open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pārlatviskošana

**Pārlatviskošana** jeb **letonizācija** ir nelatviešu iekļaušanās latviešu tautā, pieņemot tās valodu, kultūru un identitāti.

Vēsturiski pārlatviskošanās visvairāk skārusi mūsdienu Latvijas teritoriju apdzīvojušos Baltijas somus (vendus, lībiešus un krieviņus). Pārlatviskošanas politika pastiprinājās autoritārajā Kārļa Ulmaņa režīmā. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā, pārlatviskošanās atkal aktualizējās. Valsts īstenoja politiku, kas veicināja latviešu valodas apguvi un izmantošanu sabiedriskajā dzīvē, izglītībā un darbavietās. Likumdošanas līmenī tika pieņemti normatīvie akti, kas noteica latviešu valodu kā vienīgo valsts valodu, kā arī prasības valodas zināšanām publiskajā sektorā strādājošajiem. Tāpat tika palielināts latviešu valodas stundu skaits skolās un universitātēs, nodrošinot, ka jaunā paaudze saņem pietiekamas zināšanas latviešu valodā. Lai veicinātu latviešu valodas apguvi, tika organizēti dažādi valodas kursi un apmācības programmas gan pieaugušajiem, gan bērniem.

2014. gadā Saeima pieņēma Satversmes preambulu, kas raksturo Latviju kā valsti, kuras mērķis ir latviešu nācijas, kultūras un valodas attīstība, un viens no preambulas autoriem Egils Levits ir norādījis, ka ‟*gandrīz nevienā no vecajām Eiropas valstīm minoritātes no valsts puses netika un arī mūsdienās netiek atbalstītas: nav ne minoritāšu skolu, ne partiju. Minoritātes ilgstošā laika posmā dabiski asimilējas valstsnācijā. Vēlme un vajadzība palikt no valstsnācijas atšķirīgai minoritātei ar laiku, paaudzēm nomainoties, samazinās, tā var arī izzust pilnībā*”.

## Skatīt vēl
* Pārtautošana
* Polonizācija
* Pārvācošana
* Pārkrievošana

## Atsauces
KFOR

thumb|KFOR emblēma
**KFOR** ir NATO vadīta miera uzturēšanas misija Kosovā, kuras pilnais nosaukums ir "*Kosovo Force*". Tā tika izveidota 1999. gada jūnijā pēc NATO gaisa uzbrukumu kampaņas pret Serbiju un Melnkalni (toreizējo Dienvidslāvijas Federatīvo Republiku), kas bija reakcija uz etniskajiem konfliktiem un cilvēktiesību pārkāpumiem Kosovā.

KFOR galvenais mērķis ir nodrošināt drošību un stabilitāti Kosovā, atbalstīt humānās palīdzības operācijas, veicināt atgriešanos bēgļiem un pārvietotajiem cilvēkiem, kā arī palīdzēt vietējām varas iestādēm izveidot stabilu un mierīgu vidi. Sākotnēji misijā piedalījās vairāk nekā 50 000 karavīru no NATO un citām valstīm, bet mūsdienās šis skaits ir ievērojami samazinājies.

KFOR mandāts balstās uz ANO Drošības padomes Rezolūciju 1244, kas pieņemta 1999. gada 10. jūnijā, kura atļauj starptautisko spēku izvietošanu Kosovā, lai nodrošinātu mieru un drošību reģionā.

## Ārējās saites
Aizsardzības politika

**Aizsardzības politika** ir nozīmīgs aspekts katras valsts drošības stratēģijā. Tā ietver pasākumus un politikas, kas tiek īstenotas, lai aizsargātu valsts teritoriālo integritāti, suverenitāti un iedzīvotāju drošību. Tā var iekļaut dažādus elementus, tostarp militāro spēku attīstību un uzturēšanu, sabiedroto un partnerattiecību stiprināšanu, izlūkošanas un drošības dienestu darbību, kā arī civilās aizsardzības pasākumus.

Valstis bieži veido alianšu un partnerattiecības, lai stiprinātu savu drošību, piemērām, NATO. Šie sadarbības līgumi var ietvert kolektīvās aizsardzības mehānismus, kopīgas militārās mācības un operācijas, kā arī tehnoloģisko un izlūkošanas informācijas apmaiņu.

## Ārējās saites
Neuzticības izteikšana

**Neuzticības izteikšana** ir procedūra, kuru izmanto, lai izteiktu neapmierinātību vai neuzticību kādai amatpersonai vai institūcijai, piemēram, valdībai, ministram vai citai valsts iestādes amatpersonai. 

Latvijā šo procedūru parasti veic Saeima, izsakot neuzticību Ministru prezidentam vai Ministru kabinetam kopumā. Ja Saeima izsaka neuzticību premjerministram vai visam Ministru kabinetam, tas var novest pie valdības atkāpšanās. Tāpat var izteikt neuzticību atsevišķam ministram, un, ja neuzticība tiek pieņemta, attiecīgajam ministram ir jāatkāpjas no amata.

Šī procedūra nodrošina izpildvaras atbildību un iespēju pārbaudīt tās rīcības leģitimitāti un atbilstību tautas interesēm.
Kontinentāls klimats

thumb|Kontinentālā klimata reģioni
**Kontinentāls klimats** ir klimata tips, kas raksturīgs apgabaliem, kas atrodas tālu no okeāniem un lielām ūdenstilpēm. Šajos reģionos sezonālās gaisa temperatūras svārstības ir izteiktākas nekā piekrastes apgabalos.

## Iezīmes
* Izteiktas sezonas: Ziemas ir aukstas un bieži vien ar lielu daudzumu sniega, savukārt vasaras ir karstas un sausas.
* Temperatūras svārstības: Liela atšķirība starp ziemas un vasaras temperatūrām. Dienas un nakts temperatūru svārstības arī var būt lielas.
* Nokrišņu sadalījums: Nokrišņu daudzums var būt samērā neliels, un tas bieži vien koncentrējas vasaras mēnešos, kad var rasties pērkona negaisi.

## Ārējās saites
Stipendija

**Stipendija** ir finansiāls atbalsts, ko dažādas organizācijas, institūcijas vai valsts piešķir personām, lai palīdzētu viņiem segt izglītības, pētniecības vai cita veida izdevumus. Stipendijas var būt piešķirtas par izciliem akadēmiskiem vai profesionāliem sasniegumiem, sociālām vajadzībām, kā arī par citiem kritērijiem, piemēram, talantu vai speciālām prasmēm.

## Ārējās saites
Somijas neatkarības deklarēšana

[thumb|[Somijas senāts|Somijas senāta 1917. gada 4. decembrī parlamentam iesniegtā neatkarības deklarācija]]
**Somijas neatkarības pasludināšana** no Krievijas Impērijas notika 1917. gada 6. decembrī. Šo dienu Somijā svin kā valsts dzimšanas dienu un Somijas Neatkarības dienu.

Līdz neatkarības pasludināšanai Somija Krievijas Impērijas sastāvā atradās kā autonoma lielhercogiste, bet pēc Februāra revolūcijas, kurā lielinieki gāza cara Nikolaja II Romanova varu, Somija pastiprināja prasības pēc pašnoteikšanās. 1917. gada decembrī, kad Krievijas Republikā norisinājās Oktobra revolūcija, kurā varu sagrāba lielinieki, Eduskunta pasludināja Somijas neatkarību.

Neatkarības pasludināšanu vadīja Somijas senators Pērs Ēvinds Svīnhūvuds, un tā Eduskuntā pieņemta ar pārliecinošu balsu vairākumu. Vēlāk Somija uzsāka diplomātiskas sarunas, lai panāktu neatkarības starptautisku atzīšanu, ko arī panāca tuvāko gadu laikā.

## Ārējās saites
Starptautiskā atzīšana

**Starptautiskā atzīšana** ir process, kurā suverēna valsts oficiāli atzīst jaunas valsts vai valdības leģitimitāti un suverenitāti. Šī atzīšana ir svarīgs solis, lai jaunā valsts varētu piedalīties starptautiskajā sabiedrībā, slēgt līgumus un būt par subjektu starptautiskajās tiesībās.

Starptautiskā atzīšana var būt divējāda:

* *[[De iure|De jure]]* — pilnīga un oficiāla atzīšana, kurai parasti seko diplomātisko attiecību nodibināšana un līgumu slēgšana.
* *[[De facto]]* — daļēja atzīšana, kas nozīmē, ka valsts atzīst jaunās valsts valdību par faktisku varu konkrētajā teritorijā, bet pilnīga atzīšana var tikt atlikta uz vēlāku laiku.

## Ārējās saites
Tīrā prāta kritika

thumb|Immnuela Kanta "Tīrā prāta kritikas" 1781. gada izdevuma titullapa
**Tīrā prāta kritika** (vācu: *Kritik der reinen Vernunft*) ir ievērojams filozofisks darbs, kuru 1781. gadā sarakstīja vācu filozofs Imanuels Kants. Šis darbs ir viens no svarīgākajiem filozofijas vēsturē un tiek uzskatīts par Kanta centrālo veikumu.

Darbs risina jautājumus par to, kā cilvēka prāts spēj izzināt pasauli un cik tālu zināšanas var sniegties. Kants izvirza ideju, ka prāts ne tikai pasīvi uztver informāciju no ārējās pasaules, bet arī aktīvi to strukturē. Šajā darbā viņš ievieš jēdzienus par *[[A priori un a posteriori|a priori]]* zināšanām (zināšanām, kas rodas neatkarīgi no pieredzes) un *a posteriori* zināšanām (zināšanām, kas balstās uz pieredzi).

Darba mērķis ir izpētīt cilvēka izziņas robežas un noskaidrot, kādā mērā mēs varam iegūt objektīvas zināšanas par pasauli. Kants mēģina atrisināt klasiskos filozofiskos jautājumus par to, vai ir iespējama droša zināšana, kā darbojas prāts un kādas ir mūsu izziņas spējas.

Darbs ir ietekmējis daudzas filozofijas jomas, tostarp epistemoloģiju (zināšanu teoriju), metafiziku un ētiku. Tas tiek uzskatīts par vienu no fundamentālajiem modernās filozofijas tekstiem.

## Ārējās saites
Kodolvalsts

**Kodolvalsts** ir valsts, kurai ir kodolieroči un spēja tos izmantot. Kodolieroči ir ļoti spēcīgi iznīcināšanas ieroči, kuru pamatā ir kodolreakcijas, kas izdala milzīgu enerģijas daudzumu.

Pašlaik ir atzīts, ka ir deviņas kodolvalstis:

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Ārējās saites
Jānis Ādams Voldemārs Pruss

[thumb|Pruss [Plocka|Plockā]]
**Jānis Ādams Voldemārs Pruss** (1875—1935) bija latviešu izcelsmes kara ārsts. Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara dalībnieks, Helsinku Kara hospitāļa galvenais ārsts.

## Dzīvesgājums
thumb|Jāņa Ādama Voldemāra Prusa un viņa meitas Helēnas kapa piemineklis Sanktpēterburgā
Dzimis 1875. gadā Sirotinas stacijā mūsdienu Baltkrievijā Ādolfa Prusa un Annas Priedes ģimenē. Bērnības gadus pavadīja Indrā, kur viņa tēvs, imigrants no Austrumprūsijas, strādāja par dzelzceļa stacijas priekšnieka palīgu. Māte bija latviete no Rīgas, bocmaņa Kārļa Eduarda Priedes meita. Vecāki viņam deva trīs vārdus — Jānis Ādams Voldemārs, taču ģimenē viņu sauca vienkārši par Voldemāru, un krievu dokumentos viņa vārds bija Vladimirs.

Voldemāra jaunākais brālis Teodors Pruss bija latviešu strēlnieks. NKVD "Latviešu operācijas" laikā viņu apsūdzēja "kontrrevolucionāras latviešu nacionālistiskas spiegu grupas" organizēšanā un nošāva Butovas poligonā.

Voldemārs Pruss studēja medicīnu Sanktpēterburgas Militārās medicīnas akadēmijā un Berlīnē. No 1899. līdz 1904. gadam bija kara ārsts Plockā, Vitebskā un Barisavā. Krievijas—Japānas kara laikā dienējis Portarturā, vadīja brīvprātīgo rotu, kas sastāvēja no hospitāļa darbiniekiem.

1905. gada maijā apprecējās ar Šarloti Mori, pedagoga Jēkaba ​​Mora meitu. Mora māte bija latviete no Voleriem, sieva igauniete, bet ģimenē viņi runāja vāciski. Voldemāra un Šarlotes Prusu laulībā piedzima trīs bērni — Voldemārs, Nikolajs un Helēna. Voldemārs bija vēsturnieks un Atirau Universitātes vēstures nodaļas dibinātājs, žurnālistes Irinas Pruses tēvs. Nikolajs bija skolotājs, viņu apsūdzēja "anarhiskā kontrrevolucionārā darbībā" un nošāva Vorkutā. Helēna bija medmāsa, nomira 1993. gadā Sanktpēterburgā.

1913. gadā Pruss iecelts par 1. Somijas strēlnieku pulka vecāko ārstu. 1914. gadā viņs publicēja grāmatu "Sanitārais dienests kaujas laukā". Pirmā pasaules kara laikā dienējis Daugavpilī kā 102. galvenā evakuācijas punkta priekšnieks. 1917. gadā atgriezās Somijā, kur strādāja par Helsinku Kara hospitāļa galveno ārstu. 1919. gadā dienējis Baltās armijas Murmanskas rajonā.

1920. gadā emigrējis uz Igauniju, bet 1923. gadā atgriezies PSRS un dzīvojis Sanktpēterburgā līdz savai nāvei 1935. gadā. Apglabāts Smoļenskas luterāņu kapos.

## Atsauces
Čhvi Minsiks

**Čhvi Minsiks** (, *Choi Min-sik*; dzimis ) ir Dienvidkorejas aktieris.

Čhvi vislabāk pazīstams ar galveno lomu Paka Čhanuka trillera filmā "Vecais zēns" (올드보이, 2003). Tāpat atveidojis lomu Paka Čhanuka filmā "Līdzjūtība Atriebības kundzei" (친절한 금자씨, 2005). Citas pazīstamākās Čhvi lomas ir filmās *[[Joyonghan Gajok]]* (1989), *[[Swiri]]* (1999), *[[Angmareul boatda]]* (2010), *[[Sinsegye]]* (2013), *[[Myeongryang]]* (2014) un *[[Pamyo]]* (2024).

2014. gadā atveidojis lomu Lika Besona filmā "Lūsija".

## Ārējās saites
Pamyo

***Pamyo*** () ir 2024. gada Dienvidkorejas šausmu filma, kuras režisors ir Džangs Džehjuns. Filmā galvenās lomas atveido Čhvi Minsiks, Kima Gojina, Jo Hedžins un I Dohjuns.

Filma stāsta par kapu izracējiem, kas nejauši atbrīvo atriebīgu garu.

Filmas *Pamyo* pirmizrāde notika  74. Berlīnes Starptautiskajā kinofestivālā. Filma kopumā nopelnījusi 98 miljonus ASV dolāru, tādējādi tā ir sestā visu laiku pelnošākā Dienvidkorejas filma. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* tai ir 93% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mandibules

***Mandibules*** ir 2020. gada Francijas un Beļģijas kinokomēdija, kuras režisors un scenārists ir Kantēns Dipjē. Filmā galvenās lomas atveido Dāvids Marsē, Greguārs Ludigs un Adele Egzarkopulosa.

Filma stāsta par diviem draugiem, kuri automašīnas bagāžniekā atrod milzīgu mušu, un nolemj to apmācīt, lai ar to nopelnītu naudu.

Filmas *Mandibules* pirmizrāde notika  Venēcijas kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* tai ir 91% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Levitācija

**Levitācija** ir process, kurā objekts tiek pacelts gaisā bez redzama atbalsta vai fiziska kontakta ar zemi, šķietami pārvarot gravitācijas spēku. Levitācija var rasties gan dabiskā ceļā, gan mākslīgi radītā veidā, un to bieži saista ar dažādām zinātniskām, pseidozinātniskām un mistiskām parādībām.

## Veidi

* Magnētiskā levitācija — izmanto magnētiskos laukus, lai paceltu objektu un noturētu to gaisā.
* Akustiskā levitācija — izmanto augstfrekvences skaņas viļņus, lai radītu spiediena laukus, kas var pacelt nelielus objektus.
* Elektrodinamiskā levitācija — pamatojas uz Lenca likumu, kurā vadītājs tiek pacelts, izmantojot mainīgu magnētisko lauku.
* Optiskā levitācija — izmanto intensīvu lāzera staru, lai noturētu un manipulētu ar mikroskopiskiem objektiem.
* Mistiskā levitācija — saistīta ar dažādām reliģiskām, spirituālām un okultām praksēm, kurās tiek uzskatīts, ka cilvēki vai priekšmeti var levitēt pārdabiskā veidā.

## Ārējās saites
Ūdensvada iela

**Ūdensvada iela** var būt:

* Ūdensvada iela — iela Rīgā;
* Ūdensvada iela — iela Daugavpilī;
* Ūdensvada iela — iela Jelgavā;
* Ūdensvada iela — iela Gulbenē;
* Ūdensvada iela — iela Jēkabpilī.
Horvātija Hābsburgu impērijā

thumb|Horvātijas Karalistes karte (sarkanā krāsā) 1867. gada beigās un 1868. gada sākumā
Horvātija bija daļa no Hābsburgu impērijas (vēlāk Austrijas impērijas un Austroungārijas) sākot no 1527. gada, kad Horvātijas dižciltīgie pievienojās Hābsburgiem, lai aizsargātu sevi pret Osmaņu impērijas iebrukumiem, līdz 1918. gadam, kad sabruka Austroungārija.

Šajā laika posmā Horvātija piedzīvoja vairākas administratīvas pārmaiņas:

# Hābsburgu impērijas laikā (1527—1804): Horvātija bija atsevišķa karaliste, bet Hābsburgu dinastijas pakļautībā. Tai bija zināma autonomija, īpaši attiecībā uz iekšpolitiku, bet ārpolitika un militārie jautājumi tika kontrolēti no Vīnes.
# Austrijas impērijas laikā (1804—1867): Pēc Napoleona kariem un Svētās Romas impērijas iziršanas, tika izveidota Austrijas impērija, un Horvātija tika iekļauta tās sastāvā. Šajā periodā impērija ieviesa centralizētāku pārvaldi, kas samazināja Horvātijas autonomiju.
# Austroungārijas laikā (1867—1918): Pēc Austroungārijas kompromisa (*Ausgleich*) 1867. gadā, impērija tika sadalīta divās daļās: Austrijas un Ungārijas karalistēs, kas kopā veidoja Austroungāriju. Horvātija kļuva par daļu no Ungārijas Karalistes sastāvā esošās Horvātijas-Slavonijas karalistes, saglabājot zināmu autonomiju, bet joprojām bija pakļauta Ungārijas politiskajai un administratīvajai ietekmei.
Horvātijas statuss un autonomijas līmenis mainījās atkarībā no politiskās situācijas impērijā un reģionā. Neskatoties uz dažādiem izaicinājumiem un konfliktiem, Hābsburgu valdīšanas laikā Horvātija piedzīvoja arī modernizācijas un attīstības periodus, kas veicināja nacionālās identitātes veidošanos.

## Ārējās saites
Serbijas Sociālistiskā Republika

thumb|Serbijas SR karogs
**Serbijas Sociālistiskā Republika** (**SSR**) bija viena no sešām federālajām republikām, kas veidoja bijušo Dienvidslāvijas Sociālistisko Federatīvo Republiku. Tā pastāvēja no 1945. gada līdz 1992. gadam.

SRS tika izveidota pēc Otrā pasaules kara, kad Dienvidslāvijā pie varas nāca komunistiskais režīms, kuru vadīja Josips Brozs Tito. Serbijas teritorijā iekļāva mūsdienu Serbijas Republiku, kā arī autonomos apgabalus — Vojvodinu un Kosovu.

Kā viena no Dienvidslāvijas sociālistiskajām republikām, SSR tika ieviesta vienpartijas sistēma ar Komunistu partiju kā vienīgo likumīgo politisko spēku. Serbijas Republikas parlamentam un valdībai bija ierobežotas pilnvaras, jo galvenie lēmumi tika pieņemti federālā līmenī Belgradā.

Līdzīgi kā citās sociālistiskajās republikās, SSR tika īstenota plānveida ekonomika, ar valstij piederošiem uzņēmumiem un centralizētu vadību. Lai gan sākotnēji Serbija, tāpat kā visa Dienvidslāvija, piedzīvoja ievērojamu ekonomisko izaugsmi, vēlākajos gados ekonomika piedzīvoja stagnāciju, kas izraisīja sociālus nemierus.

1991. gadā SSR tika pārdēvēta par Serbijas Republiku, un tā kļuva par vienu no Serbijas un Melnkalnes valsts sastāvdaļām, līdz Melnkalne 2006. gadā pasludināja neatkarību, izbeidzot federatīvās saites starp abām republikām.

## Skatīt arī
* Serbijas vēsture

## Ārējās saites
Militārais bloks

**Militārais bloks** ir valstu vai militāru spēku alianse, kas izveidota, lai nodrošinātu kopīgu aizsardzību un drošību pret potenciāliem draudiem. Šādi bloki parasti balstās uz savstarpējiem līgumiem, kur dalībvalstis apņemas aizstāvēt viena otru gadījumā, ja kāda no tām tiek apdraudēta vai uzbrukta.

Viens no pazīstamākajiem militārajiem blokiem ir NATO (Ziemeļatlantijas līguma organizācija), kas tika izveidota pēc Otrā pasaules kara, lai nodrošinātu kolektīvo drošību pret padomju draudiem. Vēl viens vēsturiski nozīmīgs militārais bloks bija Varšavas līgums, kurā apvienojās Padomju Savienība un tās satelītvalstis, veidojot aliansi pret NATO.

Militārie bloki ietekmē diplomātiskās attiecības. Valstis, kas nav daļa no bloka, var mēģināt attīstīt alternatīvas alianses vai pievienoties citām organizācijām, lai līdzsvarotu spēku samēru. Tas veido globālās politikas dinamiku.

## Ārējās saites
Pirmā pasaule

[thumb|Aukstā kara laika "trīs pasaules" Pirmā pasaule (zilā krāsa): [Amerikas Savienotās Valstis|ASV vadītais Rietumu bloks. Otrā pasaule (sarkanā krāsa): PSRS vadītais Austrumu bloks. Trešā pasaule (pelēkā krāsa): Nepievienošanās kustība un citas neitrālas valstis]]

**Pirmā pasaule** () ir daļa no Aukstajā karā radīta pasaules iedalījuma trīs daļās, ar ko apzīmēja attīstītās valstis ar augstu dzīves līmeni, stabilu saimniecību, demokrātisku politisko sistēmu un augstu tehnoloģisko attīstību. Pirmā pasaule ietvēra kapitālistiskās un demokrātiskās Rietumvalstis, kas bija ASV sabiedrotās.

## Skatīt arī
* Otrā pasaule
* Trešā pasaule

## Ārējās saites
Amerikas lauva

thumb|Amerikas lauvas grafiskā rekonstrukcija
**Amerikas lauva** (latīņu: *Panthera leo atrox*) ir izmirusi lauvas pasuga, kas bija izplatīta Ziemeļamerikā pleistocēna laikā. Tas bija viens no lielākajiem kaķu dzimtas pārstāvjiem, kuru zinātnieki ir identificējuši fosilijās.

*Panthera leo atrox* pieder pie *[[Panthera]]* ģints, kurā ietilpst arī mūsdienu lauvas (*Panthera leo*). Šī lauvas pasuga dzīvoja laikā, kad Ziemeļameriku apdzīvoja dažādi lieli zīdītāji, piemēram, mamuti un mastodonti. Tiek uzskatīts, ka *Panthera leo atrox* radās aptuveni pirms 340 000 gadu un izmirusi pirms 11 000 gadu, galvenokārt pēdējā ledus laikmeta beigās.
thumb|Skelets
Pamatojoties uz fosiliju pētījumiem, *Panthera leo atrox* bija ievērojami lielāks par mūsdienu lauvām. Tiek lēsts, ka pieaugušu indivīdu svars varēja sasniegt 350 līdz 400 kilogramus, padarot to par vienu no lielākajiem kaķu dzimtas pārstāvjiem vēsturē. Šie lauvas izcēlās ar garu un spēcīgu ķermeni, kas bija pielāgots lielu zīdītāju medīšanai.

Līdzīgi kā daudzas citas pleistocēna megafaunas sugas, *Panthera leo atrox* izmiršanas cēloņi nav pilnībā skaidri. Tomēr tiek pieņemts, ka izmiršana varēja būt saistīta ar klimata pārmaiņām, kas notika pēdējā ledus laikmeta beigās, kā arī ar lielo zīdītāju izzušanu, kas bija galvenais barības avots šiem plēsējiem. Pastāv arī teorijas, ka cilvēku ienākšana Amerikas kontinentā un to medību aktivitātes varēja veicināt šo sugu izzušanu.

## Ārējās saites
Nikolajs Korfs

**Nikolajs Korfs** var būt Korfu dzimtai piederīgs bruņinieks vai muižnieks:

* Nikolajs Korfs (ap 1460—1524), Vācu ordeņa bruņinieks, Priekules muižas īpašnieks
* Nikolajs II Korfs (ap 1500—1551), Livonijas ordeņa bruņinieks, Priekules muižas īpašnieks, 1532. gadā bija viens no Reformācijas izlīguma parakstītājiem starp Rīgas arhibīskapu Šēningu un Rīgas pilsētu
* Nikolajs III Korfs, Polijas—Lietuvas armijas pulkvedis, kopš 1585. gada Krustpils pilsmuižas pirmais īpašnieks
* Nikolajs IV Korfs (dzim. 1585), Krustpils pilsmuižas īpašnieks, Polijas—Lietuvas Seima senators, sūtnis Dānijā un Krievijā (1634), nominālais Cēsu vaivads (1643–1659) 
* Nikolajs V Korfs (dzim. 1615), Krustpils pilsmuižas īpašnieks, Tāšu un Rolavas muižu īpašnieks 
* Nikolajs VI Korfs (dzim. 1648), Priekules muižas īpašnieks
* Nikolajs VII Korfs (dzim. 1682), Neretas un Zalves muižu īpašnieks
* Nikolajs Frīdrihs fon Korfs (1710—1766), Priekules muižas īpašnieks, Krievijas Impērijas armijas ģenerālis, Austrumprūsijas gubernators (1758-1760), Pēterburgas policijas priekšnieks 
* Nikolajs Ernests Korfs (1734—1787), Krustpils pilsmuižas īpašnieks, Polijas—Lietuvas galma kambarkungs
* Nikolajs Frīdrihs fon Korfs (1821–1864), Krustpils pilsmuižas īpašnieks 
* Nikolajs Pēteris Pauls fon Korfs (1851—1908), Krustpils pilsmuižas īpašnieks
Franču Rietumāfrika

thumb|Franču Rietumāfrika (zaļā krāsā)
**Franču Rietumāfrika** (franču: *Afrique-Occidentale française*) bija koloniju kopums Rietumāfrikā, ko pārvaldīja Francija. Tā pastāvēja no 1895. līdz 1958. gadam.

Franču Rietumāfrikas pārvaldes centrs atradās Dakārā. Koloniālā pārvalde tika veidota tā, lai nodrošinātu Francijas ekonomiskās un politiskās intereses reģionā, bieži vien izmantojot vietējos resursus un darbaspēku. Kolonijās tika veicināta franču valodas apguve, kultūra un izglītības sistēma.

Šajā kolonijā ietilpa šādas mūsdienu valstis:
* 
*  (agrāk Franču Sudāna)
* 
* 
*  (agrāk Augšvolta)
*  (agrāk Dahomeja)
* 
* 

Pēc Otrā pasaules kara pieauga neatkarības kustības, un 1958. gadā, pēc referenduma, Francija sāka piešķirt autonomiju savām Rietumāfrikas kolonijām. Lielākā daļa šo valstu ieguva pilnu neatkarību 1960. gadā. Šo procesu rezultātā tika izveidotas neatkarīgas valstis.

## Ārējās saites
Uguns iela

**Uguns iela** var būt:

* Uguns iela — iela Rīgā;
* Uguns iela — iela Baložos;
* Uguns iela — iela Priekulē;
* Uguns iela — iela Tukumā.

## Skatīt arī
* Ugunsdzēsēju iela
Upesciema iela

**Upesciema iela** var būt:

* Upesciema iela — iela Rīgā un Garkalnes pagasta Berģos;
* Upesciema iela — iela Ķekavā.
Augškanāda

thumb|Augškanādas karte (oranžā krāsā) un 21. gadsimta Kanādas karte (rozā krāsā) ap to
**Augškanāda** (angļu: *Upper Canada*) bija Britu impērijas kolonija, kas pastāvēja Ziemeļamerikā no 1791. līdz 1841. gadam. Tā aptvēra teritoriju, kas mūsdienās ir daļa no Ontārio provinces Kanādā. Augškanādu izveidoja, lai pārvaldītu britu iedzīvotājus, kuri dzīvoja Kanādas ziemeļrietumu daļā, atšķirībā no Lejaskanādas (*Lower Canada*), kur dominēja franču valodā runājošie iedzīvotāji (tagadējā Kvebeka).

Augškanāda tika izveidota saskaņā ar Konstitūcijas aktu (*Constitutional Act*) 1791. gadā, sadalot Kanādas koloniju divās daļās, lai nodrošinātu atšķirīgu likumdošanu un pārvaldību angliski un franciski runājošajiem iedzīvotājiem. Koloniju pārvaldīja gubernators, un tai bija arī sava likumdošanas sapulce.

1841. gadā Augškanāda un Lejaskanāda tika apvienotas, izveidojot Apvienoto Kanādu (*Province of Canada*), kas bija nozīmīgs solis ceļā uz Kanādas konfederāciju un mūsdienu Kanādas izveidi.

## Ārējās saites
Lejaskanāda

**Lejaskanāda** (angļu: *Lower Canada*, franču: *Bas-Canada*) bija Britu impērijas kolonija Ziemeļamerikā, kas pastāvēja no 1791. līdz 1841. gadam. Tā aptvēra teritoriju, kas šodien atbilst lielākajai daļai Kvebekas provinces Kanādā. Lejaskanāda tika izveidota, kad Kanādas kolonija tika sadalīta divās daļās ar 1791. gada Konstitūcijas aktu (*Constitutional Act*), lai pārvaldītu dažādās etniskās grupas un kultūras reģionā.

Lejaskanādu apdzīvoja galvenokārt franču izcelsmes iedzīvotāji, kas bija romiešu katoļi un runāja franču valodā. Tā bija atšķirīga no Augškanādas, kuru galvenokārt apdzīvoja britu kolonisti un kuru raksturoja angļu valoda un protestantisms. Šīs atšķirības izpaudās arī pārvaldē un likumdošanā.

Koloniju pārvaldīja gubernators, un tai bija arī sava likumdošanas sapulce (*Legislative Assembly*). Tomēr, tāpat kā Augškanādā, Lejaskanādas pārvaldē bieži izcēlās konflikti starp kolonijas pārvaldes iestādēm, kuras galvenokārt pārstāvēja britu intereses, un franču izcelsmes iedzīvotājiem, kas vēlējās lielāku autonomiju.

1837.—1838. gadā Lejaskanādā notika sacelšanās, kuras cēlonis bija neapmierinātība ar politisko un ekonomisko situāciju. Sacelšanās bija neveiksmīga, bet tā noveda pie reformām un galu galā pie 1841. gada Apvienotās Kanādas provinces izveides, apvienojot Lejaskanādu un Augškanādu. Šī apvienošana bija solis ceļā uz mūsdienu Kanādas konfederāciju, kas notika 1867. gadā.

## Ārējās saites
Britu Rietumāfrika

thumb|Britu Rietumāfrikas karte, mūsdienu Gambija, Sjerraleone, Gana un Nigērija
**Britu Rietumāfrika** (angļu: *British West Africa*) bija termins, ko izmantoja, lai apzīmētu vairākas Britu impērijas kolonijas Rietumāfrikā. Šīs kolonijas eksistēja no 19. gadsimta sākuma līdz 20. gadsimta vidum. Britu Rietumāfrika nebija vienota politiska vienība, bet gan kolektīvs termins dažādu koloniju kopumam, kuras Lielbritānija pārvaldīja šajā reģionā.

Galvenās kolonijas, kas veidoja Britu Rietumāfriku, bija:

* Nigērija: Vislielākā un visapdzīvotākā Lielbritānijas kolonija Rietumāfrikā. Tā tika izveidota 1914. gadā, apvienojot Dienvidu Nigērijas protektorātu un Ziemeļu Nigērijas protektorātu. Nigērija kļuva neatkarīga 1960. gadā.
* Gana (agrāk Zelta krasta kolonija): Šī kolonija, kas sākotnēji bija pazīstama kā Zelta krasts, bija viena no pirmajām, kas kļuva par Lielbritānijas koloniju Rietumāfrikā. Gana ieguva neatkarību 1957. gadā, kļūstot par pirmo Āfrikas koloniju, kas sasniedza neatkarību.
* Sjerraleone: Izveidota 1808. gadā kā kolonija atbrīvotajiem vergiem, kuriem tika piešķirta brīvība pēc tam, kad Britu impērija 1807. gadā aizliedza vergu tirdzniecību. Sjerraleone kļuva neatkarīga 1961. gadā.
* Gambija: Neliela teritorija ap Gambijas upi, kas tika formāli nodibināta kā britu kolonija 1888. gadā, kaut gan Lielbritānijas ietekme šajā reģionā bija jūtama jau 17. gadsimtā. Gambija ieguva neatkarību 1965. gadā.

Britu Rietumāfrikas kolonijas tika pārvaldītas gan tieši, izmantojot britu amatpersonas, gan netieši, izmantojot vietējos vadītājus, kuri pārstāvēja Lielbritānijas intereses. Koloniālā pārvalde radīja izteiktu ekonomisko un sociālo struktūru, kas ietekmēja šo valstu attīstību arī pēc neatkarības iegūšanas.

Līdz 20. gadsimta vidum kolonijām piešķīra arvien lielāku autonomiju, kas galu galā noveda pie neatkarības kustībām un šo valstu neatkarības pasludināšanas. Pēc neatkarības iegūšanas šīs valstis pārtrauca saikni ar Britu impēriju un kļuva par suverēnām valstīm.

## Ārējās saites
Metropole (impērija)

**Metropole** ir termins, ko izmanto, lai apzīmētu impērijas vai kolonijas centrālo teritoriju jeb "mātes zemi," kas atrodas ārpus tās kolonijām vai teritorijām.

Šis vārds bieži tiek lietots vēsturē, lai aprakstītu attiecības starp kolonizējošo valsti un tās kolonijām. Piemēram, laikā, kad pastāvēja Britu impērija, Lielbritānija bija impērijas metropole, bet Indija, Kanāda un citas teritorijas bija tās kolonijas.

## Ārējās saites
Britu Austrumāfrikas protektorāts

thumb|Britu Austrumāfrikas karte 1909. gadā
**Britu Austrumāfrika** (angļu: *British East Africa*) bija Britu impērijas koloniālais īpašums Austrumāfrikā no 19. gadsimta beigām līdz 20. gadsimta vidum, kas aptvēra mūsdienu Kenijas teritoriju.

Britu Austrumāfrikas protektorāts tika oficiāli izveidots 1895. gadā, un 1920. gadā tas kļuva par Kenijas koloniju jeb Kenijas koloniju un protektorātu. 1950. gadu sākumā izcēlās Mao Mao sacelšanās, kas bija vērsta pret koloniālo varu un prasīja lielāku politisko un ekonomisko autonomiju vietējiem iedzīvotājiem. Šī sacelšanās bija nozīmīgs solis ceļā uz neatkarību, ko Kenija ieguva 1963. gada 12. decembrī.

## Ārējās saites
Kanādas akts

**Kanādas akts** (angļu: *Canada Act*), oficiāli pazīstams kā **1982. gada Kanādas Konstitūcija** (*Constitution Act*, 1982), ir nozīmīgs likums, kas noslēdza Kanādas ceļu uz pilnīgu suverenitāti no Lielbritānijas. Tas oficiāli noslēdza Lielbritānijas parlamenta likumdošanas varu pār Kanādu un nodrošināja, ka Kanāda var mainīt savu konstitūciju bez Lielbritānijas piekrišanas.

Pirms 1982. gada Kanādas konstitūcija tehniski bija Lielbritānijas likumdošanas akts, un jebkādas izmaiņas tai bija jāapstiprina Lielbritānijas parlamentā. Kanādas akts pārnesa pilnīgu konstitucionālo varu uz Kanādas parlamentu. Kanādas aktā iekļauta Tiesību un brīvību harta (*Canadian Charter of Rights and Freedoms*), kas nodrošina pamattiesības un brīvības visiem Kanādas pilsoņiem. Harta aptver tādas tiesības kā vārda brīvība, reliģijas brīvība, tiesības uz taisnīgu tiesu, kustības brīvību un citus būtiskus demokrātiskos principus.

Kanādas akts arī nosaka procesu, kādā Kanāda var mainīt savu konstitūciju. Tas prasa plašu piekrišanu no federālās valdības un provinču valdībām, kas nodrošina, ka konstitūcijas izmaiņas ir saskaņotas ar visu valsts reģionu interesēm.

## Ārējās saites
Vestminsteras statūts

**Vestminsteras statūts** (angļu: *Statute of Westminster*) ir nozīmīgs tiesību akts, ko Lielbritānijas parlaments pieņēma 1931. gada 11. decembrī. Šis statūts piešķīra lielāku politisko autonomiju Lielbritānijas pašvaldītajām kolonijām, kas pazīstamas arī kā domīnijas. Šīs domīnijas ietvēra Kanādu, Austrāliju, Jaunzēlandi, Dienvidāfriku, Īriju un Ņūfaundlendu.

Vestminsteras statūts oficiāli atzina domīniju likumdošanas neatkarību, nozīmējot, ka Lielbritānijas parlamentam vairs nebija varas grozīt domīniju likumus vai pieņemt jaunus, ja vien konkrētā domīnija tam nepiekristu. Statūts noteica, ka domīnijas varēs mainīt vai pieņemt savus likumus neatkarīgi no Lielbritānijas parlamenta. Tas deva tām suverenitāti pār iekšējām un ārējām lietām.

Lai gan Vestminsteras statūts deva tiesības pilnīgai likumdošanas neatkarībai, dažas valstis, piemēram, Kanāda un Austrālija, vēlāk veica atsevišķus soļus, lai pilnībā pārņemtu savu konstitūciju pārvaldību, piemēram, Kanādas aktā 1982. gadā. Bet Ņūfaundlenda palika kā britu kolonija līdz 1949. gadam, kad tā pievienojās Kanādai.

## Ārējās saites
Absolvents

**Absolvents** ir persona, kas ir veiksmīgi pabeigusi mācības izglītības iestādē, piemēram, skolā, koledžā vai universitātē, un ir ieguvusi attiecīgu izglītības līmeni, piemēram, vidējo izglītību, bakalaura, maģistra vai doktora grādu. Absolventi bieži tiek godināti īpašos izlaiduma pasākumos, kuros viņiem tiek piešķirti diplomi vai atestāti, kas apliecina viņu izglītības sasniegumus.

Absolventi bieži vien turpina veidot savu profesionālo karjeru vai turpina izglītību, iegūstot papildu kvalifikācijas vai grādus. Dažādu izglītības līmeņu absolventiem ir dažādas karjeras iespējas, un viņu izglītības sasniegumi bieži ietekmē viņu profesionālās iespējas un karjeras attīstību.

## Ārējās saites
Izglītības iestāde

**Izglītības iestāde** ir organizācija, kas nodrošina formālu izglītību un mācību programmas dažādos izglītības līmeņos. Šīs iestādes piedāvā dažādas mācību programmas, sākot no pirmsskolas izglītības līdz augstākās izglītības līmenim, kā arī profesionālās izglītības programmas.

## Veidi
* Pirmsskolas izglītības iestādes:
** Bērnudārzi un pirmsskolas grupas, kur bērni vecumā no 3 līdz 6 gadiem apgūst pamatzināšanas un prasmes, gatavojoties skolai.
* Pamatizglītības iestādes:
** Pamatskolas, kurās bērni apgūst sākumskolas (parasti 1. līdz 6. klase) un pamatskolas (parasti 7. līdz 9. klase) programmas.
* Vidējās izglītības iestādes:
** Vidusskolas, kurās jaunieši apgūst vidējās izglītības programmas (10. līdz 12. klase), kas parasti sagatavo viņus augstākās izglītības iestādēm vai profesionālajām skolām.
* Profesionālās izglītības iestādes:
** Tehnikumi un profesionālās skolas, kurās piedāvā profesionālās izglītības programmas, lai sagatavotu studentus konkrētām profesijām vai amatiem.
* Augstākās izglītības iestādes:
** Universitātes, koledžas un institūti, kur studenti var iegūt bakalaura, maģistra un doktora grādus dažādās akadēmiskās disciplīnās.
* Pieaugušo izglītības un tālākizglītības iestādes:
** Kursi, apmācības centri un tālmācības iestādes, kas piedāvā dažādas programmas pieaugušajiem, kuri vēlas iegūt jaunas zināšanas vai prasmes vai papildināt esošās.

## Ārējās saites
Klīniskā nāve

**Klīniskā nāve** ir medicīnisks stāvoklis, kurā cilvēka sirdsdarbība un elpošana apstājas, bet smadzeņu darbība joprojām turpinās. Šajā stāvoklī cilvēks vairs neizrāda dzīvības pazīmes, piemēram, sirdspukstus, elpošanu un reakciju uz ārējiem stimuliem, taču ķermeņa audi vēl nav sākuši neatgriezeniski bojāties.

Klīniskā nāve bieži tiek uzskatīta par atgriezenisku, ja ātri tiek veikti reanimācijas pasākumi, piemēram, sirds masāža un mākslīgā elpināšana. Ja reanimācija ir veiksmīga, cilvēks var atgriezties dzīvē bez ilgstošiem bojājumiem. Tomēr, ja reanimācija netiek veikta vai tā nav veiksmīga, pēc noteikta laika posma (parasti dažu minūšu laikā) iestājas bioloģiskā nāve, kur smadzeņu bojājumi kļūst neatgriezeniski.

## Ārējās saites
Bioloģiskā nāve

**Bioloģiskā nāve** ir stāvoklis, kurā visas ķermeņa dzīvības funkcijas neatgriezeniski pārtraucas. Tas nozīmē, ka smadzenes un citi svarīgie orgāni ir pārstājuši darboties, un audi sāk neatgriezeniski bojāties, kas padara reanimāciju un dzīvības atgriešanu neiespējamu. Bioloģiskā nāve ir galējais dzīves beigu posms, kas parasti iestājas, ja cilvēks netiek reanimēts klīniskās nāves laikā vai ja ķermenis nespēj atgūties pēc smagiem bojājumiem vai slimībām.

Bioloģiskās nāves pazīmes ietver:

# Izteikta un ilgstoša elpošanas un sirdsdarbības pārtraukšana.
# Neatgriezeniska smadzeņu aktivitātes izzušana.
# Fiziskas izmaiņas ķermenī, piemēram, *[[rigor mortis]]* (līkums), kas norāda uz nāvi.
## Ārējās saites
Institūts

**Institūts** ir augstākās izglītības vai zinātnes iestāde, kas specializējas noteiktā zinātnes, tehnikas, kultūras vai izglītības nozarē. Institūts var piedāvāt augstāko izglītību un profesionālo apmācību, kā arī veikt zinātniskos pētījumus un attīstības projektus. Tas bieži vien ir daļa no lielākas universitātes vai akadēmijas, bet var arī darboties kā neatkarīga iestāde.

Institūts var būt specializēts konkrētā jomā, piemēram, tehnoloģiju institūts, medicīnas institūts, mākslas institūts vai sociālo zinātņu institūts. Katra institūta darbība ir vērsta uz noteiktas zinātnes vai tehnikas nozares attīstību un augsti kvalificētu speciālistu sagatavošanu.

Galvenās institūta funkcijas ir:

* Izglītība — piedāvā bakalaura, maģistra un doktorantūras programmas konkrētajā specializācijas jomā.
* Zinātniskie pētījumi — veic fundamentālus un pielietojamus pētījumus dažādās zinātnes un tehnikas nozarēs.
* Profesionālā attīstība — nodrošina profesionālo apmācību un kvalifikācijas celšanas kursus speciālistiem.
* Sadarbība ar industriju — sadarbojas ar uzņēmumiem un organizācijām, lai veicinātu tehnoloģiju pārnesi un inovācijas.

## Ārējās saites
Digitālā tāfele

thumb
**Digitālā tāfele** jeb **interaktīvā tāfele** ir elektroniskā tāfele, kas apvieno tradicionālās tāfeles funkcijas ar digitālo tehnoloģiju sniegtajām iespējām.

Digitālajās tāfelēs var atskaņot videoklipus, prezentācijas, attēlus un citus multivides failus. Iespējama reāllaika mijiedarbība ar saturu, piemēram, video pauzēšana un anotāciju pievienošana.

## Ārējās saites
Centrālā Austrālija

thumb|Centrālās Austrālijas ainava
**Centrālā Austrālija** (), bieži saukta arī par **Sarkano centru** (*Red Centre*), ir ģeogrāfisks un kultūras reģions Austrālijas centrālajā daļā.

Centrālās Austrālijas iedzīvotāju skaits 2005. gada tautas skaitīšanā bija 39 068; 40—45% iedzīvotāju ir aborigēni.

Reģionā dominē tuksneši ar sarkanām smiltīm, spinifeksa zāli un izkliedētiem akāciju krūmiem. Reģiona klimats ir ļoti sauss, nokrišņu daud daudzums gadā ir tikai 150 mm.

## Ārējās saites
Valdeķu iela

**Valdeķu iela** var būt:

* Valdeķu iela — iela Rīgā;
* Valdeķu iela — iela Kandavas pagasta Valdeķos.
Austrumāfrikas Savienība

thumb|EAC karte**Austrumāfrikas Savienība** (angļu: *East African Community*, *EAC*) ir starpvaldību organizācija, kurā ietilpst astoņas Austrumāfrikas valstis: Burundija, Dienvidsudāna, Kenija, Kongo Demokrātiskā Republika, Ruanda, Somālija, Tanzānija un Uganda. Šī organizācija tika izveidota ar mērķi veicināt ekonomisko, politisko un sociālo integrāciju starp dalībvalstīm.
EAC tika dibināta 1967. gadā, bet sabruka 1977. gadā iekšēju domstarpību dēļ. Tā tika atjaunota 2000. gadā ar jaunu līgumu starp Keniju, Tanzāniju un Ugandu. Vēlāk pievienojās Ruanda un Burundija 2007. gadā, kā arī Dienvidsudāna 2016. gadā. 2022. gadā organizācijai pievienojās Kongo Demokrātiskā Republika, 2024. gadā — Somālija.

EAC plāno turpināt paplašināšanos un padziļināšanu integrācijas procesos, ar mērķi izveidot Austrumāfrikas Federāciju, kas būtu politiska un ekonomiska savienība ar kopēju valūtu un valdību.

## Struktūra

EAC ir vairākas institūcijas, kas palīdz īstenot tās mērķus, tostarp:

* EAC Asambleja: Likumdošanas orgāns.
* EAC Ministru padome: Lēmumu pieņemšanas orgāns.
* EAC Tiesa: Tiesu sistēma, kas risina strīdus starp dalībvalstīm un nodrošina tiesību aktu ievērošanu.
* EAC Sekretariāts: Administratīvā vienība, kas atbild par ikdienas darbību koordinēšanu.

## Ārējās saites
Sigizmunds Timšāns

**Sigizmunds Timšāns** (1931—2007) bija latviešu inženieris un žurnālists, kultūras un zinātnes vēsturnieks. Latvijas zinātņu vēstures asociācijas viceprezidents, Lauksaimniecības un mežkopības zinātņu akadēmijas loceklis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gada 8. decembrī Dvietes pagasta "Bajāros" Helēnas Timšānes-Stapkevičas ģimenē, viņu adoptēja un audzināja vecvecāki Izabella
un Jānis Timšāni. Mācījās Dvietes septiņgadīgajā skolā un Ilūkstes vidusskolā.

1955. gadā pabeidza studijas Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas (LLA) Mehanizācijas fakultātē. 1971. gadā aizstāvēja tehnisko zinātņu kandidāta grādu. Bija LLA Lopkopības mehanizācijas katedras vadītājs, tad neklātienes mācību prorektors (1969—1978), tad Latvijas Valsts Universitātes mācībspēks bibliotēku zinātnes un bibliogrāfijas un Politekonomijas katedrās. Veidoja Lauksaimniecības izglītības un zinātnes muzejus Priekuļos un Mālpilī, piedalījās muzeju veidošanā Paulam Lejiņam, Jānim Zāberam, māksliniekiem Oļģertam Baris un Mārtiņam Lagzdiņam. Līdztekus 1984. gadā absolvēja studijas Maskavas Kultūras institūtā, pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas darbojās laikraksta "Latvijas Vēstnesis" redakcijā.
1995. gadā bija viens no Sēlijas asociācijas dibinātājiem. Latvijas Lauksaimniecības universitātes Pedagoģijas katedras docents (1996—1999).

Miris 2007. gada 9. decembrī, apglabāts Dvietes kapsētā.

## Atsauces
Golfa nūju pienesējs

**"Golfa nūju pienesējs"** () ir 1980. gada ASV sporta kinokomēdija, kuras režisors ir Harolds Reimiss, kuram šī ir debija kā režisoram. Filmā galvenās lomas atveido Čevijs Čeiss, Rodnijs Deindžerfīlds, Teds Naits, Maikls O'Kīfs un Bills Marijs.

Filma stāsta par jaunu golfa nūju pienesēju Deniju (O'Kīfs), kurš, lai nopelnītu stipendiju, sāk strādāt pie kluba īpašnieka (Naits). Tikmēr kluba uzraugs, mentāli nestabilais Karls (Marijs), mēģina notvert goferu.

Filmas "Golfa nūju pienesējs" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Warner Bros. Pictures]]*. Filma bija finansiāli veiksmīga, nopelnot 60 miljonus ASV dolāru. Filma saņēma arī pārsvarā pozitīvas kritiķu atsauksmes un tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* tai ir 72% vērtējums. Mūsdienās tā tiek uzskatīta par kulta filmu. ESPN filmu "Golfa nūju pienesējs" nodēvēja par visu laiku smieklīgāko sporta filmu.

1988. gadā iznāca turpinājums *[[Caddyshack II]]*, kas guva negatīvus kritiķu vērtējumus un bija finansiāli neveiksmīga.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kazimirs Lapuška

**Kazimirs Lapuška** (1936—2013) bija latviešu astronoms, *Dr. phys.* (1968). Latvijas Valsts Universitātes Astronomiskās observatorijas direktors (1979—1985), eksperts zemes mākslīgo pavadoņu novērošanas jautājumos.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1936. gada 9. novembrī Dvietes pagastā. No 1962. līdz 1980. gadam K. Lapuška kopā ar izgudrotāju M. Ābeli konstruēja satelītu fotokameru AFU-75, 1968. gadā radīja automātisku iekārtu astronomisko negatīvu mērīšanai un pavadoņu koordinātu aprēķināšanai. Sākot no 1980. gada K. Lapuška piedalījās lāzertālmēru LD-1 *Interkosmos*, LD-2 un lāzerteleskopa LS-105 izveidē. Līdz 2013. gadam vadīja Latvijas Universitātes Astronomiskās observatorijas zemes mākslīgo pavadoņu lāzerlokācijas dienestu.

Miris 2013. gada 25. maijā.

## Atsauces
Čevijs Čeiss

**Kornēliuss Kreins "Čevijs" Čeiss** (; dzimis ) ir amerikāņu komiķis un aktieris.

Kļuvis pazīstams kā šova *[[Saturday Night Live]]* pirmās sezonas (1975—1976) dalībnieks. Kā šova aktieris un scenārists saņēmis divas ''Emmy'' balvas. Par lomu 1978. gada filmā *[[Foul Play]]* Čeisu nominēja Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā". 1980. gados atveidojis lomas vairākās populārās komēdijās kā "Golfa nūju pienesējs" (1980), "Lampūnu ģimenes atvaļinājums" (*National Lampoon's Vacation*, 1983), "Lampūni: Eiropas Atvaļinājums" (*National Lampoon's European Vacation*, 1985), *[[Spies Like Us]]* (1985), "Flečs" (1985), *[[Three Amigos]]* (1986), "Lampūni: Ziemassvētku brīvdienas" (*National Lampoon's Christmas Vacation*, 1989) un *[[Fletch Lives]]* (1989).

Vēlāk piedalījies tādās filmās kā *[[Nothing but Trouble]]* (1991), "Neredzamā cilvēka memuāri" (*Memoirs of an Invisible Man*, 1992), "Lampūni: Vegasas atvaļinājums" (*Vegas Vacation*, 1997), *[[Dirty Work]]* (1998), "Orindžas apgabals" (2002), "Burbuļvannas laika mašīna" (2010) un "Atvaļinājums" (2015).

## Ārējās saites
Jāzeps Rudzītis

**Jāzeps Rudzītis** (1928—2008) bija latviešu folklorists un literatūrzinātnieks. Sagatavoja četrus Andreja Pumpura eposa "Lāčplēsis" zinātniskos izdevumus ar ievadapcerēm un izvērstiem komentāriem latviešu un krievu valodās.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1928. gada 5. februārī Dvietes pagasta "Krustceļos" Jāņa Rudzīša (1885—1967) un viņa sievas Rozālijas (1900—1963) ģimenē. Mācījās Dvietes sešgadīgajā skolā un Ilūkstes vidusskolā. Studēja Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē (1947—1952), sāka strādāt Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzejā par Izstāžu nodaļas vadītāju, tad 1953. gadā LZA Etnogrāfijas un folkloras institūtā. Kopš 1954. gada piedalījās vairāk nekā 20 Latvijas Zinātņu Akadēmijas folkloristu un vairākās etnogrāfu ekspedīcijās.

1956. gadā beidza aspirantūru LZA Valodas un literatūras institūtā un strādāja par šī institūta Folkloras nodaļas vecāko zinātnisko līdzstrādnieku.
1980. gadā sāka strādāt LZA Vēstures institūta Etnogrāfijas nodaļā, piedalījās zinātniskā izdevuma "Latviešu tautasdziesmas" 1., 2., 4., 6. sējuma sagatavošanā, klasificēja un tipoloģizēja tautasdziesmas (1979—1993).

Miris 2008. gada 26. septembrī pansionātā "Rauda".

## Darbi
Vairāk nekā 100 zinātnisku un populārzinātnisku rakstu autors. Publicējis pētījumus par folkloras ietekmi Raiņa darbos un latviešu kalendārajām ieražām, 70 rakstus par dažādiem ar folkloru, etnogrāfiju un literatūru saistītiem jautājumiem.
* Andrejs Pumpurs, atmiņas "Tēvijā" (1980)
* Atis Kronvalds, rakstu izlase "Tagadnei" (1987)
* "Andrejs Pumpurs", monogrāfija (1991)

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* LZA Valodas un literatūras institūta prēmija par darbu pie Andreja Pumpura eposa "Lāčplēsis" izdevuma sagatavošanas (1961)
* Fr. K. Kreicvalda medaļa (1900)
* Spīdolas stipendija (1996. gadā, ar tās atbalstu tapa monogrāfija "Latviešu vēstītājas folkloras dzīve tautā 19. un 20. gadsimtā", izdota 2006. gadā).
* Izglītības un zinātnes ministrijas atzinības raksts un prēmija par ieguldījumu Latvijas zinātnes attīstībā (1998)
* Valsts Kultūrkapitāla fonda Mūža stipendija (1999)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (2003)
* Lielā folkloras gada balva (2005)

## Atsauces
Mazā Vaļņu iela

**Mazā Vaļņu iela** var būt:

*  — bijusī iela Rīgā;
* Mazā Vaļņu iela — iela Olaines pagasta Medemciemā.

## Skatīt arī
* Vaļņu iela
Valērijas Seiles iela

**Valērijas Seiles iela** var būt:

* Valērijas Seiles iela — iela Rīgā;
* V. Seiles iela — iela Rēzeknē.
Varakļānu iela

**Varakļānu iela** var būt:

* Varakļānu iela — iela Rīgā;
* Varakļānu iela — iela Preiļos.
Sofija Samsone

**Sofija Samsone** (1913—2005) bija Zviedrijas latviešu gleznotāja.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1913. gada 31. oktobrī Pilskalnes pagasta "Pupiņās" (tolaik Dvietes pagastā) zemnieku Spoģu ģimenē. Mācījās Dvietes pamatskolā un Bebrenes pamatskolā, 1932. gadā absolvēja mācības Jēkabpils valsts komercskolā. Strādāja Daugavpils skolu valdē. Apprecējās ar Pēteri Artūru Samsonu un 1938. gadā viņiem piedzima meita Astrīda Samsone.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā bēgļu laivā devās uz Zviedriju. Strādāja Upsālas trauku fabrikā par skiču zīmētāju, tad Zviedrijas Dabas vēstures muzejā par zīmētāju (1950—1963), līdztekus mācoties privātā glezniecības skolā Stokholmā. Kopš 1950. gada piedalījās dažādās izstādēs, no 1954. līdz 2000. gadam dzīvoja Danderidā, vadīja arī gleznošanas kursus interesentiem. 1962. gadā Stokholmā notika viņas pirmā personālizstāde.

1995. gadā notika viņas personālizstāde Valsts Mākslas muzejā Rīgā. Mirusi 2005. gada 5. septembrī Slītē, Gotlandes salā.

## Literatūra
* Rūta Muižniece. “Latviete Danderīdā”.

## Atsauces
Gutasāga

thumb|200px|Rūnu akmens, kas attēlo Hvidstjernes sapni par trim savītām čūskām.
**Gutasāga** (*Gutersagaen* vai *Gutesagaen*) ir 13. gadsimtā senajā Gotlandes iedzīvotāju gutniešu jeb gudu valodā rakstīta sāga sešās daļās, kas ietver senās mutvārdu leģendas par gotu izcelsmi un pārcelšanos pa Daugavas ceļu uz Melnās jūras piekrasti (1. daļa), meslu maksāšanu zviedru vikingiem (2. daļa) un vēstījumu par salinieku kristīšanu 11. gadsimtā (3. daļa), pirmo baznīcu celšanu (4. daļa), pakļaušanos Linšēpingas bīskapam (5. daļa) un zviedru ķēniņu tiesībām salā (6. daļa).

## Hronikas fragmenti

### Par gotu rašanos

### Par izceļošanu

## Literatūra
* Gutasagan — en gotländsk krönika. Anders Andrén (red.). Fornsalens Förlag, Visbija 2021 (zviedriski)
* Lis Jacobsen: Guterlov og Gutersaga, København 1910 (dāniski)
* Guta Saga: The History of the Gotlanders, 1999 (angliski)

## Ārējās saites
* Project Runeberg: Gutasagan (oriģinālais teksts)
* Von Gothlands erster Entdeckung, Anbau, Auswanderung nach Griechenland, und Götzenverehrung im Heidenthum. Guta-Lagh, das ist: Der Insel Gothland altes Rechtsbuch. In der Ursprache und einer wiederaufgefundenen altdeutschen Übersetzung herausgegeben mit einer neudeutschen Übersetzung nebst Anmerkungen versehen von Karl Schildener. Greifswald, 1818. lpp. 106—115 (vāciski)
* Сага о Гутах в переводе С. Д. Ковалевского на сайте «Восточной литературы». (krieviski)

## Atsauces
Varžu iela

**Varžu iela** var būt:

* Varžu iela — iela Rīgā;
* Varžu iela — iela Carnikavas pagasta Siguļos;
* Varžu iela — iela Skultes pagasta Vārzās.
Tea Lafonda

**Tea Noeliva Lafonda** (; dzimusi  Rozo) ir Dominikas vieglatlēte, startē trīssoļlēkšanas sacensībās. Viņa ir  čempione, kā arī 2024. gada pasaules čempione telpās.

Lafonda dzimusi Dominikā, bet jau bērnībā pārcēlusies uz ASV. Viņa piedalījās , kur ar rezultātu 12,82 metri nekvalificējās finālam. , kurās viņa bija Dominikas karognesēja, T. Lafonda kvalificējās finālam, kur ieņēma 12. vietu. Lafonda arī ir piedalījusies vairākos pasaules čempionātos, labākais sasniegums ir 5. vieta 2022. un 2023. gadā. 2024. gadā viņa kļuva par pasaules čempioni telpās ar rezultātu 15,01 metrs.

2024. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņa izcīnīja zelta medaļu ar rezultātu 15,02 metri, kas bija jauns Dominikas rekords. Šī bija pirmā olimpisko spēļu medaļa Dominikai olimpiskajās spēlēs. Tāpat kā iepriekšējā olimpiādē, arī Parīzē T. Lafondai bija uzticēts Dominikas karognesējas gods olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā.

2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā izcīnīja sudraba medaļu.

## Atsauces

## Ārējās saites