open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Taksonomija (bioloģija)

**Taksonomija** (, no *τάξις* (*taxis*) — 'izvietojums noteiktā kārtībā' un *-νομία* (*nomia*) — 'likums') nodarbojas ar dzīvo organismu klasifikācijas metodoloģiju. Tās uzdevums ir sadalīt dzīvos organismus grupās — taksonos un izvietot tās tādā kārtībā, kas atspoguļo to hierarhiju (no vienkāršākajiem līdz sarežģītākajiem) un radniecības pakāpi (sugu, ģinšu, dzimtu utt. līmenī), pamatojoties uz savstarpējās līdzības pakāpi. Ir vairākas metodes, kas nosaka organismu grupas relatīvo stāvokli kopējā sistēmā. Filoģenētiskā metode nosaka radniecīgās saites ar salīdzinošās anatomijas un paleontoloģijas palīdzību. Ģenētiskā metode nosaka radniecības pakāpi, salīdzinot organismu DNS ģenētiskā līmenī. Vēl ir kladistiskā u.c. metodes.

## Vēsture
Terminu „taksonomija” 1813. gadā ieviesa šveiciešu botāniķis Augustīns Dekandols. Ilgu laiku to lietoja kā sinonīmu terminam „sistemātika”. 20. gadsimta 60.—70. gados taksonomiju sāka uzskatīt par sistemātikas nozari, kas aplūko sistematizēšanas un klasificēšanas teorētiskos jautājumus. Tagad taksonomijas atziņas izmanto kā bioloģijā, tā arī citās zinātnes nozarēs, kas nodarbojas ar hierarhiski organizētiem, diskrētiem objektiem (piemēram, numerālā taksonomija, matemātiskā lingvistika, mineraloģija u.c.).

## Atsauces

## Ārējās saites
Novosibirska

**Novosibirska** () ir pilsēta Krievijas Federācijas Sibīrijas daļā, Rietumsibīrijas līdzenuma dienvidaustrumos pie Obas upes. Tā ir Krievijas trešā lielākā pilsēta (aiz Maskavas un Sanktpēterburgas), lielākā pilsēta Sibīrijas federālajā apgabalā, apgabala un federālā apgabala centrs. Liels militārās rūpniecības, zinātnes un izglītības centrs. Šeit atrodas daudzas no labākajām Krievijas augstskolām un pētniecības institūtiem.

## Vēsture

Novosibirska ir jauna pilsēta. 1893. gadā, būvējot Transsibīrijas maģistrāli, uzcēla tiltu pār Obas upi, un tilta tuvumā radās ciematiņš, ko 1895. gadā nosauca par **Novonikolajevsku** (*Ново-Николаевск*). 1903. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības, 1917. gadā tajā bija jau 107 129 iedzīvotāji.

1925. gadā pilsētu pārdēvēja par Novosibirsku un tā Toboļskas vietā kļuva par Sibīrijas novada galvaspilsētu. Novosibirskas nozīme vēl vairāk pieauga, kad 1930. gadu sākumā pabeidza Turkestānas - Sibīrijas dzelzceļa būvi.

1957. gadā PSRS varas iestādes nolēma izveidot Zinātņu Akadēmijas Sibīrijas nodaļu, un uzsāka "Akadēmiskās pilsētiņas" (*Академгородок*) celtniecība.

## Sports
Novosibirskā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Novosibirskas "Sibirj", kas savas mājas spēles aizvada 1964. gadā atklātajā Novosibirskas Ledus pilī. Turpat spēlē arī "Sibirj" jauniešu klubs Novosibirskas "Sibirskije Snaiperi", kas spēlē Jaunatnes hokeja līgā.

## Cilvēki
Novosibirskā dzimuši:
* Laimonis Strujevičs, uzņēmējs un politiķis
* Aleksandrs Pokriškins, lidotājs.
* Anna Kikina, kosmonaute.
* Andrejs Zvjagincevs, kinorežisors, scenārists un aktieris.
* Eduards Artemjevs, komponists, elektroniskās mūzikas un filmu skaņu celiņu autors.

## Atsauces

## Ārējās saites
Roberto Fiore

**Roberto Fiore** ir Itālijas un Eiropas neofašistu politiķis, Itālijas partijas *[[Forza Nuova]]* līderis un Alliance for Peace and Freedom prezidents.

Kā *Terza Posizione* līderis, pēc 1980. gada sprādzieniem Boloņas vilciena stacijā, kuros gāja bojā 85 un tika ievainoti 200 cilvēki, Fiore kļuva par Itālijā vismeklētāko noziedznieku. Tāpēc lielāko daļu 1980. gadu viņš pavadīja trimdā Lielbritānijā, kur kļuva par labu Nika Grifina draugu. Lielbritānija atteica Itālijai Fiores ekstradīciju, bet vēlāk atzina par likumīgu viņa darbību katoliskā labdarības fondā, kurš katolisko propagandu apvienoja ar neofašistisko.

1990. gados Fiore atgriezās Itālijā un ienāca aktīvajā politikā kā *Forza Nuova* līderis.

2008.—2009. g. Eiropas parlamenta deputāts.

2011. gadā vadīja demonstrācijas pret Itālijas Lampedūzas salā izsēdušos migrantu uzņemšanu.

2021. gadā tika arestēts pēc uzbrukuma kreiso arodbiedrību mītnei Romā protestu laikā pret vakcināciju pret COVID-19.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alternativa Sociale

***Alternativa Sociale*** ir galēji labēja politiska partiju koalīcija Itālijā, kuru 2003.gadā izveidoja Benito Musolīni mazmeita Alesandra Musolini pēc viņas aiziešanas no *[[Alleanza Nazionale]]*, kas atkāpās no fašisma principiem. Apvienojoties ar divām citām nacionālistu grupām - *[[Fronte Sociale Nazionale]]* un Roberto Fiores vadīto *[[Forza Nuova]]* - partija guva zināmus panākumus 2004. gada Eiroparlamenta vēlēšanās, iegūstot vienu deputāta vietu. Šī partija atbalsta itāļu nacionālismu un ir kritiska pret Džanfranko Fini atkāpšanos no fašisma un tuvināšanos nacionālkonservatīvismam.
Siltums

**Siltums** fizikā ir iekšējās enerģijas pāreja starp ķermeņiem, kam ir dažādas temperatūras. SI vienība siltuma daudzuma mērīšanai ir džouls.
Ķermeņi sastāv no atomiem un molekulām. Siltums ir šo vielas daļiņu haotiskās kustības rezultāts. Ķermeņa sasilšana nozīmē, ka daļiņu ātrums ir palielinājies. Saka, ka lielāka ir kļuvusi ķermeņa iekšējā enerģija. 
Par ķermeņu iekšējo enerģiju sauc to veidojošo daļiņu kinētiskās (kustības) un potenciālās (mijiedarbības) enerģijas summu. 

Visiem ķermeņiem (matērijai) ir zināms daudzums iekšējās enerģijas, kas ir saistīts ar to atomu vai molekulu haotisko kustību. Ja divi ķermeņi ar dažādām temperatūrām ir termiskā saskarsmē, tie apmainīsies ar iekšējo enerģiju, līdz temperatūras izlīdzināsies. Enerģijas daudzums, kas tiks nodots, arī ir **siltums**.

## Siltumapmaiņas procesi
Siltuma pāreja telpā var notikt 3 dažādos veidos:
* **Siltumvadīšana**. Tā ir siltuma izplatīšanās cietā ķermenī, šķidrumā vai gāzē. Šajā gadījumā molekulas nepārvietojas.
* **Siltuma konvekcija**. Tā ir siltuma izplatīšanās šķidrumā vai gāzē, pārvietojoties vides molekulām. Šeit siltumu pārnes sasilušās vides molekulas.
* **Siltumstarošana**. Tā ir siltuma izplatīšanās telpā ar infrasarkanajiem stariem. Tos izstaro jebkuru ķermeņu molekulas, kuri ir siltāki par 0 K (absolūto nulli) . Šis ir vienīgais siltuma pārneses veids, kas darbojas vakuumā.
Bieži vien vienlaicīgi darbojas visi šie siltuma pārneses mehānismi, bet kāds no tiem katrā gadījumā ir pārsvarā.

## Skatīt arī

* Siltumvadīšana
* Konvekcija
* Siltumstarojums

## Ārējās saites
Pieteikšanās

**Pieteikšanās** jeb **iežurnalēšanās** ir darbība, ar kuras palīdzību lietotājam tiek atļauta piekļuve kādai informācijas sistēmai. Tās gaitā lietotājam parasti ir jāievada savs lietotājvārds un parole, reizēm tas notiek automātiski, lai atvieglotu darbu. Jaunāko laiku tehnika ļauj pazīt piesakošos lietotāju pēc pirksta nospieduma, balss u.tml.

Pieteikšanās atšķiras no vienkāršas datora ieslēgšanas vai "ieiešanas" tīmekļa vietnē jeb brīvas lapu pārlūkošanas. Lai varētu iežurnalēties, ir jābūt iepriekš reģistrējušamies (jāpiesakās pie administratora, jākļūst par vietnes vai sistēmas lietotāju, jāuzzina savi pienākumi un tiesības).

Pēc darba vai apmeklējuma beigām lietotājam ir pienākums izrakstīties, lai tādējādi novērstu sistēmas drošības pārkāpumus. Lietotāju veiktās darbības seansa laikā (t.i., no pieteikšanās līdz izrakstīšanās brīdim, bet tīmekļa vietņu gadījumā — arī nepieteikušamies lietotāju darbības) bieži vien tiek iegrāmatotas jeb reģistrētas īpašā žurnāla datnē, ko vēlāk var analizēt administrators vai vietņvedis.

Angļu lietvārds "*login*" (sinonīms — "*logon*",) var nozīmēt divas atšķirīgas lietas: 
* pieteikšanos (darbību);
* lietotājvārdu, ko izmanto, lai pieteiktos.

Darbības vārdi "*to log on*" un "*to log in*" ir sinonīmi, to pašu var teikt par "*to log out*" un "*to log off*".

## Atsauces
Grafiskais procesors

**Grafiskais** jeb **grafikas procesors** () ir atsevišķa (realizēta videokartē) vai integrēta (realizēta mātes platē) komponente personālā datora vai spēļu konsoles komplektācijā un tā atbild par grafikas renderēšanu. Mūsdienu grafiskie procesori ļoti efektīvi apstrādā kontūrzīmējumus un pārveido pilnībā noformētā trīsdimensiju attēlā, izmantojot krāsas un ēnojumus, un, pateicoties īpašai konveijeru arhitektūrai, tie ir daudz efektīvāki grafiskās informācijas apstrādē nekā centrālais procesors (CPU).

Grafiskais procesors mūsdienu video adapteros kalpo par trīsdimensiju grafikas paātrinātāju. Pamatīpašības, kas atšķir GPU no CPU ir:
* arhitektūra, kas ir paredzēta tekstūru un sarežģītu grafisko objektu atainošanas ātruma pieaugumam,
* ierobežots komandu daudzums.

## Grafisko procesoru ražotāji
* *[[NVIDIA]]*
* AMD
* *[[S3 graphics]]*
* *[[VIA Technologies]]*
* *[[Matrox]]*
* *[[Intel]]*
* *[[OpenGraphics]]*
* SiS
Vietņvedis

**Vietņvedis** jeb **tīmekļa pārzinis** ir tīmekļa vietnes veidotājs un/vai uzturētājs. Ar vietņvedību var nodarboties kā ar pilnas slodzes, pastāvīgu amatu, kā amata pienākumu daļu vai kā vaļasprieku.

## Ārējās saites
* «Vietņveža» definīcija datorterminu vārdnīcā
Ogļūdeņraži

**Ogļūdeņraži** ir organiski savienojumi, kas satur tikai oglekli un ūdeņradi. Ogļūdeņraži parasti ir nepolāras, ūdenī nešķīstošas vielas. To agregātstāvoklis normālos apstākļos ir atkarīgs no molekulmasas. Ogļūdeņraži ar 4-5 oglekļa atomiem molekulā ir gāzes, 4-5 līdz ~20 oglekļa atomiem molekulā ir šķidrumi, un, ja ir vairāk oglekļa atomu, tad tie ir cietas vielas.
Ogļūdeņražus iedala piesātinātajos (kur visi oglekļa atomi ir *sp<sup>3</sup>* hibridizācijā) un nepiesātinātajos (kur daļa vai visi oglekļa atomi ir *sp<sup>2</sup>* vai *sp* hibridizācijā).

Ogļūdeņraži ir galvenā naftas sastāvdaļa.

## Ogļūdeņražu iedalījums
* Piesātinātie ogļūdeņraži
:Alkāni
:Cikloalkāni, tos bieži vien apskata kopā ar alkāniem
* Nepiesātinātie ogļūdeņraži
:Alkēni
:Alkīni
:Alkadiēni
* Arēni jeb aromātiskie ogļūdeņraži
Cikloalkēnus un cikloalkīnus parasti īpaši neizdala un apskata attiecīgi pie alkēniem un alkīniem. Arēni būtībā arī ir nepiesātinātie ogļūdeņraži, taču tiem ir atšķirīgas ķīmiskās īpašības, tāpēc tos nodala atsevišķi.

## Ārējās saites
Normāli apstākļi

Pēc Starptautiskās teorētiskās un praktiskās ķīmijas savienības (IUPAC) ieteikuma par **normāliem apstākļiem** termodinamikā sauc apstākļus, kur temperatūra ir 273,15 K (0oC) un spiediens ir 1 bar (750 mmHg; 100 000 Pa; 0,99 atm).

## Skatīt arī
* Atmosfēras spiediens
* Istabas temperatūra
Sudrabs

**Sudrabs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Ag** un atomskaitli 47. Dabā sudrabs ir sastopams brīvā veidā un savienojumos ar sēru un hloru. Sudrabs ir metāls ar vislielāko elektrovadītspēju un siltumvadītspēju. Savienojumos sudrabam var būt oksidēšanas pakāpe +1 un +2. Lielākajā daļā savienojumu sudrabs ir vienvērtīgs.

Ar laiku sudraba rotaslietas apsūbē un kļūst tumšas, jo notiek ķīmiskā reakcija ar gaisā esošajām sērūdeņraža zīmēm:

:4Ag + 2H2S + O2 → 2Ag2S + 2H2O

Reakcijas gaitā veidojas melns, ūdenī nešķīstošs sudraba sulfīds.

## Vēsture
Sudrabs bija zināms metāls jau senajos laikos. No sudraba darinātas rotaslietas ir uzietas vairākās apbedījumu vietās, kas ir datētas ar 4000. gadu p.m.ē. Tāpat sudrabs līdzās zeltam ir ticis izmantots kā maiņas līdzeklis starp Nīlas un Indas upes teritorijām kopš 800. gada p.m.ē.

## Atrašanās dabā
thumbnail|200px|Dabā atrasts sudraba gabaliņš
Sudraba tīrradņi ir ļoti reti, daudz retāki nekā zelta. Toties tie var svērt vairākus simtus kilogramu. Visvairāk sudrabs tiek iegūts Peru, Bolīvijā, Meksikā, Ķīnā, Austrālijā, Čīlē, Polijā un Krievijā. Ir atklāti lieli sudraba krājumi Tadžikistānā.

### Izotopi
Dabā ir sastopami divi stabili sudraba izotopi: sudrabs–107 (51,839% no kopējā sudraba daudzuma) un sudrabs–109 (48,161%). Ir zināmi vēl 36 mākslīgi iegūti radioizotopi, kuru masas skaitlis ir no 93 līdz 130.

## Izmantošana
Sudrabu tā fizisko un ķīmisko īpašību dēļ izmanto daudzās tehnikas un citās nozarēs — elektronikā, elektrotehnikā, precīzajā mašīnbūvē, raķešbūvē un medicīnā. Sudrabu un tā sakausējumus lieto juvelierizstrādājumu un monētu izgatavošanā. Sudraba bromīdu AgBr izmanto fotogrāfijā gaismjutīgo fotomateriālu ražošanā.

## Skatīt arī
* Zelts

## Atsauces

## Ārējās saites
Segsēkļi

**Segsēkļi** (*Angiospermae*), **magnolijaugi** (*Magnoliophyta*) jeb **ziedaugi** ir pati daudzveidīgākā, plašākā un visaugstāk organizētākā augu valsts grupa, kas ietver lielāko augu sugu skaitu (ap 300 000 sugu). Tie piemērojas visdažādākajiem klimatiskajiem apstākļiem. Segsēkļi aug gan tundrā, gan tuksnesī, gan augstu kalnos. Tie ir piemērojušies arī dzīvei ūdenī. Segsēkļi kalpo par galveno barības bāzi gan dzīvniekiem, gan cilvēkiem. Visas galvenās cilvēku audzējamās kultūras pieder segsēkļiem.

## Izcelsme
Molekulārbioloģiskie pētījumi liecina, ka segsēkļi atdalījušies no kailsēkļiem jau devona ģeoloģiskajā periodā pirms apmēram 365 miljoniem gadu, bet tikai krīta periodā tie kļuva par dominējošo augu grupu. Pēc krīta-terciāra masveida izmiršanas, pirms apmēram 66 miljoniem gadu lapu koki izspieda skuju kokus siltajās klimata zonās un zemienēs.

## Raksturojums
Raksturīga segsēkļu pazīme ir zieds. Megasporofili tajā ir pārveidoti par augļlapām, kas saaugot veido auglenīcu, kuras paplašinātajā apakšējā daļā (sēklotnē) ieslēgti sēklaizmetņi, bet augšdaļā atrodas drīksna, kas uztver putekšņus (mikrosporas). Uz drīksnas putekšņi dīgst un veido dīgļstobru, kas sasniedz sēklaizmetņa atveri — mikropili. Pēc apaugļošanās no sēklotnes attīstās auglis ar sēklām, kuras veidojas no sēklaizmetņa. Segsēkļu dzimumvairošanās raksturīgākā pazīme ir divkāršā apaugļošanās. Apaugļošanās ir nepieciešama gan sēklas dīgļa, gan arī sēklas barības audu attīstībai. Ģeneratīvā šūna dalās un izveido 2 spermijus. Viens saplūst ar olšūnas kodolu, otrs — ar dīgļsomas sekundāro kodolu. No apaugļotās olšūnas (zigotas) attīstās sēklas dīglis, no dīgļsomas sekundārā kodola — endosperms (sēklas barības audi).

### Ziedi

Zieds ir segsēkļu dzimumvairošanās orgāns, kura funkcija pēc apputeksnēšanas ir ražot sēklas. Ziediem izšķir vairākas daļas: ziedkātu, ziedgultni, apziedni, androceju un gineceju. Ziedi galvenokārt atšķiras pēc veida, izmēra un krāsas. Dažiem ziedaugiem ziedi aug uz atsevišķiem kātiem, bet vairumam tie atrodas uz viena kāta un veido ziedkopas. Pēc tā, kāds ir ziedkopu sazarojums, ziedkopas iedala cimozajās jeb simpodiālajās ziedkopās un racemozajās jeb monopodiālajās ziedkopās.

## Klasifikācija
Segsēkļus pieņemts dalīt 2 klasēs — viendīgļlapjos un divdīgļlapjos. Kaut arī nav kādas vienas konkrētas īpašības, kas atšķirtos divdīgļlapjiem un viendīgļlapjiem, bet atšķirību veido īpašību kopums, tomēr sistemātiķi diezgan viegli nosaka piederību vienai vai otrai klasei. Grūtības rodas tikai nosakot ūdensrožu rindas (*Nymphaeales*) pārstāvju piederību, jo tie atrodas apmēram pa vidu starp divdīgļlapjiem un viendīgļlapjiem.

**nodalījums** 
* klase 
* klase 

## Atsauces

## Ārējās saites
Alebrands

**Alebrands** (latīņu valodā: *Alebrandus*, *Alabrandus*; 12./13. gs.), pazīstams arī kā **Alabrands**, **Alobrands**, bija katoļu garīdznieks un viens no pirmajiem misionāriem Livonijā. Viņš bija aktīvs kristīgās misijas un Rīgas bīskapa Alberta politikas īstenotājs.

Alebrands vadīja Kubeseles draudzi, vēlāk Straupes draudzi. Kopā ar Latviešu Indriķi viņš kristīja Imeras latviešus un Gaujas līvus. Rīgas domkapitula jeb Svētās Marijas konventa () loceklis.

## Dzīvesgājums
Pirmoreiz Indriķa hronikā pieminēts 1202. gadā, kad darbojies Turaidas novadā. Kopā ar priesteri Teoderihu viņš 1206. gadā nodalīja draudzes un uzcēla baznīcu Kubeselē. Pēc tam, aizsūtīts uz Idumeju, viņš uzcēla baznīcu pie Braslas. Pēc tam iecelts par Turaidas pilsnovada fogtu (soģi). 

1208. gadā viņš kristīja arī Imeras letus, kuriem par priesteri no tā laika bija Latviešu Indriķis. 1209. gada beigās vai 1210. gada sākumā devās uz Ugauniju, lai veicinātu miera noslēgšanu. 1211. gadā minēts kā liecinieks Letijas dalīšanas līgumā. 
1212. gada Autines sacelšanās laikā nesekmīgi centās samierināt līvus ar zobenbrāļiem, piedalījās Turaidas un Sateseles līvu padošanās aktā pēc Sateseles pils ieņemšanas. 
1214. gadā uzstājās pret Pleskavas kņazu Vladimiru, apsūdzot viņu netaisnā nodevu ievākšanā un jaunkristīto aplaupīšanā, ar ko izpelnījies kņaza dusmas. 

1218. gadā Pleskavas un Novgorodas krievu karaspēks izlaupīja Braslas (Straupes) novadu, kur atradās Alebranda sēta un nodedzināja visas – kā līvu, tā idumiešu baznīcas un iedzīvotājus aizveda gūstā. 1220. gadā bīskapa Alberta norīkots, viņš devās uz Sakalu, kur sludināja kristīgo ticību un, daudzus nokristījis, atgriezās Līvzemē.

## Atsauces
Divdīgļlapji

**Divdīgļlapji** (*Magnoliopsida*) ir plašākā segsēkļu klase, kuru raksturo vairāku īpašību kopums:
* dīglim ir divas dīgļlapas,
* dīgļsakne izaug par galveno sakni, no kuras atiet sānsaknes; visbiežāk ir mietsaknes sistēma,
* lapas vienkāršas vai saliktas, ar tīklveida dzīslojumu,
* zieda daļu skaits dalās ar 5, retāk ar 4,
* stumbrs, augam augot, paresninās, jo vadaudu kūlīši ir vaļēji — ar kambiju, kas nodrošina stumbra vai saknes sekundāro augšanu.

Tomēr ir jāatzīmē, ka ir arī izņēmumi. Piemēram, mazpurenītēm ir tikai viena dīgļlapa, ceļtekām lokveida dzīslojums utt. Magnoliopsidi bieži vien satur dažādas specifiskas, atsevišķām dzimtām raksturīgas vielas (alkaloīdus, glikozīdus, ēteriskās eļļas, vitamīnus un citas), tāpēc tos bieži vien lieto medicīnā, kā ārstniecības augus. Klasē ir daudz dažādu endēmisku sugu.

Divdīgļlapju klasē ir apmēram 200 000 sugu un 280 dzimtu; Latvijā konstatētas 90 dzimtas un virs 1325 sugu.

## Sistemātika
### APG IV sistēma
Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), 
divdīgļlapju vieta segsēkļu (*Magnoliophyta* jeb *Angiospermae*) kladifikācijā ir šāda:

  

### Agrākā klasifikācija
Agrāk divdīgļlapju klasi dalīja 7 apakšklasēs (šajā uzskaitījumā iekļautas tikai Latvijā izplatītās dzimtas).

**Klase** 
* 
** 
***  
*** 
** rinda 
***  
* 
** 
*** 
*** 
** 
*** 
* 
** 
** 
*** 
* 
** 
**  
**  
**  
** 
**  
**  
**  
*  
**  
***  
***  
***  
***  
** 
***  (*Guttiferae*)
***  
** rinda 
***  (*Cruciferae*)
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
*  
** 
***  
***  
*** 
***  
** 
***  (*Leguminosae*, *Papilionaceae*)
***  
** 
*** 
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
**  
** 
** 
**  
**  
**  
** 
**  
**  
**  
**  (*Umbelliferae*)
**  
* 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 
** 

## Atsauces

## Ārējās saites
Zobenbrāļu Ordeņa mestri

* Venno (1204 - 1209)
* Folkvins (1209 - 1236)

## Skatīt arī
* Zobenbrāļu ordenis
* Livonijas Ordeņa mestri
Folkvins

[thumb|300px|Mestra Folkvīna zīmogs (kreisā pusē apakšā) Livonijas mestru saraksta lapā Romas pāvestam dāvātajā albumā ''[Terra Mariana*.]]

*'Folkvins** jeb **Folkvīns*' ([[vidusaugšvācu valoda|vidusaugšvācu]]: *Volkewîn*, *Volkwîn*; , *Volquinus'', miris 1236. gada 22. septembrī) bija sakšu augstmanis, otrais Zobenbrāļu ordeņa mestrs (1209—1236). Mestrs Folkvins vadīja Zobenbrāļu ordeņa karaspēku karagājienos pret igauņu zemēm (līdz 1227), pret zemgaļiem (1228), kuršiem (1229) un lietuviešiem (1235). Kritis Saules kaujā (1236).

## Dokumenti
Vācijas Nacionāldemokrātiskā partija

thumb|right|200px|Vācijas Nacionāldemokrātiskās partijas logo
**Vācijas Nacionāldemokrātiskā partija** () ir galēji labēja nacionālistu politiskā partija Vācijā, kas dibinātā 1964. gadā kā Vācu Impērijas partijas (*Deutsche Reichspartei*, DRP) pēctece. Tās vadītājs kopš 2014.gada ir Franks Francs. Agrākais līderis Udo Foigts, kurš partiju vadīja no 1996. līdz 2011.gadam, 2014.gadā tika no NPD saraksta ievēlēts Eiropas Parlamentā.

2004. g. partijā bija 5300 reģistrēto biedru.

Bija pārstāvēta vairākos federālo zemju parlamentos 1960.-jos gados.

2003. g. federālā valdība, bundesrāte un bundestāga cēla prasību par NPD aizliegšanu, bet Vācijas Konstitucionālā tiesa to noraidīja. Vācijas drošības dienests (*Verfassungschutz*) uzskata NPD par apdraudējumu konstitucionālajai iekārtai.

2004. gada reģionālajās vēlēšanās Saksijā partija ieguva 9,12% balsu, kas tai deva 12 deputātu vietas (no 124) Saksijas reģionālajā parlamentā - landtāgā. Tomēr 2009. gada reģionālajās vēlēšanās Saksijā partija ieguva 5.6% balsu, kas tai deva 8 deputātu vietas (no 132) Saksijas landtāgā.

2005. gada federālajās parlamenta vēlēšanās NPD ieguva 1,6 procentus balsu visā valstī, bet 2009. gada federālajās parlamenta vēlēšanās - 1,5 procentus, negūstot pārstāvniecību parlamentā.

2006. gada septembra reģionālajās vēlēšanās Meklenburgā-Priekšpomerānijā NPD ieguva 7,3% balsu, iegūstot 6 vietas (no 71) šīs federālās zemes parlamentā.

## Ārējās saites
* NPD tīmekļa vietne  
* NPD līdera Franka Franca tvitera konts (vāciski)
RaHoWa

**RaHoWa** ir nu jau izjukusi rokmūzikas grupa no Kanādas. Grupas nosaukums ir saīsinājums no **Ra**cial **Ho**ly **Wa**r (Svētais rasu karš angļu valodā). Grupa tika izdota uz Resistance Records ierakstu leibla, kas kalpo kā rekrutēšanas un propagandas rīks balto rasistu organizācijas World Church of the Creator rokās.

Grupa izjuka, kad tās dibinātājs un līderis Džordžs Burdi tika ievietots cietumā par uzbrukumu kādam antirasistu kustības dalībniekam, pēc cietumā pavadītiem 4 mēnešiem viņš pamet rasistu kustību un vēlāk apprecas ar indiešu cilmes sievieti un dibina alternatīvā roka grupu Novacosm

## Sastāvs
* Džordžs Burdi (vokāls, ģitāra)
* Džons Latvis (ģitāra)
* Greiems Stolcs (ritmģitāra)
* Karls Aleksanders (sintizators)
* Džims Džonss (bass)

## Diskogrāfija

### Studijas albumi

### Singli
* *The Rain Will Come Again* (White Pride World Wide Vol. 3)
* *Final Call* (White Pride World Wide Vol. 3)
* *When The Boats Come In* (Project Tribute - The Flame That Never Dies)

## Atsauces
Džons Latvis

**Džons Latvis** () ir latviešu izcelsmes bijušais mūziķis no Kanādas, plašāk pazīstams ar savu darbību rokgrupā RAHOWA (1989-1997). 2005. gadā viņš bija ieradies Latvijā un kļuva par Nacionālā Spēka Savienības biedru.

## Darbi
*  *Declaration Of War* (RAHOWA, 1993)		
*  *Cult Of The Holy War* (RAHOWA, 1995)	
* *Victory Day* (Latvis, 2004)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Džona Latvja mājaslapa
* anti-racistcanada.blogspot.com
TB

**TB** vai **tb** ir saīsinājums, kas var būt:
* Terabaits, mērvienība
* Terbijs (**Tb**, ķīmiskais elements)
* Tēvzemei un Brīvībai, politiska partija
* *[[Tvøroyrar Bóltfelag]]* — Fēru Salu futbola klubs
Tēvzemei un Brīvībai (apvienība)

**Tēvzemei un Brīvībai** bija nacionāli konservatīva politiskā partija Latvijā no 1995. līdz 1997. gadam. Dibināta 1995. gada 21. janvārī no vēlēšanu apvienībā "Tēvzemei un Brīvībai" ietilpstošajām politiskajām organizācijām. 1997. gadā apvienojās ar LNNK un izveidoja jaunu partiju — Tēvzemei un Brīvībai/LNNK. Savas darbības laikā partija bija iesaistījusies trīs valdībās.

## Dalība Saeimas vēlēšanās

## Literatūra
* *Mednis I.* Partiju laiki Latvijā (1988—2002). — R.: Drukātava, 2007.  — 169.—177. lpp.
Svins

**Svins** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Pb** un atomskaitli 82. Svins ir toksisks smagais metāls ar relatīvi labu korozijas izturību. Brīvā veidā svins dabā ir sastopams ļoti reti. Svins veidojas arī daudzu smago radioaktīvo izotopu sabrukšanas procesā. Lielu daļu svina iegūst no sulfīdu rūdas, ir sastopamas arī karbonātu un sulfātu rūdas (svina sulfāts ir mazšķīstošs). Lielu daļu svina iegūst arī, pārstrādājot nolietotus svina izstrādājumus. Viens no nozīmīgākajiem svina pielietojumiem ir akumulatoros. Svinam savienojumos var būt oksidēšanas pakāpes +2 un +4.

## Bioloģiskā nozīme
Svins ir toksisks. Tas var iedarboties uz gandrīz visiem cilvēka orgāniem. Visvārīgākā ir nervu sistēma, sevišķi bērniem: zūd reakcijas ātrums, rodas nespēks ekstremitātēs (pirkstos, plaukstas locītavās, potītēs), notiek izmaiņas asins sastāvā (anēmija), cieš arī nieres un reproduktīvā sistēma. Kā to rāda virkne pētījumu, svins intensīvi uzkrājas augos, stādījumos un kokos, kas aug tiešā autoceļu tuvumā.

## Īpašības
Svins ir samērā mīksts, bet smags metāls ar zilgani pelēku spīdumu, kas gaisā oksidējas un pārklājas ar blīvu svina oksīda aizsargkārtiņu. Dabā svins atrodas tādu rūdu veidā, no kurām to relatīvi vienkārši var iegūt, rūdu apdedzinot un tad apstrādājot ar ogli. Taču svina saturs iežos ir neliels, līdz ar to svinu var pieskaitīt pie mazizplatītiem elementiem.

## Izmantošana
Svinu plaši izmanto akumulatoru, munīcijas, arī cauruļvadu un blīvju izgatavošanā, kā arī dažādās ierīcēs aizsardzībai pret radioaktīvo starojumu. Svina izmantošanas iespējas tehnikā ir novedušas pie tā, ka lieli svina daudzumi nokļūst apkārtējā vidē. Atmosfērā atrodas ap 180 000 t svina. Taču autotransports ir uzskatāms par vienu no būtiskākajiem avotiem piesārņojumam ar svinu. Ņemot vērā, ka gaisa masas pārvietojas lielos attālumos, nav pārsteidzoši, ka pēdējā laikā pat no industriālajiem reģioniem vistālākajos apgabalos ir konstatētas pieaugošas svina koncentrācijas (Grenlandes ledū līdz 2 mg/kg, Barguzinas biosfēras rezervātā 1,2 mg/kg, Abramova ledājā 0,2 mg/kg).

Svina savienojumus (galvenokārt tetraetilsvinu) arī izmantoja, lai degvielai palielinātu oktānskaitli, kā arī, lai tā tik ātri neizgarotu, taču svins piesārņo dabu, nosēžas uz augiem, kurus vēlāk uzņemam barībā, kā arī piesārņo pēcsadegšanas katalizatoru. Lai palielinātu oktānskaitli, mūsdienās lieto citas degvielas piedevas, piemēram, metil-*terc*-butilēteri (MTBE). Tetraetilsvinu vēl joprojām mēdz lietot par piedevu aviācijas benzīnam.

Svina oksīdu (PbO) lieto arī svina stikla (kristālstikla paveids) ražošanai. Šie stikli labi lauž gaismu un absorbē rentgenstarus, tāpēc tos lieto optiskajās ierīcēs un kineskopu priekšējiem stikliem. Svina oksīds ir viens no PZT pjezoelektriskās keramikas komponentiem. Agrāk svina oksīdu lietoja arī keramikas glazūrām, taču tām ir slikta ķīmiskā izturība un svins šķīst ārā, nonākot apkārtējā vidē.

## Ārējās saites
Gallijs

**Gallijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Ga** un atomskaitli 31. Brīvā veidā gallijs dabā nav sastopams, jo ir samērā ķīmiski aktīvs. Arī gallija rūdas koncentrētā veidā nav īpaši izplatītas, tāpēc galliju lielākoties iegūst no citu metālu rūdu piemaisījumiem. Gallijs ir viens no visvieglāk kūstošajiem metāliem. Savienojumos gallijs parasti ir trīsvērtīgs.

## Vēsture
Gallijs bija ķīmiskais elements, kura eksistenci 1871. gadā paredzēja krievu ķīmiķis Dmitrijs Mendeļejevs. Viņš prognozēja, ka šī elementa ķīmiskajām īpašībām vajadzētu būt līdzīgam alumīnija īpašībām. Tādēļ viņš ieteica to nosaukt par ekaalumīniju (simbols: Ea). Vēlāk, kad apstiprinājās šī elementa esamība, izrādījās, ka Mendeļejeva prognozes ir tuvu patiesībai.

Gallijs tika atklāts 1875. gadā. To ar spektroskopijas metodēm paveica franču ķīmiķis Pols Emīls Lekoks de Boabodrāns (*Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran*). Jaunatklātais elements tika nosaukts Gallijas vārdā. Vēl pastāv versija, ka tā nosaukums ir cēlies no latīņu vārda *Gallus*, kas nozīmē "gailis" un ir burtiskais tulkojums no atklājēja uzvārda "Lekoks".

## Atrašanās dabā
Brīvā veidā gallijs dabā nav sastopams, jo ir samērā ķīmiski aktīvs. Gallija rūdas koncentrētā veidā nav īpaši izplatītas. Arī minerāli, kas satur galliju, ir maz. Viens no tādiem ir gallīts (CuGaS2). Zemes garozā ir 16,9 daļiņas uz miljonu, bet Visumā gallijs ir sastopams vēl retāk — tur ir 0,01 daļiņa uz miljonu. Gallijs galvenokārt ir atrodams boksīta rūdās, kā arī cinka rūdās, īpaši, kur ir sfalerīts.

### Izotopi
200px|thumbnail|Šķidrs gallijs
Dabā ir sastopami divi stabili gallija izotopi: gallijs-69 (60,108% no visa kopējā gallija daudzuma) un gallijs-71 (39,892%). No laboratorijas apstākļos iegūtajiem izotopiem, visizplatītākie ir radioaktīvie izotopi gallijs-67 un gallijs-68, kuru pussabrukšanas periodi ir attiecīgi 3,26 dienas un 67,7 minūtes.

### Bioloģiskā nozīme
Gallijam nav acīmredzamas bioloģiskās nozīmes, tomēr daži zinātnieki uzskata, ka tas stimulē vielmaiņu. Gallija savienojumi lielākoties nav indīgi. Par gallija koncentrāciju cilvēka ķermenī nav informācijas.

## Iegūšana
Gallijs lielākoties tiek iegūts kā blakusprodukts alumīnija un cinka ieguvē no to rūdām. 1984. gadā visā pasaulē tika iegūtas aptuveni 40 tonnas gallija, bet 2011. gadā tiek lēsts, ka aptuveni 216 tonnas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Indijs

**Indijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **In** un atomskaitli 49. Tas ir 13. (agrāk IIIB) (bora—alumīnija) grupas elements. Indijs dabā galvenokārt ir sastopams kā piemaisījums cinka rūdām. Indijs ir samērā mīksts metāls. To galvenokārt lieto viegli kūstošiem sakausējumiem (sakausējums ar galliju normālos apstākļos ir šķidrums, turklāt tas ir mazāk toksisks par dzīvsudrabu). Indijam savienojumos parasti ir oksidēšanas pakāpe +3.

## Vēsture
Indiju 1863. gadā atklāja vācu ķīmiķi Ferdinands Reihs (*Ferdinand Reich*) un Hieronīms Teodors Rihters (*Hieronymous Theodor Richter*). Elementa nosaukums ir radies no tā spektrāllīniju krāsas. Šī krāsa ir indigo zila. No grieķu valodas *indikon* nozīmē ‘zilā krāsa’.

## Atrašanās dabā
Zemes garozā indijs ir ļoti reti sastopams ķīmiskais elements. Tā koncentrācija ir aptuveni 49 daļiņas no miljarda. Galvenokārt ir sastopams kā piemaisījums cinka rūdām.

### Izotopi
Dabā ir sastopami divi indija izotopi: radioaktīvais 115In (95,71% no kopējā daudzuma) un stabilais 113In (4,29%). Mākslīgi ir iegūti vēl 37 radioizotopi, kuru masas skaitlis ir no 97 līdz 135.

## Fizikālās īpašības
Indijas ir sudrabbalts, ļoti mīksts metāls, kuru var sagriezt ar nazi. Tā kristāliskā struktūra ir tetragonālā singonija.

Indijas atommasa ir 114,818 g/mol, cietība pēc Mosa skalas ir 1,2, bet blīvums ir 7310 kg/m³. Indija kušanas temperatūra ir 156,5985 °C, bet viršanas temperatūra ir 2072 °C. Īpatnējā pretestība ir 83,7 nΩ·m (8,37 Ωm). Standarta elektrodpotenciāls (In/In+3) ir −0,338 V.

## Ķīmiskās īpašības
Ķīmiskās īpašības ir ļoti līdzīgas gallija īpašībām. Lai gan indija oksidēšanas pakāpe visbiežāk ir +3, tas normālos apstākļos ir stabils gan gaisā, gan ūdenī. Ar skābekli tas oksidējas tikai karsējot (veidojas indija oksīds In2O3). Indijs veido indija sāļu šķīdumus tikai ar spēcīgām skābēm, bet nereaģē ar sārmiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Latvijas Nacionālās neatkarības kustība

**Latvijas Nacionālās neatkarības kustība** (**LNNK**) bija politiska organizācija Latvijā no 1988. gada līdz 1997. gadam, kad tā apvienojās ar apvienību Tēvzemei un Brīvībai, izveidojot jaunu partiju — Tēvzemei un Brīvībai/LNNK.

LNNK tika dibināta 1988. gada jūlijā kā latviešu nacionālistu kustība. Atšķirībā no Latvijas Tautas Frontes, kas sākotnēji iestājās tikai par Latvijas autonomiju PSRS sastāvā, LNNK jau tolaik stingri iestājās par Latvijas pilnīgu neatkarību. Starp Atmodas laiku LNNK līderiem minami Eduards Berklavs, Visvaldis Lācis, Einars Repše, Andrejs Krastiņš, Juris Dobelis un citi.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas LNNK tika pārreģistrēta kā nacionāli konservatīva politiska partija. 5. Saeimas vēlēšanās 1993. gadā tā ieguva 15 deputātu vietas Saeimā un bija ietekmīga opozīcijas partija. 1994. gadā LNNK uzvarēja pašvaldību vēlēšanās Rīgā, taču pēc tam tās popularitāte kritās. LNNK pārstāvim Andrejam Krastiņam 5. Saeimas laikā starp Valda Birkava un Māra Gaiļa valdību tika uzticēts veidot valdību, tomēr tā neguva Saeimas vairākuma atbalstu. 6. Saeimas vēlēšanās 1995. gadā LNNK zaudēja pusi no deputātu vietām Saeimā, un 1997. gadā apvienojās ar tai ideoloģiski tuvo apvienību Tēvzemei un Brīvībai, izveidojot jaunu partiju — Tēvzemei un Brīvībai/LNNK.

## Vēlēšanu statistika

## Literatūra
* *Mednis I.* Partiju laiki Latvijā (1988-2002). — R.: Drukātava, 2007.  — 155.—169. lpp.
Kriptons

**Kriptons** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Kr** un atomskaitli 36. Kriptons ir cēlgāze. Dabā kriptons ir sastopams mazos daudzumos brīvā veidā gaisā, no kā to arī iegūst frakcionēti destilējot sašķidrinātu gaisu. Kriptons ir ķīmiski ļoti inerts elements. Kriptons var veidot savienojumus ar fluoru un klatrātus ar ūdeni (atsevišķi atomi ietverti ledus kristāliskajā režģī).

Kriptonam ir raksturīgas briljantzaļas un oranžas spektrāllīnijas.

## Vēsture
Kriptonu 1898. gadā atklāja un pirmo reizi tīrā veidā ieguva skotu ķīmiķis sers Viljams Remzijs un viņa students Moriss Traverss (*Morris Travers*), pētot gaisa sastāvu. Ķīmiskā elementa nosaukums ir cēlies no grieķu vārda  (*kryptós*), kas nozīmē "noslēpts".

No 1960. līdz 1983. gadam bijis spēkā šāda garuma mērvienības metra definīcija: metrs ir attālums, kurā  reizes ietilpa kriptona-86 atomu izstarotās oranžas gaismas viļņa garums.

## Atrašanās dabā
Dabā kriptons ir sastopams mazos daudzumos brīvā veidā Zemes atmosfērā. Gaisā kriptona daļiņu koncentrācija ir apmēram viens pret miljonu. Marsa atmosfērā ir apmēram 0,3 kriptona daļiņas uz miljonu, savukārt Visumā vēl mazāk — 0,04 daļinas uz miljonu.

### Izotopi
Dabā ir sastopami pieci stabili kriptona izotopi un viens radioaktīvs izotops. Vislielāko daļu veido kriptons-84 (56,987% no kopējā kriptona daudzuma). Pārējie izotopi ir kriptons-86 (17,279%), kriptons-83 (11,500%), kriptons-82 (11,593%), kriptons-80 (2,286%) un radioaktīvais kriptons-78 (0,355%). Ir zināmi vēl 27 izotopi, kas iegūti laboratorijas apstākļos. To masas skaitlis ir robežās no 69 līdz 101.

### Bioloģiskā nozīme
Kriptonam nav konstatēta kaut kāda bioloģiskā nozīme.

## Iegūšana
Kriptonu iegūst frakcionēti destilējot sašķidrinātu gaisu.

## Fizikālās īpašības
Kriptona viršanas temperatūra ir -153,22 °C, bet kušanas temperatūra ir -157,36 °C. Cietā agregātstāvoklī kriptons ir balta kristāliska viela. Tai ir malās centrēta kubiskā singonija. Kriptonam ir raksturīgas briljantzaļas un oranžas spektrāllīnijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ksenons

**Ksenons** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Xe** un atomskaitli 54. Ksenons ir salīdzinoši smaga cēlgāze bez krāsas un smaržas, kura brīvā veidā nelielos daudzumos ir sastopama arī Zemes atmosfērā. Ksenons ir ķīmiski samērā inerta gāze. Ksenons vēsturiski bija pirmā cēlgāze, kurai tika iegūti ķīmiskie savienojumi. Ksenons pats par sevi nav toksisks, taču tā savienojumi ir spēcīgi oksidētāji. Nozīmīgākais ksenona pielietojums ir gāzizlādes lampu uzpildīšana.

## Vēsture
Ksenonu 1898. gada 12. jūlijā atklāja skotu ķīmiķis Viljams Remzijs un angļu ķīmiķis Moriss Traverss, neilgi pēc tam, kad viņi bija atklājuši neonu un kriptonu. Pētot kriptonu, viņi ksenonu atklāja kā piejaukumu tam. Elementa nosaukums ir radies no grieķu vārda  (*xénos*), kas nozīmē "svešzemju".

## Atrašanās dabā
Uz Zemes ksenons galvenokārt atrodas atmosfērā. Gaisā tas ir aptuveni 87±1 miljardās tilpuma daļas. Tas ir atrodams arī karsto avotu ūdeņos.

### Izotopi
Dabā ir sastopami deviņi dažādi ksenona izotopi. Visizplatītākie izotopi ir ksenons-132 (26,9086% no kopējā ksenona daudzuma), ksenons-129 (26,4006%) un ksenons-131 (21,232%), kā arī radioaktīvie ksenons-134 (10,4357%) un ksenons-136 (8,8573%). Ir zināmi arī vairāk nekā 40 mākslīgi iegūti nestabili izotopi, kuri ir radioaktīvi. To atommasa ir no 108 līdz 148.

## Iegūšana
Rūpnieciski ksenons tiek iegūts no sašķidrināta gaisa.

## Fizikālās īpašības
Ksenona viršanas temperatūra ir -108,12&nbsp;°C, bet kušanas temperatūra ir -111,7&nbsp;°C. Normālos apstākļos tā blīvums ir 5,894 kg/m3.

## Ķīmiskās īpašības
Ksenons bija pirmā inertā gāze, ar kuru ieguva dažādus ķīmisko savienojumus. Ir iegūti vairāk nekā 80 ksenona savienojumi, galvenokārt ar fluoru un skābekli, taču tie ir salīdzinoši nestabili.

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
Radons

**Radons** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Rn** un atomskaitli 86. Radons ir smaga, radioaktīva un bezkrāsaina cēlgāze. Tas veidojas dažādu radioaktīvo elementu (tai skaitā rādija) radioaktīvās sabrukšanas procesā. Radons ir ķīmiski inerts un galvenie pielietojumi ir saistīti ar tā radioaktivitāti. Stabilākais radona izotops ir 222Rn ar pussabrukšanas periodu 3,82 diennaktis.

## Vēsture
Radonu 1900. gadā atklāja vācu fiziķis Frīdrihs Ernsts Dorns (*Friedrich Ernst Dorn*). Tas bija piektais atklātais radioaktīvais elements pēc urāna, torija, polonija un rādija atklāšanas. Tas sākotnēji bija zināms kā rādija emanācija (simbols: Ra Em) vai vienkārši emanācija (Em). 1908. gadā skotu ķīmiķis Viljams Remzijs un angļu ķīmiķis Roberts Vitlovs-Grejs (*Robert Whytlaw-Gray*) radonu pirmo reizi ieguva tīrā veidā. Remzijs un viņa kolēģis ieteica elementu saukt par nitonu. Par radonu tas tika nosaukts 1923. gadā. Nosaukums ir atvasināts no rādija nosaukuma.

## Atrašanās dabā
Dabā radons ir sastopams kā radioaktīvās sabrukšanas produkts urāna–238, urāna–235 un torija–232 izotopu sabrukšanas procesos. Zemes garozā tā daudzums tiek lēsts aptuveni 7% no kopējās masas. Sastopams arī dažādos ūdeņos, piemēram, karstajos avotos, kā arī Zemes atmosfērā. Vidēji gaisā ir viena radona daļiņa uz 1 daļiņām.

### Izotopi
Radonam nav stabilu izotopu. Ir zināmi 36 dažādi radona izotopi, kuru atommasas ir no 193 līdz 231. Visstabilākais izotops ir radons–222, kura pussabrukšanas periods ir 3,82 diennaktis. Ir vēl trīs radona izotopi, kuru pussabrukšanas periods ir lielāks par stundu. Tie ir radons–210, radons–211 un radons–224.

## Iegūšana

## Fizikālās īpašības
Radons ir radioaktīva vienatoma gāze bez krāsas un smaržas. Normālos apstākļos tā blīvums ir 9,73 kg/m³. Līdz ar to tā ir viena no smagākajām gāzēm. Salīdzinot ar Zemes atmosfēras blīvumu jūras līmenī, tā blīvums ir aptuveni 8 reizes lielāks. Radons sašķidrinās -61,7 °C lielā temperatūrā, savukārt sacietē -71 °C temperatūrā. Zemās temperatūrās radons rada luminiscenci.

## Ķīmiskās īpašības
Radons ir cēlgāze, kas norāda uz to, ka tā ir ķīmiski neaktīva viela. Tomēr no visām cēlgāzēm radons ir visaktīvākais elements. Augstās temperatūrās radons savienojas ar fluoru, veidojot RnFn, kur n ir 4, 6 vai 2.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ugandas karogs

thumb|250px|right|Ugandas Republikas karogs

**Ugandas Republikas karogs** sastāv no sešām vienāda platuma joslām, kas, sākot no augšas, ir melna, dzeltena, sarkana, melna, dzeltena un sarkana. Karoga centrā atrodas balts disks, uz kura attēlots nacionālais simbols - dzērve. Tiek uzskatīts, ka trīs krāsas simbolizē Āfrikas tautas (melnā), Āfrikas sauli (dzeltenā) un afrikāņu brālību (sarkanā - afrikāņus vienojošo asiņu krāsa).
Gvinejas-Bisavas karogs

**Gvinejas-Bisavas Republikas karogs** pieņemts 1973. gadā, kad valsts ieguva neatkarību no Portugāles. Karogā iekļautas tradicionālās afrikāņu krāsas — zelta, zaļa un sarkana, kā arī Āfrikas Melnā Zvaigzne. Karoga dizains lielā mērā aizgūts no Ganas karoga dizaina. Krāsām ir tā pati nozīme: sarkanā simbolizē mocekļu asinis, zaļā — mežus, bet zelta — minerālu bagātību.
## Ārējās saites
* https://www.fotw.info/flags/gw.html
Germānijs

**Germānijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Ge** un atomskaitli 32. Germānijs ir spožs, ciets un pelēkbalts pusmetāls. Tas ir viens no 14. grupas elementiem, tādēļ tam ir līdzīgas ķīmiskās īpašības kā citiem šīs grupas elementiem, piemēram, silīcijam un alvai. Tā ir kristāliska viela, un tīrā veidā germānijs ir pusvadītājs, tāpat kā silīcijs.

Sākumā (1950.—1970. gados) germāniju pusvadītāju ierīcēs izmantoja vairāk nekā silīciju, jo silīciju ir vairāk jāattīra (pieļaujama mazāka piemaisījumu koncentrācija), taču, ja ir pieejams pietiekoši tīrs silīcijs, tam ir labākas elektriskās īpašības. Dabā germānijs nav sastopams brīvā veidā, bet ir sastopams sulfīdu rūdās un kā piemaisījums citu metālu rūdām. Savienojumos germānijs ir četrvērtīgs, retāk divvērtīgs.

## Vēsture
Germānijs ir elements, kura pastāvēšanu paredzēja Dmitrijs Mendeļejevs, 1871. gadā veidojot periodisko tabulu. Viņš tabulā atstāja vietu šim elementam un nosauca to par ekasilīciju (simbols: Es). Elementu 1886. gadā, pētot pie Freibergas iegūtā minerāla argirodīta (Ag8GeS6) sastāvu, atklāja vācu ķīmiķis Klemenss Vinklers. Viņš to nosauca par godu Vācijai, kuras latīniskais nosaukums ir *Germania*.

## Atrašanās dabā
Dabā germānijs nav sastopams brīvā veidā, bet ir sastopams sulfīdu rūdās un kā piemaisījums citu metālu rūdām. Izplatītākie minerāli, kas satur germāniju, ir germanīts (Cu2(Cu, Fe, Ge, Zn)2 (S, As)4), argirodīts (Ag8GeS6) un konfildīts (Ag8(Sn, Ge) S6).

Zemes garozā germānija daudzums ir 1,5 % no tā masas, kas ir vairāk nekā sudrabs, antimons vai bismuts.

### Izotopi
Dabā ir sastopami pieci stabili germānija izotopi. Visizplatītākais ir germānijs-74, kura daudzums ir 36,50% no kopējā daudzuma. Pārējie izotopi ir germānijs-72 (27,45%), germānijs-70 (20,57%), germānijs-73 (7,75%) un germānijs-76 (7,73%).

### Bioloģiskā nozīme
Germānijam nav bioloģiskās nozīmes, lai gan uzskata, ka tas varētu stimulēt vielmaiņu.

## Izmantošana
Germāniju izmantoja, piemēram, germānija tranzistoros.

## Skatīt arī
* Silīcijs
* Tranzistors

## Atsauces

## Ārējās saites
Laosas karogs

right|thumb|250px|Laosas karogs
**[[Laosa|Laosas Tautas Demokrātiskās Republikas]] karogs** tika pieņemts 1975. gada 2. decembrī.
Karogs sastāv no trim horizontālām joslām. Vidējā — zilā josla ir divreiz platāka nekā katra no ārējām sarkanajām joslām. Karoga vidū ir balts disks, kura diametrs ir 80% no zilās joslas augstuma. Karoga attiecība ir 2:3.

Sarkanā krāsa karogā simbolizē asinis, kas izlietas cīņā par neatkarību, bet zilā — valsts pārticību. Baltais disks simbolizē mēnesi pār Mekongas upi, kā arī valsts vienotību zem komunistu valdības.

No 1952. gada līdz karaliskās valdības krišanai 1975. gadā valstij bija sarkans karogs ar baltu trijgalvainu ziloni (dievu Eravanu) vidū. Uz ziloņa atrodas lietussargs, savukārt pats zilonis stāv uz pjedestāla ar pieciem līmeņiem. Baltais zilonis ir bieži sastopams karalisks simbols Dienvidaustrumāzijā, un tā trīs galvas simbolizē trīs bijušās karalistes, no kurām veidojās valsts, — Vjentjanu, Luangprabangu un Kšenkungu. Arī lietussargs ir karaļa simbols budistu kosmoloģijā. Pjedestāls simbolizēja likumus, uz kuriem balstījās valsts.
Jemenas karogs

thumb|right|250px|Jemenas Republikas karogs
**[[Jemena]]s Republikas karogs** tika pieņemts 1990. gada 22. maijā, tajā pašā dienā, kad apvienojās Ziemeļjemena un Dienvidjemena. Arī šo divu valstu karogos parādījās sarkanās, baltās un melnās joslas raksts. Šīs krāsas arābu valstu karogiem ir raksturīgas — tās atrodamas arī Ēģiptes, Sīrijas, Irākas utt. karogos. 

Pēc oficiālā apraksta sarkanā krāsa simbolizē mocekļu asinsizliešanu un vienotību, baltā — gaišu nākotni, bet melnā — tumšo pagātni.
Afganistānas karogs

**[[Afganistāna|Afganistānas]] karogam** šobrīd pastāv divas versijas.

Starptautiski neatzītā **Afganistānas Islāma Emirāta**, kurš kopš 2021. gada *[[de facto]]* kontrolē valsti, **nacionālais karogs** (puštu: د افغانستان بیرغ; dari: پرچم افغانستان) sastāv no balta lauka ar melnu šahadu. Tas tika atjaunots 2021. gada 15. augustā, kad Taliban ieņēma Kabulu. 

Starptautiski atzītās (*de iure*) **[[Afganistānas Islāma Republika|Afganistānas Islāma Republikas]] karogu** pieņēma pārejas valdība 2002. gada 5. februārī, bet pašreizējo versiju apstiprināja 2013. gada 19. augustā. Šis karogs ir līdzīgs tam, ko Afganistānā izmantoja monarhijas laikā starp 1928. un 1974., autoritārās republikas laikā starp 1974. un 1978. un sociālistiskajā republikā starp 1980. un 1992. gadu. Šobrīd karogu izmanto starptautiski atzītās valdības institūcijas ārzemēs un pret Taliban vērstā pretošanās kustība (Nacionālā pretošanās fronte u.c. organizācijas) Afganistānas teritorijā.

Karogs sastāv no trim joslām — melnas, sarkanas un zaļas. Šīs krāsas parādījušās lielākajā daļā Afganistānas karogu pēdējo 20 gadu laikā. Melnā krāsa apzīmē Afganistānas tumšo pagātni, sarkanā - tās cīņu par brīvību, bet zaļā - iegūto neatkarību. Centrālā emblēma ir klasiskā Afganistānas emblēma ar mošeju un islāma ticības apliecinājums "šahada" virs tās. Mošejas lūgšanu niša pavērsta Mekas virzienā.

No 1992. gada līdz Taliban nākšanai pie varas 1996. gadā un vēlāk Ziemeļu Sadraudzības pretošanās kustības karogā parādījās tā pati emblēma, taču joslas bija zaļa, balta un melna.

Pirms 20. gadsimta Afganistānai pārsvarā bija pilnīgi melns karogs, kuru no 1901. gada sāka papildināt ar valsts emblēmu. Kopš 1919. gada angļu - afgāņu kara, kas pazīstams arī kā Neatkarības karš, Afganistānā ir izmantoti aptuveni 19 nacionālie karogi, kas ir vairāk nekā jebkurai citai valstij šajā periodā. Valsts karogam šajā periodā lielāko daļu laika bija melna, sarkana un zaļa krāsa.
Luksemburgas karogs

thumb|250px|right|Luksemburgas Karogs
**[[Luksemburga (valsts)|Luksemburgas Lielhercogistes]] karogs** sastāv no trim horizontālām līnijām — sarkanas, baltas un zilas. To pirmoreiz sāka lietot apmēram 1845.-1848. gadā un oficiāli pieņēma 1972. gada 23. jūnijā. 

Luksemburgas karoga krāsas pirmoreiz sāka lietot ap 1830. gadu Beļģijas revolūcijas laikā. Tās, iespējams, pārņemtas no Limburgas provinces vairoga, vienīgi fons nomainīts uz sudraba ar zilām svītrām. Trīskrāsaino horizontālo karoga dizainu noteica 1845. gada 12. jūnijā, taču tikai 1972. gada 23. jūnijā tika pieņemts likums, kurā bija raksturots Luksemburgas karogs. Šis likums, piemēram, noteica, ka zilajai krāsai karogā jābūt gaišai, lai karogs atšķirtos no Nīderlandes karoga (tas izskatās tāpat, tikai zilā krāsa ir tumša). 

thumb|250px|right
Luksemburgā reģistrētajiem kuģiem jāizmanto karogs "Sarkanais lauva", kas ļauj izvairīties no to iespējamas noturēšanas par Nīderlandes kuģiem. Šim karogam fonā ir desmit baltas un zilas svītras, bet priekšplānā — sarkans lauva ar dzeltenu mēli un kroni.
MenuetOS

**MenuetOS** (**MeOS**, **Menuet**) ir operacionālā sistēma IBM PC savietojamiem datoriem, kas tiek izplatīta zem GPL licences. Šī sistēma izceļas ar to, ka tā ir sarakstīta asamblervalodā un satilpst vienā disketē. Sistēmā iekļauta grafiskā lietotāja saskarne, WAV atskaņotājs, teksta redaktors, asamblers, vienkāršs TCP/IP steks un dažas spēles.

Šī sistēma ir lielisks piemērs, kas parāda, cik vienkārša savā uzbūvē var būt operacionālā sistēma. Tāpat tā ir noderīga dažādiem eksperimentiem. Sistēmai ir monolīts preemptīvs kodols, kurā jau iekļauti video draiveri.

## Ārējās saites
* MenuetOS.org
* Krievijas MenuetOS lapa
* MenuetWiki 
* MenuetOS 64 - pārrakstīta versija x86-64 arhitektūrai
Latvijas atzīšana

Jēdziens **Latvijas atzīšana** var būt:

* Latvijas neatkarības atzīšana ''de facto'' pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gada 18. novembrī
* Latvijas neatkarības atzīšana ''de iure'' pēc uzvaras Latvijas brīvības cīņās

* PSRS Valsts domes lēmums par Latvijas Republikas neatkarības atzīšanu