open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Visla

**Visla** (, , ) ir upe Eiropā, Polijas lielākā upe. Sākas Beskidos 1106 m vjl kā divas upītes - Bjala Viselka (*Biała Wisełka*, Baltā Visliņa) un Čarna Viselka (*Czarna Wisełka*, Melnā Visliņa).

Vislas tecējumu var iedalīt trīs posmos - augštece (līdz Sanas ietekai), vidustece - (no Sanas līdz Bugai) un lejtece (no Bugas līdz ietekai jūrā). Augštece Beskidos - krāčaina, bet jau pie Osvencimas kļūst kuģojama. Vidustecē upes platums ir 600-1000m. Lejtecē tipiska līdzenumu upe ar lēzenu senleju. Augšpus ietekas jūrā veido vairākus atzarus (lielākās Lenivka, Nogata), veido deltu t.s. Vislas Žulavus.

Vislu pirmoreiz rakstos pieminēja Tacits 98.gadā *(Vistula)*. Jau no seniem laikiem Visla bijusi svarīgs dienvidu - ziemeļu tirdzniecības ceļš. Ir viedoklis, ka jau pirms Kristus dzimšanas pa Vislu gājis senais Dzintara ceļš. Arī abas vēsturiskās Polijas galvaspilsētas - Varšava un Krakova atrodas pie Vislas. Tāpat viena no vēsturiski svarīgākajām Baltijas jūras ostām - Gdaņska (Danciga) kļuva bagāta, tirgojoties ar precēm, kuras tika vestas pa Vislas ūdensceļu.

## Lielākās pietekas

* Dunajeca (Dunajec) - 247 km - labais krasts
* Sana (San) - 443 km - labais krasts
* Vepša (Wieprz) - 303 km - labais krasts
* Pilica (Pilica) - 319 km - kreisais krasts
* Nareva (Narew) - 448 km - labais krasts
* Drvenca (Drwęca) - 207 km - labais krasts
* Brda (Brda) - 238 km - kreisais krasts

## Lielākās pilsētas Vislas krastos

* Krakova (*Kraków*)
* Tarnobžega (*Tarnobrzeg*)
* Varšava (*Warszawa*)
* Plocka (*Płock*)
* Vloclaveka (*Włocławek*)
* Toruņa (*Toruń*)
* Bidgošča (*Bydgoszcz*)
* Grudzjondza (*Grudziądz*)
* Tčeva (*Tczew*)
* Gdaņska (*Gdańsk*)

## Kanāli

* Bidgoščas kanāls savieno Vislu ar Oderas baseinu,
* Dņepras - Bugas kanāls savieno Vislu ar Dņepras baseinu
* Augustovas kanāls savieno Vislu ar Nemunas baseinu

## Ārējās saites
Volga

**Volga** (, , , , , ) ir 3530 kilometrus gara upe Krievijas Eiropas daļā (neliela daļa no Volgas deltas atrodas Kazahstānā). Tā ir garākā Eiropas upe un pasaulē garākā upe, kuras ieteka nav saistīta ar pasaules okeānu. Volga sākas Valdaja augstienē, 228 metrus virs jūras līmeņa, bet ietek Kaspijas jūrā 28 metrus zem jūras līmeņa. Upe tek caur Krievijas federācijas 4 republikām un 11 apgabaliem. Volga ir Krievijas Eiropas daļas galvenā ūdens artērija, tā jau kopš antīkajiem laikiem kalpojusi kā tirdzniecības ceļš. Volgai ir simboliska nozīme krievu kultūrā, poētiski tā saukta par Volgu-māmuļu (*Волга-матушка*).

Upe ar kanāliem savienota ar Baltijas jūru, Balto jūru, Azovas jūru. Upes krastos atrodas Tvera, Ribinska, Jaroslavļa, Kostroma, Kinešma, Ņižņijnovgoroda, Čeboksari, Kazaņa, Uļjanovska, Toljati, Samara, Sizraņa, Balakova, Saratova, Engelsa, Kamišina, Volgograda, Astrahaņa. PSRS laikā uz upes izbūvēja daudzus HES, izveidojot mākslīgās ūdenskrātuves, tostarp pēc platības lielāko Eiropā — Kuibiševas ūdenskrātuvi.

## Etimoloģija
Līdz pat 18. gadsimta sākumam upei nebija vienota nosaukuma. Par Volgu sauca tikai augšteci, apmēram 200 km no iztekas.

Krievijā valdošais uzskats Volgas vārda izcelsmi saista ar slāvu pirmvalodas vārdu **Vьlga* (valgums, mitrums).

Pēc Vladimira Toporova uzskatiem Volgas nosaukums ir baltu izcelsmes. Šajā teritorijā dzīvojošie balti zināja, ka tā ir ļoti gara upe, pa to ilgi jābrauc, un tā nebeidzas, tāpēc sākumā šo upi sauca "Ilgā". Šo sākuma skaņu "I" krieviski apzīmēja ar mīkstinājuma zīmi. Tā kā mīkstinājuma zīmi vārda sākumā neliek, tad to aizvietoja ar skaņu "v": "vilga" (ar cieto "v"). Tā šī mīkstinājuma zīme pārvērtās par cieto zīmi. Cietā zīme krievu valodā tiek paskaidrota ar "o" palīdzību.

Citas versijas nosaukuma izcelsmi saista ar Baltijas somu valodām (piemēram, ,  — 'balts').

## Lielākās pietekas
* Kama (Kamas baseins pie ieteces Volgā ir lielāks par pašas Volgas baseinu),
* Oka,
* Vetluga,
* Sura,
* Selizarovka,
* Unža,
* Mologa,
* Samara,
* Boļšojirgiza,
* Kostroma.

## Atsauces

## Ārējās saites
Po (upe)

**Po** () ir Itālijas garākā upe. Tās garums ir 652 km, platākā upes vieta ir 503 m. Tā iztek no Alpiem Montevizo nogāzē, plūst austrumu virzienā pa Padānas līdzenumu, bet ietek Adrijas jūrā. Tā tek caur lielām Itālijas pilsētām - Turīnu un Milānu.

Šī upe pavasara plūdu laikā mēdz pamatīgi pārplūst. Šai upei pie iztekas ir šaura delta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nuakšota

**Nuakšota** (, *Nawākšūṭ* — no ** — ‘vēju vieta’; , , ) ir Mauritānijas galvaspilsēta. Tā ir lielākā valsts pilsēta, kā arī viena no lielākajām Sahāras pilsētām. Nuakšota atrodas Atlantijas okeāna krastā Mauritānijas rietumos un ir nozīmīga valsts līmeņa ostas pilsēta, caur kuru galvenokārt transportē naftu un tās produktus, kā arī varu, kas nāk no netālajām atradnēm.

## Etimoloģija
Blakus versijai par nosaukuma izcelsmi no berberu valodas, eksistē versija, ka nosaukums radies no zenaga berberu dialekta vārda *in wakchodh* - ‘bez ausīm’. 

## Vēsture
Līdz 1957. gadam Nuakšota bija mazs zvejnieku ciems ar nelielu nozīmi. Tās nozīme strauji pieauga, kad tā tika izvēlēta par Mauritānijas galvaspilsētu, jo 1960. gadā bija plānota valsts neatkarība no Francijas. 1958. gadā sākās intensīvi pilsētas celtniecības darbi. Iedzīvotāju skaits pilsētā strauji pieauga no 200 līdz vairākiem tūkstošiem. Pilsētas arhitekti bija ieplānojuši pilsētu 15 tūkstošiem iedzīvotāju, bet to skaits drīz pārsniedza šo skaitli. 1967. gadā iedzīvotāju skaits bija pārsniedzis 20 tūkstošus. Pēc tam reģionu skāra ilgstošs sausuma periods, kas piespieda lielas ļaužu masas pārcelties uz pilsētu. Mūsdienās Nuakšotā dzīvo gandrīz 900 tūkstoši iedzīvotāju (aptuveni 25% no visiem Mauritānijas iedzīvotājiem).

Līdz 2014. gada novembrim Nuakšota veidoja vienu no Mauritānijas vilājām (reģioniem) — Galvaspilsētas vilāju —, bet pēc tam tas tika sadalīts trīs atsevišķās vilājās — Ziemeļnuakšota, Rietumnuakšota un Dienvidnuakšota. Ziemeļnuakšotā atrodas Nuakšotas starptautiskā lidosta. 1981. gadā dibināta Nuakšotas Universitāte.

## Klimats
Pēc Kepena klimata klasifikācijas Nuakšotā valda karsts tuksneša klimats (BWh). Gada vidējā gaisa temperatūra ir +25,8 °C. Gada laikā vidējā gaisa temperatūra mainās no +13,7 °C (janvārī) līdz +36,4 °C (oktobrī). Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 94 mm, no kuriem divas trešdaļas nokrīt augustā un septembrī. Visa gada garumā vidēji ir 7 lietainas dienas.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Donava

**Donava** (, , , , , , , ) ir otra garākā (aiz Volgas) upe Eiropā, tek caur desmit Eiropas valstīm un caur četru valstu galvaspilsētām. Sākas Švarcvaldē (Vācijā) un ietek Melnajā jūrā. Pie ietekas jūrā veido lielu deltu.

Nozīmīgs transporta ceļš, jo kanāli savieno Donavu ar Reinu, kas ļauj izveidot ūdenstransporta ceļu no Roterdamas ostas līdz Melnajai jūrai.

## Vēsture

Senajos laikos Donava kopā ar Reinas upi mūsdienu Vācijas teritorijā galvenokārt kalpoja par Romas impērijas ziemeļu robežu, gar kuru bija izvietoti vairāki nocietinājumi un romiešu karaspēka vienības.

## Galvenās pietekas
**Trekninātas** ir pietekas, kuru garums pārsniedz 500 km.

* Leha *(Lech)* — labais krasts, Vācijā
* Altmīle *(Altmühl)* — kreisais krasts, Vācijā
* Izāra *(Isar)* — labais krasts, Vācijā
* **[[Inna]]** *(Inn)* — labais krasts, Vācijā/Austrijā
* Ensa *(Enns)* — labais krasts, Austrijā
* Morāva *(Morava/March)* — kreisais krasts, Austrijā/Slovākijā
* Vāha *(Váh)* — kreisais krasts, Slovākijā
* Hrona *(Hron)* — kreisais krasts, Slovākijā
* Ipeļa *(Ipeľ/Ipoly)* — kreisais krasts, Slovākijā/Ungārijā
* **[[Drava (upe)|Drava]]** *(Drava)* — labais krasts, Horvātijā
* **[[Tisa]]** *(Тиса)* — kreisais krasts, Serbijā
* **[[Sava]]** *(Сава)* — labais krasts, Serbijā
* Timiša *(Тамиш)* — kreisais karsts, Serbijā
* Morāva *(Морава)* — labais krasts, Serbijā
* Žiu *(Jiu)* — kreisais krasts, Rumānijā
* Iskara *(Искър)* — labais krasts, Bulgārija
* **[[Olta]]** *(Olt)* — kreisais krasts, Rumānijā
* Vedeja *(Vedea)* — kreisais krasts, Rumānijā
* Ardžeša *(Argeş)* — kreisais krasts, Rumānijā
* Jalomica *(Ialomiţa)* — kreisais krasts, Rumānijā
* **[[Sireta]]** *(Siret)* — kreisais krasts, Rumānijā
* **[[Pruta]]** *(Prut/Прут)* — kreisais krasts, Rumānijā/Ukrainā/Moldovā

## Lielākās pilsētas Donavas krastos virzienā no iztekas
* Ulma *(Ulm)* — Vācija
* Ingolštate *(Ingolstadt)* — Vācija
* Rēgensburga *(Regensburg)* — Vācija
* Pasava *(Passau)* — Vācija
* Linca *(Linz)* — Austrija
* **[[Vīne]]** *(Wien)* — Austrija
* **[[Bratislava]]** *(Bratislava)* — Slovākija
* **[[Budapešta]]** *(Budapest)* — Ungārija
* Vukovara *(Vukovár)* — Horvātija
* Novi Sada *(Нови Сад)* — Serbija
* **[[Belgrada]]** *(Београд)* — Serbija
* Vidina *(Видин)* — Bulgārija
* Ruse *(Русе)* — Bulgārija
* Breila *(Brăila)* — Rumānija
* Galaca *(Galaţi)* — Rumānija
* Tulča *(Tulcea)* — Rumānija

## Ārējās saites
Jānis Kalnbērziņš

**Jānis Kalnbērziņš** ( — ), zināms arī pēc segvārda **Zaķis** vai kā **Jānis Kalnbērziņš-Zaķis**, bija Latvijas PSR politiķis, LKP darbinieks. Pirmais LKP CK vadītājs okupētajā Latvijā. Pēc LKP rindu tīrīšanas no nacionālkomunistiem 1959. gadā atcelts no LKP CK Pirmā sekretāra amata.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Katlakalna pagastā. 1917. gada aprīlī kļuva par boļševiku partijas biedru. 1919. gadā karoja Padomju Latvijas armijas rindās, pēc tam 8. latviešu strēlnieku pulkā pret Dienvidkrievijas bruņotajiem spēkiem.

No 1925. līdz 1928. gadam darbojās LKP Latvijā. 1929. gadā Kalnbērziņš beidza Rietumtautu Komunistisko universitāti, 1933. gadā Sarkanās Profesūras institūtu. No 1935. gada bija Komunistiskās Internacionāles latsekcijas biedrs.

No 1936. gada nelegālā darbā Latvijā. Šai laikā Maskavā arestēja un nošāva viņa sievu, bērnus ievietoja bērnunamos. 1939. gadā Latvijas policija Kalnbērziņu arestēja un tiesa piesprieda ilgu cietumsodu. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Kalnbērziņu atbrīvoja no ieslodzījuma un iecēla par LKP CK pirmo sekretāru. 
Kā Tautas Saeimas deputāts viņš balsoja par Latvijas iekļaušanu PSRS. No 1941. līdz 1945. gadam Padomju armijas Ziemeļrietumu frontes kara padomes loceklis.

1959. gadā Kalnbērziņu sakarā ar nacionālkomunistu vajāšanām atstādināja no LKP CK pirmā sekretāra amata un iecēla par LPSR AP Prezidija priekšsēdētāju. 1970. gadā viņš aizgāja pensijā, miris  Rīgā.

## Piezīmes un atsauces

## Ārējās saites
Tadžiku valoda

**Tadžiku valoda** (, ,  ) ir Vidusāzijā lietots persiešu valodas variants. Tā ir indoeiropiešu saimes valoda, valsts valoda Tadžikistānā, oficiāla reģionāla valoda Afganistānā, plaši sadzīvē lietota Uzbekistānā.

Politisko un dabisko robežu rezultātā no persiešu valodas, kādu to runā Irānā un Afganistānā (dari), tadžiku valoda ir attīstījusies par atsevišķu valodu. Standartizētā valodas forma ir bāzēta uz ziemeļrietumu tadžiku Samarkandas dialektu, ko papildus ietekmējušas kaimiņu tjurku un krievu valodas. Tadžiku valoda, sakarā ar tās dabisko nošķirtību Vidusāzijas kalnos, ir arī saglabājusi virkni arhaisku elementu vārdu krājumā, kādus vairs nelieto citur persiešu valodā un citos tās dialektos.

Tadžikistānas tadžiki lieto modificētu kirilicas alfabētu, tadžiki Afganistānā raksta persiešu alfabētā. Pēc neatkarības iegūšanas Tadžikistānā vairākkārt ir izraisījušās diskusijas (un turpinās) par pāreju vai nu uz persiešu vai latīņu alfabētu, bet pagaidām saglabājas *[[status quo]]*.

## Ārējās saites
Dari

**Dari** (), zināma arī kā **persiešu dari** () ir persiešu valodas paveids, kurā Afganistānā runā tadžiki un hazarieši. Dari ir termins, ko Afganistānas valdība kopš 1964. gada oficiāli atzinusi un reklamējusi persiešu valodai, tāpēc daudzos rietumu avotos tas zināms kā Afganistānas persiešu vai austrumpersiešu valoda. Kā atzīmē profesors Nīls Grīns: "afgāņu persiešu valodas pārdēvēšanas par dari impulsi bija vairāk nacionālistiski nekā lingvistiski", lai radītu Afganistānas valsts vēstījumu. Izņemot atsevišķus vārdu krājumus, Afganistānas un Irānas oficiālā persiešu valoda neatšķiras. Terminu "dari" oficiāli lieto, lai apzīmētu Afganistānai raksturīgo persiešu sarunvalodu. Persiešu valodā runājošie Afganistānā joprojām izvēlas saukt savu valodu par "farsi", savukārt puštu valodā runājošie dažreiz to sauc par "parsi". Persiešu dari valoda kalpo kā *[[lingua franca]]* savstarpējai saziņai Afganistānā.

Kā noteikts Afganistānas konstitūcijā, tā ir viena no divām Afganistānas oficiālajām valodām; otra ir puštu. Dari valoda ir visizplatītākā valoda Afganistānā, un tā ir dzimtā valoda aptuveni 40—45% iedzīvotāju. Dari kalpo kā valsts *lingua franca*, un to saprot līdz 78% iedzīvotāju.

Dari bija iecienītākā literārā un administratīvā valoda starp tiem, kuriem tā nav dzimtā valoda, piemēram, puštuniem un moguliem, gadsimtiem ilgi pirms modernā nacionālisma uzplaukuma. Tāpat kā irāņu persiešu un tadžiku persiešu valoda, dari persiešu valoda ir viduspersiešu valodas turpinājums, kas ir Sasanīdu impērijas oficiālā reliģiskā un literārā valoda (224.–651. gads p.m.ē.), kas pati ir turpinājums senpersiešu valodai, ahemenīdu valodai (550.–330. gads p.m.ē.). Vēsturiskajā lietojumā dari atsaucas uz Sasanīdu viduspersiešu galma valodu.

## Atsauces
Persiešu valoda

**Persiešu valoda** (pašnosaukumi:  ) ir indoeiropiešu saimes irāņu atzara valoda, kurā runā pārsvarā Irānā (rietumpersiešu), Afganistānā (dari) un Tadžikistānā (tadžiku).

Ilgu laiku, sākot ar 10.—12. gadsimtu, persiešu valoda kalpoja kā starptautiskās saziņas, kultūras un zinātnes valoda plašā islāma pasaules austrumu daļā un būtiski ietekmēja visas reģiona valodas no Turcijas, Kaukāza un Krimas līdz Vidusāzijai un Indijai. Persiešu literārajai un sarunvalodai ir bijusi ievērojama ietekme uz citu irāņu, tjurku un jaunindiešu valodu attīstību. Līdz pat britu kolonizācijai plaši lietota kā otrā valoda Indijas subkontinentā, bijusi oficiālā valoda Mogulu impērijas laikā.

Persiešu valoda ir 9. populārākā valoda internetā — tā tiek lietota 2,6 % pasaules tīmeklī pieejamo vietņu, un tai ir tendence pieaugt, piemēram, 2010. gada oktobrī tās daļa bija tikai 0,6 %.

## Lingvoģeogrāfija

### Pratēju skaits
Mūsdienu Irānā persiešu valoda ir vienīgā valsts valoda un dominējošā mācību valoda izglītības iestādēs. Irānā dzīvo vairāk nekā 75 miljoni cilvēku, no kuriem lielākajai daļai persiešu valoda ir vismaz otrā valoda. Persiešu valoda ir dzimtā valoda vismaz pusei valsts iedzīvotāju, kurus dēvē par persiešiem.

Persiešu valoda kā starpetniskās saziņas, literatūras, plašsaziņas līdzekļu un citu sabiedriskās dzīves jomu valoda ir otra valoda citu Irānas tautu pārstāvjiem — gan irānvalodīgajiem (kurdi, beludži u. c.), gan neirāņvalodīgajiem (azerbaidžāņi, arābi, turkmēņi, armēņi u. c.).

### Sarunvaloda
Sarunvalodu persiešu valoda būtiski atšķiras no literārās persiešu valodas. Atšķirības starp abiem reģistriem attiecas ne tikai uz fonētiku, bet arī uz gramatiku, sintaksi, vārdu veidošanu, un spilgti atspoguļo valodas pārmaiņas, kas uzkrājušās kopš klasiskā perioda, bet gandrīz neatspoguļojas literārajā valodā.

Atšķirības starp persiešu valodas sarunvalodas formām neapšaubāmi pastāvēja jau jauno persiešu literārās normas veidošanās laikmetā, un vēlāk, sakarā ar politisko sadrumstalotību un sarunvalodas persiešu valodas paplašināšanās aptvertās telpas plašumu, tās tikai palielinājās. Tomēr, pateicoties rakstītās tradīcijas stabilitātei un unifikācijai, reģionālās atšķirības literārajā valodā līdz pat 19. gadsimtam bija nenozīmīgas, un lokālās atšķirības sarunvalodā var izsekot tikai pēc dialektu formām.

Plašais persiešu-tadžiku dialektu klāsts, kas stiepjas no Persijas līča līdz Fergānas ielejai, nav pilnībā aprakstīts un klasificēts, galvenokārt tāpēc, ka dialektoloģija Irānā un Afganistānā nav pietiekami attīstīta un daudzi dialekti nav aprakstīti. Kopumā to var iedalīt Irānas **rietumpersiešu valodā** un **austrumpersiešu valodā**, kas ir tadžiku un dari pamatā, kā arī dažās pārejas dialektos (Horasānas dialekti, tadžiku dialekti Afganistānas austrumos un ziemeļos, kā arī Pakistānas rietumos u.c.).

## Atsauces

## Ārējās saites
Dušanbe

**Dušanbe** (, 'pirmdiena') ir Tadžikistānas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Pilsētas nosaukums no tadžiku valodas nozīmē ‘pirmdiena’ (*du* divi + *šamba* vai *šanbe* diena) un atsaucas uz to, ka tā bija populāra pirmdienas tirgus vieta. Līdz 1929. gadam pilsēta bija zināma kā **Dušamba** (), bet no 1931. līdz 1961. gadam kā **Staļinabada** (). Pēc 2020. gada datiem iedzīvotāju skaits pilsētā bija 863 tūkstoši, bet tās aglomerācijā iedzīvotāju skaits pārsniedza 1,05 miljonus.

## Vēsture
Pirms Dušanbe kļuva par pilsētu, šajā vietā atradās trīs nelielas apdzīvotas vietas, no kurām lielāko sauca par Dušambi. Dušambe ilgu laiku bija Bukhāras hanistes sastāvā. 1922. gadā pēc ilgstošām cīņām ar vietējiem pretpadomju nemierniekiem ("basmačiem") tā nonāca Padomju Savienības kontrolē. 1924. gadā to pasludināja par Tadžikijas ASPR administratīvo centru. Kā pilsēta tā dibināta 1925. gadā, un tā vienlaicīgi tika izvēlēta kā Tadžikijas PSR galvaspilsēta.

## Ģeogrāfija
Pilsēta atrodas Varzobas (Dušanbinkas) upes krastos Gisaras ielejā, republikas dienvidrietumos.

Pēc Kepena klimata klasifikācijas Dušanbē valda Vidusjūras klimats (Csa) ar kontinentālā klimata (Dsa) iezīmēm. Vidējā gaisa temperatūra svārstās no +2,1 °C janvārī līdz +27,1 °C jūlijā. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 567 mm, vasaras ir sausas.

## Demogrāfija
Dušanbē 2011. gadā dzīvoja 83,4% tadžiki, 9,1% uzbeki, 5,1% krievi un 2,4% citu tautību cilvēki.

## Sadraudzības pilsētas
Šobrīd Dušanbei ir 10 sadraudzības pilsētas.
*  Kabula, Afghanistānā
*  Teherāna, Irānā
*  Maskava, Krievijā
*  Sanktpēterburga, Krievijā
*  Akhisāra, Turcijā 
*  Buldera, ASV
*  Klāgenfurte, Austrijā
*  Ankara, Turcijā
*  Lahora, Pakistānā
*  Sana, Jemenā 
*  Lusaka, Zambijā

## Atsauces

## Ārējās saites
Zviedrijas premjerministru uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Zviedrija]]s premjerministri jeb valdības vadītāji** no 1876. gada, kad tika izveidots premjerministra amats.

## Uzskaitījums

### [[Attēls:Jack of Sweden and Norway (1844–1905).svg|30px]] [[Zviedrijas un Norvēģijas Apvienotā karaliste]] ([[1876]] — [[1905]]) [[Attēls:Coat of Arms of the Union between Sweden and Norway.svg|30px]]

### [[Attēls:Flag of Sweden.svg|30px]] [[Zviedrijas Karaliste]] ([[1905]] — mūsdienas) [[Attēls:Great coat of arms of Sweden.svg|30px]]

## Skatīt arī
* Zviedrijas valdnieku uzskaitījums
Honiara

**Honiara** (, ) ir Zālamana Salu galvaspilsēta. Atrodas Gvadalkanālas salas ziemeļrietumu krastā, Matanikau upes krastos. 2025. gadā Honiarā dzīvoja 99,5 tūkstoši iedzīvotāju. Pirms Otrā pasaules kara Honiara nepastāvēja. To izveidoja amerikāņu bruņotie spēki kā militāro bāzi Zālamana salās. 1952. gadā tā kļuva par Britu Zālamana salu galvaspilsētu, nomainot iepriekšējo galvaspilsētu Tulagi, bet 1979. gadā – par neatkarīgās Zālamana Salu valsts galvaspilsētu.

## Ģeogrāfija
Honiara atrodas Gvadalkanalas salas ziemeļrietumos, Matanikau upes krastos. Pilsētas platība ir 22 km². Pilsētā valda subekvatoriālais klimats, pēc Kepena klimtata klasifikācijas tur ir ekvatoriālo mežu klimats (Aw) — karsts un mitrs klimats. Gaisa temperatūra gada laikā praktiski ir nemainīga un turas ap +26 °C. No janvāra līdz aprīlim ir musonu sezona, šajā laikā valda ziemeļrietumu musoni. Nokrišņu daudzums gadā ir 2180 mm.

Honiara kopš 1983. gada administratīvi nodalīta no Gvadalkanalas provinces Galvaspilsētas teritorijā, bet bieži tiek provincei statistiski pieskaitīta.

## Demogrāfija
2025. gadā Honiarā dzīvoja 99 544 cilvēki, no kuriem lielākā daļa ir melanēzieši. Lai arī Zālamana salās oficiālā valoda ir angļu valoda, daudzi iedzīvotāji runā kreoliskajās valodās. Dominējošā reliģija ir kristietība.

## Transports
Aviopārvadājumus no un uz Honiaru, kā arī uz Zālamana salām nodrošina Honiaras starptautiskā lidosta. Honiara ir arī nozīmīgākā Zālamana salu ostas pilsēta.

## Administratīvais dalījums
Administratīvi Honiara sīkāk dalās 12 apkaimēs, kas savukārt ir apvienotas trijos vēlēšanu apgabalos — Rietumu Honiarā, Centrālajā Honiarā un Austrumu Honiarā. Matanikau upe, kas plūst caur Honiaru, sadala pilsētu tā, ka sešas apkaimes ir upes kreisajā krastā, bet atlikušās sešas apkaimes ir upes labajā krastā. Krusas apkaimē atrodas valdības ēkas un institūcijas.

thumbnail|left|400px|Honiaras administratīvais dalījums (nosaukumi nav atveidoti latviešu valodā)

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Spāņu valoda

**Spāņu valoda** (*español*) jeb **kastīliešu valoda** (*castellano*) ir indoeiropiešu valodu saimes romāņu valoda, dzimtā valoda aptuveni 500 miljoniem cilvēku, galvenokārt Amerikā un Spānijā.

Viena no pasaulē populārākajām valodām. Tā ir oficiālā valoda 20 valstīs.  Spāņu valoda ir otrā izplatītākā valoda pēc mandarīnu valodas (ņemot vērā dzimto valodu), ceturtā populārākā valoda pēc angļu, mandarīnu un hindustāņu valodas. Lielākais cilvēku skaits, kam spāņu ir dzimtā valoda, ir Meksikā. Kopā ar angļu un franču valodu šī ir viena no pasaulē visvairāk mācītajām svešvalodām.

Spāņu valoda ir daļa no valodu grupas, kas attīstījās no vairākiem latīņu sarunvalodas dialektiem Pireneju pussalā pēc Rietumromas impērijas sabrukuma 5. gadsimtā. Vecākie teksti latīņu valodā ar spāņu valodas pēdām ir no 9. gadsimta. 13. gadsimtā spāņu kļuva par Kastīlijas Karalistes oficiālo dokumentu valodu. Spāņu koloniālisma ietekmē Jaunajos laikos spāņu valoda izplatījās citviet pasaulē, īpaši Amerikā.

Kā romāņu valodu grupas valoda spāņu valoda ir latīņu valodas pēctece. Spāņu valodā ir viena no mazākajām atšķirībām no latīņu valodas (apmēram 20%). Aptuveni 75% no modernās spāņu valodas vārdu krājuma ir atvasināti no latīņu valodas.

Spāņu ir viena no sešām oficiālajām ANO valodām, tāpat tai ir oficiālās valodas statuss Eiropas Savienībā, Amerikas valstu organizācijā, Āfrikas Savienībā, Dienvidamerikas valstu savienībā un daudzās citās starptautiskajās organizācijās.

## Skaņu izruna spāņu valodā

* a — **a**
* b — vārda sākumā vai pēc m un n — **b**, citur — **v**
* c — **k** izņemot pirms e un i, kad izrunā kā **θ** (šļupstošs **s**)
* ch — **č**
* d — **d**
* e — **e**
* f — **f**
* g — **g**, izņemot pirms e un i, kad izrunā kā **h**
* gu — pirms e un i — **g**
* h — neizrunā
* i — **i**
* j — **h**
* k — **k** (tikai aizgūtos vārdos)
* l — **l**
* ll — **ļj** (var variēt, piem., **lj**,** ļ**,** j** atkarībā no reģiona)
* m — **m**
* n — **n**
* ñ — **ņj**
* o — **o**
* p — **p**
* qu — **k**
* r — **r**
* s — **s**
* t — **t**
* u — **u**
* v — vārda sākumā vai pēc m un n — **b**, citur — **v**
* w — **w** (tikai aizgūtos vārdos)
* x — **ks**
* y — pirms patskaņiem — **j**,atsevišķi — **i**
* z — **θ** (šļupstošs **s**)

## Uzsvars

Uzsvērta:
* **priekšpēdējā zilbe**, ja vārds beidzas ar **patskani** vai **n**, vai **s** (*fl*'o**res'');
* **pēdējā zilbe**, ja vārds beidzas ar **līdzskani**, kas nav **n** vai **s** (''trabaj**a**r'');
* **pārējos gadījumos** uzsvars tiek atzīmēts virs attiecīgā burta (''coraz**ó**n'').

== Artikuls (''El artículo'') ==
Spāņu valodā ir:
* **noteiktais artikuls**


* **nenoteiktais artikuls'''

## Atsauces

## Skatīt arī
* Spāņu īpašvārdu atveidošana

## Ārējās saites
Karakasa

**Karakasa** (, izrunā: ), oficiāli **Santjago de Leona de Karakasa** (*Santiago de León de Caracas*), ir Venecuēlas galvaspilsēta un lielākā valsts pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Vēsturiskās Karakasas robežās 2009. gadā dzīvoja apmēram 1,81 miljons iedzīvotāju. Kopā ar priekšpilsētām, Lielajā Karakasā dzīvo apmēram 5,2 miljoni cilvēku. Tā ir viena no nozīmīgākajām Latīņamerikas pilsētām. Karakasa atrodas kalnienē 760-910 metrus virs jūras līmeņa.

Pilsēta dibināta 1567. gadā kā Santjago de Leona de Karakasa (*Santiago de León de Caracas*). Pēc Otrā pasaules kara piedzīvoja strauju izaugsmi. Daudzkārt cietusi zemestrīcēs, sevišķi 1755., 1812. un 1967. gadā.

## Galerija

Attēls:Flag of Caracas.svg|Karakasas karogs (1989–2022)
Attēls:Coat of arms of Caracas.svg|Karakasas ģerbonis (līdz 2022. gadam)


## Ārējās saites
Korejiešu valoda

**Korejiešu valoda** (한국어, *hangugeo*; 조선말, *chosŏnmal*) ir oficiālā valoda Korejas Republikā (Dienvidkorejā) un Korejas TDR (Ziemeļkorejā). Korejiešu valodā runā aptuveni 78 miljoni cilvēku, no kuriem 48 miljoni dzīvo Korejas Republikā, 24 miljoni — Korejas TDR, vairāk nekā 2 miljoni — Ķīnā, aptuveni 1 miljons — Amerikas Savienotajās Valstīs, ap 0,5 miljoniem — Japānā, bet pārējie 2,5 miljoni — atlikušajās pasaules valstīs. Korejiešu valodai ir divas atšķirīgas rakstības sistēmas: hangils un handža. Korejiešu literārā valoda balstās uz Seulas dialektu.

Valodnieki diskutē par korejiešu valodas piederību kādai konkrētai valodu saimei. Daudzi speciālisti uzskata, ka tā ir izolēta valoda, bet daži valodnieki uzskata, ka tā ir viena no altajiešu valodām.
[alt=|left|thumb|Korejiešu valodas dialektu izplatība [Korejas pussala|Korejas pussalā]]

## Vēsture
Korejiešu valodas vēsturisko posmu periodizācija ir šāda:
* korejiešu pirmvaloda (pirms 1. gadsimta);
* senā korejiešu valoda (no 1. līdz 10. gadsimtam);
* viduslaiku korejiešu valoda (no 10. līdz 16. gadsimta);
* mūsdienu korejiešu valoda (sākot ar 17. gadsimtu).

## Īpašvārdu atveidošana

Korejiešu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa. Korejiešu valodas hangila burti tiek pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā pēc to formālās vērtības, pakļaujot vārdus gramatizācijai.

Pēc šiem noteikumiem atveidojami Ziemeļkorejas un Dienvidkorejas cilvēku personvārdi un ģeogrāfiskie nosaukumi. Korejiešu izcelsmes personvārdi sastopami arī Amerikas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Austrālijā, Krievijā, Ķīnā, Japānā, retāk citur pasaulē. Atveidojot citu pasaules reģionu korejiešu izcelsmes personu vārdus, jāņem vērā šajā zemē pieņemtā izrunas prakse un vārdu pierakstu sistēmas.

## Skatīt arī
* Korejiešu vārdi

## Atsauces
Gruzīnu valoda

**Gruzīnu valoda** (*Kartuli*) ir kartvelu grupas valoda. Dzimtā valoda gruzīniem. Runā Gruzijā — 3,7 milj cilvēku; Krievijā — 130 tūkst; Turcijā — 100 tūkst; Ukrainā 23 tūkst; Irānā — 10 tūkst; Azerbaidžānā — 14,2 tūkst, Grieķija — 27 tūkst.

## Dialekti
Gruzīnu valodas dialekti atbilst gruzīnu etnogrāfiskajam iedalījumam. Kopumā 17 dialekti. Rietumgruzijā — adžāru, guriešu, imeretiešu, lečhumiešu un račiniešu dialekti. Austrumgruzijā — kartliešu (literārās valodas pamatā), kahetiešu, moheviešu, mtiulu, pšavu, tušinu un hevsūru dialekti. Dienvidgruzijā — džavahu un meshu dialekti. Ārpus Gruzijas — ingoloicu (Azerbaidžānā), fereidaniešu (Irānā) un imerhevcu (Turcijā). Kaut arī mengreli, svani un lazi tiek uzskatīti par gruzīnu etnogrāfiskajām grupām, tie runā atsevišķās valodās.

## Aizguvumi
Gruzīnu valodai ir bagāta aizguvumu vēsture no dažādām valodām, kas ir saistīta ar tās ģeogrāfisko stāvokli. Galvenie aizguvumu avoti gruzīnu valodā:

* Persiešu valoda: Ilgstošu kultūras un tirdzniecības kontaktu rezultātā gruzīnu valodā parādījās aizguvumi no persiešu valodas. Daudziem vārdiem, kas saistīti ar pārvaldi, kultūru un ikdienas dzīvi, ir persiešu saknes. Piemēri: بازار (*bāzār*) — tirgus (ბაზარი), دفتر (*daftar*) — kanceleja (დფტარი).
* Arābu valoda: arābu valodas aizguvumi gruzīnu valodā parādījās caur persiešu valodu, kā arī arābu iekarojumu un islāma kultūras ietekmes rezultātā. Piemēri: كتاب (*kitāb*) — grāmata (წიგნი).
* Turku valoda: arī Osmaņu impērijas ietekmes rezultātā tika aizgūti daudzi turku valodas vārdi, jo īpaši kulinārijas, sadzīves un militāro jautājumu jomā. Piemēri: چای (*çay*) — tēja (ჩაი).
* Krievu valoda: krievu valodas ietekme kļuva īpaši jūtama 19. un 20. gadsimtā, kad Gruzija bija Krievijas Impērijas un PSRS sastāvā. Piemēri: komsomols (კომსომოლი), traktors (ტრაქტორი).
* Eiropas valodas: pēdējā laikā globalizācijas un integrācijas pasaules sabiedrībā dēļ ir aizņemti vārdi no angļu, franču un citām Eiropas valodām. Piemēri: კომპიუტერი (*kompiuteri*) — dators, ტელეფონი (telephoni) — telefons.

## Ārējās saites
Angļi

**Angļi** (, ) ir tauta Apvienotajā Karalistē, Anglijas pamatiedzīvotāji. Kopējais skaits apmēram 48,5 miljoni.

## Izcelsme un vēsture

Angļi cēlušies no vairākām seno ģermāņu ciltīm (angliem, sakšiem, jitiem un frīziem), kas 5. gadsimtā šķērsoja Ziemeļjūru un apmetās Britānijā, kuru bija pametuši romieši. Viņi izspieda, iznīcināja un asimilēja senos iedzīvotājus — ķeltus (britus).

6. gadsimtā izveidojās pirmās valstis Britānijā. Cīnoties pret vikingiem, konsolidējās vienota anglosakšu etniskā identitāte. Pēc tam, kad 1066. gadā Angliju iekaroja normaņi, vairākus gadsimtus augstmaņi runāja franciski, bet tauta — angliski, līdz abi komponenti konsolidējās vienotā angļu tautā.

17. gadsimta Anglijas pilsoņu karš un sekojošā straujā valsts attīstība radīja Britu impēriju un masveida emigrāciju uz jaunajām kolonijām. Sajaucoties ar vietējiem iedzīvotājiem un iebraucējiem no citām valstīm, angļi kļuva par vairāku jaunu nāciju pamatveidotājiem (amerikāņi, anglokanādieši, austrālieši, jaunzēlandieši u.c.).

## Angļu skaita izmaiņas Latvijā pēc tautas skaitīšanu datiem (1897—2011)

## Ārējās saites
Tadžikijas PSR

**Tadžikijas PSR** bija no 1929. līdz 1991. gadam Tadžikistānas teritorijā eksistējoša padomju republika Padomju Savienības sastāvā.

## Vēsture
Pēc tam, kad Krievijas Turkestānu, kā arī Buhāras emirāta un Hivas hanistes teritorijas ieņēma Sarkanā armija, tika izveidota Turkestānas APSR, vēlāk arī Buhāras SPR un Horezmas SPR. 1924. gada 14. oktobrī tās likvidēja un uzbeku un tadžiku apdzīvotajā teritorijā izveidoja Uzbekijas PSR ar Tadžikijas ASPR tās sastāvā. Tomēr jau 1929. gadā no tās atdalīja **Tadžikijas PSR**. 

Tadžikijas PSR kļuva par septīto republiku PSRS sastāvā. Tadžikijas PSR teritorija bija 142,5 tūkstoši kilometru, iedzīvotāju skaits — 1 miljons 150 tūkstoši, 72% iedzīvotāju bija tadžiķi.

1991. gada 31. augustā Tadžikijas PSR Augstākā padome pārdēvēja republiku par Tadžikistānas Republiku (*Ҷумҳурии Тоҷикистон*).

1991. gada 9. septembrī Tadžikistānas Augstākā padome pasludināja republiku par neatkarīgu valsti.

Tadžikistānas Republika formāli palika PSRS sastāvā līdz pat tās likvidācijai 1991. gada 26. decembrī, jo netika ievērotas 1990. gada 3. aprīļa PSRS likumā "Par kārtību, kādā risināmi jautājumi saistībā ar kādas savienības republikas izstāšanos no PSRS" paredzētās procedūras. 

## Vadība
Tadžikijas Komunistiskā partija PSKP ietvaros īstenoja augstāko vadību no tās izveidošanas līdz pat neatkarības iegūšanai. Komunistiskās partijas augstākais orgāns bija Centrālā komiteja (CK), un Tadžikijas Komunistiskās partijas CK pirmais sekretārs bija faktiskais republikas vadītājs.

## Armija
Tadžikijas PSR bija vienīgais subjekts PSRS Vidusāzijā, kura neveidoja armiju PSRS bruņoto spēku sastāvā. To aizstāja Padomju Savienības Aizsardzības ministrijas vienības, kā arī karaspēks Uzbekistānā un Kazahstānā.

90. gadu sākumā Tadžikijas PSR armija bija mazākā PSRS, un tajā bija vairāk krievu nekā vietējo tadžiku. Armija nespēja efektīvi aizsargāt režīmu, kā tas pierādījās 1990. gada nemieru laikā Dušanbē. 

Tadžikijas PSR bija arī sava Iekšlietu un iekšējo karaspēka ministrija, kas bija neatkarīga PSRS Iekšlietu ministrijas struktūrvienība. 

## Ārējās saites
Republika

**Republika** ( — ‘sabiedriska lieta’) ir valsts pārvaldes forma, kurā pilsoņi ievēl valsts valdību. Daudzās republikās tauta ievēl arī valsts vadītāju, piemēram, prezidentu. Republiku vadītāji ir atbildīgi par tautu, kas to ir ievēlējusi. Mūsdienu republiku pamatā ir doma, ka vara pieder tautai, tas ir, ja tauta ir neapmierināta ar to, kā valda valsts vadītāji, tad nākamajās vēlēšanās ievēl citus pārstāvjus. Vēsturiski termins ‘republika’ tika attiecināts uz jebkuru valsti, kurā nebija monarhija.

Republikas pārvaldes forma nenozīmē, ka valstī ir demokrātija — ir iespējamas valstis ar ierobežotu demokrātiju, ja vēlēšanu tiesības ir šauram pilsoņu slānim, vai arī zem republikas izkārtnes var slēpties tīri autoritārs vai totalitārs režīms. Kā piemēru var minēt Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (Ziemeļkoreju) vai Augusto Pinočeta pārvaldīto Čīles Republiku, kurās zem republikas izkārtnes ir totalitārisms.

## Republiku iedalījums
Republikas vispārīgi var iedalīt: 
# prezidentālās republikās, kurās likumdevējs ir tautas vēlēts parlaments, bet izpildvaras galva ir tautas vēlēts prezidents, kurš patstāvīgi veido valdību un vada tās darbu, piemēram, Amerikas Savienotās Valstis;
# parlamentārās republikās, kurās likumdevējs parlaments veido valdību un kontrolē tās darbu. Parlamentārā republikā var būt prezidenta institūts, bet ne kā izpildvaras nesējs. Prezidents ir valsts galva un veic reprezentatīvās funkcijas, piemēram, Latvija;
# kvaziprezidentālās republikās, kurās valstī ir tautas vēlēts parlaments un tautas vēlēts prezidents. Taču prezidents nav izpildvaras galva. Valdību veido parlaments, lai arī ar prezidenta līdzdalību, piemēram, Krievija.

### Federatīvā republika
Federatīvā republikā pastāv varas dalīšana starp federatīvajām un vietējām iestādēm, atšķirībā no unitāras republikas, kur vara ir centralizēta. 

### Islāma republika
Teokrātiska vai līdzīga valdības formu, kurā islāma garīdzniecībai ir būtiska loma valsts pārvaldībā, sauc par islāma republiku. Pašlaik islāma republikas ir Irāna, Mauritānija un Pakistāna. Agrāk bija vēl dažas valstis ar šādu pārvaldes formu.

### Autonomās republikas
Ievērojams skaits autonomo republiku atrodas pēcpadomju valstīs, bet lielākā daļa no tām ir daļa no Krievijas. Daudzas no šīm republikām tika izveidotas padomju laikā kā Autonomās padomju sociālistiskās republikas (APSR). Šī administratīvā iedalījuma forma ir līdzīga provinces vai štata jēdzienam un būtībai.

## Vēsture
Vēsturiski pirmā republika bija Senajā Romā. 509. gadā p.m.ē. izveidojās Romas Republika, kas pastāvēja līdz 27. gadam p.m.ē., gandrīz 500 gadus. Valsts vara piederēja Senātam, kurā bija uz mūžu ievēlēti cilvēki.

Līdz 17. gadsimtam par republiku dēvēja jebkuru valsti, kurā nebija monarhija vai cits autoritārs režīms. 18. gadsimta beigās izveidojās pirmās mūsdienu republikas. 1788. gadā Amerikas Savienotās Valstis kļuva par pirmo republiku mūsdienu izpratnē. ASV valdību vadīja vēlēts ASV prezidents. Likumdošanas vara nonāca vēlētu senatoru un pārstāvju rokās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Čehu valoda

**Čehu valoda** (*čeština*; ) ir viena no rietumslāvu valodām, kurā runā vairāk nekā 11,5 miljoni cilvēku, galvenokārt Čehijā, kā arī pierobežas teritorijās Slovākijā un čehu diasporā citur pasaulē. Tuva un savstarpēji saprotama ar slovāku valodu, kā arī radniecīga poļu valodai. Tā ir ne tikai Čehijas oficiālā valoda, bet kopš 2004. gada maija arī viena no Eiropas Savienības oficiālajām valodām.

Čehu valodā visbiežāk izšķir četrus dialektus. Visizplatītākais dialekts ir Bohēmijas dialekts. Otrs izplatītākais dialekts ir Morāvijas dialekts, bet trešais — Silēzijas dialekts, kuram raksturīga spēcīga vācu valodas ietekme. Īpašs gadījums ir Cešinas Silēzijas dialekts, kurā Polijas dienvidos runā galvenokārt poļi. Šis dialekts nereti tiek uzskatīts arī par poļu valodas dialektu, kuram ir spēcīga čehu valodas ietekme.

Čehu valodas attīstība sākas neilgi pēc pirmās Bohēmijas valsts izveides 9. gadsimtā. Liecības par vecāko čehu valodas attīstības posms, kas tiek saukts par čehu pirmvalodu, ir fiksētas ar 10. gadsimtu, lai gan nav atrasti šajā valodā rakstīti teksi.

Čehu valodas un slovāku valodas pratēji parasti saprot viens otru bez īpašām grūtībām. Kaut arī jaunākās paaudzes čehiem var rasties grūtības ar dažiem slovāku vārdiem vai izteicieniem, tas neietekmē kopējo saziņu.

## Skatīt arī
* Čehu īpašvārdu atveidošana

## Atsauces

## Ārējās saites

* Čehu valoda Čehijas Republikas oficiālā mājaslapa
* 
*
Nacionālais kopprodukts

thumb|Pasaules Bankas ienākumu grupas 2021. gadā
**Nacionālais kopprodukts** (NKP) ir ekonomikas makroekonomikas pamatrādītājs. Šis rādītājs ir ļoti līdzīgs nacionālajam kopienākumam, tomēr, ja tiek izdalīts atsevišķi, tad tajā tiek iekļauti arī netiešie uzņēmējdarbības nodokļi.

Nacionālo kopproduktu iegūst, ja iekšzemes kopproduktam pieskaita no citām valstīm saņemtos īpašuma ieņēmumus un atlīdzību nodarbinātajiem, bet atņem citām valstīm samaksātos īpašuma ieņēmumus un atlīdzību nodarbinātajiem.

## Ietekme uz valsts ekonomiku

# Ekonomikas izaugsme: Augsts NKP pieaugums liecina par veselīgu ekonomikas izaugsmi.
# Valsts budžets: NKP apjoms ietekmē valdības ieņēmumus un izdevumus, tostarp nodokļu ieņēmumus un sociālo atbalsta programmu finansējumu.
# Investīcijas: Augsts NKP var piesaistīt ārvalstu investīcijas, kas veicina tālāku ekonomisko attīstību.

## Skatīt arī
* Iekšzemes kopprodukts
* Nacionālais kopienākums

## Ārējās saites
Bahamu premjerministri

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Bahamu Salas|Bahamu]] premjerministri** kopš 1973. gada, kad Bahamas ieguva neatkarību no Apvienotās Karalistes.

## Uzskaitījums

### [[Attēls:Flag_of_the_Bahamas.svg|30x30px]] '''Bahamu Sadraudzība (1973 — mūsdienas)'''

PLP - Bahamu Progresīvā Liberālā partija *(Progressive Liberal Party)* - kreisi centriskaFNM - Bahamu Brīvā Nacionālā kustība *(Free National Movement)* - labēji centriska

## Skatīt arī

* Bahamu administratīvais iedalījums
Seula

**Seula** (, izrunā: , burtiskā tulkojumā: ‘galvaspilsēta’) ir Dienvidkorejas galvaspilsēta un lielākā valsts pilsēta. Tā atrodas valsts ziemeļos, netālu no demarkācijas līnijas ar Ziemeļkoreju pie Hanganas upes.

Seula ar dažādiem nosaukumiem bija Korejas galvaspilsēta no  līdz 1910. gadam, kad Koreja tika iekļauta Japānas Impērijā. Pēc Otrā pasaules kara, kad Koreja tika sadalīta Ziemeļkorejā un Dienvidkorejā, Seula *[[de jure]]* bija ne tikai Dienvidkorejas, bet arī Ziemeļkorejas galvaspilsēta. Tikai 1972. gada decembrī Ziemeļkorejas konstitūcijā tika izmainīts, ka oficiāli Ziemeļkorejas galvaspilsēta ir Phenjana.

Seulā dzīvo gandrīz 10,5 miljoni iedzīvotāju, bet kopā ar piepilsētām Inčhonu, Suvonu, Kojanu, Sonnamu un citām tās aglomerācijā dzīvo vairāk nekā 20 miljoni, kas ir gandrīz puse no visiem valsts iedzīvotājiem. Pēc aglomerācijas iedzīvotāju skaita Seula ir otra lielākā pilsēta pasaulē aiz Tokijas aglomerācijas.

## Vēsture
Seula minēta rakstos kā Pekčes (*Baekje*) (viena no Trīs karaļvalstīm) galvaspilsēta **Virjesona** (*Wiryeseong*) 18. gadā p.m.ē.

6. gadsimtā Gorjo (Goryeo) valstī Seula bija "dienvidu galvaspilsēta.

Korejas kara laikā (1950—1953) pilsēta vairākas reizes tika spēcīgi nopostīta. Pēc pamiera noslēgšanas simboliski par Dienvidkorejas galvaspilsētu tika izraudzīta Seula, un mūsdienās Seulas aglomerācijā dzīvo 24% no Dienvidkorejas iedzīvotājem.

1988. gadā Seulā notika vasaras olimpiskās spēles.

## Vietas
* *Dongmyo* (Austrumu templis) (1601)
* *Jongno* - pazīstamākā pilsētas iela
* Kara muzejs (1994)
* Li dinastijas "Piecas lielās pilis" - *Changdeokgung, Changgyeonggung, Deoksugung, Gyeongbokgung, Gyeonghuigung* (XIV - XVI gs)
* *Pungnap Toseong* - senākais aizsardzības mūris
* *Samjeondo* piemineklis (1636)

## Cilvēki
* Nams Džuns Paiks (*Nam June Paik*; 1932—2006) — videomākslinieks
* Be Jons Džuns (*Bae Yong Jun*; 1972) — aktieris
* Go Kuns (*Goh Kun*; 1938) — politiķis, Korejas premjers
* Juns Seondo (*Yun Seondo*; 1587—1671) — dzejnieks
* Lī Min Ho (Lee Min-Ho; 1987) — aktieris

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mājaslapa
Pirktspējas paritāte

**Pirktspējas paritāte** () ekonomikā ir teorētisks cenu salīdzīnājums, ko aprēķina, balstoties uz kāda preču groza cenu katrā valūtā tās pamatvalstī. Tas bieži būtiski atšķiras no tirgus valūtas kursa, jo arī vienā valūtā preču cenas mēdz atšķirties dažādās valstīs ģeogrāfiskās situācijas, ražošanas atšķirību un tirgus īpatnību dēļ.

Pirktspējas paritāti bieži lieto tirgus kursa vietā, lai salīdzinātu dažādu valstu un valūtu ekonomiskos rādītājus - jo tad tiek atspoguļots konkrēts preču daudzums vai labklājības līmenis, neņemot vērā cenu atšķirības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nitroglicerīns

**Nitroglicerīns** (glicerīna trinitrāts, CH2ONO2CHONO2CH2ONO2), zināms arī kā **trinitroglicerīns** (TNG), **nitro**, **gliceriltrinitrāts** (GTN) vai **1,2,3-trinitroksipropāns**, ir smags, bezkrāsains vai dzeltenīgs, indīgs, eļļains sprādzienbīstams šķidrums, ko iegūst, nitrējot glicerīnu. Nitroglicerīns pieskaitāms pie slāpekļskābes esteriem, jo tā molekulā nitrogrupas −NO2 saistītas ar glicerīnu caur skābekļa tiltiņu.

Nitroglicerīns, ko 1847. gadā atklāja Askanio Sobrero, ir izmantots kā aktīvā sastāvdaļa sprāgstvielu - dinamīta, ražošanā, un kā tādu to izmanto celtniecībā, nojaukšanā un kalnrūpniecībā. To apvieno ar nitrocelulozi, veidojot dubultās bāzes bezdūmu pulveri, ko kopš 1880. gada izmanto kā propelentu artilērijā un šaujamieročos.

Nitroglicerīns jau vairāk kā 130 gadus izmanto medicīnā kā spēcīgu vazodilatatoru (izraisa vaskulārās sistēmas paplašināšanos) sirds slimību, piemēram, stenokardijas un hroniskas sirds mazspējas, ārstēšanai. Lai gan jau agrāk bija zināms, ka šī labvēlīgā iedarbība ir saistīta ar nitroglicerīna pārvēršanos par slāpekļa(II) oksīdu, kas ir spēcīgs venodilatators, tikai 2002. gadā tika atklāts, ka šīs pārvēršanās enzīms ir mitohondriālā aldehīda dehidrogenāze (ALDH2). Nitroglicerīns ir pieejams sublingvālās tabletēs, aerosolos, ziedēs un plāksteros.

## Vēsture
Nitroglicerīnu pirmais ieguva itāļu ķīmiķis Askanio Sobrero 1847. gadā un nosauca par piroglicerīnu tā eksplozivitātes dēļ. Zviedru ķīmiķis Alfrēds Nobels nitroglicerīnu sāka izmantot kā sprāgstvielu, taču tā ražošana un pārvadāšana bija ārkārtīgi bīstama (notika vairāki sprādzieni ar cilvēku upuriem). 1866. gadā Alfrēds Nobels atklāja, ka, piesūcinot ar nitroglicerīnu smalkus inertus materiālus (piemēram, tā saucamo infuzoriju zemi jeb kīzelgūru), eksplozīvās īpašības saglabājas, bet mehāniskā jutība kļūst daudz mazāka. Jaunā sprāgstviela tika nosaukta par dinamītu un, to ražojot, Nobels kļuva bagāts (daļa līdzekļu tika novēlēta Nobela prēmiju izmaksāšanai).

## Iegūšana
Nitroglicerīnu iegūst, nitrējot glicerīnu ar sērskābes un slāpekļskābes maisījumu (koncentrētu skābju masas attiecības ≈55:45). Reakcija ir eksotermiska. Ja temperatūra pārsniedz ≈28&nbsp;°C, sāk sadalīties daļēji nitrētais glicerīns, šis process ir vēl eksotermiskāks. Ja temperatūra ir pārāk zema (zem ≈18&nbsp;°C), reakcija notiek pārāk lēni. Skābju maisījumam lēnām liek klāt glicerīnu, uzturot optimālo temperatūru. Izejvielu (glicerīna) tīrība ietekmē galaprodukta iznākumu un lietojamo reakcijas temperatūru intervālu.

## Izmantošana
To plaši lieto sprāgstvielu, īpaši dinamīta, ražošanā. To lieto arī medicīnā atsevišķu sirds problēmu ārstēšanā (nitroglicerīns paplašina asinsvadus). Saindējoties ar nitroglicerīnu, parasti sāp galva. Organismā nitroglicerīns nonāk, uzsūcoties caur ādu (vai gļotādu).

## Ārējās saites
* Video: Nitroglicerīna detonācija palēninājumā
Konfūcijs

**Konfūcijs** jeb **Kundzi** (,  — "Viedais kungs"; dzimis 551. gadā p.m.ē., miris 479. gadā p.m.ē.) bija ievērojams Pavasara un Rudens perioda domātājs, filozofs un skolotājs Ķīnā, Džou dinastijas valdīšanas laikā. Tradicionāli viņa dzimšanas diena tiek svinēta 28. septembrī. Konfūcija filozofija uzsver personisko un valdības morāli un labi saskan ar ķīniešu sabiedrības un ģimenes tradīcijām par to, kā pareizāk dzīvot. Viņš mācīja cilvēkiem būt iecietīgiem, laipniem un nesavtīgiem. Viņa mācība, kas zināma kā konfūcisms, vislielāko ietekmi ir atstājusi Ķīnā, bet tā ir plaši izplatīta arī citās Austrumāzijas valstīs.

## Biogrāfija
Konfūcijs ir dzimis 551. gadā p.m.ē. Lu valstī, mūsdienu Šaņdunas provincē. Divus gadus pēc Konfūcija piedzimšanas nomira viņa tēvs. No 539. līdz 533. gada p.m.ē. Konfūciju apmācīja viņa vectēvs. 19 gadu vecumā viņš apprecējās. Turpmākos gadus (532 p.m.ē.–502 p.m.ē.) viņš strādāja dažādus zemāko kārtu darbus.

Konfūcija māte nomira 529. gadā p.m.ē. Vienpadsmit gadus vēlāk, 518. gadā p.m.ē., viņš bija spiests bēgt un devās trimdā uz Cji valsti. Ap 500. gadu p.m.ē. Konfūcijs atgriezās Lu valstī, kur ieņēma augstus amatus valdībā. 497. gadā Konfūcijs vēlreiz steigā devās ilgstošos klejojumos. Iespējams, viņš bija iesaistīts sazvērestībā. Četrpadsmit gadu laikā viņš apmeklēja vairākas kaimiņvalstis. Šajā laikā iegrima pārdomās un dažādu atziņu izteikšanā. 484. gadā p.m.ē. vēlreiz atgriezās Lu valstī. Divus gadus vēlāk piedzīvoja sava dēla nāvi. Šajā laikā starp ķīniešu valstīm sākās Karojošo valstu periods. 479. gadā p.m.ē. Konfūcijs nomira.

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
* 
*
Kirilica

**Kirilica** (bulgāru un , krievu un , , , , ) vai **kiriliskais raksts** ir alfabētiska rakstība, kas ir plaši lietota austrumslāvu un dienvidslāvu valodām, kā arī vairākām neslāvu valodām Krievijā un oficiāla rakstu sistēma arī Kazahstānā, Kirgizstānā, Tadžikistānā un Mongolijā. Vēsturiski viens no diviem senslāvu raksta variantiem. Tas izveidots, balstoties uz svētā Kirila un svētā Metodija radīto glagolicas alfabētu un uz Bizantijas grieķu alfabētu. Uz senslāvu kirilicas pamata izveidotus mūsdienu alfabētus izmanto sešas slāvu valodas — baltkrievu, bulgāru, krievu, maķedoniešu, serbu un ukraiņu, kā arī daudzas neslāvu valodas, pamatā bijušās PSRS teritorijā.

## Burti
[thumb|250px|[Veļikijnovgoroda|Veļikijnovgorodā atrasts 11. gadsimta kiriliskais alfabēts uz bērza tāss]]
thumb|250px|Lapaspuse no Meletija Smotricka 1619. gada darba „Baznīcslāvu valodas gramatika”, kurā rakstīts kiriliskajā alfabētā
Senslāvu kirilicas alfabētā ir 43 burti. No tiem 24 pārņemti no grieķu unciāļu raksta, 19 izveidoti patstāvīgi, piemēram: ж, ш, ъ, ь un citi. Kirilicas burti tika izmantoti arī skaitļu apzīmēšanai.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Slāvu valodas un rakstzīmju kopa  
* К истории русской азбуки 
* Kirilicas rakstzīmju kopa
Ķīmisko elementu periodiskā tabula

thumbnail|upright=1.5|Ķīmisko elementu periodiskā tabula
**Ķīmisko elementu periodiskā tabula** (**ĶEPT**) ir sistemātisks ķīmisko elementu izkārtojums, kurā elementi sakārtoti pēc atomskaitļa (protonu skaita atomu kodolā) un sagrupēti periodos (rindās) un grupās (kolonnās) atbilstoši to ķīmiskajām un fizikālajām īpašībām. Tas ir viens no fundamentālākajiem instrumentiem dabaszinātnēs, kas ļauj strukturēt zināšanas par elementu uzbūvi, īpašībām un savstarpējām sakarībām. Pašlaik periodiskajā tabulā ir ietverti visi līdz šim atzītie ķīmiskie elementi, tajā skaitā arī sintezētie supersmagie elementi; tabula var tikt papildināta, ja nākotnē tiek apstiprināti jauni elementi. Periodiskajai tabulai ir būtiska nozīme ķīmijā, fizikā un materiālzinātnē. Ķīmijā tā kalpo kā pamats elementu reaktivitātes, savienojumu veidošanās un ķīmisko reakciju likumsakarību izpratnei, kā arī ļauj salīdzināt un prognozēt elementu ķīmisko uzvedību un periodiskās tendences. Fizikā periodiskā tabula atspoguļo atomu uzbūves periodiskumu, tostarp elektronu konfigurāciju un kvantu mehānikas principus, kas nosaka vielas fizikālās īpašības. Materiālzinātnē periodiskās likumsakarības tiek izmantotas jaunu materiālu projektēšanā un meklējumos, ļaujot paredzēt mehāniskās, elektriskās, magnētiskās un termiskās īpašības, balstoties uz elementu atrašanās vietu tabulā.

Periodiskās tabulas teorētiskais pamats ir periodiskais likums, kas mūsdienu izpratnē nosaka, ka ķīmisko elementu īpašības periodiski mainās līdz ar atomskaitļa pieaugumu. Vēsturiski šo likumsakarību 1869. gadā formulēja krievu ķīmiķis Dmitrijs Mendeļejevs, kurš izveidoja vienu no pirmajiem ietekmīgajiem periodiskās tabulas variantiem. Mendeļejeva tabula sākotnēji tika veidota galvenokārt, balstoties uz elementu relatīvajām atommasām, tomēr viņš atklāja periodisku īpašību atkārtošanos un drosmīgi paredzēja vēl neatklātu elementu esamību un to īpašības. Šo prognožu apstiprināšanās vēlāk kļuva par spēcīgu pierādījumu periodiskā likuma pareizībai. 20. gadsimta sākumā periodiskais likums tika būtiski precizēts, pateicoties pētījumiem par atomu uzbūvi un kodola lādiņu, īpaši Henrija Mozlija darbiem, kas pierādīja, ka elementu īpašību periodiskums ir tieši saistīts ar atomskaitli, nevis atommasu. Šī atziņa nodrošināja periodiskajai tabulai stingru zinātnisku pamatojumu un ļāva skaidrot elementu īpašību periodiskumu kā elektronu struktūras noteiktu parādību. Mūsdienās ķīmisko elementu periodiskā tabula tiek uzskatīta par vienu no visveiksmīgākajiem zinātniskajiem modeļiem, kas vienlaikus apvieno empīriskus novērojumus, teorētisku skaidrojumu un praktisku pielietojamību.

## Mendeļejeva periodiskā tabula

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mendeļejeva periodiskās tabulas ģenialitāte — Lū Seriko . *TED-Ed* (2012. gada 21. novembris).
Kustības par valsts izveidi

**Kustība par valsts izveidi** ir process, kad noteikta teritorija vēlas izveidot savu neatkarīgu valsti. Teritorijas, kas vēlas izveidot neatkarīgu, brīvu valsti:
* Aļaska;
* Basku zeme;
* Biafra;
* Bosniešu un Horvātu Federācija;
* Flandrija;
* Halistāna;
* Havaju salas;
* Čečenija;
* Katalonija;
* Kurdistāna;
* Kvebeka;
* Mandžūrija;
* Serbu Republika;
* Tibeta;
* Vojvodina;
* Zanzibāra.