Lielstraupes pils

thumb|300px|right|Lielstraupes pils 2017. gadā

**Lielstraupes pils** () ir viena no viduslaiku pilīm Latvijā, kas ar pārbūvēm saglabājusies līdz mūsdienām. Tā atrodas Cēsu novada Straupes pagasta Straupē. Tā ir vienīgā pils Latvijā, kas vienā korpusā apvienota ar baznīcu. Pils veidolā saplūdušas viduslaiku un baroka arhitektūras formas.

Pils kopš 13. gadsimta otrās puses piederēja Rozenu dzimtai, kas ar pārtraukumiem šeit saimniekoja līdz pat 1939. gadam. 

## Vēsture
[thumb|left|250px|Lielstraupes vasaļa pils un pilsētas plāns ar nocietinājumiem ap to 15.—16. gadsimtā ([Kārlis fon Lēviss of Menārs, 1914).]]
[thumb|300px|Lielstraupes pils un baznīca pie [Rīgas – Pēterburgas pasta ceļa 1779. gadā (Broces kolekcija)]]
thumb|300px|1905. gada decembrī nodedzinātā Lielstraupes pils.
Lielstraupes pils celta kā Rīgas arhibīskapa vasaļa pils. Piemiņas plāksnē uz pils sienas rakstīts, ka ēku cēlis Fabiāns Rozens 1263. gadā, taču dokumentos pils pirmo reizi pieminēta 1310. gadā, kad to bija aplencis lietuviešu karaspēks. 

Tā kā Poļu—zviedru karā Rozeni atbalstīja Poliju-Lietuvu, 1625. gadā Zviedrijas ķēniņš Gustavs II Ādolfs lika muižu konfiscēt un izlēņot pulkvežleitnantam Vilhelmam fon Valenšteinam, kurš to 1629. gadā par 3100 dālderiem pārdeva Jirgena fon Albedilam atraitnei Elizabetei. Vēlāk pils piederēja feldmaršalam Oto Reinholdam fon Albedilam (1650–1697). 1684. gadā pils un baznīcas ēku izpostīja ugunsgrēks. 1704. gadā muižu ieguva Štakelbergu dzimta. Pēc Vidzemes kapitulācijas un Lielā Ziemeļu kara beigām Lielstraupes muižu ieguva Vidzemes gubernators Pēteris Lasī, pēc viņa veiktās pārbūves viduslaiku pils 1743. gadā ieguva mansarda jumtus, torņa barokālo noslēgumu un liekta silueta zelmiņus. Vēlāk muiža piederēja kambarkungam Pēterim fon Fītinghofam-Šēlam, kura atraitne 1765. gadā apprecējās ar ģenerālgubernatoru Džordžu Braunu. 1856. gadā Vidzemes guberņu apmeklēja Krievijas impērijas ķeizars Aleksandrs II Romanovs, kurš apsolīja atdot muižu artilērijas ģenerālim Johanam Gustavam fon Rozenam (1797–1872), 1866. gadā Rozenu dzimta pili atguva un to atjaunoja.
Lielstraupes pili nodedzināja 1905. gada revolūcijas laikā. Muižas īpašnieks, Krievijas Impērijas Valsts domes deputāts Hanss fon Rozens pili atjaunoja, pils atjaunošanas darbus veica arhitekta Vilhelma Bokslafa vadībā no 1906. līdz 1909. gadam. Paveiktie darbi pilī kļuva par pirmajiem zinātniskās restaurācijas piemēriem Latvijas muižu arhitektūrā.

Latvijas PSR laikā no 1949. līdz 1959. gadam bijušajā muižas pilī atradās Lielstraupes mašīnu traktoru stacijas pārvalde, mācību telpas un traktoristu kopmītnes, bet muižas stallī atradās darbnīcas. Pēc 1963. gada pils ēkās atradās Lielstraupes psihoneiroloģiskā slimnīca, kas vēlākos gados pārtapa par Straupes narkoloģisko slimnīcu, kura atradās pils telpās līdz 2018. gada 1. janvārim. Pils interjerā saglabājās ozolkoka kāpnes, durvju vērtnes un parkets, kā arī glazētu podiņu krāsnis, kas tikušas būvētas 20. gadsimta sākumā. Savukārt pils eksterjerā saglabājās tornī esošais pulkstenis, kas izgatavots no koka detaļām.

2018. gada janvārī pils pārgāja Pārgaujas novada domes īpašumā un tika atvērta apskatei. 
2023. gada 16. martā Saeima pieņēma īpašu likumu, saskaņā ar kuru Lielstraupes pili un nekustamos īpašumus "Berlīne" un "Saulrīti" bez atlīdzības nodeva Cēsu novada pašvaldības īpašumā, lai nodrošinātu tās kultūrvēsturiskās vērtības saglabāšanu un aizsardzību, kā arī izmantošanu sabiedrības vajadzībām.  
Interesi iegūt īpašumā Lielstraupes pili izrādīja arī Rozenu dzimtas pēctecis Jakobs fon Rozens.

## Baznīca

Pils komplekss ir unikāls, jo vienā no pils korpusiem atrodas pils kapela, tagad tā ir Straupes baznīca, kas ir darbojoša un piederīga Latvijas evaņģēliski luteriskajai Baznīcai.

## Pils parks
Pili ieskauj parks un dīķis. Parkā aug vietējo un eksotisko koku sugas, kuru vidū ir minamas tādas sugas kā sniegāju jasmīns un balzāma baltegle. Parka tālākajā stūrī atrodas savdabīgs atsevišķs koka zvanu tornis, kas ticis būvēts 1848. gadā. Vietā, kur tagad plešas parks, 14. gadsimtā atradās Straupes pilsēta, kas 1374. gadā ieguva Rīgas tiesības, kā arī bija Hanzas savienības locekle. Taču tā 17. gadsimta karu laikā tika nopostīta un vēlāk netika atjaunota.

Parkā ir konstatēta arī viduslaiku kapsēta; tā bijusi senākā Straupes pilsētas kapsēta, kurā tika apbedīti arī 16. gadsimta mēra epidēmijas upuri, kura laikā nomira 81.5 % iedzīvotāju, bet dzīvi palika tikai 794 pilsētnieki. Kapsētā mirušos apbedīja līdz 1775. gadam, izņemot muižniekus un mācītājus, kurus apbedīja baznīcā. Tagad viņu kapakmeņi ir apskatāmi baznīcas dārzā.

## Attēlu galerija

Attēls:Lielstraupes pils1.jpg|Lielstraupes pils
Attēls:Straupes_pils.jpeg|Lielstraupes pils
Attēls:Lielstraupes pils2.jpg|Plāksne
Attēls:Lielstraupes pils3.jpg|Ēkas fragments
Attēls:Lielstraupes pils4.jpg|Pils kapela-baznīca
Attēls:Lielstraupes pils5.jpg|Ēku kompleksa fragments
Attēls:Lielstraupes pils6.jpg|Ēku kompleksa fragments
Attēls:Lielstraupes pils7.jpg|Durvju portāls
Attēls:Lielstraupes pils8.jpg|Laterna
Attēls:Lielstraupes pils9.jpg|Putnu māja


## Atsauces

## Ārējās saites
* Lielstraupes pils
* www.ambermarks.com
* www.latvia.travel/lv
* www.pargauja.cesis.lv 
* www.straupesslimnica.lv
* Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942