Mežabrāļi (1905—1906)

**Mežabrāļi** bija sociāldemokrātisku organizāciju vadītas kaujinieku grupas jeb partizāni, kuras 1905. gada revolūcijas laikā veica uzbrukumus Krievijas Impērijas varas pārstāvjiem un atbalstītājiem Latvijā.

## Darbība
Mežabrāļu grupas izveidojās 1905. gada beigās, Latvijā ierodoties soda ekspedīcijām. Lai izvairītos no vajāšanām, kaujinieki, tautas miliči, rīcības komiteju locekļi, LSD un LSS partiju darbinieki u.c. revolucionāri pārgāja nelegālā stāvoklī un slēpās mežā, kur organizējās bruņotai cīņai.

Mežabrāļu cīņa bija daudzveidīga. Mežabrāļi uzbruka soda ekspedīcijām un to atbalstītājiem - žandarmiem, muižniekiem, mācītājiem u.c., kā arī karaspēka nodaļām un arestēto konvojiem, demolēja krogus un degvīna brūžus, dedzināja muižas, bojāja sakaru līnijas, lai kavētu soda ekspedīcijas un varas iestāžu sazināšanos, uzbruka pasta un telegrāfa nodaļām, iebruka pagastu valdēs, lai iegūtu ziņas par soda ekspedīciju plāniem, kā arī ieročus, naudu, veidlapas un zīmogus personības dokumentu izgatavošanai. Dažādu pasākumu un nogalināto revolucionāru bēru laikā mežabrāļi bieži veica apsardzes uzdevumus.

Svarīgu lomu mežabrāļu darbībā ņēma LSD, kas uzturēja sakarus ar visām lielākajām mežabrāļu grupām, izstrādāja kaujas grupu statūtus, apgādāja mežabrāļus ar ieročiem un literatūru, rūpējās par viņu tehnisko sagatavošanu. Galvenokārt arī LSD kontrolēja iegūto ieroču un naudas izlietošanu revolucionārajām vajadzībām. LSD ietekmē mežabrāļi ņēma dalību partijas organizēšanas un ideoloģiskajā darbā, atjaunoja soda ekspedīcijas sagrautās sociāldemokrātiskās organizācijas laukos, izplatīja sociāldemokrātisko literatūru, propagandēja iedzīvotājiem revolucionārās cīņas uzdevumus. Lielu daļu mežabrāļu grupu arī vadīja tieši LSD partijas biedri, kā V. Barbane, D. Beika, K. Bočs, R. Freibergs, J. Gavēns, J. Kažmers, P. Znotiņš u.c.

Īpaši aktīvi mežabrāļi Latvijā darbojās 1906. gada pavasarī un vasarā, kad viņu darbības tika izplatītas 91 Kurzemes, 84 Vidzemes (40% pagastu) un 12 Latgales pagastos. Kopējais mežabrāļu skaits bija apmēram 5000, tomēr dažos avotos tas sasniedz līdz pat 10000. 1906. gada rudenī mežabrāļu kustība sāka apsīkt līdz ar revolūcijas atplūdiem, un oktobrī un novembrī LSD lauku organizāciju propagandistu un organizatoru konferencē pieņēma lēmumu izbeigt mežabrāļu darbību. Neskatoties uz organizēto pretestību, daudzi mežabrāļi krita vai tika sagūstīti, kamēr daļa emigrēja uz ārzemēm vai uz citām Krievijas Impērijas guberņām, vēlāk ņēmot dalību 1917. gada revolūcijā.

## Literatūra
* Dāvids Beika. "Mežabrāļu gads" (1937).
* Lapa Līga. Kaujinieki un mežabrāļi 1905. gada revolūcijā Latvijā. - Latvijas Vēstures institūta apgāds: Rīga, 2018. 446 lpp. ISBN 9789984824512

## Atsauces

## Ārējās saites
* Līga Lapa. «Mežabrāļi Vidzemē 1906. gadā». // Latvijas vēstures institūta žurnāls. 2009., Nr.4(73), 71.–91. lpp.
* Līga Lapa. «Kaujinieku darbība 1905. gada otrajā pusē». // Latvijas vēstures institūta žurnāls. 2010., Nr.4(77), 44.–68. lpp.
* Jānis Šiliņš. «Līga Lapa. Kaujinieki un mežabrāļi 1905. Gada revolūcijā Latvijā. Rīga: Latvijas Vēstures Institūta Apgāds, 2018.» // Latvijas Vēstures Institūta Žurnāls. 2019., Nr. 1(109).