Lundas kauja

**Lundas kauja** (, ), kas bija daļa no Skones kara, notika 1676. gada 4. decembrī apgabalā uz ziemeļiem no Lundas pilsētas Skonē, Zviedrijas dienvidos, starp iebrucēju Dānijas armiju un Zviedrijas karaļa Kārļa XI armiju. Dāņiem bija aptuveni 13 000 vīru liela armija 31 gadu vecā Dānijas karaļa Kristiāna V personīgajā vadībā, kuru atbalstīja ģenerālis Kārlis fon Arensdorfs. Uzvarošo Zviedrijas armiju, kurā bija aptuveni 8000 vīru, komandēja feldmaršals Simons Grundels-Helmfelts un 21 gadu vecais Zviedrijas karalis Kārlis XI. Tā ir viena no asiņainākajām kaujām, kas jebkad ir izcīnīta Skandināvijā pēc upuru skaita abās pusēs.
## Priekšvēsture

Pēc zviedru sakāves Fērbellinas kaujā un virknes dāņu spēku triumfu jūrā zviedru spēki bija aizņemti ar mēģinājumiem noturēt savas teritorijas Brandenburgā un Pomerānijā.

Dāņi to uzskatīja par iespēju atgūt kontroli pār Skones provinci, kas bija atdota Zviedrijai saskaņā ar 1658. gada Roskildes līgumu. Dāņi izsēdās Helsingborjā 1676. gada jūnija beigās ar 14 000 karavīru lielu armiju, ko atbalstīja vietējie iedzīvotāji. Tas padarīja zviedru spēkiem neiespējamu efektīvi aizstāvēt jauniegūto provinci. Mēnesi vēlāk zviedru kontrolē palika tikai nocietinātā Malmes pilsēta.

Augustā dāņu vienība mēģināja virzīties uz ziemeļiem, bet Zviedrijas karalis Kārlis XI sagatavoja jaunu armiju Smolandes provincē, un dāņu virzība tika apturēta Halmstades kaujā. Līdz oktobrim zviedri bija savākuši 14 000 karavīru un ar ievērojamu pārliecību virzījās uz dienvidiem. Viņi izcīnīja ceļu uz Malmi, lai atvieglotu aplenkumu. Tomēr zviedru apgādes līnijas bieži kavēja vietējo zemnieku reidi dāņu virsnieku vadībā.

Novembra sākumā Dānijas karalis un viņa armija ieņēma priekšposteni Lundā, uz dienvidiem no Kjovlinges upes. Dāņi kontrolēja visas šķērsošanas vietas, un zviedru armija bija spiesta ierīkot nometni ziemeļu krastā. Situācija mēnesi nemainījās, bet novembra beigās upe sāka aizsalt. 3. decembra rītā zviedru ģenerālis Ēriks Dālbergs ziņoja karalim, ka ledus tagad var izturēt karavīru svaru. Tomēr dāņi pieņēma, ka zviedri ir atkāpušies uz ziemas nometni un neuzbruks līdz pavasarim.
## Kaujas gaita

Pirms rītausmas Zviedrijas armija pameta nometni un gatavojās šķērsot upi. Zviedriem bija 2000 kājnieku un 6000 kavalērijas karavīru; viņu pretiniekiem dāņiem bija vairāk nekā 5000 kājnieku, 6000 kavalērijas karavīru un 1300 holandiešu jūras kājnieku, kopā aptuveni 13 000 karavīru. Bezmēness nakts aizsegā no pulksten 4:00 līdz 5:30 visa Zviedrijas armija veiksmīgi šķērsoja upi un nepamanīta sasniedza dienvidu krastu. Zviedri plānoja uzbrukt snaudošajai dāņu nometnei no dienvidaustrumiem, galvenokārt izmantojot kavalēriju. Izlūkošanas patruļas ziņoja, ka teritorija starp abām armijām nav piemērota kavalērijas kaujām, tāpēc karalis Kārlis XI un viņa ģenerāļi pulcējās, lai apspriestu jaunu plānu. Lielākā daļa padomnieku atzīmēja, ka būtu muļķīgi uzbrukt ar kājniekiem, jo ​​dāņu kājnieku bija vairāk, un zviedru trumpis bija kavalērija. Turklāt zviedri, visticamāk, būtu zaudējuši pārsteiguma elementu garajā gājienā uz dāņu nometni. Karalis centās nekavējoties uzbrukt, taču viņa padomnieki viņu apturēja. Viņš pavēlēja saviem karavīriem virzīties uz pakalniem netālu no Lundas ziemeļu sienas, lai iegūtu taktisku priekšrocību. Pakalnu reljefs bija piemērotāks kavalērijai, un pati pilsēta aizsargātu zviedru dienvidu flangu. Līdz tam laikam dāņi bija pamodušies un drīz vien uzminēja zviedru nodomus. Dāņi ātri atstāja nometni un mēģināja apiet zviedrus cīņā par kalnu kontroli. Sākotnējā sadursme starp zviedru labo flangu un dāņu kreiso flangu beidzās neizšķirti. Tomēr kalnus ieņēma zviedri, un dāņi tika atstumti uz austrumiem.

Galvenā kauja sākās rītausmā, pulksten 9:00. Kaujas līnija stiepās vienu kilometru no ziemeļiem uz dienvidiem, ar dāņu pozīcijām austrumos un zviedru pozīcijām rietumos. Dāņu armiju atbalstīja 56 dažāda kalibra lielgabali, savukārt zviedri atveda tikai astoņus 6 mārciņu un četrus 3 mārciņu lielgabalus. Pēc kauju sākuma Kārlis XI personīgi vadīja flanga manevru, lai sagrautu dāņu kreiso flangu. Cīņas laikā dāņu komandieris Karls fon Ārensdorfs tika smagi ievainots, un viss viņa kreisais flangs bija spiests atkāpties plkst. 10:00. Kārlis XI un feldmaršals Grundels-Helmfelts izmantoja kavalēriju, lai vajātu bēgošo dāņu karaspēku. Vajāšana turpinājās astoņus kilometrus līdz pat upei. Daži virsnieki dāņu nometnē mēģināja padzīt zviedrus, bet daudzi dāņi bija atspiesti uz ledus, kas ielūza, un daudzi dāņi noslīka.

Kamēr dāņu kreisais spārns bēga, viņu labais spārns pretojās zviedru uzbrukumam. Karaļa Kristiāna V prombūtnes laikā armijas vadību pārņēma ievainotā ģenerāļa brālis Frīdrihs fon Ārensdorfs. Dāņu fronte bija vērsta uz dienvidiem, un zviedru karaspēks atradās pastāvīgā apšaudē ar mugurām pret pilsētas mūri. Zviedriem situācija kļuva bezcerīga, jo īpaši tāpēc, ka Kārlis XI kopā ar savu kavalēriju vajāja bēgošo dāņu karaspēku. Turklāt zviedri atradās ievērojamā skaitliskā mazākumā: 1400 kājnieku un 2500 kavalērijas karavīru pretojās 4500 dāņu kājniekiem un 2100 kavalēristiem. Tomēr Frīdrihs fon Ārensdorfs, tā vietā, lai uzbruktu zviedriem, pavēlēja armijai pusdienlaikā pārgrupēties, apturot kauju.

Pie upes Zviedrijas karalis apsvēra savu nākamo soli. Viņš uzskatīja, ka visa dāņu armija ir sakauta. Lai gan viņam bija kārdinājums vajāt bēgošo dāņu karaspēku līdz pat Landskronai, Kārlis nolēma atgriezties pie savas armijas Lundā.

Kauja Lundā atsākās saulrietā (ap plkst. 15:00), kad Zviedrijas karalis atgriezās no ziemeļiem ar kavalēriju. Viņš nolēma apiet dāņus no rietumiem, lai atkal pievienotos Zviedrijas centra paliekām. Dāņu komandieris Ārensdorfs nolēma apturēt virzību uz Zviedrijas centru un uzbrukt ienaidnieka kavalērijai ziemeļrietumos.

Kārļa XI spēki pārrāva dāņu līnijas un pievienojās centram. Kamēr Ārensdorfs joprojām uzbruka kavalērijai ziemeļos, Zviedrijas karaļa atgriešanās iedvesmoja viņa karaspēku, kas uzbruka dāņiem aizmugurē. Lai gan dāņi joprojām bija skaitliski vairākumā nekā zviedri, aptuveni 4500 līdz 4000 vīru, Ārensdorfs zaudēja iniciatīvu, un pusstundas laikā viņa armija sabruka. Tad Kārlis XI vēlējās atbrīvot lauku no dāņu karavīriem un dāņu kavalērijas paliekas ātri pazuda naktī. Lai gan dāņu ģenerālis Zigverts fon Bibovs aizsargāja kājnieku atkāpšanos, daudzi dāņi tika nogalināti, līdz feldmaršals Helmfelds pavēlēja pārtraukt slaktiņu. Plkst. 17:00 atskanēja pamiera signāls.
## Kaujas nozīme
Kaujas zaudējumi tika saskaitīti nākamajā dienā, taču oriģinālie dokumenti tika pazaudēti, tāpēc precīzs bojāgājušo skaits nav zināms. Mūsdienu zviedru avoti norāda uz bojāgājušo skaitu no 8300 līdz 9000, neskaitot dāņus, kuri noslīka upē un nomira no gūtajām brūcēm turpmākajās nedēļās. Zviedrijas armija zaudēja aptuveni 2500 līdz 3000 kritušo un aptuveni 2500 ievainoto. Dānijas armija zaudēja vismaz 6000 kritušo karavīru, 2000 sagūstīto un 500 līdz 1000 ievainoto. Nīderlandes jūras kājniekiem šajā kaujā nepaveicās īpaši: saskaņā ar dažādiem avotiem no 1300 vīru vienības izdzīvoja tikai daži desmiti vīru. Lundas kaujā abas armijas cieta smagus zaudējumus, padarot to par vienu no asiņainākajām kaujām vēsturē, kurā gandrīz 70 procenti tās dalībnieku tika nogalināti vai ievainoti.

Zviedru uzvaru bieži vien tiek saista ar to, ka Zviedrijas armijai bija daudz mazāk algotņu nekā dāņu armijai. Zviedrijas kavalērijas un kājnieku kombinācija ļāva veikt ātrus pretuzbrukumus, kad kājnieki sāka cīnīties.

Uzvara Lundā paaugstināja Zviedrijas armijas morāli. Kārlis XI tika kritizēts par to, ka viņu aizrāva panākumi labajā flangā, taču šī kauja viņu padarīja populāru armijā. Šie panākumi ļāva zviedriem nostiprināt savas pozīcijas Skonē. Kaujas rezultātus nostiprināja 1677. gadā zviedru veiksmīgā uzbrukuma Malmei atvairīšana un uzvara pār dāņiem Landskronas kaujā.
## Atsauces

## Ārējās saites
* Arne Stade: "Christian V i slaget vid Lund" (''Historie/Jyske Samlinger'', Ny række, Bind 15; 1983)
* Hans Högman, Berömda svenska slag - Slaget vid Lund 1676
* Jan Nöstdahl, Karl XI Slaget vid Lund 1676
* Anders Bording: Danske Mercurius om kampene ved Løddes å / Lund 1676 (1677)
* Det skånska kriget året 1676 
* Föredrag för Elbogens försvarsförening om slaget vid Lund