Aļaksandrs Lukašenka

**Aļaksandrs Lukašenka** () jeb **Aleksandrs Lukašenko** (; dzimis ) ir Baltkrievijas politiķis, kurš kopš 1994. gada atrodas valsts prezidenta amatā.

Lukašenka ir pirmais un vienīgais Baltkrievijas prezidents, kopš šis amats tika izveidots pēc PSRS sabrukuma. Viņš ir pazīstams ar savu autoritāro valdīšanas stilu. Daudzas valstis un iekšējā opozīcija viņu apvaino negodīgās vēlēšanās un cilvēktiesību pārkāpumos. Lukašenkas prezidentūras laikā Baltkrievijā nav notikušas brīvas un taisnīgas vēlēšanas. Pēdējos gados, īpaši pēc 2020. gada prezidenta vēlēšanām, kuras izraisīja plašus protestus un starptautisku nosodījumu, Lukašenka ir saskāries ar pastiprinātu starptautisko spiedienu, tostarp sankcijām no Eiropas Savienības un ASV. Arī Saeima 2020. gada 1. oktobrī pieņēma lēmumu vairs neatzīt Lukašenku par leģitīmu Baltkrievijas prezidentu. Neskatoties uz to, viņš spēja saglabāt varu, daļēji pateicoties Krievijas atbalstam.

Lukašenka ir saglabājis ciešas attiecības ar Krieviju, kas ir Baltkrievijas galvenais ekonomiskais un militārais sabiedrotais, lai gan attiecības starp abām valstīm reizēm ir bijušas sarežģītas. Viņa politika ir orientēta uz spēcīgu valsts kontroli pār ekonomiku un sociālajiem jautājumiem, kas izpaužas gan kā protekcionisms, gan kā mēģinājumi saglabāt valsts ietekmi stratēģiskās nozarēs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1954. gada 30./31. augustā Kopisas ciematā slaucējas ģimenē, tēvs nav zināms. Pēc skolas beigšanas 1971. gadā Lukašenka studēja Mahiļovas Pedagoģiskajā institūtā (1971—1975), dienēja PSRS VDK Robežsardzes karaspēkā (1975—1977), pēc tam bija komjaunatnes sekretārs Mahiļovas Pārtikas tirdzniecības pārvaldē.
1979. gadā kļuva par PSKP biedru, bija Padomju armijas tanku rotas poļitruks (1980—1982), vēlāk kolhoza priekšsēdētāja vietnieks un partijas komitejas sekretārs Šklovas rajonā (1982—1987).

1987. gadā Lukašenku iecēla par sovhoza direktoru, bet 1990. gadā viņu ievēlēja par Baltkrievijas PSR Augstākās padomes deputātu. 1991. gadā viņš kā deputāts neatbalstīja Belovežas gāršas līgumu.
Vienu gadu vadīja Baltkrievijas Augstākās padomes komisiju cīņai ar korupciju (1993—1994).

### Valsts prezidenta amatā
Pēc PSRS sabrukšanas 1994. gadā Lukašenku ievēlēja par Baltkrievijas prezidentu, un viņš atteicās no sovhoza direktora amata. 1996. gada vasarā Baltkrievijas parlaments pieņēma petīciju, kas prasīja atstādināt Lukašenku par konstitūcijas pārkāpšanu. 1996. gada 26. novembrī Lukašenka sasauca tautas referendumu, lai pagarinātu savu ievēlēšanas termiņu no 4 līdz 7 gadiem, kā arī dotu viņam tiesības atlaist parlamentu. Pēc Lukašenkas pasludinātajiem rezultātiem 70,5% balsotāju atbalstīja priekšlikumus, kaut arī referenduma norise ir plaši apstrīdēta. Tūlīt pēc tam parlaments tika atlaists, policija ieņēma parlamenta ēku un arestēja 89 no 110 deputātiem. Pieņēma jaunu parlamentu ar 110 Lukašenkas izvēlētiem deputātiem.

2001. gada 9. septembrī, prezidenta termiņam beidzoties, notika pārvēlēšanas. Atkal šaubīgās, plaši kritizētās vēlēšanās Lukašenka uzvarēja ar ievērojamu pārsvaru.

2004. gada 17. oktobrī reizē ar parlamenta vēlēšanām notika referendums, lai atceltu konstitucionālo ierobežojumu prezidentam uz tikai 2 termiņiem, pēc kura Lukašenkam būtu jāatkāpjas 2006. gadā. Pēc oficiālajiem rezultātiem 79,42% balsotāju šo priekšlikumu atbalstīja. Opozīcija un starptautiskie novērotāji (izņemot NVS novērotājus) rezultātus uzskatīja par viltotiem.

Pēc Baltkrievijas Centrālās vēlēšanu komisijas publiskotajiem datiem 2010. gada prezidenta vēlēšanās Lukašenka ieguva 79,65% balsu, 2015. gada vēlēšanās&nbsp;— 83,47% balsu, bet 2020. gada vēlēšanās 80,1% balsu. Baltkrievijas iedzīvotāju protesti pret vēlēšanu rezultātu viltošanu 2020. gada 9. augustā pārvērtās par masu protestiem pret Lukašenkas režīmu. Kopš šīm vēlēšanām Lukašenku vairs neatzīst par leģitīmu valsts vadītāju daudzas valstis, tai skaitā Eiropas Savienības valstis, Apvienotā Karaliste, ASV u.c. Autoritārā vadības stila dēļ tika dēvēts par Eiropas pēdējo diktatoru.
2022. gada februārī no Baltkrievijas teritorijas ar Lukašenkas piekrišanu notika Krievijas bruņoto spēku iebrukums Ukrainā, pēc kā ES nolēma pastiprināt sankcijas pret Baltkrieviju. Dažas dienas vēlāk arī Baltkrievijas karaspēks īslaicīgi pārgāja Ukrainas robežu, pretēji tam, ka Lukašenka paziņoja, ka neiesaistīsies šajā konfliktā.

2025. gada 27. janvārī Baltkrievijas Centrālā vēlēšanu komisija paziņoja, ka 26. janvārī notikušajās prezidenta vēlēšanās Lukašenku esot atbalstījuši 86,82% vēlētāju.

## Privātā dzīve
### Ģimene
1975. gadā Aļaksandrs Lukašenka apprecējās ar Gaļinu Želneroviču, viņiem ir divi dēli&nbsp;— Viktors (1975) un Dmitrijs (1980). 2004. gadā viņam ārlaulībā piedzima trešais dēls Nikolajs, kura mātes vārds tiek turēts slepenībā.

### Vaļasprieki
Lukašenka uzskata, ka prezidentam jābūt konservatīvam un jāizvairās no tādām mūsdienīgām elektroierīcēm kā planšetdatori un viedtālruņi. Agrāk spēlējis bajānu un futbolu, bet prezidentūras laikā to pārtraucis. Nodarbojies ar slēpošanu un hokeja spēlēšanu uzbrucēja pozīcijā, piedalījies paraugspēlēs ar uzaicinātiem starptautiski pazīstamiem hokejistiem. Viņa vecākie dēli arī spēlē hokeju, reizēm kopā ar tēvu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Grāmatas „Lukašenko: politiskā biogrāfija” recenzija  15.11.2017