Jānis Klētnieks

**Jānis Oļģerts Klētnieks** (1929–2021) bija latviešu inženieris un ģeodēzists, Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktors (*Dr. sc. ing. honoris causa*; 2005), kā arī astronoms un zinātnes vēstures pētnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gada 23. jūnijā Priekuļu pagasta Vecvanderēs kā jaunākais dēls būvtehniķa un lauksaimnieka Mārtiņa un viņa sievas Emmas ģimenē. Mācījās Cēsu 2. pamatskolā, tad Priekuļu Lauksaimniecības skolā un Cēsu 1. vidusskolā. Pēc tēva apcietināšanas padomju okupācijas periodā 1947. gadā māte ar bērniem pārcēlās uz Rīgu, kur Jānis absolvēja mācības Rīgas Raiņa 8. vakara vidusskolā. 
Studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Zemes ierīcības fakultātē un 1953. gadā ieguva inženiera zemes ierīkotāja kvalifikāciju. Strādāja par ģeodēzistu  Latvijas valsts Lauku celtniecības projektēšanas, meliorācijas un elektrifikācijas institūtā, no 1957. gada par zinātnisko līdzstrādnieku Latvijas Valsts universitātes (LVU) Fizikas un matemātikas fakultātes Astronomiskajā observatorijā, kuru vadīja Kārlis Šteins, publicēja rakstu "Astronomiski noteiktie pulksteņa labojumi". 1958. gadā J. Klētnieks kļuva par LVU Laika dienesta vecāko zinātnisko līdzstrādnieku, no 1959. līdz 1961. gadam studēja Maskavas Valsts universitātes Astronomijas institūta aspirantūrā, pētot laika novērojumu precizitātes paaugstināšanas iespējas, 1961. gadā papildinājās Pulkovas observatorijā pie profesora Nikolaja Pavlova. 

Pēc atgriešanās Latvijā J. Klētnieks darbojās LVU Botāniskajā dārzā izvietotajā Zemes mākslīgo pavadoņu novērošanas stacijā, līdztekus no 1962. gada strādāja par ģeodēzijas, inženierģeodēzijas, aeroģeodēzijas pasniedzēju Rīgas Politehniskā institūta (RPI) Celtniecības fakultātes Būvražošanas (1962–1967), Ģeodēzijas (1967–1975), Ceļu, tiltu un ģeodēzijas (1975–1983) katedrās. 1969. gadā uzsāka studijas Maskavas Ģeodēzijas, aerofotouzmērīšanas un kartogrāfijas inženieru institūta aspirantūrā kosmiskās triangulācijas telpisko virzienu noteikšanas precizitātes pētījumu jomā, 1973. gadā stažējās fotogrammetrijā Bratislavas un Prāgas tehniskajās augstskolās.
1983. gadā viņu ievēlēja par docentu RPI Inženierceltniecības fakultātes Ceļu, tiltu un ģeodēzijas katedrā, kur viņš strādāja līdz 1990. gadam. Bija 1988. gadā atjaunotās Latvijas Mērnieku biedrības biedrs. 1988. gadā uzrakstīja komentārus G. F. Stendera "Augstas gudrības grāmatas" atkārtotam izdevumam.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas J. Klētnieks no 1991. līdz 1995. gadam vadīja RTU Ģeodēzijas katedru, līdz 1999. gadam bija docenta amatā. 1992. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Zinātņu vēstures asociācijas viceprezidentu. J. Klētnieks piedalījās Kārļa Ulmaņa Piemiņas fonda un valsts komisijas ekspedīcijā Kārļa Ulmaņa kapa vietas meklējumos Turkmenbaši Turkmenistānā (1992–1993). 1993. gadā  izveidoja uzņēmumu "Ģeodēzijas konsultatīvo centru", bija zvērināts mērnieks, Valsts zemes dienesta zvērinātu mērnieku licencēšanas komisijas loceklis (1993–1997). 

2002. gada februārī viņš franču arhitekta Bruno Delanda (*Bruno Deslandes*) veidotajā pētnieku grupā piedalījās Ēģiptes Jaunās valsts valdnieka Tutmosa III laikā pirms 3500 gadiem būvētā 7. tempļa pilona konstruktīvo detaļu telpiskā novietojuma un sienu epigrāfiju attēlojumu izpētē ar digitālās fotogrammetrijas metodēm. Latvijas ekspedīcija devās uz Ēģipti arī 2004. gadā, lai ar jaunu digitālās uzmērīšanas instrumenta skenēšanas aparatūru nodrošinātu valdnieces Hatšepsutas laikā (15. gs. p. m. ē.) būvētā tempļa 8. pilona izpēti.
2006. gadā Klētnieku apbalvoja ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un viņš ieguva RTU Goda darbinieka nosaukumu.

## Darbi
J. Klētnieks uzrakstīja vairāk nekā 450 zinātnisko un mācību metodisko darbu. Ar viņa līdzdalību tapa grāmatas par RTU Būvniecības fakultātes vēsturi un monogrāfijas “Augstākās tehniskās izglītības vēsture Latvijā” piecas grāmatas (2002–2017). 2008. gadā iznāca viņa grāmata “Mūžības valdnieki”, kurā tika skaidroti hieroglifu teksti piramīdās un papirusos, ēģiptiešu ticējumu pirmsākumi.

* Saules pulksteņi Latvijā (1983)
* Nāk komēta (1986)
* Tilti Latvijā (2004)
* Mūžības valdnieki (2008)
* Būvniecības izglītība RTU divdesmit gados, 1990-2010 (2010)
* Svētie noslēpumi (2012)
* Astronomija un ģeodēzija Latvijā līdz 20. gadsimtam (2014)
* Seno laikmetu lokos (2017)

## Atsauces