open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Latviešu apvienība Austrālijā un Jaunzēlandē

**Latviešu apvienība Austrālijā un Jaunzēlandē** (LAAJ), līdz 1972. gadam **Latviešu apvienība Austrālijā** (LAA) ir 1951. gadā izveidota trimdas latviešu centrālā organizācija, kas pārstāv latviešu organizācijas Austrālijā un Jaunzēlandē. Tā arī uzņem individuālus un mūža biedrus.

LAAJ mērķi, darbojoties demokrātiskā garā, ir veicināt:

a) Austrālijas un Jaunzēlandes latviešu un latviešu organizāciju sadarbību sabiedriskā, kultūras un palīdzības laukā;
b) latviskās kultūras veidošanu un saglabāšanu Austrālijā un Jaunzēlandē;
c) sadarbību ar organizācijām un valsts iestādēm Latvijā un
d) sadarbību ar latviešu organizācijām citās zemēs.

LAAJ birojs atrodas Reinelā (*Reynella*) Dienvidaustrālijā.

## Vēsture
Pirmo latviešu organizāciju Austrālijā nodibināja 1913. gadā, bet 1928. gadā pulciņa biedri nodibināja Sidnejas Latviešu klubu, tas apvienoja nacionāli noskaņotus latviešus, kas atbalstīja neatkarīgo Latviju. No 1931. gada līdz 1940. gadam ik gadu notika Līgo svētku un 18.novembra sapulcēšanās.
Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā iniciatoru grupa Sidnejā nodibināja Austrālijas Latviešu labdarības biedrību (ALLB). Dibinātājos bija Kārlis Nīcis, Felikss Brūvelis un Kārlis Šics. Biedru skaits, latviešu ieceļotāju skaitam pieaugot, strauji palielinājās. Attīstījās arī sabiedriski-kulturālās aktivitātes. Darbojās literārā sekcija, teātris, sporta kopa, tūristu kopa, koris.
ALLB bija dibināta kā labdarības biedrība, tai nebija juridiskas personas tiesību un tā nevarēja iegūt nekustamus īpašumus. Bija jāizstrādā jauni statūti un, ALLB likvidējot, jārada biedrību, kas varētu iegādāties īpašumu, kur latvieši varētu satikties un veidot savu kultūras dzīvi. 
Laikā no 1948. līdz 1951. gadam Austrālijā un Jaunzēlandē ieradās ap 30 000 latviešu bēgļu no Eiropas. 
1951. gada 22. jūlijā nodibinājās Latviešu apvienība Austrālijā (LAA) un gadu vēlāk afiliētais Kultūras fonds. 1972. gadā, paņemot savā paspārnē arī Jaunzēlandes latviešus, LAA pārvērtās par LAAJ.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Latviešu apvienības Austrālijā un Jaunzēlandē mājaslapa
Melissa & Joey

***Melissa & Joey*** ir amerikāņu situāciju komēdijseriāls, kura autori ir Deivids Kendals un Bobs Jangs. Seriāls *[[ABC Family]]* televīzijas kanālā tiek pārraidīts kopš . Tam ir četras sezonas un vairāk nekā 90 sērijas.

*Melissa & Joey* ir par pilsētas padomes politiķi Melu Bērku un bijušo uzņēmēju Džo Longo, kuru Bērka nolīgst kā aukli saviem māsas bērniem, kas pēc vecāku saistības ar Ponci shēmu, kurā cieta arī Longo, sāk dzīvot pie Melas.

Seriālā galvenās lomas attēlo Melisa Džoana Hārta, Džoijs Lorenss, Teilore Spreitlere un Niks Robinsons. *Melissa & Joey* ticis nominēts divām ''People's Choice'' balvām kā iemīļotākais kabeļtelevīzijas komēdijseriāls.

## Ārējās saites
*
Aleksandrs Ļitviņenko

**Aleksandrs Ļitviņenko** (; dzimis  vai pēc citiem avotiem , miris ) bija krievu izlūks, Krievijas Federālā drošības dienesta virsnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1962. gada 4. decembrī Voroņežā cietuma ārsta Valtera Ļitviņenko un viņa sievas ekonomistes Ņinas Beļavskas ģimenē, vecāki izšķīrās, kad viņam bija divi gadi. Aleksandrs dzīvoja pie saviem vecvecākiem. Kad viņam apritēja 15 gadi, Aleksandrs pārcēlās pie sava tēva uz  Naļčiku. Mācījās PSRS Iekšlietu ministrijas Ordžonikidzes Augstākajā karaskolā, 1985. gadā sāka dienēt PSRS Iekšlietu ministrijas Atsevišķo speciālo uzdevumu motorizēto strēlnieku divīzijā  Maskavas apgabalā. 1988. gadā viņš absolvēja PSRS VDK Augstākos militārās pretizlūkošanas kursus un darbojās PSRS VDK militārajā pretizlūkošanā.

Pēc PSRS sabrukuma 1991. gadā viņš darbojās terorisma un organizētās noziedzības apkarošanas vienībā. 1994. gadā FSB Operatīvais direktorāts viņam uzdeva ievākt informāciju par uzņēmēju Borisu Berezovski pēc atentāta mēģinājuma pret viņu 1994. gada jūnijā. Pirmā Čečenijas kara laikā 1995. gadā Ļitviņenko grupai uzdeva iznīcināt cilvēktiesību aktīvistam Sergejam Grigorjancam piederošus videoierakstus par civiliedzīvotāju nogalināšanu Čečenijas ciematā Samaškā. 
1997. gadā Ļitviņenko iecēla par FSB Noziedzīgo organizāciju attīstības un apkarošanas direktorāta 7. departamenta vadītāja vietnieku, kur viņš uzzināja par rīkojumu nogalināt uzņēmēju Borisu Berezovski. Pēc Ļitviņenko teiktā, 1998. gada jūlijā viņš tikās ar jauno FSB vadītāju Vladimiru Putinu, kuram ziņas par korupciju FSB neizraisīja interesi.

1998. gada novembrī Ļitviņenko un citi Federālā drošības dienesta virsnieki publiski apsūdzēja savu priekšniecību krievu magnāta un oligarha Borisa Berezovska slepkavības pasūtīšanā. Ļitviņenko arestēja nākamā gada martā par pilnvaru pārsniegšanu, 1999. gada novembrī attaisnoja, tomēr 2000. gadā apsūdzības atjaunoja. Tādēļ viņš kopā ar ģimeni aizbēga uz Londonu, kur viņam piešķīra patvērumu. Apvienotajā Karalistē Ļitviņenko strādāja par žurnālistu, rakstnieku un britu izlūkdienesta konsultantu.

Būdams Apvienotajā Karalistē, sarakstīja divas grāmatas ("FDD spridzina Krieviju" () un "*Лубянская преступная группировка*"), kurās apsūdzēja Krievijas slepenos dienestus Krievijas dzīvokļu sprādzienu organizēšanā un citos terora aktos. Tāpat viņš apsūdzēja Vladimiru Putinu krievu žurnālistes Annas Poļitkovskas slepkavības 2006. gada oktobrī pasūtīšanā.

2006. gada 1. novembrī Ļitviņenko pēc tikšanās ar kādu FDD darbinieku ievietoja slimnīcā, kur viņa asinīs atklāja radioaktīvo poloniju-210, kas izraisīja Ļitviņenko nāvi .

## Atsauces

## Ārējās saites
Anna Poļitkovska

**Anna Poļitkovska** (, ; dzimusi **Anna Mazepa** , mirusi ) bija ukraiņu izcelsmes Krievijas žurnāliste, rakstniece un cilvēktiesību aizstāve.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1958. gadā Ņujorkā PSRS diplomāta Stepana Mazepas (1927—2006) un viņa sievas Raisas (1929—2021) ģimenē. Pēc atgriešanās no ASV viņas vecāku ģimene dzīvoja Maskavā.
Studēja Maskavas Valsts universitātes žurnālistikas fakultātē, apprecējās ar studiju biedru Aleksandru Poļitkovski. Aizstāvēja zinātņu kandidāta grādu par Marinas Cvetajevas dzeju.

Kļuva pazīstama ar reportāžām no Čečenijas kara. No publikācijām, kas tapušas pēc 1999. gada par apstākļiem Čečenijā, tika izveidotas grāmatas. Strādājusi Krievijas laikrakstā *Novaya Gazeta* (*Новая газета*).

2006. gada oktobrī Poļitkovska tika nošauta savas dzīvesvietas liftā Maskavā.

## Slepkavības izmeklēšana
2014. gada jūnijā par slepkavību notiesāja piecas personas, tomēr īstais slepkavības pasūtītājs netika noskaidrots.
Pēc izmeklētāju domām, slepkavību organizēja Magomeds Dimeļhanovs, kurš 2006. gada pavasarī saņēma pavēli no "lielajiem cilvēkiem Čečenijā", pasūtījuma slepkavību izpildīja brāļi Mahmudovi. FSB pulkvežleitnants Pāvels Rjaguzovs sniedza bandai informāciju par žurnālistes adresi un telefonsarunām. Poļitkovskas novērošanā iesaistītie Maskavas policijas pārvaldes operatīvās meklēšanas nodaļas darbinieki Dmitrijs Ļebedevs, Dmitrijs Gračevs un Oļegs Alimovs “nezināja, par ko īsti ir runa, nebija pazīstami ar slepkavu un pasūtītāju un veica kreiso darbu par naudu”. Izmeklēšanā par tiešo slepkavības izpildītāju atzina Rustamu Mahmudovu.

## Apbalvojumi
Kopš 2000. gada saņēma vairākus starptautiskus apbalvojumus.
## Attēlojums mākslā un kino
2025. gada britu režisora Džeimsa Stronga biogrāfiskajā filmā "Words of War", Poļitkovskas lomā britu aktrise Maksīna Pīka.
## Atsauces

## Ārējās saites
Eiropas spēles

**Eiropas spēles** ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacīkstes, kurās piedalās sportisti no Eiropas valstīm. Pirmās Eiropas spēles notika 2015. gadā Azerbaidžānas galvaspilsētā Baku. Spēles notiek ik pēc četriem gadiem.

Spēļu norise tika apstiprināta . Eiropas spēles ir jaunākās no "kontinentālajām" spēlēm, pirms tām jau notika Āzijas, Panamerikas, Klusā okeāna un Āfrikas spēles.

## Eiropas spēļu norises vietas

## Atsauces
2015. gada Eiropas spēles

**2015. gada Eiropas spēles** bija pirmās Eiropas spēles. Tās notika Baku, Azerbaidžānā, no 2015. gada 12. līdz 28. jūnijam.

Baku par Eiropas spēļu norises vietu tika nosaukta 2012. gada decembrī. Sacensības tika aizvadītas 20 sporta veidos, tika sadalīti 253 medaļu komplekti. Piedalījās ap 6000 sportistu no 50 valstīm, spēlēs piedalījās arī Latvija.

Latviju pārstāvēja 67 sportisti, kas izcīnīja divas medaļas: Mārtiņš Pļaviņš un Haralds Regža zelta medaļu pludmales volejbolā un Anastasija Grigorjeva bronzas medaļu brīvajā cīņā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Panamerikas spēles

**Panamerikas spēles** ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacensības, kas notiek ik pēc četriem gadiem un kurās piedalās sportisti no Amerikas valstīm. Mūsdienās tās organizē Panamerikas sporta organizācija (PASO). Pirmās Panamerikas spēles notika 1951. gadā Buenosairesā, Argentīnā. 1990. gadā vienīgo reizi notika arī Ziemas Panamerikas spēles.

## Rīkotājvalstis un pilsētas
### Vasaras spēles

### Ziemas spēles

## Мedaļu kopvērtējuma tabula
Zemāk esošajā tabulā parādīts piešķirto medaļu skaits Panamerikas spēļu vēsturē.

## Ārējās saites

* Vēsture 
* Oficiālā tīmekļa vietne
Āfrikas spēles

**Āfrikas spēles** (līdz 2011. gadam **Visāfrikas spēles**) ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacensības, kas notiek ik pēc četriem gadiem un kurās piedalās sportisti no Āfrikas valstīm. Pirmās Visāfrikas spēles notika 1965. gadā Brazavilā, Kongo Republikā. Sacensības to vēsturē ir notikušas vairāk nekā 30 sporta veidos.

## Āfrikas spēles
right|thumb|300px|Valstis Āfrikas spēļu organizatores

## Medaļu tabula
50 valstis Āfrikas spēlēs ir izcīnījušas vismaz vienu medaļu no 54 nacionālajām olimpiskajām komitejām, kas piedalījušās spēlēs. 43 valsts ir izcīnījusi vismaz vienu zelta medaļu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mājaslapa
Klusā okeāna spēles

**Klusā okeāna spēles** ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacensības, kas notiek ik pēc četriem gadiem un kurās piedalās sportisti no Klusā okeāna valstīm. Pirmās Klusā okeāna spēles notika 1963. gadā Suvā, Fidži.
## Sporta veidi
Klusā okeāna spēļu galveno sporta veidu skaits ir 17 — tas ir spēkā 2023. gada spēlēm. Galvenie sporta veidi ir jāiekļauj katrā spēļu pasākumā. Burāšana un triatlons kļuva par galvenajiem sporta veidiem 2016. gadā, bet loka šaušana tika pievienota 2021. gadā.

Sīkāka informācija par katru galveno sporta veidu, līdz 2023. gada spēlēm ieskaitot, ir sniegta zemāk esošajā tabulā:

## Atsauces

## Ārējās saites
* Mājaslapa
Maikls Rodžerss

**Maikls Rodžerss** (; dzimis  Baremā) ir bijušais Austrālijas šosejas riteņbraucējs, kurš izauga Kanberā. Karjeras laikā kļuvis par trīskārtējuPasaules čempions individuālajā braucienā, uzvarot trīs reizes pēc kārtas 2003. (pēc tam, kad Deividam Milaram uzvaru atņēma dopinga lietošanas dēļ), 2004. un 2005. gadā. Rodžerss par profesionāli kļuva 1999. gada ar **' komandu, kura vēlāk pārtapa par ''Quick Step''. 2005. gadā Rodžerss pievienojās **' un bija tās līderis 2007. gada ''Tour de France''.

## Pozitīvs dopinga tests
2013. gada oktobrī Rodžerss uzvarēja Japānas kausa viendienas sacensībās. Decembrī tika paziņots, ka viņš ir uzrādījis pozitīvas klenbuterola analīzes šajā sacensībās. Līdz turpmākam lēmumam tika apturēta viņa dalība sacensībās. 2014. gada 23. aprīlī UCI paziņoja, ka nekādi soda mēri netiks pieņemti un Rodžerss atkal var piedalīties sacensībās. Attaisnojums tika skaidrots ar plašu šīs vielas izmantošanu lopkopībā Ķīnā, kur pirms tam *[[Tour of Beijing]]* sacensībās bija startējis Rodžerss. Sezonas turpinājums Rodžersam padevās spīdošs — viņš guva divas uzvaras *[[2014. gada Giro d'Italia|Giro d'Italia]]* un vienu uzvaru *[[2014. gada Tour de France|Tour de France]]* posmos.

2016. gada aprīlī paziņojis par karjeras beigšanu veselības problēmu dēļ.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sprīdīši

**"Sprīdīši"** ir latviešu rakstnieces Annas Brigaderes memoriālais muzejs. Tas atrodas Tērvetē, Dobeles novadā, Latvijā. Darbojas grāmatu izdevēja Jāņa Rapas ģimenes apgādībā.

"Sprīdīši" tikuši dibināti 1933. gadā 1840. gadā celtajā ēkā. Šajā ēkā sākumā bijušas ūdensdzirnavas, 1852. gadā tika atvērta skola, kas darbojās līdz 1862. gadam, vēlāk šeit dzīvojis mežzinis. 1922. gadā tā tikusi piešķirta rakstniecei, tad arī ēka tika nosaukta par "Sprīdīšiem".

Pēc rakstnieces nāves tika izveidots muzejs, ko ierīkoja Jānis Rapa. Rapa bija arī muzeja vadītājs līdz 1940. gadam. Pēc tam muzeju vadījusi viņa dzīvesbiedre Elfrīda Rapa. PSRS okupācijas laikā "Sprīdīši" bija Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzeja filiāle. Muzeja ēka, tās iekārtojums un apkārtne tikusi saglabāta tāda pati, kā rakstnieces dzīves laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Dzjaržinska

**Dzjaržinska** () jeb **Dzeržinska** () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Dzjaržinskas rajona centrs. Līdz 1932. gadam pilsētas nosaukums bija **Kojdanava** ().

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz kā Kojdanava minēta 1442. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1920. gadā iekļāvās Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1932. līdz 1938. gadā bija poļu nacionālā rajona centrs. Dibinoties šim rajonam, pilsēta tika pārsaukta par Dzjražinsku par godu Feliksam Dzeržinskim, kurš dzimis pārdesmit kilometrus no pilsētas (dibinoties nacionālajam rajonam Dzeržinska dzimtā māja atradās Polijas teritorijā).

Otrā pasaules kara laikā pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. 1944. gada 6. jūlijā pilsētu ieņēma PSRS karaspēks. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Dzjaržinska vietnē "Baltkrievijas globuss"
Kremenčuka

**Kremenčuka** () ir pilsēta Ukrainas centrālajā daļā, Poltavas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos Dņepras abos krastos  no apgabala centra Poltavas. Kremenčukas rajona centrs. Kremenčukas pilsēta administratīvi iedalās divos administratīvajos rajonos. Kopā ar Horišņu Plavņu, Svitlovodskas pilsētām un mazākām apdzīvotajām vietām veido aglomerāciju ar  iedzīvotāju.

## Vēsture
Par pilsētas dibināšanas gadu tiek uzskatīts 1571. gads, kad Joahima Beļska hronikā minēts Krenčukas cietoksnis, kurā Polijas karalis bija plānojis nometināt Zaporižjas kazakus, lai būtu mazāk konfliktu ar turkiem. Nosaukums cēlies no tjurku valodas *kermen* — ‘neliels cietoksnis’. Dokumentāli apstiprināta apdzīvotās vietas pastāvēšana no 1673. gada. 1764. gadā Kremenčuka pieskaitīta jaunizveidotajai Jaunkrievijas guberņai un no 1765. līdz 1783. gada bija tās administratīvais centrs. Vēlākos gados apriņķa pilsēta dažādu guberņu sastāvā, bet no 1920. līdz 1922. gadam pastāvēja Kremenčukas guberņa. Pilsētas strauja izaugsme sākās līdz ar dzelzceļa tilta izbūvi pār Dņepru 1872. gadā. Sāka attīstīties rūpniecība. Padomju laikā uzbūvētas lieli mašīnbūves uzņēmumi, tajā skaitā smago automobiļu rūpnīca *KrAZ*. 1960. gadā netālajā Svitlovodskā tika nodota ekspluatācijā Kremenčukas HES.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jergens Hvīds

**Jergens Alfreds Hvīds** (; 1916–2001) bija Dānijas un Latvijas hokejists, vēlāk hokeja treneris. 
Divkārtējs Latvijas un divkārtējs Dānijas čempions kā spēlētājs, vairākkārtējs Dānijas čempions kā treneris. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1916. gadā Maskavā tirgotāja ģimenē. 1921. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur mācījās Rīgas Vācu valsts klasiskajā ģimnāzijā, nodarbojās ar ledus burāšanu un hokeju. 1931. gadā sāka spēlēt sporta biedrības *Kaiserwald* ("Mežaparks") hokeja komandā. 1932. un 1933. gadā uzvarēja Latvijas hokeja meistarsacīkstēs kā Rīgas "Unions" komandas uzbrucējs. 

1934. gadā pārcēlās uz Dāniju, kur uzsāka mācības militārajā jūrskolā.
1949. gadā piedalījās Dānijas Hokeja savienības dibināšanā, bija Dānijas hokeja izlases kapteinis tās pirmajā pasaules čempionātā (1949). Tiek dēvēts par "dāņu ledus hokeja tēvu". 2005. gadā iekļauts IIHF Slavas zālē.

Hokejisti bija arī viņa brālis Eriks Hvīds (spēlējis Dānijas izlases sastāvā 1949. gada pasaules čempionātā) un dēli Jespers un Torstens.

## Atsauces

## Ārējās saites
Veczemju klintis

**Veczemju klintis** (arī **Veczemu klintis**, **Mantiņu klintis**, **Sarkanās klintis**) ir ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Vidzemes jūrmalā starp Rankuļragu un Kutkāju ragu pie Veczemu mājām. Ietilpst Vidzemes akmeņainās jūrmalas dabas lieguma un Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā. Kopš 2001. gada klintis ir valsts aizsardzībā.

Klintis ir apmēram 480 metrus garas un apmēram 3,5—6 metrus augstas. Šis ir vidusdevona epohas burtnieku svītas sarkanā smilšakmens atsegums. Sarkanajās smilšakmens klintīs ir izveidojušās vairākas seklas abrāzijas alas. Pēc 2005. gada janvāra vētras Veczemju klinšu garums palielinājās no 160 līdz 480 metriem. Virs devona nogulumiežiem ir arī atrodami kvartāra nogulumi. Vietumis līdz 2 m biezumam ir sastopami Baltijas ledus ezera piekrastes zonas grants, akmeņi un eolie nogulumi. Klinšu apkārtnē uzņemti skati Rīgas Kinostudijas filmām «Nakts bez putniem» un «Ilgais ceļš kāpās».

## Galerija

Attēls:Veczemju klintis.JPG|Veczemju klintis
Attēls:Veczemju klintis.jpg|Veczemju klintis
Attēls:Veczemju klintis, Vidzemes akmeņainā jūrmala 04.jpg|Veczemju klintis
Attēls:Veczemju klintis, Vidzemes akmeņainā jūrmala 05.jpg|Veczemju klintis
Attēls:Veczemju klintis, Vidzemes akmeņainā jūrmala 06.jpg|Veczemju klintis
Attēls:Veczemju klintis, Vidzemes akmeņainā jūrmala 07.jpg|Veczemju klintis
Attēls:Veczemju klintis - smilšakmens.jpg|Veczemju klintis
Attēls:Skats no Veczemju klinšu alas.jpg|Veczemju klintis
Attēls:20150103-05(Veczemju klintis).jpg|Veczemju klintis
Attēls:20150103-04(Veczemju klintis).jpg|Veczemju klintis


## Ārējās saites
* 
* Veczemju klintis, Dabas aizsardzības pārvalde

## Atsauces
Faņipaļa

**Faņipaļa** () jeb **Faņipole** () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Dzjaržinskas rajonā.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1856. gadā. 1870. gadā pie apdzīvotās vietas ierīkoja dzelzceļa staciju. Sāka strauji attīstīties pēc 1965. gada, kad šeit uzcēla dzelzsbetona konstrukciju rūpnīcu. Kopš 2012. gada pilsētā notiek Šveices firmas "Stadler Rail" dzelzceļa vagonu rūpnīcas celtniecība.

## Ārējās saites

* Faņipaļa vietnē "Baltkrievijas globuss"
Kļeckas rajons

**Kļeckas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Ņasvižas, Kapiļas un Saļihorskas rajoniem, kā arī Brestas apgabala Hancaviču un Ļahaviču rajoniem

## Ārējās saites
1949. gada Pasaules čempionāts hokejā

**1949. gada Pasaules čempionāts hokejā** (arī **1949. gada Eiropas čempionāts hokejā**) bija 16 Pasaules čempionāts hokejā, kas vienlaicīgi bija arī 27. Eiropas čempionāts hokejā. Tas no 12. līdz 20. februārim norisinājās Zviedrijas galvaspilsētā Stokholmā.

Otro reizi par čempioniem kļuva Čehoslovākijas hokeja izlase.

## Vietu sadalījums

## Eiropas čempionāta tabula
Berta fon Zutnere

**Baronese Berta Felicita Sofija fon Zutnere** (, dzimusi **grāfiene Kinska fon Vhīnica un Tetava** () , mirusi ) bija austriešu rakstniece un pacifisma kustības aktīviste. Saņēmusi 1905. gada Nobela miera prēmiju.

## Dzīves agrīnais posms
Dzimusi Prāgā, kas tolaik bija Austrijas impērijas sastāvā. Viņas tēvs bija trūkumā nonācis Austrijas feldmaršalleitnants no Kinsku (*Kinsky*) grāfu dzimtas. Tēvs nomira vēl pirms meitas piedzimšanas. Kopš bērnības Berta apguva vairākas valodas, interesējās par mūziku, daudz ceļoja. 1873. gadā viņa sāka strādāt par audzinātāju bagātā ģimenē. Pēc dažiem gadiem viņa saderinājās ar baronu Artūru fon Zutneru (1850-1902), kas piederēja šai ģimenei. Viņš bija 7 gadus jaunāks par Bertu. Viņa ģimene iebilda pret šīm laulībām.

## Draudzība ar Alfrēdu Nobelu
Berta bija spiesta meklēt citas darba iespējas. 1876. gadā viņa atsaucās uz Alfrēda Nobela sludinājumu, kurš meklēja sekretāri un savas Parīzes rezidences saimnieci. Berta gan tur pavadīja tikai nedēļu, un tad devās atpakaļ uz Vīni, kur slepeni apprecējās ar Artūru fon Zutneru. Tomēr turpmākos 20 gadus, līdz pat Nobela nāvei 1896. gadā, Zutnere un Nobels uzturēja draudzīgas attiecības un sarakstījās, lai gan personīgi tikās tikai vēl divas reizes. Pastāv uzskats, ka Zutneres darbība miera atbalstam un vēstulēs paustie uzskati ir ietekmējuši Nobelu savā testamentā novēlēt savus līdzekļus ne tikai Nobela prēmijām zinātnē un literatūrā, bet arī nodibināt Nobela miera prēmiju.

## Darbība miera veicināšanā
1889. gadā Zutnere publicēja romānu "Nost ar ieročiem!" (*Die Waffen nieder!*). Romāns guva plašu ievērību un Zutnere kļuva par vienu no vadošajām pacifistu kustības pārstāvēm. 1891. gadā Zutnere nodibināja Austrijas pacifistu organizāciju. Viņa kļuva starptautiski pazīstama ar savu darbu žurnālā (1892-1899), kam bija dots tāds pats nosaukums kā viņas romānam.

Par savu darbību miera veicināšanā Zutnere 1905. gadā tika apbalvota ar Nobela miera prēmiju. Viņa bija pirmā sieviete, kam pasniegta tieši Nobela miera prēmija, un kopumā otrā sieviete, kam pasniegta kāda no Nobela prēmijām.

Zutnere piedalījās daudzu starptautisku miera kongresu rīkošanā, devās turnejās ar lekcijās. 1911. gadā Zutnere kļuva par Karnegi miera fonda Konsultatīvās padomes locekli. 1913. gadā Starptautiskajā miera kongresā Hāgā viņu godināja kā miera kustības ģeneralisimusu.

Zutnere nomira no vēža 1914. gada 21. jūnijā, neilgi pirms Pirmā pasaules kara, par kuru viņa bija centusies brīdināt.

Zutneres piemiņa godināta, viņu attēlojot uz Austrijas 1000 šiliņu banknotēm, bet mūsdienās viņas portrets ir uz Austrijas 2 eiro monētām.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Bertas fon Zutneres biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā (angliski)
* Online text of "Lay down Your Arms", archive.org
Kļecka

**Kļecka** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Kļeckas rajona centrs pie Laņas upes.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1127. gadā kā dregoviču centrs. No 1442. gada atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā, un kļuva par vienu no Radzivilu dzimtas centriem. 1506. gada 6. augustā pie pilsētas notika Kļeckas kauja, kurā lietuvieši Mihaila Glinska vadībā sakāva Krimas hanistes karaspēku. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimtā kļuva par ievērojamu ebreju centru - absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāju tolaik bija ebreji. No 1919. līdz 1939. gadam Kļecka atradās Polijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 27. jūnija līdz 1944. gada 4. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kļecka vietnē "Baltkrievijas globuss"
Lībekas tilts

**Lībekas tilts** bija 1917. gadā uzbūvēts koka tilts pār Daugavu Rīgā. Tas pastāvēja septiņus gadus un tika nopostīts pavasara palos 1924. gadā.

Tas bija režģotu koka konstrukciju tilts un balstījās uz koka pāļiem. Garums — 540 metri. Tilta celtniecībai izmantoja daļu no kāda cita frontes vajadzībām celta tilta. Kopne bija ar mazu nestspēju, tāpēc pa tiltu nekursēja autobusi un tramvaji. Tilts bija paredzēts arī kuģu caurbraukšanai. Tilta vārds bija saistīts ar Hanzas savienības faktiskās galvaspilsētas vārdu. Tilts savienoja Grēcinieku ielu Vecrīgā ar Akmens ielu Pārdaugavā.

## Vēsture
1917. gada rudenī, kad krievu armija Pirmā pasaules kara laikā atkāpās no Rīgas, tika uzspridzināts Zemgales tilts un Dzelzceļa tilts. Lai nodrošinātu frontes apgādi un satiksmi starp Daugavas abiem krastiem, vācu okupācijas vara uz Pērnavu evakuētā Pontonu tilta vietā divos mēnešos (septembrī un oktobrī) uzbūvēja uz pāļiem balstītu koka tiltu pār Daugavu.

Pavasara palos 1924. gadā Daugavā bija radies liels sastrēgums starp Marušku un Salaspili. Ap 10 kilometru lielo ledus masu 5. aprīlī izkustināja armijas sapieri, uzspridzinot vienlaikus četras mīnas, tāpēc milzīgs upes vilnis kopā ar ledu vēlās pa Daugavu uz Lībekas tiltu. Tā kā tilts bija celts steigā, piemirstot par upes hidroloģisko apstākļu izpēti, ledus lauzēji bija novietoti nepareizā leņķī. Straume tos salauza citu pēc cita, aiznesot Daugavas labajā pusē tilta pirmo posmu. Stundas laikā uz jūru aizpeldēja 7 kopņu laidumi — divi no tiem nosēdās pretī Baltajai baznīcai, pārējie klejoja starp Carnikavu un Mērsragu, traucējot zvejot un kuģot. No tilta saglabājās tika daži tilta posmi kreisajā Daugavas krastā. Reizē ar tiltu tika sarauti arī telefona, telegrāfa un elektrības augstsprieguma vadi Pārdaugavā, kurus salaboja vienas dienas laikā. 1924. gadā Lībekas tilta vietā tika uzcelts Rīgas Pontonu tilts.

Lībekas tilts minēts Linarda Laicena dzejolī *Uz lielā Lībekas tilta* no krājuma "Ho-Taī" (1922).

## Foto galerija

Attēls:Lībekas tilts 191?.jpg|Lībekas tilts 20. gadsimta 10. gados
Attēls:Lībekas tilts 191? 2.jpg|Lībekas tilts 20. gadsimta 10. gados
Attēls:Lībekas tilts 191? 1.jpg|Divi karavīri uz Lībekas tilta 20. gadsimta 10. gados
Attēls:Libekas tilts 1919.png|Landesvēra vienības šķērso Lībekas tiltu Rīgā 1919. gada 22. maijā


## Atsauces
Kapiļas rajons

**Kapiļas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Uzdas, Sluckas, Saļihorskas, Kļeckas, Ņasvižas un Stovbcu rajoniem.

Kapiļas rajona Kaņuhu ciemā dzimis rakstnieks Aļess Adamovičs (*Алесь Адамовіч*, 1926-1994).

## Ārējās saites
Jānis Jurgens

**Jānis Jurgens** (, 1900—1983) bija čekists, politiskās ekonomijas katedras vadītājs Apvienotajā valsts politiskajā pārvaldē (ОГПУ), no 1934. gada *[[NKVD]]* Augstākajā skolā Maskavā.
LVU rektors (1941, 1949—1962), PSRS Augstākās padomes deputāts (1950—1954), LPSR Augstākās padomes deputāts (1955—1963).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1900. gada 28. decembrī Rīgas apriņķa Skrīveru pagastā kalpu ģimenē. Mācījās Alūksnes pilsētas skolā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada februārī Jurgens iestājies LSD (boļševiku) partijā, piedalījās Padomju Latvijas armijas kaujās pret igauņiem un Ziemeļlatvijas brigādi pie Mencenes (:et:Mõniste) stacijas un Alūksnē, bija čekas izmeklētājs Viļānos. Vēlāk latviešu sarkano strēlnieku divīzijas 5. pulka sastāvā piedalījās Krievijas pilsoņu kara Dienvidu frontē.

Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām viņš bija politiskais vadītājs ("poļitruks") Sarkanajā armijā, mācījās Rietumtautu Komunistiskajā universitātē Maskavā. No 1925. gada līdz 1930. gadam strādāja Krasnojarskā un Minusinskas lauksaimniecības tehnikumā (1921—1924), pēc līdz 1931. gadam mācījās Nadeždas Krupskas vārdā nosauktajā Komunistiskās audzināšanas akadēmijā Maskavā (*Академия Коммунистического Воспитания имени Н. К. Крупской*). No 1933. gada strādāja par politiskās ekonomijas katedras vadītāju Apvienotās valsts politiskās pārvaldes (*ОГПУ*), no 1934. gada NKVD Augstākajā skolā (*Высшая школа НКВД СССР*). Lielā terora laikā 1938. gadā atlaists no darba NKVD Augstākajā skolā, bet turpināja vadīt Maskavas Autoceļu institūta Politekonomijas un marksisma-ļeņinisma katedru (1936–1941).

Pēc Latvijas okupācijas viņu nosūtīja uz Rīgu un iecēla par LVU politekonomijas profesoru. Pēc tam, kad 1941. gada 10. februārī LK(b)P CK atstādināja LVU rektoru Jāni Paškeviču kā "netikušu galā ar pienākumiem", pārmetot stipendiju piešķiršanu mantīgo šķiru pārstāvju bērniem un bijušo sociāldemokrātu iesaistīšanu Universitātes darbā. Par rektoru 13. februārī tika nozīmēts J. Jurgens.

Otrā pasaules kara laikā atradās Krievijā, kad Sarkanā armija ieņēma Rīgu, 1944. gada decembrī J. Jurgenu ievēlēja par Latvijas Komunistiskās (boļševiku) Partijas Centrālās Komitejas trešo sekretāru. 1946. gada augustā viņu atbrīvoja no darba LKP CK un iecēla par Latvijas Valsts universitātes Ekonomiskās fakultātes dekānu, tad prorektoru mācību daļā.
1949. gadā Jāni Jurgenu no jauna ievēlēja par LVU rektoru un viņš no darba kā sociāli nepiemērotus un neatbilstošus darbam un studijām atbrīvoja 121 pasniedzēju, 866 studentus un vairāk kā citu 100 universitātes darbinieku. Viņa vadības laikā 1950. gadā no Latvijas Valsts Universitātes tika atdalīta Medicīnas fakultāte un Ķīmijas fakultātes farmācijas nodaļa, no kurām izveidoja patstāvīgu augstskolu — Rīgas Medicīnas institūtu (tagad Rīgas Stradiņa Universitāte). No 1955. līdz 1963. gadam Jānis Jurgens darbojās arī kā LPSR Augstākās Padomes deputāts. No 1964. gada pensijā.

Miris 1983. gada 18. novembrī.

## Atsauces
Peldošais tilts (Rīga)

**Peldošais tilts** bija senākais tilts Rīgā pār Daugavu 18. un 19. gadsimtā. To veidoja noenkurotas koka laivas, bet vēlāk koka plosti.

## Vēsture
thumb|left|Rīgas Plostu tilts (1865)
**Laivu tiltu** uzcēla Ziemeļu kara laikā 1701. gadā pēc Zviedrijas karaļa Kārļa XII rīkojuma, lai viņa karaspēks varētu sasniegt Spilves pļavas, kur tobrīd atradās Polijas-Lietuvas un Saksijas karaspēks. Pēc kaujas tas palika Rīgas pilsētas īpašumā un to izmantoja vasaras mēnešos, bet ziemā to demontēja un novietoja Vējzaķsalas līcī. 1705. gada pavasarī plūdi tiltu aiznesa uz jūru. To atjaunoja, bet tas vairs nebija lietojams pēc 1710. gadā Krievijas karaspēka īstenotā Rīgas aplenkuma.

1714. gadā pēc Rīgas ģenerālgubernatora Aņikitas Repņina rīkojuma pēc līdzīga projekta uzcēla jaunu tiltu, kas balstījās uz plostiem, tāpēc to dēvēja par **Plosta tiltu**. 646 metrus garais un 12,8 metrus platais tilts savienoja pilsētas aizsargmūra Grēcinieku vārtus ar Klīversalu un Jelgavas ceļu tagadējā Akmens tilta vietā. Plostu tiltu no upes noņēma vēlā rudenī un uzstādīja atpakaļ tūlīt pēc ledus iešanas pavasarī. Tilta konstrukciju laika gaitā vairākkārt pilnveidoja, līdz tas kļuva par vispāratzītu paraugu labi būvētam plosta tiltam pāri lielai, platai upei. 18. gadsimtā to sauca par vienu no "trim Rīgas brīnumiem". Pieredzes apmaiņā par šādu tiltu būvniecību pat esot ieradušies pārstāvji no Frankfurtes pie Mainas.

Plosta tilts bija maksas tilts. No maksas bija atbrīvoti kājāmgājēji, kā arī armijas, policijas, ugunsdzēsēju, ārstu un garīdznieku transports. Maksa bija arī par peldlīdzekļu caurlaišanu.

1892. gadā to pamazām pa posmiem sāka aizstāt ar pontoniem, līdz 1896. gadā atklāja Pontonu tiltu.

## Atsauces
Iļja Gromovs

**Iļja Gromovs** (dzimis  Rīgā) ir Latvijas basketbolists, spēlē centra pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Polijas Basketbola līgas klubu Stargardas "Spojnia". Vairākas sezonas spēlējis Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubā Rīgas VEF, kura sastāvā divreiz kļuvis par Latvijas čempionu.

## Karejera
Basketbolista karjeru augstākajā līmenī sācis BK Ventspils un ar to saistītajā "Ventspils Augstskolas" komandā. 2013.—2014. gada sezonā "Jūrmala/Fēnikss" komandas sastāvā izcīnīja 4. vietu LBL čempionātā.

2014. gada aprīlī bija pieteicies 2014. gada NBA draftam, taču vēlāk kandidatūru atsauca. Pēc diviem gadiem pieteicās 2016. gada NBA draftam, taču nebija starp tiem spēlētājiem, kurus komandas izvēlējās. Šajā pašā vasarā NBA Vasaras līgās pārstāvēja Sanantonio "Spurs" komandu, bet pirms sezonas pievienojās LBL komandai Rīgas VEF. 2017. gada pavasarī kopā ar VEF kļuva par LBL čempionu.

2018. gada vasarā I. Gromovs atgriezās citā LBL komandā BK Jūrmala. Pēc tam pārstāvējis BK Liepāja, bet 2021. gadā atgriezies Rīgas VEF sastāvā, ar ko vēlreiz uzvarēja Latvijas Basketbola līgā. 2022. gada decembrī līgums tika pārtraukts, taču spēlētājs uzreiz pievienojās Austrijas klubam Traiskirhenes "Lions". 2023. gada vasarā pārcēlās uz Grieķijas klubu *[[Lavrio]]*, bet 2024. gada vasarā Slovākijas klubam *[[Spišskí Rytieri]]*, kas spēlē arī ENBL. 2025. gada vasarāā pārcēlās uz Polijas Basketbola līgas klubu Stargardas "Spojnia".

Pārstāvējis Latvijas U-18 un U-20 izlases, 2013. gada Eiropas U-20 čempionāta sudraba medaļas ieguvējs. Bijis arī pieaugušo Latvijas basketbola izlases kandidāts.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Eurobasket profils
2014. gada NBA drafts

**2014. gada [[NBA drafts]]** notika  *[[Barclays Center]]* Bruklinā, Ņujorkā, ASV. Šajā ceremonijā NBA klubi izraugās ASV universitāšu basketbolistus, kā arī citus draftam pieteikušos spēlētājus.

 notikušajā NBA drafta loterijā uzvarēja Klīvlendas "Cavaliers", kas deva klubam iespēju izdarīt pirmo izvēli draftā. Ar pirmo numuru viņi izraudzījās Kanādas basketbolistu Endrū Viginsu.

Draftam bija pieteikušies arī trīs Latvijas spēlētāji: Iļja Gromovs, Kristaps Porziņģis un Ojārs Siliņš. Tomēr vēlāk Gromovs un Porziņģis atsauca dalību, savukārt Siliņš netika izvēlēts draftā.

Drafta pirmajā kārtā NBA simboliski draftēja Aiseju Ostinu, kam dažas dienas pirms drafta, kurā viņam tika paredzēta draftēšana, tika atklāts Marfāna sindroms.

## Drafts

## Atsauces

## Ārējās saites
* NBA mājaslapa 
* ESPN profils
Madagaskara (filma)

**"Madagaskara"** () ir 2005. gada ASV datoranimācijas kinokomēdija, kuras režisori ir Ēriks Darnels un Toms Makgrāts. Filma ir stāsts par četriem Ņujorkas Centrālparka zoodārza iemītniekiem, kas visu savu dzīvi pavadījuši ērtā nebrīvē, taču negaidīti ar kuģi tiek nosūtīti uz Āfriku, kur nokļūst Madagaskarā. Šī ir pirmā filma "Madagaskaras" filmu ciklā.

Lomas angļu valodā ierunājuši Bens Stillers, Kriss Roks, Deivids Švimmers, Džeida Pinketa-Smita un citi.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Madagaskara (nozīmju atdalīšana)

**Madagaskara** var būt:
* Madagaskara — salu valsts Āfrikā;
* Madagaskara (franšīze) — ASV franšīze;
** Madagaskara (filma) — 2005. gada ASV datoranimācijas filma;
** Madagaskara 2 — 2008. gada datoranimācijas filma;
** Madagaskara 3 — 2012. gada datoranimācijas filma;
** Madagaskaras pingvīni (filma) — 2014. gada datoranimācijas filma;
** Madagaskaras pingvīni — animācijas seriāls.
Kapiļa

**Kapiļa** () jeb **Kopeļa** () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Kapiļas rajona centrs.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1274. gadā. No 14. gadsimta atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1920. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 29. jūnija līdz 1944. gadam pilsēta atradās vācu okupācijā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

## Cilvēki
Kapiļa ir ebreju rakstnieka Mandeles Mohera Sforima (1836-1917) dzimtā pilsēta.

## Ārējās saites

* Kapiļa vietnē "Baltkrievijas globuss"
Jānis Vinters

**Jānis Vinters** var būt:

* Jānis Vinters, latviešu motosportists (1971);
* Jānis Vinters, latviešu politiķis (1897—?).
Krupku rajons

**Krupku rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Bjerazino un Barisavas rajoniem, Vitebskas apgabala Čašņiku un Talačinas rajoniem, kā arī Mogiļevas apgabala Kruhlajes un Bjaliņiču rajoniem.

Krupku rajona Belajes ciemā dzimis kosmonauts Vladimirs Kovaļonoks (*Владимир Васильевич Ковалёнок*, 1942).

## Ārējās saites
Floriāns Ankipāns

**Floriāns Ankipāns** ( — ) bija Latvijas pedagogs, jurists un politiķis. Bijis 4. Saeimas deputāts, Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas biedrs.

## Biogrāfija
Floriāns Ankipāns piedzima  Mihalovas pagasta Jakulinsku sādžā.

1919. gadā sāka strādāt par skolotāju Rogovkas pamatskolā. No 1920. līdz 1928. gadam bija Pušmucovas pamatskolas pārzinis. 1928. gadā kļuva par Mērdzenes pagasta (bijušā Mihalovas pagasta) valdes priekšsēdētāju un Ludzas apriņķa valdes locekli. No 1931. līdz 1934. gadam bija 4. Saeimas deputāts, pārstāvot Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju.

1940. gadā īslaicīgi bija Ludzas apriņķa vecākā vietas izpildītājs. Pēc tam līdz 1941. gadam apriņķa skolu valdes priekšsēdētājs. No 1950. līdz 1966. gadam — Ciblas vidusskolas direktors un skolotājs, kā arī tautskolu inspektors.

Miris .

## Atsauces
Volnovaha

**Volnovaha** () ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidrietumos  no apgabala centra Doneckas. Volnovahas rajona centrs.

Apdzīvotā vieta dibināta 1881. gadā kā dzelzceļa stacija pie Juzovkas—Mariupoles dzelzceļa. No 1895. gada sāka veidoties kā dzelzceļa mezgls ar depo, mezgla staciju un dzelzceļnieku arodskolu. Vēlāk sāka veidoties rūpniecības uzņēmumi. Kopš 1930. gada rajona centrs, pilsētas statuss kopš 1938. gada. Lielākā daļa pilsētas infrastruktūras tika iznīcināta 2022. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā rezultātā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Volnovaha.net
Lubni

**Lubni** () ir pilsēta Ukrainas ziemeļdaļā, Poltavas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā Sulas upes krastos  no apgabala centra Poltavas. Lubnu rajona centrs.

## Vēsture
Par pilsētas dibināšanas gadu tiek uzskatīts 988. gads, kad Kijivas kņazs Volodimirs Svjatoslavičs uz Kijivas Krievzemes dienvidu robežas Sulas upes krastā pavēlēja ierīkot koka (lubu) cietoksni. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1107. gadā Hipatija hronikā, kad pie Lubniem ticis sakauts polovciešu karaspēks. 1591. gadā Polijas karalis Lubniem piešķīra Magdeburgas tiesības. 17. gadsimtā pilsēta kļuva par galiciešu kņazu Višņevecku īpašumu un Lubni kļuva par ģimenes «impērijas» neformālo centru. 1619. gadā pie Lubniem dibināts Mgaras klosteris, kurā iesvētīti visi Ukrainas hetmaņi. Pilsētas strauja izaugsme sākās pēc dzelzceļa līnijas atklāšanas 1901. gadā. Revolūcijas laikā no 1905. līdz 1907. gadam pastāvēja tā sauktā «Lubnu republika».

## Atsauces

## Ārējās saites
Eritropoetīns

**Eritropoetīns** (EPO) ir hormons, kas veidojas nierēs un veicina sarkano asinsķermenīšu — eritrocītu — izstrādāšanos sarkanajās kaulu smadzenēs. No tā cēlies šīs bioloģiski aktīvās vielas nosaukums (eritropoēze — eritrocītu veidošanās). Eritropoetīns pieder pie glikoproteīniem. Eritropoetīnu izmanto dažādu anēmiju (mazasinību) ārstēšanai. Eritropoetīna sekrēcija palielinās glikokortikoīdu ietekmē, kas  palielina asiņu skābekļa pārnešanas spēju stresa situācijās.

Dažos sporta veidos eritropoetīns tiek uzskatīts par dopingu. Jau dažas stundas pēc eritropoetīna preparāta ievadīšanas asinīs paaugstinās eritrocītu daudzums un hemoglobīna līmenis. Eritropoetīns paaugstina arteriālo asinsspiedienu un palielina asiņu viskozitāti.

Eritropoetīna lietošanas dēļ pazīstamais velosportists Lānss Ārmstrongs 2012. gadā tika uz mūžu diskvalificēts un viņam atņemti visi sākot no 1998. gada iegūtie tituli. Amerikas antidopinga aģentūra (USADA) publicējusi ap 200 lappušu garu ziņojumu par Ārmstronga eritropoetīna lietošanu un dopinga testu apiešanas shēmām.

## Atsauces
Lahojskas rajons

**Lahojskas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Barisavas, Smaļaviču, Minskas un Viļejkas rajoniem, kā arī Vitebskas apgabala Dokšicu rajonu.

Lahojskas rajonā atrodas Hatiņas ciems (mūsdienās memoriāls), kuru 1943. gada 22. martā nodedzināja ukraiņu palīgpolicijas bataljons.

## Ārējās saites
Matvejs Kadeks

**Matvejs Kadeks** (1897—1950) bija ģeogrāfs un sabiedriskais darbinieks. Profesors Jaroslavļas, Tveras,  Maskavas, Taškentas augstskolās un Latvijas Valsts Universitātē. Latvijas Zinātņu akadēmijas viceprezidents (1946), Ģeoloģijas un ģeogrāfijas institūta vadītājs (1946). LVU rektors (1944—1949).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1897. gada 7. februārī Dunalkas pagastā kā **Matīss Kadegs**. Jau 1913. gadā iestājās LSD (lielinieku) partijā, Krievijas pilsoņu kara laikā bija Sarkanās armijas politiskais darbinieks (1919—1921). 1924. gadā beidza Jaroslavļas Valsts universitāti, strādāja par asistentu, docentu un profesoru Jaroslavļas Pedagoģiskajā institūtā (1924–1929), Tveras Pedagoģiskā institūta profesors un prorektors (1929–1931), Maskavas Valsts universitātes prorektors un Ģeogrāfijas institūta vadītājs (1931—1941) vadīja Baltijas karšu veidošanas darbus lielā Padomju Pasaules atlanta institūtā. Otrā pasaules kara laikā strādāja Vidusāzijas Valsts universitātē Taškentā (1941—1944).

Gatavojoties Latvijas ieņemšanai, 1944. gada 10. aprīlī PSRS Augstskolu lietu komiteja viņu iecēla par LVU rektoru. Pēc tam, kad Sarkanā armija ieņēma Rīgu, M. Kadeks 1944. gada novembrī ieradās savā darba vietā un pārņēma lietas no Rīgas Universitātes rektora pienākumu izpildītāja vietnieka profesora Augusta Ķešāna. Viņš bija pirmais Latvijas Zinātņu akadēmijas viceprezidents un akadēmiķis (1946), vadīja Ģeoloģijas un ģeogrāfijas institūtu (1946). Publicēja vairāk nekā 70 rakstu, galvenokārt par krievu ģeogrāfiem ceļotājiem un atsevišķām tā laika PSRS republikām un apgabaliem.

Miris 1950. gada 11. novembrī.

## Literatūra
* Štrauhmanis, Jānis. Akadēmiķa M.Kadeka loma LVU darbības atjaunošanā pēc Otrā pasaules kara. No: Zinātņu vēsture un muzejniecība. Raksti: 661. sēj. Rīga: LU, 2004, 43.-46.lpp. ISSN 1407-2157.
* Štrauhmanis, Jānis. Rektors ieradies. Žurnāls "Zvaigzne", Nr. 1, (1989, janv.), 7.lpp.

## Atsauces
Lahojska

**Lahojska** () jeb **Logojska** () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Lahojskas rajona centrs pie Hajnas upes.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1078. gadā. Bija nelielas kņazistes centrs, kuri 12. gadsimtā iekļāvās Polockas kņazistē. No 13. gadsimta atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 18. un 19. gadsimtā - Tiškeviču dzimtas īpašumā. No 1920. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1944. gadam pilsēta atradās vācu okupācijā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

## Sports
Pie Lahojskas atrodas sporta centrs "Siliči" un "Lohojska".

## Ārējās saites

* Lahojska vietnē "Baltkrievijas globuss"  
* Sporta centrs "Siliči" 
* Sporta centrs "Lahojska"
Margarita Voiska

**Margarita Voiska** (; dzimusi  Sofijā, Bulgārijā) ir Bulgārijas starptautiskā lielmeistare šahā (WGM 1985).

## Biogrāfija
Kopš 1980. gadiem ir viena no vadošajām Bulgārijas šahistēm. Sešpadsmit reizes ir kļuvusi par Bulgārijas sieviešu šaha čempionāta medaļnieci: 11 zelta (1982, 1983, 1984, 1998, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010), 2 sudraba (1986, 1993) un 3 bronzas (1988, 2001, 2005) un šajā rādītājā ir absolūta savas valsts rekordiste.
Bulgārijas izlases sastāvā Voiska ir 19	reizes (1980-2016) piedalījusies Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs un kopā ar komandu 1984. gadā izcīnījusi sudraba medaļu. Eiropas sieviešu komandu šaha čempionātos Bulgāriju viņa ir pārstāvējusi 8 reizes (1992, 2001-2013).

Margarita Voiska četras reizes ir piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātu starpzonu turnīros (1987, 1990, 1991, 1993), kur labākais panākums ir 1987. gadā izcīnītā 10. vieta.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā - Belgradā (1988), Brno (1989), Atēnās (1990), Budapeštā (1991), Drēzdenē (1992).

Sekmīgi piedalās senioru šaha sacensībās. 2013. gadā Plovdivā uzvarēja Eiropas senioru šaha čempionātā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē fide.com
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē chesstempo.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules sieviešu šaha olimpiādes)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
Ļubaņas rajons

**Ļubaņas rajons** (, ) ir Minskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Minskas apgabala Saļihorskas, Sluckas un Starija Darohu rajoniem, Mogiļevas apgabala Hluskas rajonu, kā arī Gomeļas apgabala Akcjabrsku, Pjetrikavas un Žitkaviču rajoniem.

## Ārējās saites
Jeržābeks

**Jeržābeks** (, no *jeřáb* — 'dzērve'; sieviešu dzimtē Jeržābekova (*Jeřábeková*)) ir čehu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
* Antonīns Jeržābeks (*Antonín Jeřábek*; 1982) — Čehijas hokeja tiesnesis;
* Jakubs Jeržābeks (*Jakub Jeřábek*; 1991) — Čehijas hokejists.

## Atsauces
Fotofinišs

**Fotofinišs** ir ierīce, ar kuras palīdzību var precīzi noteikt katra sporta sacensību dalībnieka finiša laiku un vietu, kurā viņš ir finišējis. Fotofinišs tiek izmantots, ja ar neapbruņotu aci nav iespējams noteikt precīzu vietu sadalījumu, tāpat tas tiek izmantots katra sportista oficiālā laika noteikšanā.

Fotofiniša iekārtas tiek izmantotas visos modernajos sacīkšu sporta veidos. Lai arī daudzos sporta veidos tiek izmantots elektroniskais aprīkojums sportistu laika noteikšanā, tomēr fotofinišs tiek uzskatīts par svarīgāku uzvarētāja noteikšanā.

Fotofiniša kameras tika attīstītas 20. gadsimta 40. un 50. gados.
Pasaules antidopinga aģentūra

**Pasaules antidopinga aģentūra** (, **WADA**, ) ir neatkarīgs nodibinājums. Tas tika izveidots  Lozannā, Šveicē, lai veicinātu, koordinētu un uzraudzītu cīņu pret dopingu sportā.

Pasaules antidopinga aģentūra ir atbildīga par Pasaules antidopinga kodeksu, ko ir pieņēmušas vairāk nekā 600 sporta organizācijas, tai skaitā starptautiskās sporta veidu federācijas, nacionālās antidopinga organizācijas, Starptautiskā Olimpiskā komiteja, Starptautiskā Paraolimpiskā komiteja.

Pasaules antidopinga aģentūras vadība kopš 2001. gada atrodas Monreālā, Kanādā.

## Ārējās saites
* 
* Latvijas Antidopinga birojs
Leopolds un Lēbs

**Neitans Leopolds** (;  — ) un **Ričards Lēbs** (;  — ), labāk pazīstami kā **Leopolds un Lēbs**, bija divi turīgi Čikāgas Universitātes studenti (studēja tieslietas), kas 1924. gadā Čikāgā nolaupīja un nogalināja 14 gadus veco Robertu "Bobiju" Frenksu (*Robert "Bobby" Franks*).

Nogalināt Frenksu viņus motivēja vēlme paveikt perfektu noziegumu. Leopolds un Lēbs sevi uzskatīja par Frīdriha Nīčes "pārcilvēkiem" (*Übermenschen*), kas varētu paveikt "perfektu noziegumu" (šajā gadījumā — nolaupīšana un slepkavība).

Frenkss tika nolaupīts  Čikāgas dienvidos īrētā automašīnā. Lēbs, kas bija nežēlīgākais no abiem, iesita puikam pa galvu ar kaltu, viņš nomira dažu minūšu laikā. Viņi daļēji apglabāja Frenksu dzelzceļa caurtekā un pēc tam ar telefona un zīmīšu palīdzību pieprasīja  lielu izpirkuma maksu no zēna turīgajiem vecākiem. Ķermeni vēlāk atrada, un vairākas norādes, tai skaitā Leopolda atstātās brilles caurulē, norādīja policijai, ka noziegumu paveikuši Leopolds un Lēbs. Viņi ātri atzinās noziegumā.

Tiesā abus aizstāvēja advokāts Klerenss Darova, kas nodrošināja viņiem mūža ieslodzījumu (par slepkavību) nāvessoda vietā, vēl viņiem tika piespriesti 99 gadi cietumā par nolaupīšanu. Lēbu 1936. gada janvārī nogalināja cietuma biedrs, bet Leopolds nomira 1971. gada augustā no sirdstriekas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Leopold and Loeb's Criminal Minds
* THE LEOPOLD AND LOEB TRIAL: A BRIEF ACCOUNT
Nekrologs

**Nekrologs** ( — ‘mirušais, līķis’,  — ‘vārds’) ir raksts, kurā aprakstīta kāda cilvēka dzīve un darbība, kas uzrakstīts sakarā ar cilvēka nāvi. Dažādos lielos laikrakstos nekrologi parasti tiek rakstīti cilvēkiem, kas uzskatāmi par nozīmīgām personām. Vietējos laikrakstos nekrologi parasti tiek rakstīti visiem attiecīgās vietas mirušajiem iedzīvotājiem. Nekrologos parasti ir arī informācija par bēru norisi.

Ir notikuši vairāki incidenti, kuros internetā kļūdas pēc parādījušies dzīvu cilvēku nekrologi. 2003. gada aprīlī atklājās, ka CNN mājaslapā bija pieejamas vairāku slavenu personu nekrologu sagataves, kurās kā šabloni bija izmantoti citu cilvēku nekrologi. Šajā mājaslapā bija pieejami Fidela Kastro, Dika Čeinija, Nelsona Mandelas, Boba Houpa, Džeralda Forda, Jāņa Pāvila II un Ronalda Reigana nekrologi. Tajos kā šablons bija izmantots Elizabetes Bousas-Laionas nekrologs, tādējādi, piemēram, Čeinijs tika aprakstīts kā "Apvienotās Karalistes iemīļotākā vecmamma".

## Atsauces

## Ārējās saites