  hektāri, no kuriem 3500 hektārus aizņem ūdenskrātuves.

## Fauna

### Džeirāna saglabāšana
Širvanas nacionālajam parkam bijusi nozīmīga loma džeirāna gazeles reintrodukcijā Azerbaidžānā un Gruzijā. Gazeles no Širvanas nacionālā parka atkārtoti ir ievestas vairākos apgabalos, tostarp Vašlovani nacionālajā parkā, Kobustanā, Adžinohura stepē, Aggelas nacionālajā parkā.

[300px|thumb|[Džeirāns]]

## Atsauces

## Ārējās saites
* Shirvan National Park Official Website — Ministry of Ecology and Natural Resources of Azerbaijan 
* National Parks: Shirvan National Park — Ministry of Ecology and Natural Resources of Azerbaijan
Daugavpils Draudzīgā aicinājuma vidusskola

**Daugavpils Draudzīgā aicinājuma vidusskola** ir vispārizglītojoša mācību iestāde, kuras administrācija atrodas Aveņu ielā 40, Daugavpilī.

## Vēsture
Mācību iestāde izveidota 2022. gadā, apvienojot Daugavpils 16. vidusskolu, Daugavpils 17. vidusskolu, Daugavpils 7. pirmsskolas izglītības iestādi, Daugavpils 5. pirmsskolas izglītības iestādi un Daugavpils 3. pirmsskolas izglītības iestādi.

2022. gada septembrī skolā mācījās 1852 skolēni, no tiem, 1202 vispārējās vidējās izglītības programmā un 650 pirmskolas izglītības programmā.
2024. gada 1. augustā Daugavpils Draudzīgā aicinājuma vidusskolai pievienoja likvidēto Daugavpils 11. pamatskolu.

Mācību process norisinās 5 ēkās: Aveņu ielā 40, Valmieras ielā 5, Stāvā ielā 41, Tartu ielā 8 un Raipoles ielā 8. Skola īsteno klātienes un neklātienes programmas. Apmācības notiek arī Daugavgrīvas cietumā un no 2024. gada 1. septembra arī Daugavpils psihoneiroloģiskajā slimnīcā.

Kopš 2022. gada 1. augusta skolas direktore ir Kristīna Ivancova.

## Programmas
# Pirmsskolas izglītības programma (01011111)
# Speciālās pirmsskolas izglītības programma izglītojamajiem ar jauktiem attīstības traucējumiem (01015611)
# Speciālās pirmsskolas izglītības programma izglītojamajiem ar valodas traucējumiem (01015511)
# Pamatizglītības programma (21011111)
# Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (21015611)
# Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar valodas traucējumiem (21015511)
# Vispārējās vidējās izglītības programma (31016011)

## Atsauces
Klorisa Līčmena

**Klorisa Līčmena** (; dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise, modele un komiķe. Savas karjeras laikā saņēmusi vairākus apbalvojumus, tai skaitā no 22 nominācijām astoņas ''Emmy'' balvas, kopā ar Džūliju Luisu-Dreifusu padarot viņu par visvairāk nomināciju saņēmušo aktrisi, kā arī par visvairāk *Emmy* balvu saņēmušo personu. Saņēmusi arī Amerikas Kinoakadēmijas balvu, BAFTA kino balvu un Zelta globusa balvu.

Kino debitējusi ar nelielu lomu Roberta Oldriča filmā "Skūpsti mani nāvējoši" (1955). Par lomu Pītera Bogdanoviča filmā *[[The Last Picture Show]]* (1971) saņēmusi Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā", kā arī BAFTA kino balvu. Atveidojusi lomas arī Mela Bruksa filmās *[[Young Frankenstein]]* (1974) un *[[History of the World, Part I]]* (1981).

*Emmy* balvas saņēmusi par dalību televīzijas šovā *[[The Mary Tyler Moore Show]]*, televīzijas filmā *[[A Brand New Life]]* (1973), skeču šovā ''Cher'' (1975), šovā *[[ABC Afterschool Special]]* (1983), kā arī televīzijas seriālos *[[Promised Land]]* (1998) un *[[Malcolm in the Middle]]* (2000—2006). Piedalījusies arī seriālos *[[Gunsmoke]]* (1961), "Krēslas zona" (1961; 2003) un *[[Raising Hope]]* (2010—2014). Atveidojusi lomas tādās filmās kā "Bačs Kesidijs un Sandenss Kids" (1969), *[[WUSA]]* (1970), "" (*Castle in the Sky*, 1986), "Spāņu-angļu" (*Spanglish*, 2004) un *[[Mrs. Harris]]* (2005).

## Atsauces

## Ārējās saites
Latīņamerikāņi

thumb|Latīņamerikas valstis Amerikā (zaļā krāsā)
**Latīņamerikāņi** (, ) ir Latīņamerikas valstu pilsoņi un cilvēki, kas cēlušies no Latīņamerikas vai saista sevi ar tās kultūru. Latīņamerikas valstu iedzīvotāji ir etniski un rasu ziņā daudzveidīgi: daudzās Latīņamerikas valstīs dominē jauktas pirmiedzīvotāju un eiropiešu izcelsmes cilvēki jeb metisi, citās valstīs pirmiedzīvotāji veido vairākumu, dažās valstīs pārsvarā dzīvo eiropiešu izcelsmes iedzīvotāji, bet daudzviet — galvenokārt mulati. Lielākā daļa latīņamerikāņu ticīgo ir katoļi. Neliela daļa ir protestanti.

Kopējais Latīņamerikas iedzīvotāju skaits ir aptuveni 600 miljoni. Lielākās latīņamerikāņu nācijas ir brazīlieši (ap 190 miljoniem; 2008), meksikāņi (ap 150 miljoniem; 2008), kolumbieši (45 miljoni) un argentīnieši (40 miljoni). Latīņamerikāņi un viņu pēcnācēji dzīvo gandrīz visā pasaulē, īpaši blīvi apdzīvotās pilsētās. Latīņamerikāņi visbiežāk pārceļas uz ASV, Spāniju, Franciju, Kanādu un Itāliju. Ievērojams skaits latīņamerikāņu — 45 miljoni — dzīvo ASV, kur tie veido vairāk nekā 15 % no valsts iedzīvotājiem (2007).

## Ārējās saites
ASV ķīnieši

thumb|Ķīniešu izcelsmes amerikāņi pa štatiem pēc ASV 2010. gada tautas skaitīšanas datiem
**ASV ķīnieši** () ir ķīniešu izcelsmes amerikāņi, daļa no ķīniešu diasporas. Daudziem ķīniešu izcelsmes amerikāņiem senči ir no kontinentālās Ķīnas, Honkongas, Makao, Malaizijas, Singapūras, Taivānas, kā arī no citiem reģioniem, kuros dzīvo liels skaits ķīniešu diasporas iedzīvotāju, īpaši no Dienvidaustrumāzijas un dažām citām valstīm, piemēram, Austrālijas, Kanādas, Francijas, Dienvidāfrikas, Jaunzēlandes un Apvienotās Karalistes.

ASV ķīniešu kopiena ir lielākā ķīniešu kopiena ārpus Āzijas un trešā lielākā ķīniešu diasporā pasaulē. Saskaņā ar ASV tautas skaitīšanas datiem 2016. gadā ķīniešu izcelsmes amerikāņu iedzīvotāju skaits bija  cilvēki.

## Ārējās saites
Fernandu Meireliss

**Fernandu Ferreira Meireliss** (; dzimis ) ir Brazīlijas kinorežisors, producents un scenārists.

Vislabāk pazīstams, kā viens no Brazīlijas kriminālfilmas "Dieva pilsēta" (2002) režisoriem. Par šo filmu saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvas nomināciju kategorijā "Labākais režisors". Nominēts Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais režisors" par politisko trilleri "Uzticīgais dārznieks" (2005), kas balstīts uz Džona le Karē romānu. Reičela Vaisa par dalību šajā filmā saņēma Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Režisējis arī trillerus "Aklums" (2008), kas balstīts uz Žuze Saramagu romānu, kā arī "360" (*360*, 2011). 2019. gadā režisējis *[[Netflix]]* biogrāfisko drāmu *[[The Two Popes]]*.

## Ārējās saites
Austrumnegrosa

**Austrumnegrosa** (, , ) ir viena no Filipīnu provincēm valsts vidusdaļā, Negrosas Salas reģionā. Aizņem Negrosas salas dienvidaustrumu daļu, kā arī vairākas mazākas salas piekrastē. Administratīvi dalās 6 pilsētās un 19 municipalitātēs un sīkāk 557 barangajās. Provinces centrs un lielākā pilsēta ir Dumagete salas dienvidaustrumos pie ieejas Taņona šaurumā. Apdzīvo galvenokārt sebuāņi.

## Vēsture
Province izveidota 1890. gadā, sadalot visu salu iekļaujošo Negrosas provinci pārsvarā sebuāņu (Austrumnegrosa) un ilongu (Rietumnegrosa) apdzīvotos sektoros.

## Ārējās saites
Labākais mūzikls vai kinokomēdija (Zelta globusa balva)

**[[Zelta globusa balva]]s kategorija "Labākais mūzikls vai kinokomēdija"** ir ikgadēja Zelta globusa balvas kategorija kopš 1952. gada, ko pasniedz Holivudas Ārzemju preses asociācija (HFPA).

## Laureāti un nominanti

### 1951—1957

### 1958—1962

### 1963—1969

### 1970. gadi

### 1980. gadi

### 1990. gadi

### 2000. gadi

### 2010. gadi

### 2020. gadi
Dumagete

**Dumagete** (, , ) ir pilsēta Filipīnās, Negrosas Salas reģionā, Austrumnegrosas provinces centrs un lielākā pilsēta, kā arī viens no Negrosas Salas reģiona administratīvajiem centriem (otrs ir Bakoloda). Atrodas Negrosas salas dienvidaustrumu krastā pie Taņona šauruma dienvidu ieejas. Nozīmīgs izglītības un transporta centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Saljut-2

***Saljut-2*** () jeb ***OPS-1*** bija PSRS militārās *[[Almaz (orbitālā stacija)|Almaz]]* sērijas orbitālā stacija. Tā Aizsardzības ministrijas uzdevumā tika palaista 1973. gada 3. aprīlī, bet drīz dehermetizējās, nesagaidot nevienu kosmonautu apkalpi.

## Pirmsstarta sagatavošana
Kosmonautu apkalpe (komandieris Pāvels Popovičs un lidojuma inženieris Jurijs Artjuhins) gatavojās lidojumam uz *OPS-1* kosmosa kuģī *Sojuz*, ko bija paredzēts palaist 10 dienas pēc tam, kad stacija būtu sasniegusi orbītu. Dažas dienas pirms stacijas starta *Sojuz* kosmosa kuģa tehniskas problēmas lika atlikt pilotējamo lidojumu. Tajā laikā Baikonuras kosmodromā jau bija pabeigtas neatgriezeniskas operācijas ar *OPS-1* un tās nesējraķeti, tādēļ atbildīgās amatpersonas pieņēma lēmumu palaist staciju.

## Lidojuma gaita
*Saljut-2* tika palaista  09:00 *UTC* ar nesējraķeti *[[Proton-K]]* no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 81 / 23.
Tā kā PSRS nevēlējās izpaust divu orbitālo staciju projektu pastāvēšanu, un jo īpaši, lai slēptu militārās *Almaz* attīstību, *OPS-1* pēc orbītas sasniegšanas tika nodēvēta par *Saljut-2*.

13 dienas pēc palaišanas zemes vadības centrs konstatēja spiediena zudumu stacijā. Oficiālā izmeklēšanā secināja, ka kļūdainas metināšanas rezultātā dzinēja iedarbināšanas laikā pārplīsusi viena no stacijas degvielas sistēmas caurulēm, un dzinēja darbināšanas laikā ir izdedzis caurums tās hermētiskajā korpusā.

Vēlāk šī hipotēze tika atspēkota. Rūpīga orbītā konstatēto fragmentu analīze parādīja, ka trīs dienas pēc stacijas palaišanas *Proton* raķetes augšējā pakāpe uzsprāga spiediena izmaiņu rezultātā, ko izraisīja pārkaršana tās tvertnēs, kur bija aptuveni viena tonna neizlietotas degvielas. Sprādziens radīja atlūzu mākoni, no kurām dažu fragmentu trajektorija šķērsoja stacijas orbītu. Astoņas dienas vēlāk kādas atlūzas acīmredzot trāpīja stacijai, izraisot tās dehermetizāciju.

25. aprīlī no stacijas pārstāja pienākt telemetrija.
28. aprīlī PSRS ziņu aģentūra *[[TASS]]* paziņoja, ka *Saljut-2* ir pabeigusi savu darbību "pēc stacijas uzlabotas konstrukcijas sistēmu izmēģināšanas un eksperimentu veikšanas".
1973. gada 28. maijā stacija nekontrolēti nogāja no orbītas, sadega Zemes atmosfērā, nesadegušās daļas iekrita Klusajā okeānā.

Neraugoties uz slepenību un "vārdu spēli", rietumu novērotāji ne tikai saskatīja daudz pierādījumu par neveiksmīgu misiju, bet arī gandrīz uzreiz pamanīja jaunā kosmosa kuģa militāro raksturu. Atšķirībā no saviem civilajiem līdziniekiem — *[[Saljut-1]]* un *[[Kosmos-557]]* — *Saljut-2* raidīja signālus 19,944 MHz frekvencē, kas bija ierasta padomju izlūkošanas pavadoņiem. Tā kā *Almaz* staciju īstie nosaukumi bija slepeni, Rietumos tās sāka dēvēt par "militārajiem Saljutiem".

## Atsauces

## Ārējās saites

* Short mission of Almaz-1 zarya.info
* Salyut 2, 3, 5 / OPS 1, 2, 3 Krebs, Gunter D
Zemgales karogs

**Latviešu vēsturiskās zemes Zemgales karogs** līdztekus Zemgales ģerbonim ir Zemgales oficiālais  simbols.

## Vēsture
Zemgales karogu pēc Latviešu vēsturisko zemju attīstības padomes priekšlikuma 2023. gada 29. septembrī apstiprināja Latvijas Valsts prezidents, ņemot vērā Valsts Heraldikas komisijas atzinumu.
2024. gada 9. augustā to svinīgi pacēla mastā Tērvetes pilskalnā.

## Apraksts
Latviešu vēsturiskās zemes Zemgales karoga apraksts:

# Latviešu vēsturiskās zemes Zemgales karogs ir tumši zaļš ar baltu horizontālu svītru.
# Latviešu vēsturiskās zemes Zemgales karoga tumšizaļbalttumšizaļo svītru attiecība ir 2:1:2.
# Latviešu vēsturiskās zemes Zemgales karoga platuma un garuma attiecība ir 1:2.
# Latviešu vēsturiskās zemes Zemgales karoga tumšizaļbalttumšizaļo svītru attiecība, kā arī karoga platuma un garuma attiecība neatkarīgi no karoga izmēriem atbilst norādītajam paraugam.
# Latviešu vēsturiskās zemes Zemgales karoga tumši zaļā krāsa atbilst Pantone 7735 C krāsas kodam.

## Atsauces
Aleksandrs Gorčakovs

**Aleksandrs Gorčakovs** (krievu: *Александр Михайлович Горчаков*; dzimis 1798. gada 4. [15.] jūnijā Hāpsalu, Igaunijas guberņā, miris 1883. gada 27. februārī [11. martā] Bādenbādenē) bija Krievijas Impērijas ārpolitikas vadītājs Aleksandra II laikā, pēdējais Krievijas Impērijas Valsts kanclers (no 1867. gada).

Gorčakovs ieguva reputāciju kā viens no ietekmīgākajiem un cienījamākajiem diplomātiem 19. gadsimta vidū. Pētnieki ir vienisprātis, ka Gorčakova galvenais sasniegums bija Melnās jūras demilitarizācijas pabeigšana, taču piebilst, ka viņš pārāk ilgi palika ārlietu ministra amatā.

Kņaza Gorčakova politiskā karjera beidzās līdz ar Berlīnes kongresu, kopš tā laika viņš politikā piedalījās maz, lai gan saglabāja goda valsts kanclera titulu.

Miris Bādenbādenē 1883. gada 27. februārī.

## Ārējās saites