open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Maikls B. Džordans

**Maikls Bakari Džordans** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, režisors un producents.

Vislabāk pazīstams ar lomām režisora Raiena Kūglera filmās "Frūtveilas stacija" (2013), "Krīds: Rokija mantojums" (2015), "Melnā Pantera" (2018), "Melnā Pantera: Vakanda mūžam" (2022) un "Grēcinieki" (2025). Par lomu filmā "Grēcinieki" viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais aktieris galvenajā lomā". Krīda lomu atveidojis arī filmās "Krīds II" (2018) un "Krīds III" (2023), kurai bijis arī režisors.

Karjeras sākumā atveidojis lomu seriāla "Noklausīšanās" (*The Wire*, 2002) pirmajā sezonā. Vēlāk filmējies kanāla ABC ziepju operā All My Children (2003—2006) un NBC seriālā "Visu uzvarai" (2009—2011). Piedalījies arī tādās filmās kā "Hronikas veidotāji" (*Chronicle*, 2012), *[[That Awkward Moment]]* (2014), "Fantastiskais četrinieks" (2015) un *[[Just Mercy]]* (2019).

Žurnāls *[[Time]]* Džordanu nosauca par vienu no 100 ietekmīgākajiem cilvēkiem pasaulē 2020. un 2023. gadā. Džordans ir arī viens no Anglijas Premjerlīgas futbola kluba *[[AFC Bournemouth|Bournemouth]]* īpašniekiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
M3 (žurnāls)

**M3** ir Zviedrijas tehnoloģiju ziņu tīmekļa vietne, kas dibināta 2001. gadā, apvienojoties diviem tehnoloģiju žurnāliem — *Maxidata* un *Mobile World*. Izdevums bija pieejams drukātā formātā līdz 2014. gadam, pēc tam tas pārgāja tikai uz tiešsaistes formātu.

M3 bija ietekmīgs medijs Zviedrijā 2000. gados, kad tā testi, apskati un pētījumi tika bieži citēti tādos galvenajos medijos kā *[[Dagens Industri]]*, *[[Svenska Dagbladet]]*, *[[Expressen]]*, *[[Dagens Nyheter]]*, *[[Aftonbladet]]* un citos.

M3 kopā ar tehnoloģiju izdevumiem *Computer Sweden*, *PC för alla* un *MacWorld* piederēja uzņēmumam International *Data Group* līdz 2025. gadam, kad tie tika pārdoti privātā kapitāla investīciju sabiedrībai *Regent LP*.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Samara (Etiopija)

**Samara** () jeb **Semera** (, *Semera*) ir pilsēta Etiopijā, Afāras kilila galvaspilsēta. Atrodas tuksnešainā apvidū valsts ziemeļaustrumu daļā pie Avašas—Asebas autoceļa  no valsts galvaspilsētas Adisabebas.

## Vēsture
1996. gadā Etiopijas valdība sāka jaunās Afāras galvaspilsētas būvniecību pie galvenā ceļa, kas savieno Avašu un Asebas ostu Eritrejā. Pilsētas attīstība noritēja lēni konflikta ar Eritreju un robežas slēgšanas 1998. gadā dēļ. Līdz ar to Etiopijas imports un eksports tika novirzīts uz Džibuti ostu un līdz ar to uz ceļiem un dzelzceļa līniju tālāk uz dienvidiem starp Adisabebu un Džibutiju. Neskatoties uz to, 2007. gadā Samara oficiāli tika pasludināta par Afāras galvaspilsētu, aizvietojot iepriekšējo galvaspilsētu Asajtu; oficiālais tālaika pilsētas iedzīvotāju skaits bija tikai 2625 cilvēki. 2008. gadā tika pabeigta Samaras universitātes būvniecība. Darbojas lidosta, kas nodrošina satiksmi ar valsts galvaspilsētu Adisabebu.

## Atsauces

## Ārējās saites
UEFA Jaunatnes līga

**UEFA Jaunatnes līga** () ir Eiropas Futbola asociāciju savienības (UEFA) organizētas ikgadējas starptautiskas klubu sacensības jaunatnes komandām līdz 19 gadu vecumam (U-19). Turnīrs tika izveidots 2013 - 2014 gada sezonai kā UEFA klubu līmeņa jaunatnes sacensības, kuru sacensību formāts ir veidots līdzīgi kā UEFA Čempionu līgai. Turnīra mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa starptautisku sacensību vidi Eiropas futbola klubu akadēmijām un veicināt jauno futbolistu attīstību profesionālajā vidē.

## Vēsture
UEFA Jaunatnes līgas izveide tika apstiprināta 2012 gadā, un pirmais turnīrs norisinājās 2013 - 2014 gada sezonā. Sākotnēji sacensībās piedalījās tikai to klubu U-19 komandas, kuru pieaugušo vienības kvalificējās UEFA Čempionu līgas grupu turnīram, tādējādi nodrošinot paralēlas sacensības jaunatnes līmenī.

No 2015 - 2016 gada sezonas turnīra formāts tika paplašināts, iekļaujot arī nacionālo U-19 čempionātu uzvarētājus, tādējādi paplašinot dalībnieku loku un veicinot klubu iesaisti no dažādām UEFA dalībvalstīm.

## Sacensību formāts
UEFA Jaunatnes līgā kopumā piedalās 64 komandas un turnīrs ir sadalīts divās galvenajās sacensību daļās:

* UEFA Čempionu līgas ceļš - U-19 komandas no klubiem, kuru pieaugušo vienības kvalificējušās UEFA Čempionu līgas pamatturnīram.
* Nacionālo čempionu ceļš - U-19 komandas, kas uzvarējušas savas valsts nacionālajā jaunatnes čempionātā.

Pēc abu ceļu posmu noslēguma komandas tiek apvienotas izslēgšanas spēļu fāzē, kas noslēdzas ar finālturnīru neitrālā norises vietā.

## Finālturnīrs un trofeja
Turnīra pusfināli un fināls tradicionāli notiek neitrālā norises vietā, visbiežāk Šveices pilsētā Njonā. Turnīra uzvarētājs saņem Lennarta Johansona trofeju, kas nosaukta par godu bijušajam UEFA prezidentam.

## Tiešraides un mediju nodrošinājums
UEFA Jaunatnes līgas spēļu mediju nodrošinājums tiek organizēts pēc decentralizēta modeļa - UEFA darbojas kā sacensību tiesību īpašnieks un tehnisko prasību noteicējs, savukārt konkrētu spēļu filmēšanu un televīzijas signāla producēšanu bieži nodrošina vietējie raidorganizāciju partneri vai tehniskie pakalpojumu sniedzēji. Šī pieeja ļauj elastīgi pielāgot producēšanas apjomu sacensību posmam un auditorijas interesēm.

Ne visas spēles tiek pārraidītas televīzijā, īpaši grupu turnīra un agrīno izslēgšanas spēļu posmā. Atlasītās spēles tiek straumētas bez maksas UEFA digitālajā platformā *UEFA.tv*, kur pieejami arī spēļu ieraksti un video apskati.

Atsevišķās valstīs turnīra spēles var tikt pārraidītas arī nacionālajās sporta televīzijās vai straumēšanas platformās, ja attiecīgajā teritorijā ir noslēgtas apraides vienošanās vai ir interese par konkrētu klubu līdzdalību sacensībās.

## Sezonu uzvarētāji

## Atsauces

## Ārējās saites
* https://www.uefa.com/uefayouthleague/
* https://www.uefa.tv/section/UYL
Džeks O'Konels

**Džeks O'Konels** (; dzimis ) ir angļu aktieris.

Kļuvis pazīstams ar lomu britu televīzijas seriālā *[[Skins (seriāls)|Skins]]* (2009—2010; 2013). Piedalījies arī filmās "Šī ir Anglija" (*This Is England*, 2006) un *[[Eden Lake]]* (2008). Saņēmis pozitīvu kritiķu novērtējumu par lomām neatkarīgajās filmās *[[Starred Up]]* (2013) un *[['71]]* (2014), par kurām nominēts BIFA balvām. 2014. gadā saņēmis BAFTA kino balvu kategorijā "Uzlecošā zvaigzne". Vēlāk piedalījies tādās filmās kā "Nesalauztais" (2014), "Naudas monstrs" (2016), *[[The Man with the Iron Heart]]* (2017), *[[Trial by Fire]]* (2018), *[[Jungleland]]* (2019), *[[Little Fish]]* (2020), "Ferrari" (2023), *[[Back to Black]]* (2024) un "Grēcinieki" (2025).

## Ārējās saites
Sebastjēns Lekornī

**Sebastjēns Lekornī** (, dzimis ) ir franču politiķis. Kopš 2025. gada septembra Lekornī ir Francijas premjerministrs. Pārstāv partiju "Renesanse". Lekornī tiek raksturots kā labējas politikas pārstāvis.

Pirms pievienošanās partijai "Renesanse" 2017. gadā, pārstāvējis "Tautas kustības savienību" un "Republikāņu partiju". Valdībā bijis vairāku nozaru ministrs, tai skaitā bruņoto spēku ministrs no 2022. līdz 2025. gadam.

2025. gada 9. septembrī prezidents Emanuels Makrons apstiprināja Lekornī par Francijas premjerministru pēc tam, kad bija kritusi Fransuā Bairū valdība. 6. oktobrī, tikai 26 dienas pēc stāšanās amatā, Lekornī paziņoja par atkāpšanos no premjerministra amata, padarot viņa būšanu premjerministra amatā par īsāko Francijas Piektās republikas vēsturē. Četras dienas vēlāk, 10. oktobrī, Makrons vēlreiz iecēla Lekornī premjerministra amatā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tallinas Kalju baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q14956083"
}


**Tallinas Kalju baptistu baznīca** () ir baptistu dievnams, kas atrodas Igaunijas galvaspilsētas Tallinas Kalamajas rajonā, Kalju ielā. Baznīca ir Igaunijas kultūras piemineklis (id — 1080). Tā uzcelta 1903. gadā pēc Konstantīna Vilkena (*Konstantin Wilcken*) projekta.

PSRS okupācijas gados, 20. gadsimta sešdesmitajos gados bija iecere baznīcu slēgt, bet ēkā ierīkot šaha klubu, tomēr šaha klubu ierīkoja citur, bet baznīca turpināja funkcionēt.

## Ārējās saites
* Ieraksts Igaunijas kultūras mantojuma reģistrā
Lubango

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q122044"
}


**Lubango** () ir pilsēta Angolas dienvidrietumos, Uilas provinces centrs. Pēc iedzīvotāju skaita (pāri miljonam 2025. gadā) otra lielākā pilsēta valstī. 

Pilsētu 1885. gadā dibinājuši portugāļu kolonisti no Madeiras. 1923. gadā no Lubango uz piekrasti tika ierīkota dzelzceļa līnija. Vēsturiski pilsēta bijusi portugāļu kolonizatoru centrs, tāpēc šeit saglabājusies portugāļu laika koloniālā arhitektūra. Angolas pilsoņu kara laikā pilsēta bija svarīga valdības, kubiešu un SWAPO militārā bāze. Pilsēta atrodas 1720 metrus virs jūras līmeņa, tā tiek dēvēta par aukstāko pilsētu Angolā, šeit reģistrēta −2 °C temperatūra.

## Atsauces

## Ārējās saites
Johans Kallmejers

**Johans Augusts Teodors Kallmejers** (; dzimis , miris ) bija Landzē dzimis vācbaltiešu izcelsmes mācītājs un novadpētnieks. Kurzemes literatūras un mākslas biedrības un Vēstures un senatnes pētītāju biedrības biedrs.

Dzimis Landzes mācītāja ģimenē. No 1828. līdz 1832. gadam studēja teoloģiju Tartu Universitātē. No 1832. līdz 1834. gadam uzturējās Sanktpēterburgā, Vācijā, Austrijā, Šveicē. Atgriezies dzimtenē, visu mūžu nostrādāja par mācītāju Landzē un Užavā, vienlaicīgi nodarbojoties ar vēstures pētniecību.

1846. gadā publicēja rakstu "Par latviešu tautas dziesmām" (*Über das lettische Volkslied*). 1853. gadā piedalījās Vecākās atskaņu hronikas izdošanas sagatavošanā. Sagatavoja materiālu par Kurzemes baznīcām un mācītājiem (*Die evangelischen Kirchen und Prediger Kurlands*), kas publicēta 1890. un 1910. gadā jau pēc Kallmejera nāves.

## Ārējās saites

* BBLd — Baltisches Biografisches Lexikon digital
Kronētās Svētās Marijas katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q651123"
}

**Kronētās Svētās Marijas katedrāle** (, ) ir Romas katoļu baznīcas katedrāle, kas atrodas Gibraltārā. 1910. gadā izveidotās Gibraltāra diecēzes galvenā baznīca.

1462. gadā spāņi atkaroja Gibraltāru no mauriem, tās galvenā mošuju pārveidoja par baznīcu. Tomēr drīz pēc tam mošeju nojauca, tās vietā uzbūvējot lielāku celtni. 1704. gadā Gibraltāru ieņēma briti un Kronētās Svētās Marijas katedrāle kļuva par vienīgo katoļu baznīcu pilsētā. 1820. gadā baznīcai piebūvēts tornis. 1931. gadā baznīcu restaurēja.

## Ārējās saites
*
Parsi

**Parsi**, arī **parseji**, ir etnoreliģiska grupa, kas veidojusies no persiešu izcelsmes zoroastriešiem, kuri, galvenokārt viduslaikos, no Irānas teritorijas migrēja uz Indijas subkontinentu. Vēsturiski šo pārvietošanos parasti saista ar islāma izplatību mūsdienu Irānas teritorijā. Par migrāciju un tās detaļām tiek diskutēts, taču kopienas izcelsmes naratīvs parasti skaidrots kā bēgļu pārcelšanās uz Gudžarātu, kur parsieši nostiprinājās un vēlāk arī pilsētās izveidoja ietekmīgus centrus. Parsi sevi uzskata par senās persiešu kultūras un zoroastrisma tradīciju mantiniekiem, saglabājot atšķirīgu identitāti reliģiskajā praksē, sociālajā un kultūras dzīvē. Parsu etniskā, reliģiskā un kultūras identitāte balstās zoroastrisma ticībā, kuras pamatā ir pravieša Zaratustras mācība par labo un ļauno, morālo izvēli un kosmisko kārtību. Reliģiskajā praksē ugunij ir centrāla loma kā šķīstības un patiesības simbolam, ko kopiena uztur uguns tempļos. Kultūras ziņā parsi apvieno persiešu izcelsmes tradīcijas ar Indijas vides ietekmi, radot savdabīgu dzīvesveidu, kas izpaužas valodā, paražās, apģērbā un kopienas institūcijās. Identitāti stiprina arī endogāmijas tradīcijas, vienlaikus vēsturiski notikusi integrācija Indijas sabiedrībā. Rietumindijā gudžaratu valoda gadsimtiem bijusi būtisks parsu kultūras nesējs.

Mūsdienās parsi galvenokārt dzīvo Indijā, īpaši Mumbajā un Gudžarātas pilsētās, kur vēsturiski izveidojušās lielākās kopienas. Mazākas vēsturiskas kopienas pastāv arī Karāči un citviet Pakistānā, kā arī Irānā, Apvienotajā Karalistē, Ziemeļamerikā un Austrālijā. Saskaņā ar Indijas 2011. gada tautas skaitīšanu, parsu (zoroastriešu) skaits Indijā bija  (samazinājums no 69,6 tūkstošiem 2001. gadā), un valsts institūcijas šo demogrāfisko lejupslīdi ir fiksējušas oficiālajās publikācijās. Pasaulē zoroastriešu kopskaits parasti tiek lēsts ap 110–120 tūkstošiem, un Indijas parsi veido lielāko šīs reliģijas kopienas daļu. Kopējais parsu skaits pasaulē bieži tiek minēts aptuveni 100–120 tūkstošu robežās, pēdējās desmitgadēs sarūkot zemas dzimstības un stingru reliģiskās piederības noteikumu dēļ. Parsu nozīme Indijas vēsturē un sabiedrībā ir bijusi nesamērīgi liela salīdzinājumā ar to skaitu. Koloniālajā un pēckoloniālajā periodā parsi ieņēma ievērojamu lomu tirdzniecībā, rūpniecībā, zinātnē, izglītībā un sabiedriskajā dzīvē. Viņi aktīvi piedalījās industrializācijā, labdarībā un pilsoniskās sabiedrības veidošanā, kļūstot par vienu no redzamākajām minoritāšu kopienām Indijā.

## Ārējās saites
Etnocīds

**Etnocīds** ir darbību kopums, kas vērsts uz kādas etniskas, kultūras vai nacionālas grupas identitātes iznīcināšanu, ne vienmēr fiziski iznīcinot pašus grupas locekļus, bet gan likvidējot to valodu, tradīcijas, reliģiju, vēsturisko atmiņu un citus kultūras pastāvēšanas pamatus. Etnocīds var izpausties kā piespiedu asimilācija, valodas aizliegšana, izglītības sistēmas pārveidošana ar mērķi izskaust grupas identitāti, kultūras pieminekļu iznīcināšana, reliģisko prakšu aizliegšana, kā arī bērnu piespiedu pāraudzināšana citā kultūras vai etniskā vidē.

Atšķirībā no genocīda, etnocīds galvenokārt ir vērsts pret grupas kultūras un sociālās eksistences pamatiem, nevis pret tās fizisku iznīcināšanu. Tomēr praksē etnocīds bieži pastāv līdzās citām represīvām politikām, tostarp deportācijām, diskriminācijai un vardarbībai.

Terminu “etnocīds” 20. gadsimta vidū attīstīja vairāki antropologi un juristi, to lietojot, lai raksturotu politiku, kas noved pie tautu un etnisko kopienu kultūras izzušanas. Starptautiskajās tiesībās etnocīds kā atsevišķs nozieguma veids nav skaidri kodificēts tāpat kā genocīds, tomēr ar to saistīti principi parādās cilvēktiesību, minoritāšu aizsardzības un kultūras mantojuma aizsardzības dokumentos.

## Skatīt arī
* Genocīds
* Asimilācija
* Cilvēktiesības
* Starptautiskās tiesības

## Ārējās saites
* ANO Augstā komisāra cilvēktiesību birojs
Brenda Frikere

**Brenda Frikere** (; dzimusi ) ir īru aktrise. Starptautisku atpazīstamību ieguvusi ar lomu filmā "Mana kreisā kāja" (*My Left Foot*, 1989), par kuru saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā".

Piedalījusies vairākās teātra izrādēs, kā arī kino un televīzijas projektos Lielbritānijā, Īrijā un ASV. Plašākai auditorijai zināma arī ar lomām filmās "Viens pats mājās 2" (1992), "Eņģeļu lauks" (*A Time to Kill*, 1996), "*[[Inside I'm Dancing]]*" (2004) un citos darbos.

## Ārējās saites
Devins Retrejs

**Devins Retrejs** (, dzimis ) ir ASV aktieris. Plašāk pazīstams ar Baza Makalistera (*Buzz McCallister*) lomu filmās "Viens pats mājās" (1990) un "Viens pats mājās 2" (1992).

Piedalījies arī vairākās citās filmās un televīzijas seriālos, tostarp "Nebraska" (2013), "R.I.P.D." (2013), "Blue Ruin" (2013), kā arī seriālos *[[Better Call Saul]]*, *[[Mosaic]]* un *[[The Tick]]*.

## Ārējās saites
Tigraja

**Tigrajas nacionālā reģiona pavalsts** (, *Bǝherawi Kǝllǝlawi Mängǝsti Tǝgray*; , *yä-Tǝgray Bǝḥerawi Kǝllǝlawi Mängǝst*) ir viena no Etiopijas reģionālajām pavalstīm. Tā atrodas valsts ziemeļrietumos, robežojas rietumos ar Sudānu, ziemeļos — ar Eritreju, austrumos — ar Afāru, bet dienvidos — ar Amharu. Pavalsts galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Mekele, citas lielākās pilsētas ir Adigrata, Šire Indaselasi un Aksuma. Lielākā daļa iedzīvotāju ir titulnācija tigraji, pēc konfesionālās pārliecības — etiopiešu pareizticīgie.

## Ģeogrāfija
Tigrajas pavalsts aizņem Etiopijas kalnienes ziemeļdaļu, augstākais kalns ir Ferrahs  vjl. Galvenās upes ir Nīlas pieteka Tekeze un Mareba. Pavalsts ziemeļrietumos 2007. gadā izveidots Kaftas Šeraro nacionālais parks 6000 km² platībā. 

## Vēsture

Tigraju bieži uzskata par Etiopijas civilizācijas šūpuli. Šeit ir daudz vēstures, reliģisko un kultūras pieminekļu. Trīs galvenās monoteistiskās reliģijas — jūdaisms, kristietība un islāms — ieradās Etiopijā pa Sarkano jūru un pēc tam caur Tigraju.

8.–4. gadsimtā p.m.ē. šeit pastāvēja Daamotas karaliste ar galvaspilsētu Jehā; tajā bija attīstīta irigācijas lauksaimniecība (audzēja prosu), izgatavoja dzelzs ieročus un darbarīkus. Pēc Daamotas norieta šeit attīstījās jauna civilizācija, kas no mūsu ēras 1. gadsimta kļuva pazīstama kā Aksumas valsts ar galvaspilsētu senajā Aksumā. Aksuma pārvaldīja plašas teritorijas mūsdienu Etiopijā, Eritrejā, Sudānā, Somālijā un Jemenā. Šajā laikā pirmoreiz parādās Etiopijas nosaukums — tas cēlies no Kušas augstmaņa Itijopisa, kas saskaņā ar «Aksumas grāmatu» dibinājis pirmo galvaspilsētu Mazaberu; vēlāk tā pārcelta uz Aksumu. 325. vai 328. gadā Aksūma pieņēma kristietību un bija pirmā valsts, kuras kaltajās monētās bija attēlots krusts.Pēc Aksumas norieta 10. gadsimtā tigraju zemes nonāca Zagves dinastijas varā, bet 1270. gadā — Etiopijas impērijā. Tigraju zemes pa Marebas upi tika sadalītas divās provincēs; ziemeļu provinces pārvaldniekam bija tituls «Jūru valdnieks», bet dienvidu — «Tigraju valdnieks».

Vienots Tigrajas reģions izveidots 1991. gadā, kad varu pārņēma Tigraju tautas atbrīvošanas fronte. No 2020. līdz 2022. gadam norisinājās Tigrajas karš starp Etiopijas un Eritrejas valdību spēkiem no vienas puses un Tigraju tautas atbrīvošanas fronti no otras; karadarbības un tās izraisītā bada rezultātā gāja bojā pēc dažādām aplēsēm ap 80–380 tūkstošu cilvēku un izraisīja bēgļu krīzi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alekss Linzs

**Aleksandrs Deivids Linzs** (; dzimis ) ir bijušais amerikāņu bērnu aktieris. Plašāk pazīstams ar galveno lomu filmā "Viens pats mājās 3" (1997).

Piedalījies arī citās filmās un televīzijas projektos, tostarp filmās "Montieris" (1996), "Kādā jaukā dienā" (1996), "Mans brālis cūka" (1999), "Kā iepatikties klasesbiedriem" (*Max Keeble's Big Move*, 2001) un seriālos "Luisa un Klarks", "Soli pa solim", "Ātrā palīdzība" (*ER*) un *[[Providence]]*, kā arī ieskaņojis balss lomas filmā "Tarzāns" (1999), "A.E. Titāns" (*Titan A.E.*, 2000) un "Sarkanais pūķis" (2002).

Pēc aktiera karjeras beigām 2000. gadu otrajā pusē pievērsies studijām un citai profesionālajai darbībai ārpus kinoindustrijas.

## Ārējās saites
Baltādainie amerikāņi

**Baltādainie amerikāņi** (angļu: *White Americans*, dažreiz *Caucasian Americans*) ir Amerikas Savienoto Valstu iedzīvotāji, kuru izcelsme pārsvarā saistīta ar Eiropas tautām. Šī grupa veido lielāko etnisko un rasu kopienu valstī un vēsturiski tai ir bijusi centrāla loma ASV politikas, saimniecības un kultūras attīstībā.

Baltādaino amerikāņu senči galvenokārt ieradās no Lielbritānijas, Īrijas, Vācijas, Itālijas, Francijas, Skandināvijas valstīm, Austrumeiropas un Dienvideiropas. Agrākie eiropiešu kolonisti ieradās jau 17. gadsimtā, izveidojot pirmās pastāvīgās kolonijas Ziemeļamerikā.

Saskaņā ar ASV Tautas skaitīšanas biroja datiem baltādainie amerikāņi 20. gadsimta lielāko daļu veidoja absolūto vairākumu, taču 21. gadsimtā to īpatsvars ir sācis pakāpeniski samazināties migrācijas un demogrāfisko pārmaiņu dēļ. 2020. gada tautas skaitīšanā baltādainie (ieskaitot baltādainos ar citas rases piejaukumu) veidoja aptuveni 71,02 % no ASV iedzīvotājiem, bet tikai baltādainie, nepieskaitot baltādainos ar citas rases piejaukumu — ap 61,63 %.

Baltādainie amerikāņi ir devuši nozīmīgu ieguldījumu valsts politiskajā sistēmā, zinātnē, uzņēmējdarbībā, mākslā, literatūrā, sportā un populārajā kultūrā. Lielākā daļa ASV prezidentu, augstāko tiesu tiesnešu un agrīno valsts līderu bijuši eiropiešu izcelsmes amerikāņi.

## Demogrāfija
thumb|Baltādaino amerikāņu īpatsvars ASV apgabalos pēc 2020. gada tautas skaitīšanas
Vēsturiski baltādainie amerikāņi bija koncentrēti Jaunanglijā, Vidusatlantijas štatos un dienvidos, bet 19.—20. gadsimtā masveidīga imigrācija veicināja to izplatību visā valstī, īpaši Vidējos Rietumos un Rietumu piekrastē.

19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā uz ASV ieradās desmitiem miljonu eiropiešu imigrantu, tostarp īri, itāļi, poļi, ebreji, vācieši un skandināvi. Šī migrācija būtiski mainīja ASV etnisko struktūru un pilsētu sabiedrību.

Pēc 1965. gada Imigrācijas un pilsonības likuma pieņemšanas pieauga imigrācija no Latīņamerikas, Āzijas un Āfrikas, kā rezultātā baltādaino amerikāņu relatīvais īpatsvars samazinājās, lai gan absolūtais skaits turpināja pieaugt līdz 21. gadsimta sākumam.

## Skatīt arī
* Afroamerikāņi

## Atsauces
Gustavs Kampuss

**Gustavs Kārlis Kampuss** (dzimis  Rīgā) ir Latvijas basketbolists, spēlē uzbrūkošaā aizsarga pozīcijā. 2026. gadā pārstāv Latvijas—Igaunijas līgas un Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu BK Ogre, bet iepriekš vairākas sezonas spēlēja BK Latvijas Universitāte.

## Karjera
Bērnu un jaunatnes basketbolā pārstāvējis Basketbola skolas "Rīga" filiāli "Rīdzene"

Profesionālo karjeru sācis 2018. gadā BK Latvijas Universitāte, kur aizvadījis piecas sezonas, kļūstot par vienu no komandas līderiem. Šajā laikā ieguvis bakalaura grādu Rīgas Biznesa skolā un maģistra grādu Latvijas Universitātē (*Master of Business Administration*).

2023. gada vasarā G. Kampuss pievienojās citam Latvijas—Igaunijas līgas klubam BK Ogre. 2026. gada februārī viņš aizvadīja savu karjeras rezultatīvāko spēli, gūstot 34 punkts uzvarā pār Igaunijas klubu *[[Keila KK]]*.

Līdztekus profesionālajam sportam darbojas iegūtajā specialitātē kā pārdošanas vadītājs.

G. Kampuss ir spēlējis Latvijas U-18 un U-20 izlasēs, pārstāvot tās Eiropas čempionātā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Iesakņošana

[thumb|1921. gada padomju plakāts [ukraiņu valoda|ukraiņu valodā, kurā ukraiņus aicina iestāties Sarkano virsseržantu skolā (*Школа червоных старшин*) un aizsargāt Ukrainas PSR]]

**Iesakņošana** jeb **koreņizācija** (no ) bija Padomju Savienībā 20. gadsimta 20. gados un 30. gadu sākumā īstenota nacionālā politika, kuras mērķis bija veicināt vietējo nekrievu tautu valodu, kultūru un pārstāvju iesaisti valsts pārvaldē, izglītībā un sabiedriskajā dzīvē.

Politikas oficiālais mērķis bija tautu līdztiesības un pašnoteikšanās nodrošināšana, bet praksē tā kalpoja padomju varas nostiprināšanai Padomju Sociālistiskajās Republikās un autonomajās teritorijās, iekļaujot vietējās elites padomju politiskajā iekārtā un mazinot pretestību lielinieku režīmam.

Iesakņošana paredzēja vietējo valodu lietojuma paplašināšanu valsts iestādēs, izglītībā, presē un tieslietās, kā arī veicināja vietējo tautību pārstāvju iecelšanu komunistiskās partijas un pārvaldes amatos. Tā bija pretēja vēlāk atsāktajai pārkrievošanas politikai.

## Vēsture
Iesakņošanas politiku īstenoja galvenokārt 20. gadsimta 20. gados un 30. gadu sākumā un aptvēra lielāko daļu Padomju Sociālistisko Republiku un autonomo teritoriju (republiku, apgabalu un apvidu), tostarp Ukrainas PSR, Baltkrievijas PSR, Kaukāza (Armēnijas PSR, Azerbaidžānas PSR un Gruzijas PSR) un Vidusāzijas republikas (Uzbekijas PSR, Turkmenijas PSR, Tadžikijas PSR, Kazahijas APSR/PSR un Kirgīzijas APSR/PSR), kā arī Krievijas PFSR dzīvojošās mazākumtautības. Politikas ietvaros:
* veicināja izglītību vietējās valodās;
* izstrādāja un standartizēja nacionālās rakstu valodas;
* dibināja nacionālās izglītības un kultūras iestādes, tostarp skolas, teātri un izdevniecības;
* atbalstīja vietējo kultūras darbinieku, zinātnieku un intelektuāļu darbību;
* palielināja vietējo kadru īpatsvaru komunistiskās partijas un valsts pārvaldē.

Politikas mērķis bija izveidot padomju ideoloģijai lojālas nacionālās elites, kas kalpotu par starpniekiem starp centrālo varu un vietējām sabiedrībām. Teorētiski iesakņošana balstījās Vladimira Ļeņina formulētajā nacionālajā politikā, kas sludināja tautu pašnoteikšanās tiesības un nepieciešamību ierobežot tā dēvētā "lielkrievu šovinisma" izpausmes.

1930. gadu otrajā pusē, īpaši Josifa Staļina valdīšanas laikā, iesakņošanas politiku pakāpeniski pārtrauca un daudzviet aizstāja ar centralizāciju un pārkrievošanu. Daudzas nacionālās elites tika represētas, vietējās valodas izspiestas no augstākās izglītības un pārvaldes, bet krievu valoda nostiprināta kā galvenā starptautu saziņas valoda.

## Ietekme
Iesakņošanas politika būtiski ietekmēja PSRS etnisko sastāvu un kultūru. Tā veicināja:
* daudzu tautu rakstu valodu izveidi vai standartizāciju;
* izglītības un kultūras pieejamību vietējās valodās;
* nacionālo inteliģenču veidošanos;
* nacionālo republiku institucionālu pamatu nostiprināšanos.

Vienlaikus vēlākā politikas maiņa un politiskās represijas atstāja neviennozīmīgas sekas — daļa iesakņošanas panākumu tika likvidēti, bet citi — saglabāti un ietekmēja pēcpadomju valstu attīstību.

## Skatīt arī
* Atkrieviskošana

## Atsauces
Akulturācija

**Akulturācija** ir kāda indivīda vai sabiedrības grupas citas dominējošās kultūras elementu (valodas, paražu, normu, vērtību un uzvedības modeļu) pārņemšana, daļēji vai pilnībā saglabājot savu sākotnējo kultūras identitāti. Akulturācija var notikt gan brīvprātīgi, gan piespiedu kārtā parasti mijiedarbojoties dažādu tautu, valstu un kultūru pārstāvjiem.

No kultūras asimilācijas tā atšķiras ar to, ka akulturācija ne vienmēr nozīmē pilnīgu savas kultūras zaudēšanu, bet no pārtautošanas ar to, ka akulturācijā iesaistītie joprojām saglabā savu tautību.

## Jēdziens un veidi
Akulturācijas jēdziens sociālajās zinātnēs nostiprinājās 19.—20. gadsimtā antropoloģijā un socioloģijā. Klasiskā definīcija to raksturo kā kultūras pārmaiņas, kas rodas tiešā un ilgstošā dažādu kultūru saskarsmē.

Izšķir vairākus akulturācijas veidus:
* iekļaušanos (integrāciju), kurā citas kultūras elementi tiek pieņemti, saglabājot savu identitāti;
* asimilēšanos, kurā sākotnējā kultūra pakāpeniski tiek aizstāta ar dominējošo kultūru;
* nošķiršanos (segregāciju), kurā grupa savu kultūru cenšas saglabāt, izvairoties no citu kultūru ietekmes;
* atstumšanu (marginalizāciju), kurā tiek zaudēta gan sākotnējā, gan jaunā kultūras identitāte.

Šādu iedalījumu plaši izmanto sociālajā psiholoģijā un migrācijas pētījumos.

## Skatīt arī
* Pārtautošana
* Etnocīds
* Multikulturālisms
* Migrācija

## Atsauces
Cieceres ezera salas

**Cieceres ezera salas** ir dabas liegums Saldus novada Brocēnu pagastā. Salu klāj platlapju meži, kuros dominē ozoli, liepas, oši. Tās augstākajā daļā aug veci ozoli, no tiem arī radies nosaukums Ozolsala. Sastopamas arī nelielas liepu, egļu, sekundāras apšu un bērzu audzes. Salas zemākajā daļā ir jaunāki ošu meži. Teritorija ir valsts aizsardzībā kopš 1923. gada. No 1977. gada botāniskais liegums, bet kopš 1999. gada dabas lieguma statuss.

Pamežā izplatīta parastā ieva (Padus avium), parastais sausserdis (Lonicera xylosteum), parastais pīlādzis (Sorbus aucuparia). Lakstaugu stāvā dominē dzeltenā zeltnātrīte (Galeobdolon luteum), daudzgadīgā kaņepene (Mercurialis perennis), smaržīgais miešķis (Galium odoratum), ārstniecības lakacis (Pulmonaria obscura) un citi platlapju meža augi. Salā konstatētas 168 sēklaugu un paparžaugu sugas, no tām reta un aizsargājama ir mieturu mugurene (Polygonatum verticillatum).

Liegums ir Natura 2000 teritorija 14 ha platībā. Tam nav izstrādāti individuālie aizsardzības un izmantošanas noteikumi, kā arī dabas aizsardzības plāns. 

## Atsauces
Melēna

**Melēna** (, ) ir pilsēta un komūna Francijas centrālās daļas ziemeļos, Ildefransas reģionā, pie Sēnas upes, aptuveni 40–41 km uz dienvidaustrumiem no Parīzes centra. Tā ir vēsturiska pilsēta ar ilgstošu, nepārtrauktu apdzīvotību, kuras attīstība gadsimtu gaitā veidojusies ap salu Sēnā un abiem upes krastiem. Pilsētas vēsturiskajā centrā atrodas arī senā Dievmātes baznīca. Administratīvi Melēna ir Sēnas un Marnas departamenta prefektūra, tas ir, departamenta galvenais pārvaldes centrs. Šajā statusā pilsēta koncentrē valsts administrācijas, tiesu iestāžu un publisko pakalpojumu funkcijas, nodrošinot pārvaldi plašai teritorijai Ildefransas austrumu daļā.

Ģeogrāfiskais novietojums pie nozīmīga ūdensceļa vēsturiski veicinājis tirdzniecības, satiksmes un militāro funkciju attīstību, savukārt mūsdienās tas nodrošina ciešu integrāciju Parīzes metropoles telpā, īpaši tās ārējā dienvidaustrumu piepilsētas joslā. Reģionālā kontekstā Melēnai ir būtiska loma kā administratīvajam, izglītības, pakalpojumu un nodarbinātības centram, kalpojot par starpposmu starp Parīzes metropoli un mazāk urbanizētajiem Ildefransas apgabaliem un veicinot reģiona teritoriālo līdzsvaru. Melēnas iedzīvotāju skaits 2023. gadā bija .

## Atsauces

## Ārējās saites
Bankovas iela

[thumb|[Ukrainas prezidenta birojs ielas kreisajā pusē ]]
**Bankovas iela** () ir viena no nozīmīgākajām ielām Kijivā, Ukrainā. Tā atrodas pilsētas vēsturiskajā un administratīvajā centrā un ir cieši saistīta ar Ukrainas valsts politisko dzīvi. Iela ir salīdzinoši īsa, taču tai ir īpaša nozīme, jo tajā izvietotas augstākās valsts varas institūcijas.

Bankovas ielā atrodas Ukrainas prezidenta biroja ēka, kā arī citas valdības un administratīvās iestādes. Tādēļ iela bieži kļūst par politisku notikumu, demonstrāciju un sabiedrības uzmanības centru, īpaši nozīmīgu politisko krīžu vai protesta akciju laikā.

Iela izveidota 19. gadsimta beigās. Nosaukums ″Bankovas″ vēsturiski saistīts ar banku iestādēm, kas šeit atradās Krievijas impērijas periodā. Laika gaitā ielas apbūve mainījās, un tā kļuva par vienu no Kijivas administratīvajiem simboliem. Mūsdienās Bankovas iela ir pazīstama gan kā politiskās varas centrs, gan kā arhitektoniski nozīmīga pilsētvides daļa.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ukrainas prezidenta birojs

**Ukrainas prezidenta birojs** () ir pastāvīga padomdevējas institūcija, ko 2019. gada 25. jūnijā izveidojis Ukrainas prezidents saskaņā ar Ukrainas Konstitūcijas 106. panta 28. punktu. Tās mērķis ir Ukrainas prezidenta konstitucionālo pilnvaru pilnīgas īstenošanas nodrošināšana. Biroja galvenā ēka atrodas Bankovas ielā 11, Kijivā. Kopš 2026. gada 2. janvāra biroju vada Kirilo Budanovs.

Dažādos laikos Ukrainas valsts prezidenta kancelejas institūcijai bijuši dažādi nosaukumi: **Ukrainas prezidenta administrācija** (1991—2005; 2010—2019) un **Ukrainas prezidenta sekretariāts** (2005—2010).

## Vēsture
Pēc Ukrainas neatkarības pasludināšanas 1991. gadā, prezidents Leonīds Kravčuks 13. decembrī izveidoja **Ukrainas prezidenta administrāciju** kā prezidenta padomdevējas institūciju.

Prezidents Leonīds Kučma saglabāja institūcijas nosaukumā vārdu "Administrācija" visu savu divu prezidentūras termiņu laikā.

Prezidenta Juščenko valdīšanas laikā Ukrainas prezidenta administrāciju 2005. gada 24. janvārī reorganizēja par **Ukrainas prezidenta sekretariātu** saskaņā ar Ukrainas Konstitūcijas 106. panta 28. punktu.

Prezidents Viktors Janukovičs atjaunoja Ukrainas prezidenta administrāciju 2010. gada 25. februārī. 2019. gada 25. jūnijā prezidents Volodimirs Zelenskis parakstīja dekrētu, ar kuru Ukrainas prezidenta administrāciju pārveidoja par **Ukrainas prezidenta biroju**.

2026. gada 2. janvārī Kirilo Budanovu iecēla Ukrainas prezidenta biroja vadītāja amatā.

## Biroja funkcijas un pilnvaras
Prezidenta birojs nodrošina prezidenta konstitucionālo pilnvaru īstenošanu, sagatavo analītiskos un informatīvos materiālus, koordinē prezidenta sadarbību ar citām valsts varas institūcijām, kā arī organizē prezidenta ārpolitiskās un iekšpolitiskās aktivitātes. Birojs piedalās likumdošanas iniciatīvu sagatavošanā, prezidenta dekrētu un rīkojumu izstrādē un to izpildes uzraudzībā.

Prezidenta biroju vada Prezidenta biroja vadītājs, kuru ieceļ Ukrainas prezidents. Biroja struktūrā ietilpst vadītāja vietnieki, padomnieki, departamenti un dienesti, kas atbild par dažādām politikas un administratīvajām jomām, tostarp ārpolitiku, nacionālo drošību, tieslietām, ekonomiku, komunikāciju ar sabiedrību un starptautiskajiem partneriem.

Prezidenta birojs cieši sadarbojas ar Ukrainas Ministru kabinetu, Augstāko Radu un citām valsts institūcijām, kā arī nodrošina valsts prezidenta kancelejas ikdienas darbu un protokolu.

## Administrācijas/sekretariāta/biroja vadītāju uzskaitījums

### Vadītāju uzskaitījums

## Atsauces

## Ārējās saites
Atļauja

[thumbnail|upright=1.2|Polijā izdota [transportlīdzekļa vadītāja atļauja]]
**Atļauja** jeb **licence** ( — “atļauja”, “brīvība rīkoties”) ir juridisks instruments, ar kura palīdzību kompetenta iestāde vai tiesību subjekts piešķir personai tiesības veikt noteiktu darbību, izmantot konkrētu objektu vai realizēt noteiktas tiesības, kas bez šādas piešķiršanas būtu aizliegtas vai ierobežotas. Atļaujas plaši izmanto mūsdienu tiesību sistēmās, lai regulētu saimniecisko un profesionālo darbību, intelektuālā īpašuma izmantošanu, kā arī sabiedrības drošībai un publiskajai kārtībai nozīmīgus procesus. Kā tiesību piešķiršanas mehānisms atļauja funkcionē kā normatīvi vai līgumiski noteikta pilnvara. Tā parasti tiek izsniegta uz noteiktu laiku, ar konkrētiem nosacījumiem un ierobežojumiem, piemēram, teritoriāliem vai funkcionāliem, un noteiktos gadījumos var tikt atsaukta, ja netiek ievērotas piemērojamās prasības. Atļaujas pamatmērķis ir līdzsvarot individuālo rīcības brīvību ar sabiedrības interesēm, nodrošinot kontroli, atbildību un caurskatāmību tiesību izmantošanā.

Juridiskajā un administratīvajā terminoloģijā pastāv nošķīrums starp vairākām radniecīgām kategorijām. Licence bieži apzīmē ilgtermiņa vai sistemātisku tiesību piešķiršanu, piemēram, profesionālai darbībai, regulētai saimnieciskai darbībai vai programmatūras un cita intelektuālā īpašuma izmantošanai. Atļauja šaurākā nozīmē parasti attiecas uz konkrētu, ierobežotu darbību vai notikumu, piemēram, būvatļauju vai pasākuma rīkošanas atļauju. Dažās tiesību sistēmās šāda atļauja var būt izteikti terminēta un nepiešķirt īpašuma tiesības, piemēram, noteiktos publisko zemju izmantošanas gadījumos. Savukārt sertifikāts apliecina faktu, atbilstību vai kvalifikāciju, piemēram, izglītību, kvalitātes vai tehnisko prasību izpildi, un pats par sevi tiesības nepiešķir, bet kalpo kā pierādījums vai priekšnoteikums atļaujas saņemšanai. Atļauja plašākā nozīmē ir būtisks regulēšanas instruments publiskajās un privāttiesībās, kas strukturē tiesību piešķiršanu un izmantošanu, nodrošinot normatīvo kārtību dažādās sabiedriskās dzīves jomās.

## Ārējās saites
Narrow Margin

***Narrow Margin*** ir 1990. gada ASV *[[neo-noir]]* asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Pīters Haiamss. Filmā galvenās lomas atveido Džīns Hekmens, Anna Ārčere, Džeimss Sikings, Džeitī Volšs un Maikls Emets Volšs. Filma ir jauns ekranizējums 1952. gada Ričarda Flaišera filmai *[[The Narrow Margin]]*.

Filma stāsta par Losandželosas apgabala prokurora vietnieku Robertu Kolfīldu (Hekmens), kurš mēģina pasargāt slepkavības liecinieci Kerolu Hanikutu (Ārčere) no slepkavām, braucot vilcienā.

Filmas *Narrow Margin* pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[TriStar Pictures|Tri-Star Pictures]]*. Filma saņēma kopumā viduvēju kritiķu novērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mekele

**Mekele** (, *Mäx’älä*; , *Mäqäle*) ir pilsēta Etiopijā, Tigrajas kilila galvaspilsēta un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas kalnu ielejā valsts ziemeļdaļā  no valsts galvaspilsētas Adisabebas. Nozīmīgs valsts ziemeļdaļas ekonomiskais, kultūras un politiskais centrs, otrā vai trešā lielākā valsts pilsēta.

## Vēsture
Mekele kā apdzīvotā vieta zināma kopš 13. gadsimta, bet kā pilsēta sāka attīstīties 19. gadsimta sākumā, kad Endertas provinces gubernators Volde Selasie šeit izveidoja savu atpūtas vietu netālu no provinces centra Antalo 40 km uz dienvidiem. Pilsētiņa attīstījās un Etiopijas imperators Johanness IV šeit uzcēla savu pili un no 1881. līdz 1889. gada Mekele bija impērijas galvaspilsēta. Nākamais Etiopijas imperators Meneliks II pārcēla savu galvaspilsētu uz Adisabebu. Pirmā Itālijas—Etiopijas kara laikā 1895. gada pavasarī pilsētu ieņēma itāļi un iekļāva Eritrejas kolonijas sastāvā, bet pēc itāļu padošanās 1896. gada janvārī pilsēta atgriezās Etiopijai.

Otrās itāļu okupācijas laikā 1935.—1941. gadā pilsēta tika ievērojami modernizēta — uzbūvēts kara lidlauks, izbūvēti ceļi, telefona līnijas, ūdensapgāde, elektroapgāde, slimnīca u.c. 1943. gada rudenī pilsēta smagi cieta britu bombardēšanā. Pēc 2. pasaules kara pilsēta attīstījās kā reģiona centrs, tās iedzīvotāju skaits strauji pieauga 20. gadsimta beigās un 21. gadsimta sākumā — tas pieauga no 35 tūkstošiem 1984. gadā līdz 340 tūkstošiem 2016. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Konors Storijs

**Konors Storijs** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, kurš vislabāk pazīstams ar Iļjas Rozanova lomu Kanādas televīzijas seriālā *[[Heated Rivalry]]*.

## Dzīvesgājums
Konors Storijs piedzima  Odesā, Teksasā. Viņa vecāki nodarbojās ar hipotekāro kredītu izsniegšanu. Augot, Storijs nodarbojās ar vingrošanu un interesējās par aktierspēli, valodām un svešzemju kultūrām. Pirmo vidusskolas gadu viņš pavadīja Francijā, kur iemācījās franču valodu. Pēc pārcelšanās uz dienvidu Kaliforniju viņš strādāja par viesmīli restorānā, paralēli tiecoties pēc aktiera karjeras un apmeklējot aktieru atlases.

Profesionālo aktiera karjeru Storijs uzsāka ar nelielām lomām un dalību īsfilmās. Pirmais ievērojamais darbs bija neliela, taču nozīmīga ieslodzītā loma Toda Filipsa  filmā "Džokers: Neprāts diviem".

2025. gadā viņš ieguva hokejista Iļjas Rozanova lomu Kanādas straumēšanas platformas *[[Crave (straumēšanas serviss)|Crave]]* romantiskā sporta drāmas seriālā *[[Heated Rivalry]]*, kas uzņemts pēc Reičelas Rīdas romānu sērijas *Game Changers* motīviem. Viņa saspēle ar otras galvenās lomas atveidotāju Hadsonu Viljamsu bija būtisks apsvērums režisora Džeikoba Tiernija aktieru atlases lēmumā. Gatavojoties lomai, Storijs apguva krievu valodu un krievu akcentu, runājot angļu valodā.

## Filmogrāfija

### Filmas

### TV seriāli

## Atsauces

## Ārējās saites
The Getaway (1972. gada filma)

***The Getaway*** ir 1972. gada ASV asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Sems Pekinpā, bet scenārija autors ir Volters Hills. Filmā galvenās lomas atveido Stīvs Makvīns, Elija Makgrova un Bens Džonsons. Filma balstīta uz Džima Tompsona 1958. gada tāda paša nosaukuma romānu.

Filma stāsta par zagli Kārteru "Doku" Makkoju (Makvīns), kura sieva Kerola (Makgrova) panāk viņa atbrīvošanu no cietuma ar nosacījumu, ka viņi aplaupa banku. Pēc nozieguma notiek nodevība, un Makkoji spiesti bēgt uz Meksiku, policijai un noziedzniekiem dzenoties pakaļ.

Filmas *The Getaway* pirmizrāde notika . Lai gan sākotnēji tā saņēma galvenokārt negatīvu kritiķu novērtējumu, mūsdienās filmas reputācija ir augusi. Filma bija finansiāli veiksmīga, nopelnot 36,7 miljonus ASV dolāru, kļūstot par astoto pelnošāko filmu 1972. gadā. Tāda paša nosaukuma rīmeiks ar Aleku Boldvinu un Kimu Beisingeri galvenajā lomā, izdots 1994. gadā.

## Sižets

Četrus gadus pēc desmit gadu soda sākuma par bruņotu laupīšanu Kārteram “Dokam” Makkojam tiek liegta pirmstermiņa atbrīvošana Teksasas cietumā. Viņš lūdz sievu Kerolu panākt vienošanos ar korumpētu nosacītās atbrīvošanas komisijas locekli Džeku Beinonu. Beinons noorganizē Doka atbrīvošanu ar nosacījumu, ka viņš piedalīsies bankas aplaupīšanā kopā ar diviem līdzdalībniekiem. Laupīšana izgāžas, sākas savstarpējas nodevības, un Dokam ar Kerolu izdodas aizbēgt ar lielu naudas summu, kamēr viens no līdzdalībniekiem paliek dzīvs un apņēmības pilns atriebties.

Dokam satiekoties ar Beinonu, atklājas vēl viena nodevība: Kerola bija spiesta pārgulēt ar Beinonu, lai glābtu vīru. Kerola nogalina Beinonu, bet starp laulātajiem izceļas smags konflikts. Neskatoties uz to, viņi dodas Meksikas robežas virzienā, cerot aizbēgt no pagātnes un ienaidniekiem.

Izdzīvojušais laupīšanas dalībnieks Rūdijs nolaupa veterinārārstu Haroldu Klintonu un viņa sievu Franu, lai vajātu Makkojus. Tikmēr arī Beinona brālis Kallijs ar bandu seko viņiem pa pēdām. Ceļā Dokam un Kerolai nākas saskarties ar krāpniekiem, policijas uzmanību un aizvien pieaugošām briesmām, kad viņu attēlus publicē medijos.

Filmas kulminācija notiek noziedznieku iecienītā viesnīcā Elpaso, kur satiekas visi vajātāji. Izceļas asiņaina apšaude; vairums ienaidnieku iet bojā, un Dokam izdodas nogalināt arī Rūdiju un Kalliju. Policijai tuvojoties, Makkoji nolaupa pikapu un šķērso Meksikas robežu, atstājot aiz sevis haosu, bet paši izbēg ar daļu nolaupītās naudas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Elija Makgrova

**Elizabete Alise Makgrova** (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.

Par lomu filmā *[[Goodbye, Columbus]]* (1969) Makgrova saņēma Zelta globusa balvu kategorijā "Gada labākā debija — aktrise". Par filmu "Mīlas stāsts" (*Love Story*, 1970) nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā", kā arī Zelta globusa balvai kategorijā "Labākā aktrise drāmas filmā". 1972. gadā piedalījusies filmā *[[The Getaway (1972. gada filma)|The Getaway]]*, kur tēlojusi kopā ar Stīvu Makvīnu, ar ko viņa gadu vēlāk apprecējās. Piedalījusies arī filmās *[[Convoy]]* (1978), *[[Players]]* (1979) un *[[Just Tell Me What You Want]]* (1980), kā arī miniseriālā *[[The Winds of War]]* (1980).

## Ārējās saites
Visu ukraiņu savienība "Tēvzeme"

**Visu ukraiņu savienība "Tēvzme"** (ukraiņu: *Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина»*) ir Ukrainas nacionālistiska un konservatīva politiskā partija, kas tika dibināta 1999. gadā. Partija koncentrējas uz ukraiņu nacionālās identitātes stiprināšanu, valsts suverenitātes aizsardzību un tradicionālajām vērtībām, kā arī cenšas veicināt ekonomisko izaugsmi, vienlaikus aizstāvot sabiedrības intereses no ārējiem un iekšējiem draudiem.

Partija piedāvā pretestību liberālajām un kreisajām ideoloģijām, uzsverot ģimenes vērtības, nacionālo kultūru un Ukrainas neatkarību no ārējo ietekmju.

"Visu ukraiņu savienība "Tēvzme" nekad nav guvusi ievērojamu atbalstu parlamentā, taču tā ir palikusi svarīga nacionālās opozīcijas sastāvdaļa, piedaloties dažādos politiskajos procesos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pīts Hegsets

**Pīts Hegsets** (; dzimis  Mineapolē) ir bijušais ASV armijas pulkvežleitnants, televīzijas žurnālists, politiskais komentētājs. ASV Aizsardzības sekretārs kopš&nbsp;2025. gada 25. janvāra.

Hegsets ieguva ievērojamus apbalvojumus par savu dalību Irākas un Afganistānas karos. Pēc atgriešanās no dienesta viņš kļuva par televīzijas žurnālistu un ieguva slavu kā komentētājs populāros amerikāņu ziņu kanālos, tostarp ''Fox News''.

Kā aizsardzības ministrs viņš aizstāvēja ASV militārās stratēģijas modernizāciju un aktīvu atbalstu ārējo spēku misijām, it īpaši Āzijā un Tuvajos Austrumos.

Hegsets arī pazīstams ar savu atbalstu Amerikas Savienoto Valstu politiskajai konservatīvai kustībai un ir bijis aktīvs politiķu un sabiedrisko personu aizstāvis no Republikāņu partijas rindām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vera (seriāls)

**"Vera"** () ir Apvienotās Karalistes krimināldrāmas televīzijas seriāls, kas veidots pēc Enas Klīvzas romānu par vecāko detektīvinspektori Veru Stenhoupu motīviem. To 14 gadus, no 2011. gada 1. maija līdz 2025. gada 2. janvārim, pārraidīja kanālā ITV un galveno, vecākās detektīvinspektores Veras Stenhoupas, lomu atveidoja Brenda Bletina. Seriālam ir 14 sezonas, kopumā iznākušas 56 sērijas. Seriālu filmēja Ņūkāslā pie Tainas, Nortamberlendā, Daremā un Ziemeļjorkšīrā Ziemeļaustrumanglijā.

Seriālu Latvijā pārraidījuši kanāli LTV1 un *[[Duo 3]]*.

## Sižets

Izmeklētāja Vera Stenhoupa ir gandrīz pensionēta izdomātās Nortamberlendas un Sitijas policijas vecākā detektīvinspektore, kura ir apsēsta ar savu darbu. Vera smagi strādā, taču viņai piemīt ass prāts, un, neskatoties uz savu viegli aizkaitināmo personību, Stenhoupa dziļi rūpējas par savu darbu un kolēģiem. Vera bieži pierāda savas pārākās prasmes, pamanot nelielas kļūdas komandas biedru domāšanas procesos. Verai ir ciešas attiecības ar seržantiem Džo Ešvortu un Eidenu Hīliju.

## Lomās
* Brenda Bletina — vecākā detektīvinspektore Vera Stenhoupa (1.—14. sezona)
* Deivids Līons — detektīvseržants (vēlāk — detektīvinspektors) Džo Ešvorts (1.—4. sezona; 13.—14. sezona)
* Džons Morisons — detektīvkonstebls Kenijs Lokhārts (1.—14. sezona)
* Vunmi Mosaku — detektīvkonstebla Hollija Lausone (1.—2. sezona)
* Pols Riters — Dr. Billijs Kārtraits (1.—3. sezona)
* Kuša Džambo — detektīvkonstebla Betānija Vīlena (2. sezona; 5.—6. sezona)
* Sonja Kesidija — Selīna Ešvorta (2.—4. sezona)
* Railijs Džonss — konstebls (vēlāk — detektīvkonstebls) Marks Edvardss (3.—14. sezona; 1.—2. sezonā vieslomā)
* Klēra Kelbreita — detektīvkonstebla Rebeka Šeperda (3.—4. sezona; 2. sezonā vieslomā)
* Kingslijs Ben-Adirs — Dr. Markuss Samners (4.—6. sezona; 8. sezona)
* Kenijs Dautijs — detektīvseržants Eidens Hīlijs (5.—12. sezona)
* Līza Hamonda — Helēna Miltone (5.—7. sezona)
* Nūfs Makjūens — detektīvkonstebls Hičams Čeradi (6.—7. sezona)
* Kristofers Kolkhūns — Dr. Entonijs Kārmaikls (7. sezona)
* Stīvs Evetss — konstebls Džordžs Vutens (7.—9. sezona)
* Ibinabo Džeka — detektīvkonstebla Žaklīna Viljamsa (8.—12. sezona)
* Pols Kejs — Dr. Malkolms Donahjū (9.—12. sezona)
* Sāra Kamīla Impija — Dr. Pola Beneta (12.—14. sezona)
* Rianona Klemenca — detektīvkonstebla Stefānija Dankana (13.—14. sezona)
* Šobna Gulati — vecākā superintendente Kālona (14. sezona)
* Mārlija Emma Seidža — Vera Stenhoupa jaunībā (14. sezona)
* Stīvijs Reins — Hektors Stenhoups (14. sezona)

## Sezonas

## Atsauces

## Ārējās saites
Pīters Haiamss

**Pīters Haiamss** (; dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors, scenārists un kinooperators.

Vislabāk zināms kā režisors sazvērestību trillerim "Mežāzis 1" (1977), zinātniskās fantastikas trillerim *[[Outland]]* (1981), Stenlija Kubrika filmas "2001: Kosmosa odiseja" turpinājumam "2010: Kontakta gads" (1984), asa sižeta komēdijai *[[Running Scared (1986. gada filma)|Running Scared]]* (1986), zinātniskās fantastikas filmai "Laika policists" (*Timecop*, 1994), asa sižeta filmai "Pēkšņā nāve" (*Sudden Death*, 1995), kā arī šausmu filmām *[[The Relic]]* (1997) un "Pasaules gals" (*End of Days*, 1999).

## Filmogrāfija

## Ārējās saites
Megija Vola

**Megija Vola** (; mirusi Pērtšīrā, Skotijā ap 1657. gadu) bija sieviete, kas, kā tiek uzskatīts, tika sadedzināta kā ragana. Viņa ir vislabāk pazīstama ar pieminekli Daningā, Pērtšīrā, uz kura ir iegravēts "Šeit 1657. gadā sadedzināta Megija Vola kā ragana". Tiek apgalvots, ka galvaskauss, kas atrodas *Saracen Head* krogā Galouveitas rajonā, Glāzgovā, pieder Volai.
## Biogrāfija
Nav saglabājušos publisku ierakstu par Megiju Volu, vienīgās ziņas par viņu ir anekdotiskās atklāsmes un stāsti; joprojām nav zināms, vai viņa vispār ir eksistējusi. Tiek uzskatīts, ka Vola 17. gadsimtā tika notiesāta kā ragana Skotijas raganu prāvu laikā.

Un pastāv vairākas teorijas par viņas identitāti. Viena teorija liecina, ka viņa bija Rolsu ģimenes locekle no Dankrūbas pils netālu no Daningas ciema, Pērtšīras apgabalā. Cita teorija liecina, ka viņa bija daļa no 120 sieviešu grupas, kas uzbruka Pērtas presbiterāņu draudzes pārstāvjiem, kas nolēma pārmācīt vietējās draudzes mācītāju Džordžu Mašetu. Sieviešu grupas mērķis bija pasargāt Mušetu no pārmācīšanas, taču tiek uzskatīts, ka Vola varētu būt tikusi pieķerta šajā lietā un pēc tam sadedzināta kā ragana.
## Nāve
Skotijā raganu prāvu laikā, kad sievieti notiesāja saistībā ar šīm apsūdzībām, bija ierasts viņu nožņaugt un pēc tam sadedzināt. Baznīcas grāmatu ieraksti liecina, ka aptuveni 6–9 sievietes tika notiesātas par raganām un nogalinātas Danningas apkārtnē.
## Piemineklis
Aptuveni 1,6 km uz rietumiem no Daningas ciema atrodas Volai veltīts piemineklis. Akmens piemineklis ir aptuveni 6 m augsts un atgādina akmeņu krāvumu. Tā virsotnē ir akmens krusts, un uz tā ir uzgleznots uzraksts "Magija Vola šeit 1657. gadā sadedzināja kā ragana".

Piemineklis ir pirmais zināmais piemineklis, kas Skotijā uzcelts raganas piemiņai. Pirmā ziņa par pieminekli parādās ap 1800. gadu, taču precīzs pieminekļa uzstādīšanas laiks nav zināms.

Britu autors Džefs Holders savā grāmatā "Paranormal Perthshire" mēģināja sniegt jaunu ieskatu Megijā Volas biogrāfijā un piemineklī. Holders secināja, ka piemineklis, visticamāk, bija muļķība vai kenotāfs visām sievietēm, kas Daningā tika sadedzinātas kā raganas, un Megija Vola ir izdomāts tēls, kuras tēls veidojies no vairāku vietējo sieviešu, kuras bija apsūdzētas raganu prāvu laikā, likteņiem.

## Atsauces