Turcijas saimniecība

**Turcijas ekonomika** ir dinamiska un daudzdimensionāla sistēma, kurai ir svarīga loma ekonomikā gan reģionālā, gan pasaules mērogā. Tajā apvienotas gan jaunattīstības, gan attīstītās ekonomikas iezīmes. To raksturo liels iekšzemes tirgus, stratēģiski izdevīga atrašanās vieta starp Eiropu un Āziju, nozaru daudzveidība un ekonomikas problēmas.

Turciju ASV Centrālais izlūkošanas dienests iekļauj attīstīto valstu sarakstā un tā ir ESAO un G20 dibinātāja.

Kopš Turcija ir republika, tās saimniecība ir bijusi daļēji valsts kontrolēta, kur valdība pilnībā kontrolē privātā sektora līdzdalību, starptautisko tirdzniecību un ārvalstu tiešos ieguldījumus. 1980. gados Turcijā sāka īstenot vairākas reformas, kuru idejiskais autors bija premjers Turguts Ezals. Reformas nodrošināja valsts pakāpenisku pāreju no valsts kontrolētas brīvās ekonomikas uz privātā sektora brīvo ekonomiku. Reformu rezultātā notika strauja izaugsme, kuru tikpat ātri apturēja lejupslīde un krīzes 1994., 1999. un 2001. gadā. Tā rezultātā IKP pieaugums no 1981. līdz 2003. gadam bija tikai 4%. Papildus nepieciešamo reformu trūkums, arvien augošais privātais sektors un politiskā korupcija izraisīja ļoti augstu inflāciju, vāju banku sektoru un nepastāvīgu makroekonomisko stāvokli.

Pēc 2001. gada krīzes, pateicoties finanšu ministra Kemala Derviša reformām, tika samazināta inflācija līdz viencipara skaitlim, palielinājās uzticība investoru acīs un sāka samazināties bezdarbs. Ekonomisko reformu rezultātā Turcija ir padarījusi daudz pieejamākus tās tirgus starptautiskiem tirgotājiem un samazinājusi valsts ietekmi tirdzniecībā. Arvien vairāk valsts uzņēmumu tiek privatizēti.

[thumb|left|400px|[Esenboas starptautiskā lidosta Ankarā.]]
2005. gadā IKP pieaugums bija 7,5% un tādēļ Turcija ir viena no ātrāk augošajām saimniecībām pasaulē. Turcijas saimniecībā vairs nedominē vecā lauksaimniecība, jo tagad saimniecībā lielāka loma ir industrializētajiem rajoniwm ap lielākajām pilsētām valsts rietumos. Tiem raksturīga augsta līmeņa servisa industrija un tagad lauksaimniecība sastāda tikai 11,9% no IKP, bet ražošana — 23,7% un pakalpojumi — 64,5%. Pēdējo 20 gadu laikā īpaši strauju izaugsmi pieredzējusi tūrisma nozare un tagad tā ir nozīmīga valsts saimniecības sastāvdaļa. 2005. gadā Turciju apmeklēja 24.124.501 cilvēks, kas pienesa valsts ieņēmumiem apmēram 18,2 miljardus ASV dolāru. Citi svarīgākie Turcijas saimniecībasvirzieni ir būvniecība, auto ražošana, elektronika un tekstilrūpniecība.

Pēdējo gadu laikā lielo inflāciju Turcijā izdevās apturēt un tādēļ tika ieviesta jauna valūta, lai nostiprinātu esošo situāciju arī vizuāli.  vecās turku liras (TL) tika aizstātas ar jaunajām turku lirām (YTL), atmetot sešas nulles (1 YTL = 1.000.000 TL). Turpinoties ekonomiskajām reformām, 2005. gadā inflācija tika samazināta līdz 8,2% un bezdarbs līdz 10,3%. Ar IKP 5.062 ASV dolāru uz vienu iedzīvotāju, Turcija 2005. gadā bija 69. vietā pasaulē.

[thumb|Pazemes funikulieris [Stambula|Stambulā.]]
Turcijas galvenie tirdzniecības partneri ir:
* Eiropas Savienība (eksports 59%; imports 52%);
* ASV;
* Krievija;
* Japāna.

Turcija savā labā izmanto arī priekšrocības, ko piedāvā muitas savienība ar ES, kuru noslēdza 1995. gadā, lai realizētu eksportam paredzētās rūpniecības preces un piesaistītu ES valstu investorus. 2005. gadā eksports sasniedza 73,5 miljardus ASV dolāru, bet imports sasniedza 116,8 miljardus. 2006. gadā eksports jau sasniedza 85,8 miljardus, kas ir par 16,8% vairāk nekā 2005. gadā. Jaunākie dati liecina, ka eksports 2007. gadā bijis 105,9 miljardi ASV dolāru.

Pēc ilglaicīga perioda bez ievērojamiem ārvalstu ieguldījumiem, Turcija ir spējusi 2006. gadā piesaistīt ieguldījumus 19,9 miljardu ASV dolāru apmērā, bet 2007. gadā paredzams daudz lielāks apjoms. Plašās privatizācijas un stabilā valsts politika sakarā ar iespējamo iestāšanos ES, stabila izaugsme un pareizi izplānotās reformas banku sektorā, mazumtirdzniecībā un telesakaros ir pozitīvi ietekmējušas ārvalstu ieguldījumu apjomīgāku pieplūdumu.

## Atsauces