open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pēteris Sēja

**Pēteris Sēja** ( — ) bija latviešu skolotājs un politiķis, vēlāk diplomāts, kas kopš 1921. gada pārstāvēja Latviju dažādās Eiropas valstīs. 

## Dzīvesgājums
Pēteris Sēja ir dzimis 1880. gada 19. aprīlī Doles draudzes novada „Kuģos” („Kārklos”), tagadējā Ķekavas novadā. 
No 1900. līdz 1905. gadam Sēja strādāja par skolotāju Doles draudzes skolā Ķekavā. Piedalījies 1905. gada revolūcijā un tika ievēlēts par Doles pagasta rīcības komitejas priekšsēdētāju. Lai izvairītos no represijām, viņš 1906. gadā emigrēja uz Šveici, kur 1906.—1909. gadā Cīrihē studēja vēsturi un tautsaimniecību, 1909.—1917. gadā strādāja par skolotāju Cīrihes institūtā „Concordia” un lektoru Starptautiskā tirdzniecības akadēmijā. 1915. gadā viņš bija viens no Latviešu komitejas Šveicē dalībniekiem ar Raini kā priekšsēdētāju. Strādājis pie Latvijas pašnoteikšanās prasību formulēšanas, sadarbojies ar Latvijas delegāciju Versaļas miera konferencē. 

1920. gadā P.Sēja atgriezās dzimtenē un iestājās Latvijas Ārlietu ministrijas dienestā, piedalījās delegācijā, kas veda sarunas par Latvijas uzņemšanu Tautu Savienībā (1921). Vēlāk viņš bija padomnieks Latvijas sūtniecībā Parīzē (1921—1925), Ārlietu ministrijas Rietumu nodaļas vadītājs (1925—1927), sūtnis Itālijā (1927—1933), Albānijā, Bulgārijā un Grieķijā (1928—1933), Zviedrijā, Dānijā un Norvēģijā (1933—1937).

Miris 1940. gada 9. jūnijā Stokholmā, apglabāts Doles draudzes kapsētā Ķekavā.

## Raksti
* Pēteris Sēja. Latvijas Francijas diplomātijā 16.—18. g.s. Izglītības Ministrijas mēnešraksts, 1926. Nr.1. 
* Pēteris Sēja. Latvija un Francija Lielās revolucijas un Napoleona laikā. Izglītības Ministrijas mēnešraksts, 1928. Nr.10. 

### Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis III šķ. (1935), 
* Beļģijas Kroņa ordenis III šķ., 
* Francijas Goda leģiona ordenis V šķ., 
* Grieķijas Feniksas ordenis I šķ., 
* Itālijas Kroņa ordenis I šķ., 
* Luksemburgas Ozola Vainaga ordenis II.šķ., 
* Norvēģijas Svētā Olafa ordenis I šķ., 
* Zviedrijas Ziemeļzvaigznes ordenis I šķ.
Parādība

[thumbnail|175px|Degošs [sērkociņš ir fizikāla parādība]]
**Parādība** ir jebkurš novērojams notikums. Parādības var iedalīt dabas parādībās, piemēram, zibens, varavīksne, ziemeļblāzma, un psihiskajās parādībās, piemēram, intelekts, atmiņa, jūtīgums. Pārmaiņas vai pārvērtības, kuras notiek ar fizikāliem ķermeņiem, sauc par fizikālajām parādībām. Neparastas parādības sauc par **fenomeniem**.

Fizikālās parādības var iedalīt piecās grupās:
* mehāniskās parādības;
* gaismas parādības;
* skaņas parādības;
* siltuma parādības;
* elektriskās parādības.

## Atsauces
Bernārs Ino

**Bernārs Ino** (; dzimis  Bretaņā, Francijā) ir bijušais šosejas riteņbraucējs, kurš piecas reizes uzvarējis prestižajā daudzdienu velobraucienā *[[Tour de France]]*. Viņš ir viens no tikai pieciem riteņbraucējiem, kuram izdevies uzvarēt visos trīs Grand Tour velomaratonos, arī *[[Giro d'Italia]]* un *[[Vuelta a Espana]]*. Tāpat Ino kļuvis par vienīgo velosportistu, kurš nekad nav finišējis zemāk par otro vietu *Tour de France*.

## Ārējās saites
Indiana Džonss

**Henrijs Voltons "Indiana" Džonss jaunākais** () ir izdomāts tēls, piedzīvojumu filmu sērijas, grāmatu, komiksu un datorspēļu galvenais varonis, kuru radījuši Stīvens Spīlbergs un Džordžs Lūkass. Henrijs Voltons Džonss jaunākais dzimis  Pristonā, Ņūdžersijā, vēlāk iegūdams iesauku **Indiana Džonss**. Indiana ir galvenais varonis četrās pilnmetrāžas filmās: "Pazudušā šķirsta meklējumos", šīs filmas prikvelā "Indiana Džonss un likteņa templis" un turpinājumos "Indiana Džonss un pēdējais krustakarš" un "Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts". Galvenās Indiana iezīmes ir viņa cepure, pātaga, novalkāta ādas jaka, gāzmaskas soma, revolveris *Smith&Wesson 2* un patoloģisks riebums pret čūskām.

Bez augstāk minētajām filmām ir arī 22 sēriju seriāls par Indiana bērnības un jaunības dienām — "Jaunā Indiana Džonsa hronikas".

Galvenais Indiana Džonsa atveidotājs kinofilmās ir amerikāņu aktieris Harisons Fords, šo tēlu vēl ir atveidojuši arī citi aktieri: Rivers Fīnikss (jaunais Džonss filmā "Indiana Džonss un pēdējais krustakarš"), Korijs Karē, Šons Patriks Flenerijs un Džordžs Hols ("Jaunā Indiana Džonsa hronikas").

Papildus filmām un televīzijas seriālam, Indiana piedzīvojumi tiek aprakstīti grāmatās, komiksos un datorspēlēs.

## Tēla radīšana
thumb|left|Indiana pātaga un cepure
Indiana Džonss sevī ietver galveno varoņu savārstījumu no piedzīvojumu televīzijas seriāliem un Pulp-žurnāliem, kurus viņa radītāji, Stīvens Spīlbergs un Džordžs Lūkass, skatījās un lasīja bērnībā. Abi draugi pirmo reizi aizdomājās par šāda tēla radīšanu 1977. gadā, Havajās, kur viņi atpūtas pēc filmas "Zvaigžņu kari: Jaunā cerība" filmēšanas. Vienā no sarunām Spīlbergs izteicās, ka vēlās uzņemt filmu par Džeimsu Bondu, bet Lūkass iebilda šai iecerei, paziņojot, ka viņam ir labāks tēls.

Par Indiana prototipu kļuva leģendārais vācu arheologs un rakstnieks, SS šturmbanfīrers Oto Rāns. Kaut arī Spīlbergs un Lūkass to nav apstiprinājuši, filma "Pazudušā šķirsta meklējumos" ataino Rāna dzīves brīžus Svētā Grāla meklējumos.

Iesākumā galveno varoni vajadzēja dēvēt par *Indiana Smits*, bet Spīlbergs izbrāķēja šo vārdu, un Lūkass piedāvāja *Indiana Džonss* kā alternatīvo variantu. Tēla vārda ideju deva suns, par Indianu sauca Aļaskas malamutu, kurš tad dzīvoja pie Lūkasa (šis suns kļuva arī par prototipu Zēleklim no "Zvaigžņu kariem"). Šis fakts tiek apspēlēts filmā: trešās filmas sākumā jaunais Indiana Džonss tā sauc suni; beigās profesors Džonss vecākais stāsta savam kolēģim Markusam, ka viņš dēlu sauc par "jaunāko" tādēļ, ka "Indiana" ir suņa vārds.

## Filmas

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā Indiana Džonsa mājaslapa 
* IMDb profils °
Pazudušā šķirsta meklējumos

**"Pazudušā šķirsta meklējumos"** () ir 1981. gada režisora Stīvena Spīlberga piedzīvojumu filma. Šī filma ir pirmā daļa no piedzīvojumu kino tetraloģijas par arheologu un piedzīvojumu meklētāju Indianu Džonsu.

## Sižets
Piedzīvojumu meklētājs Indiana Džonss ASV valdības uzdevumā dodas mistiskā Derības šķirsta meklējumos. Viņam līdzi dodas viņa senais draugs Salla un bijusī mīļākā Meriona Reivenvuda. Džonsam šķirsts ir jāatrod ātrāk par nacistiem un viņa oponentu, franču arheologu Renē Beloku.

## Galvenajās lomās
* Harisons Fords - *[[Indiana Džonss]]*
* Kārena Alena - *Meriona Reivenvuda*
* Pols Frīmans - *Renē Beloks*
* Ronalds Leisijs - *Arnolds Tots*
* Džons Rīss-Deiviss - *Salla*
* Volfs Kalers - *pulkvedis Dītrihs*
* Alfreds Molina - *Satipo*
* Entonijs Higins - *Goblers*

## Filmas skaņu celiņš
Oriģinālo muzikālo pavadījumu filmai "Pazudušā šķirsta meklējumos" komponēja komponists Džons Viljamss un tas, pateicoties leģendārajam "*The Raiders March*", kas kļuva par simbolu visam, kas saistīts ar Indianu Džonsu, kļuva par vienu no atpazīstamākajiem muzikālajiem pavadījumiem filmām. Iesākumā Viljamss komponēja divas dažādas "*The Raiders March*" versijas, no kurām Spīlbergs izvēlējās to, kura zināma pašreiz. Skaņu celiņā tika iekļautas arī citas zīmīgas kompozīcijas: izcilo un mistisko "*Ark Theme*", kompozīciju, kas saistīta ar Merionu, ka arī skaļo "*Nazi March*". Skaņu celiņš tika nominēts "Oskaram", bet piekāpās elektro-sintētiskajām Vangeļa kompozīcijām filmai "Uguns rati" ().

## Interesanti fakti un kinokļūdas
* Filmas darbība norisinās 1936. gadā. Nacisti un viņu algotņi izmanto ložmetējus MP-40 un pistoles Walther P38, tomēr šos ieročus Vērmahts sāka izmantot tikai pēc 1938. gada. Kā arī tad, kad Indiana draud iznīcināt šķirstu, viņš rokās tur granātmetēju, kas ļoti līdzinās RPG-7, ko PSRS sāka izmantot tikai 1961. gadā.
* Uz pārlidojumu kartēm redzamas tādas valstis kā Taizeme un Irāna, kaut arī līdz 1949. gadam Taizeme tika dēvēta par "Siāmu" un Irāna par "Persiju".
* "Dvēseļu akas" dekorācijās, ja ieskatās sienā aiz šķirsta, kas aprakstīta ar hieroglifiem, var pamanīt, ka starp "senajiem rakstiem" uzzīmēti divi roboti - C3PO un R2D2 no filmas "Zvaigžņu kari". Daudz mazāki to atveidojumi ir uz altāra, kas balsta šķirstu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā Indiana Džonsa mājaslapa
Oto Rāns

**Oto Vilhelms Rāns** (; dzimis , miris ) bija vāciešu rakstnieks un arheologs.

## Biogrāfija
Oto absolvēja Bingenamreinas humanitāro ģimnāziju un Langrafa Ludviga ģimnāziju. Studējis jurisprudenci, vācu filozofiju un vēsturi. No 1928. līdz 1932. gadam daudz ceļo pa Franciju, Spāniju, Itāliju un Šveici, kur meklē kataru mantojuma paliekas. Kopš 1933. gada Rāns dzīvoja Berlīnē, kur viņa pētījumu rezultāti ieinteresēja SS struktūru vadītāja Heinriha Himlera uzmanību. Rāns kļuva par pētnieku biedrības "Anenerbe" biedru, bet 1936. gadā pievienojās SS un gandrīz uzreiz ieguva unteršarfīrera pakāpi. Par savām daudzajām ekspedīcijām Rāns ir sarakstījis grāmatas: "Karagājiens pret Grālu" (,1933) un "Lucifera tronis" (, 1937), kurās pausti viņa viedokļi par kataru vēsturi, Svētā Grāla viduslaiku leģendu analīze un kristiešu mistika.

Pēc oficiālās versijas Rāns izdarīja pašnāvību, iedzerot kālija cianīdu. Pēc neoficiālās informācijas viņu nogalināja SS aģenti, un inscenējuši pašnāvību.

## Literāro darbu saraksts
* "Karagājiens pret Grālu" ("*Kreuzzug gegen den Gral*" ; ) 1933
* "Lucifera tronis" ("*Luzifers Hofgesind*" ; ) 1937

## Ārējās saites
* Otto Rahn Memorial
Roberts Gobziņš

**Roberts Gobziņš** (dzimis  Rīgā) ir latviešu dziedātājs, dīdžejs un dziesmu tekstu autors.

## Biogrāfija
1979. gadā Gobziņš sāka vadīt diskotēkas, kurās radās pirmās viņa dziedātās dziesmas (piemēram, "Gāju vakarā uz māju"). Mācījies Rīgas 3. vidusskolā, kuru absolvējis 1982. gadā. 1980. gadu sākumā viņš iekļāvās grupā "[Dzeltenie pastnieki]]", rakstīja dziesmu tekstus un dažas dziesmas arī dziedāja. 1983. gadā iesaukts Padomju armijā, pēc demobilizācijas turpinājis sadarbību ar Dzeltenajiem pastniekiem. 1986. gadā iepazinies ar Hardiju Lediņu, sadarbojies ar NSRD, vēlāk sekoja sadarbība ar Rietumberlīnes dīdžeju *[[Westbam]]*, kopā ar kuru tapa 1990. gada hits "Aka Aka" ar skatuves vārdu *East Bam*.

Deviņdesmito gadu sākumu Gobziņš pavadīja Vācijā, 1992. gadā atgriezās Latvijā un sadarbojās ar raidījumiem "Zvaigznīšu brīdis" un "Estrādes serpentīns". 1993. gadā sākās sadarbība ar "Mikrofona Ierakstiem", kas izdeva Gobziņa soloalbumus. 1997. gadā Gobziņš piedalījās Lediņa un Kaspara Rolšteina operas "Rolstein on the Beach" izrādēs.

Roberts Gobziņš ir mēģinājis darboties arī politikā. Startējis 5. Saeimas vēlēšanās no apvienības Latvijas laime saraksta. 10. Saeimas vēlēšanās iekļauts Pēdējās partijas sarakstā, tomēr Centrālā vēlēšanu komisija paziņoja, ka ir saņēmusi atzinumu par Gobziņa sadarbību ar Latvijas PSR Valsts Drošības komiteju (kartotēkā aģenta segvārds Lunis).

## Diskogrāfija

### Albumi
* *Labākie dzejoļi un dejas* (1993)
* *Sienāži* (1994)
* *Man saujā benzīns* (1995)
* *[[20 labākās dziesmas]]* (1996)
* *Rīta radio* (1998)
* *Biezais vectēvs* (2002)

### Singli
* *[[Aka Aka]]* (1990)

## Atsauces
Aka Aka

**Aka Aka** ir Roberta Gobziņa (East Bam) dziesma, kas 1990. gadā Vācijā tika izdota singlā.

## Vēsture
Pateicoties NSRD kontaktiem, Gobziņš 1980. gadu beigās iepazīstas ar Rietumberlīnes dīdžeju WestBam. Rietumniekus ieinteresē neparastais veids, kā ekspadomju dīdžejs Gobziņš spēlē diskotēkas, izmantodams magnetofona lentes, un 1990. gadā West Bam ierakstu kompānijā "Low Spirit Recordings" tiek izdots singls "Aka Aka", kurā bez divām dziesmas versijām ir arī vēl viena Rīgā ierakstīta kompozīcija.

Latvijā šī dziesma tika iekļauta skaņuplatē "Mikrofons '90" (1990), gada beigās tā iekļūst "Mikrofona" aptaujas populārāko dziesmu desmitniekā.

1993. gadā dziesma iekļauta Gobziņa pirmajā albumā, kasetes formātā izdotajā "Labākie dzejoļi un dejas".

Citā versijā šī dziesma iekļauta Roberta Lejasmeijera remiksu albumā "Restaurācija" (2008).

## Kompozīciju saraksts

## Atsauces
Neipīra kalni

**Neipīra kalni** () ir ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā 85 km garumā izstiepta un līdz 30 km plata kalnu grēda Antarktīdā, Enderbiju Zemes ziemeļos. Grēda izvietota ziemeļaustrumos no Tulas kalniem pussalas vidienē. Tā sastāv galvenokārt no atsevišķu nunataku grupām. Augstākā virsotne ir 2300 m augstais Elkinsa kalns.

Grēdu 1930. gadā janvārī atklāja BANZARE ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā un nosauca par godu Dienvidaustrālijas Augstākās tiesas tiesnesim seram Džonam Milisam Neipīram (*Sir John Mellis Napier*). Grēdu pirmā apmeklēja Austrālijas antarktiskās ekspedīcijas partija 1960. gadā.

## Atsauces
Napier

***Napier*** var būt:

* Džons Neipīrs — skotu matemātiķis;
* Neipīra — pilsēta Jaunzēlandē;
* Neipīra kalni — kalnu grēda Antarktīdā.
Vārmes pagasts

**Vārmes pagasts** ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām tā dienvidaustrumos, Ventas labajā krastā. Robežojas ar sava novada Kabiles, Rumbas, Pelču, Snēpeles un Skrundas pagastiem, kā arī Saldus novada Zirņu, Jaunlutriņu un Šķēdes pagastiem. 

## Daba
### Hidrogrāfija
**Upes:** Daurātupe, Dūrupe, Karpene (lejtecē), Ķīse (augštecē, lejtecē), Mazupe, Palīce, Ūdrupe.

**Ezers:** Dziedru ezers.

## Vēsture
Mūsdienu Vārmes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Dūres muiža (*Gut Duhren*, Dūras), Vārmes muiža (*Gut Wormen*, Vārme)

1935. gadā Kuldīgas apriņķa Vārmes pagasta platība bija 169 km² un tajā dzīvoja 2289 iedzīvotāji.1945. gadā pagastā izveidoja Vārmas un Imantas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kuldīgas rajona **Imantas ciemam** 1954. gadā pievienoja likvidēto Vārmas ciemu. 1966. gadā Imantas ciemu pārdēvēja par **Vārmes ciemu**. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vārmes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vārme (pagasta centrs), Dūras, Vecvārme, Zalkšciems.

### Ievērojamas personības
* Ansis Rudevics (1890—1974) — latviešu politiķis, Latvijas tautas labklājības ministrs (1926—1928)

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra
Vārmes pamatskola

## Atsauces
Zīlāni (nozīmju atdalīšana)

**Zīlāni** var būt:

* Zīlāni — apdzīvota vieta Jēkabpils novadā, Kūku pagasta centrs.
* Zīlāni — vasarnīcu ciems Jēkabpils novada Kūku pagastā.
* Zīlāni — Jēkabpils pilsētas rajons.
* Zīlāni — dzelzceļa pieturas punkts Jēkabpilī.
Meserata Defara

**Meserata Defara** (dzimusi  Adisabebā, Etiopijā) ir etiopiešu vieglatlēte, galvenokārt startē 3000 m un 5000 m distanču sacensībās.

Viņa ir izcīnījusi vairākas augstākā līmeņa medaļas, tai skaitā Olimpisko spēļu un Pasaules čempionāta zelta medaļas 5000 m distancē. Viņai piederēja pasaules rekords 5000 m no 2006. gada, līdz 2008. gadā to pārspēja Tiruneša Dibaba.

M. Defara ir piedalījusies trijās olimpiskajās spēlēs (, , ), 2004. gadā Atēnās un 2012. gadā Londonā viņa izcīnīja zeltu 5000 m. 2008. gadā Pekinā šajā pašā distancē viņa bija trešā finišā, bet pēc Turcijas sportistes Elvanas Abejlegeses diskvalifikācijas dopinga lietošanas dēļ saņēma sudraba medaļu. Līdzīgus panākumus ir guvusi Pasaules čempionātā: 2007. un 2013. gadā izcīnīja zeltu, 2005. gadā — sudrabu un 2009. un 2011. gadā — bronzu. Pasaules čempionātā telpās viņa ir četrkārtēja zelta medaļas ieguvēja, 2006. gada Āfrikas čempione 5000 m.

Viņai pašlaik pieder pasaules rekords 2 jūdžu skrējienā. Viņa bijusi arī pasaules rekordiste 5000 m (no 2006. līdz 2008. gadam) un 3000 m telpās.

## Ārējās saites
1960. gada ziemas olimpiskās spēles

**1960. gada ziemas olimpiskās spēles** bija astotās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1960. gada  līdz  notika Skvoveli, Kalfornijas štatā, ASV. Oficiāli spēles atklāja ASV viceprezidents (vēlākais prezidents) Ričards Niksons. Šīs bija pirmās olimpiskās spēles, kas notiek Ziemeļamerikā pēdējo 28 gadu laikā.

Skvoveli olimpiskajās spēlēs piedalījās 30 valstis, kuras pārstāvēja 665 sportisti. Kopumā tika sadalīti 27 medaļu komplekti 4 sporta veidos.

## Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Skvoveli par 8. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta  50. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Parīzē, Francijā. Skvoveli sacensībā par spēļu rīkošanu apsteidza Insbruku (Austrija), Garmišu-Partenkirheni (Vācija), Sanktmoricu (Šveice).

## Medaļu kopvērtējums

## Latvija olimpiskajās spēlēs
Latvijas PSR sportisti PSRS delegācijā 1960. gada ziemas olimpiskajām spēlēm netika iekļauti, tomēr Krievijas PFSR pārstāvēja Latvijā dzimušais ātrslidotājs Nikolajs Štelbaums, kurš bija 1949. gadā izsūtīts uz Omskas apgabalu Sibīrijā. Olimpiskajās spēlēs gan viņš palika bez rezultāta, jo tika diskvalificēts.

## Skatīt arī
* 1960. gada vasaras olimpiskās spēles
* Olimpiskās spēles
* Ziemas olimpiskās spēles
* Starptautiskās Olimpiskās komitejas valstu un teritoriju kodi
* ASV notikušās olimpiskās spēles
** 1904. gada vasaras olimpiskās spēles — Sentluisa
** 1932. gada vasaras olimpiskās spēles — Losandželosa
** 1932. gada ziemas olimpiskās spēles — Leikplesida
** 1960. gada ziemas olimpiskās spēles — Skvoveli
** 1980. gada ziemas olimpiskās spēles — Leikplesida
** 1984. gada vasaras olimpiskās spēles — Losandželosa
** 1996. gada vasaras olimpiskās spēles — Atlanta
** 2002. gada ziemas olimpiskās spēles — Soltleiksitija

## Atsauces

## Ārējās saites

* SOK jumtalapa par Skvoveli olimpiskajām spēlēm 
* Sports-Reference profils 
* Olimpisko spēļu programma 
* Olimpisko spēļu fotogalerija 
* Oficiālais ziņojums
1972. gada ziemas olimpiskās spēles

**1972. gada ziemas olimpiskās spēles** bija vienpadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1972. gada  līdz  notika Saporo, Japānā. Oficiāli spēles atklāja imperators Hirohito. Šīs bija pirmās ziemas olimpiskās spēles, kas nenotika Eiropā vai Ziemeļamerikā un tikai trešās olimpiskās spēles, kas nenotika Eiropā vai Ziemeļamerikā. Saporo spēļu rīkošanas laikā bija lielākā ziemas olimpiskās spēles rīkojusī pilsēta.

Saporo olimpiskajās spēlēs piedalījās 35 valstis, kuras pārstāvēja 1006 sportisti. Kopumā tika sadalīti 35 medaļu komplekti 6 sporta veidos.

## Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Saporo par 11. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta  64. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Romā, Itālijā. Saporo par spēļu rīkošanu apsteidza Banftu (Kanāda), Lahti (Somija) un Soltleiksitiju (ASV).

## Medaļu kopvērtējums

## Latvija olimpiskajās spēlēs
PSRS delegācijā olimpiādē, kas notika tālajā Japānā, Latvijas sportisti nebija iekļauti. Toties Kanādas komandā savās pirmajās olimpiskajās spēlēs startēja 18 gadus vecā trimdas latviešu ātrslidotāja Silvija Burka.

## Skatīt arī
* 1972. gada vasaras olimpiskās spēles
* Olimpiskās spēles
* Ziemas olimpiskās spēles
* Starptautiskās Olimpiskās komitejas valstu un teritoriju kodi
* Japānā notikušās olimpiskās spēles
** 1964. gada vasaras olimpiskās spēles — Tokija
** 1972. gada ziemas olimpiskās spēles — Saporo
** 1998. gada ziemas olimpiskās spēles — Nagano
** 2020. gada vasaras olimpiskās spēles — Tokija

## Atsauces

## Ārējās saites

* SOK jumtalapa par Saporo olimpiskajām spēlēm 
* Sports-Reference profils 
* Olimpisko spēļu programma 
* Oficiālais ziņojums
1976. gada ziemas olimpiskās spēles

**1976. gada ziemas olimpiskās spēles** bija divpadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1976. gada  līdz  notika Insbrukā, Austrijā. Spēles oficiāli atklāja prezidents Rūdolfs Kirhšlāgers. Šīs bija otrās olimpiskās spēles, ko rīkoja šī Tiroles pilsēta. Pēc terora akta 1972. gada Minhenes vasaras olimpiskajās spēlēs šajā Olimpiādē drošības nodrošināšana bija paaugstinātā līmenī.

Insbrukas olimpiskajās spēlēs piedalījās 37 valstis, kuras pārstāvēja 1123 sportisti. Kopumā tika sadalīti 37 medaļu komplekti 6 sporta veidos.

## Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Uz olimpisko spēļu rīkošanu pretendēja Denvera (ASV), Sjona (Šveice), Tampere (Somija) un Vistlera (Kanāda).

1970. gada maijā SOK piešķīra olimpisko spēļu rīkošanas tiesības Denverai, taču izmaksu pieauguma par 300% un raižu par ietekmi uz apkārtējo vidi dēļ 1972. gada 7. novembrī Kolorādo štata vēlētāji nolēma atteikties no spēļu rīkošanas. Oficiāli Denvera atteicās no rīkošanas tiesībām 15. novembrī un SOK piešķīra spēļu rīkošanas tiesības Vistlerai Kanādā, taču arī Vistlera nesarīkoja spēles valdības maiņas dēļ. Soltleiksitija (ASV) piedāvāja rīkot olimpiskās spēles savā pilsētā, taču Starptautiskā Olimpiskā komiteja 1973. gada 15. februārī piešķīra spēļu rīkošanas tiesības Insbrukai.

## Medaļu kopvērtējums

## Latvija olimpiskajās spēlēs
1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Latvijas PSR pārstāvēja pieci sportisti, pie tam visi vienā sporta veidā, kura aizsācēji PSRS bija latvieši — kamaniņu braukšanā (Vera Zozuļa, Rolands Upatnieks, Valdis Ķuzis, Dainis Bremze un Aigars Kriķis). Savukārt Kanādas delegācijā bija iekļauta latviešu ātrslidotāja Silvija Burka, kura savā otrajā olimpiādē sasniedza augstāko vietu karjerā, paliekot ceturtā 1000 m distancē.

## Skatīt arī
* 1976. gada vasaras olimpiskās spēles
* Olimpiskās spēles
* Ziemas olimpiskās spēles
* Starptautiskās Olimpiskās komitejas valstu un teritoriju kodi
* Austrijā notikušās olimpiskās spēles
** 1964. gada ziemas olimpiskās spēles — Insbruka
** 1976. gada ziemas olimpiskās spēles — Insbruka

## Atsauces

## Ārējās saites

* SOK jumtalapa par Insbrukas olimpiskajām spēlēm 
* Sports-Reference profils 
* Olimpisko spēļu programma 
* Oficiālie rezultāti
Annika Sērenstama

**Annika Sērenstama** (; dzimusi  Bro, Zviedrijā) ir bijusī Zviedrijas golfere. Viņa tiek uzskatīta par vienu no visu laiku veiksmīgākajām un izcilākajām golferēm. Savas karjeras laikā viņa uzvarēja 90 starptautiskos turnīros, tai skaitā 72 oficiālās LPGA tūres sacensības. Savas karjeras laikā ir nopelnījusi vairāk nekā 22 miljonus ASV dolāru, vairāk nav spējusi nopelnīt neviena golfere, tuvākā sekotāja Kerija Veba ir nopelnījusi par 8 miljoniem mazāk. Kopš 2006. gada viņai ir dubulpilsonība: viņa ir Zviedrijas un ASV pilsone. 2003. gadā tika uzņemta Pasaules golfa slavas zālē. 2003. gadā viņa kļuva par pirmo sievieti kopš 1945. gada, kas ir piedalījusies vīriešu PGA tūrē. Laika posmā no 2006. gada 21. februāra līdz 2007. gada 23. aprīlim bija Pasaules ranga līdere.

2004. gadā saņēma Laureus balvu kā gada labākā sportiste pasaulē, trīs reizes tikusi atzīta par gada labāko sportisti *[[Associated Press]]* vērtējumā (2003, 2004, 2005). Trīs reizes ir uzvarējusi LPGA tūrē (2003, 2004, 2005).

2008. gada 13. maijā preses konferencē viņa paziņoja par sportistes karjeras beigšanu pēc 2008. gada sezonas beigām. Pēdējais profesionālais turnīrs, kurā piedalījās A. Sērenstama, notika 2008. gada decembrī, viņa turnīrā ieguva dalītu 7. vietu.

## Ārējās saites

*
Boys Like Girls

***Boys Like Girls*** ir amerikāņu poppanka grupa, kas tika dibināta 2005. gada beigās. Grupa kļuva slavena pēc sava debijas albuma *[[Boys Like Girls (albums)|Boys Like Girls]]* izdošanas 2006. gadā. 2008. gadā grupa koncertēja kopā ar Good Charlotte *Soundtrack of Your Summer Tour* turē. Grupas otrais albums *[[Love Drunk]]* tika izdots 2009. gada 8. septembrī. Grupas dalībnieki ir Martins Džonsons, Pols Didžiovanni, Braients Donahu un Džons Kīfs. Grupa ir sadarbojusies ar amerikāņu kantridziedātāju Teiloru Sviftu.

## Ārējās saites

*
Janovskis

**Janovskis** (, no personvārda Jans (*Jan*); sieviešu dzimtē **Janovska** (*Janowska*)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Daniels Janovskis (*Daniel Yanofsky*; 1925—2000) — Kanādas šahists un jurists;
* Gunars Janovskis (1916—2000) — latviešu literāts;
* Jānis Janovskis (1950—1992) — latviešu politiķis;
* Vitolds Janovskis (1872—?) — Latvijas poļu inženieris, Tautas padomes loceklis.
1964. gada ziemas olimpiskās spēles

**1964. gada ziemas olimpiskās spēles** bija devītās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1964. gada  līdz  notika Insbrukā, Austrijā. Oficiāli spēles atklāja prezidents Ādolfs Šārfs. Olimpisko spēļu laikā treniņos mira Lielbritānijas kamaniņu braucējs Kazimirs Kejs-Skrzipeskis un Austrālijas slēpotājs Ross Milns.

Insbrukas olimpiskajās spēlēs piedalījās 36 valstis, kuras pārstāvēja 1091 sportists. Kopumā tika sadalīti 34 medaļu komplekti 6 sporta veidos.

## Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Insbruka par 9. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta  56. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Minhenē, Rietumvācijā. Insbruka par spēļu rīkošanu apsteidza Kalgari (Kanāda) un Lahti (Somija).

## Medaļu kopvērtējums

## Skatīt arī
* 1964. gada vasaras olimpiskās spēles
* Olimpiskās spēles
* Ziemas olimpiskās spēles
* Starptautiskās Olimpiskās komitejas valstu un teritoriju kodi
* Austrijā notikušās olimpiskās spēles
** 1964. gada ziemas olimpiskās spēles — Insbruka
** 1976. gada ziemas olimpiskās spēles — Insbruka

## Ārējās saites

* SOK jumtalapa par Insbrukas olimpiskajām spēlēm 
* Sports-Reference profils 
* Olimpisko spēļu programma
1968. gada ziemas olimpiskās spēles

**1968. gada ziemas olimpiskās spēles** bija desmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1968. gada  līdz  notika Grenoblē, Francijā. Oficiāli spēles atklāja Francijas prezidents Šarls de Golls. Šīs bija pirmās olimpiskās spēles, kurās Starptautiskā Olimpiskā komiteja veica dopinga un dzimuma pārbaudes. 1968. gads bija pirmais olimpisko spēļu vēsturē, kad ar atsevišķām komandām startēja Austrumvācija un Rietumvācija.

Grenobles olimpiskajās spēlēs piedalījās 37 valstis, kuras pārstāvēja 1158 sportisti. Kopumā tika sadalīti 35 medaļu komplekti 6 sporta veidos.

## Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Grenoble par 10. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta  61. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Insbrukā, Austrijā. Grenoble sacensībā par spēļu rīkošanu apsteidza Kalgari (Kanāda), Lahti (Somija), Saporo (Japāna), Leikpleisidu (ASV) un Oslo (Norvēģija).

## Medaļu kopvērtējums

## Latvija olimpiskajās spēlēs
1968. gada ziemas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi PSRS izlasē bija iekļauta arī Latvijas PSR sportiste — ātrslidotāja Lāsma Kauniste. Viņa startēja trijās distancēs, labākajā no tām - 1500 m iegūstot augsto 5. vietu. Viens no ASV hokeja izlases ārstiem šajā olimpiādē bija trimdas latvietis Visvaldis Georgs Nagobads.

## Skatīt arī
* 1968. gada vasaras olimpiskās spēles
* Olimpiskās spēles
* Ziemas olimpiskās spēles
* Starptautiskās Olimpiskās komitejas valstu un teritoriju kodi
* Francijā notikušās olimpiskās spēles
** 1900. gada vasaras olimpiskās spēles — Parīze
** 1924. gada vasaras olimpiskās spēles — Parīze
** 1924. gada ziemas olimpiskās spēles — Šamonī
** 1968. gada ziemas olimpiskās spēles — Grenoble
** 1992. gada ziemas olimpiskās spēles — Albērvila

## Atsauces

## Ārējās saites

* SOK jumtalapa par Grenobles olimpiskajām spēlēm 
* Sports-Reference profils 
* Olimpisko spēļu programma
Nītaure

**Nītaure** ir ciems Cēsu novadā Nītaures pagastā, pagasta centrs. Ciems izvietojies Mergupes krastos autoceļu P3 un P32 krustojumā 41 km no novada centra Cēsīm un 80 km no Rīgas.

Nītaurē atrodas pagasta administrācija, vidusskola, bērnudārzs, mūzikas un mākslas skola, kultūras nams, bibliotēka, pasts.

## Vēsture
thumb|left|270px|Nītaures luterāņu baznīca (pēc 1770. gada).
Līdz Livonijas krusta karu sākumam tagadējā Nītaures apkārtne atradās uz robežas starp līvu Satezeles un letgaļu Autines zemēm. Pēc 1207. gada Līvzemes dalīšanas līguma un 1212. gada Autines sacelšanās to savā pārvaldībā ieguva Zobenbrāļu ordenis, vēlāk Livonijas ordenis to iekļāva Siguldas komturijā (1231-1432). 
1277. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Nortekens uzcēla Nītaures pili (). 1498. gadā  pirmo reizi minēta Nītaures Sv. Katrīnas baznīca. Livonijas kara rezultātā Nītaure nonāca Livonijas Pārdaugavas hercogiste sastāvā, Poļu-zviedru kara laikā 1601. gadā Nītaures pili ieņēma zviedri, bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili atkaroja. 1624. gada revīzijā Nītaures pils ir raksturota kā veca un sabrukusi pils, kurai ir tikai viens apdzīvots ērbērģis. Ap 1630. gadu Mālpils draudzei bija kopīgs mācītājs ar Nītaures draudzi, jo vecā baznīca kara laikā bija nopostīta. Zviedru Vidzemes laikā 1669. gadā Nītaures muižas ķīlu īpašnieks Lamperts Jonsons uzcēla jaunu dievnamu.

Pēc Lielā Ziemeļu kara Nītaure nonāca Krievijas Impērijas sastāvā. 1761. gada 15. aprīlī Krievijas ķeizariene Elīzabete par nopelniem Septiņgadu karā Nītaures muižu kopā ar Annas, Mārcienas un Mores muižām piešķīra senatoram un ģenerālgubernatoram grāfam Vilhelmam Fermoram (1702-1771). Divas nedēļas pēc sievas Elizabetes Dorotejas nāves viņš uz senās ordeņa pils pamatiem 1762. gadā lika pamatus Nītaures baznīcai, kuras celtniecībai daļēji izmantoti tās gruveši. Baznīca tika pabeigta 1771. gadā un pats Vilhelms fon Fermors tur tika apglabāts.

Apdzīvotā vieta pie Nītaures muižas  centra sāka veidoties 19. gadsimta otrajā pusē, kad muižas īpašnieks sāka izdalīt apbūves gabalus. 1897. gadā Nītaurē bija 560 iedzīvotāji, notika trīs gadatirgi. 
Pēc 1920. gada agrārās reformas Nītaures muižu atņēma tās pēdējam īpašniekam Vilhelmam Konstantīnam Stenbokam – Fermoram.   
1925. gadā Nītaurei tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1935. gadā ciemā bija 362 iedzīvotāji.


Nītaures luterāņu baznīca 2000-08-19.jpg|Nītaures luterāņu baznīca
Nītaure orthodox church.jpg|Nītaures pareizticīgo baznīca (arhitekts Jānis Frīdrihs Baumanis)
Nītaures muižas pils 2000-08-19.jpg|Nītaures muižas kungu māja


## Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.

## Cilvēki
* Vilhelms fon Fermors (*Wilhelm Graf von Fermor* 1702–1771), Krievijas Impērijas armijas ģenerālis Septiņgadu kara laikā 
* Andris Bērziņš (1944), Latvijas prezidents

## Atsauces
Roberts Pīrijs

**Roberts Edvīns Pīrijs** (, dzimis  Kresonā, Pensilvānijas štatā, miris  Vašingtonā) bija amerikāņu polārpētnieks, viens no ievērojamākajiem Arktikas atklājējiem, parasti tiek uzskatīts par pirmo cilvēku, kas sasniedzis Ziemeļpolu.

## Dzīvesgājums

1886. gadā R. Pīrijs devās savā pirmajā Arktikas ekspedīcijā uz Grenlandi. Nākamajā desmitgadē viņš pētīja eskimosu dzīvi, un no skarbo ziemeļu iedzīvotājiem aizgūtās iemaņas viņš izmantoja savās ekspedīcijās, piemēram, telšu vietā viņš nakšņoja sniega būvēs iglu. 1895. gadā viņa ekspedīcija pētīja Grenlandes ziemeļus un R. Pīrijs pirmo reizi neveiksmīgi mēģināja sasniegt Ziemeļpolu. Grenlandes galējo ziemeļu punktu Morisa Džesepa ragu viņš sasniedza citā ekspedīcijā 1900. gadā.

1905. gadā R. Pīrijs organizēja vērienīgu Arktikas ekspedīciju ar vienīgo mērķi kā pirmajam sasniegt Ziemeļpolu. Kuģis *"Roosevelt"*, ar kuru ceļoja ekspedīcija, pārziemoja iesalis ledū starp Grenlandi un Elsmīra salu. 1906. gadā ekspedīcija sasniedza 87° paralēli, kas bija tālākais ziemeļu punkts, kādā bijis cilvēks, tomēr ekspedīcijas galvenais uzdevums palika neizpildīts.

 R. Pīrija kuģis *"Roosevelt"* devās vēl vienā ekspedīcijā ar mērķi sasniegt Ziemeļpolu. Pārziemojuši pie Elsmīra salas, viņi nelielā vienībā 1909. gada pavasarī uzsāka pārgājienu uz polu. Bez paša R. Pīrija tajā ietilpa tikai afroamerikāņu polārpētnieks Metjū Hensons un 4 eskimosu pavadoņi, jo ekspedīcijas vadītājs vēlējās būt vienīgais baltais cilvēks, kas sasniedzis polu.  R. Pīrija ekspedīcija uzskatīja, ka ir sasniegusi Ziemeļpolu, lai gan vēlāk tas ticis apstrīdēts un parasti tiek uzskatīts, ka ledus dreifēšanas dēļ viņi Ziemeļpolā tā arī nenonāca, paliekot 5–10&nbsp;km attālumā no tā. Gan pēc atgriešanās no ekspedīcijas, gan vēlāk līdz pat mūsdienām pastāv atšķirīgi uzskati par to, vai R. Pīrijs ir pirmais, kas sasniedzis Ziemeļpolu. Pastāv uzskats, ka to pirms viņa izdarīja sāncensis Fredriks Kuks 1908. gadā (šī viedokļa asākais pretinieks bija pats R. Pīrijs). Bet ja pieņem, ka arī R. Pīrija ekspedīcija polā nemaz nenonāca, tad pirmie, kas sasniedza Ziemeļpolu pa ledu un spēja to pierādīt, bija britu ekspedīcija Vollija Herberta vadībā, kas to paveica tikai 1969. gadā, par godu R. Pīrija ekspedīcijas 60. gadadienai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Molodjožnaja

**Molodjožnaja** () ir Krievijas vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies Talas pakalnu oāzē Enderbiju Zemes rietumos, Kosmonautu jūras krastā Alašejeva līča piekrastē. Staciju veido ~70 ēkas un būves ~1 km² lielā platībā. 15 km uz austrumiem no stacija pie Večerņajas kalna izveidots lidlauks ar nometni apkalpojošajam personālam. Uz šīs nometnes bāzes 2015. gadā sākta būvēt patstāvīga Baltkrievijas antarktiskā stacija.

## Vēsture

Vieta stacijas būvei tika izvēlēta 1961. gadā 5. Padomju antarktiskās ekspedīcijas laikā. Stacijas būve tika uzsākta 1962. gada 12. janvārī 7. Padomju antarktiskās ekspedīcijas laikā un 23. februārī tā tika oficiāli atklāta, bet sakarā ar ekspedīcijas nepietiekamo komplektāciju 21. martā stacija tika iekonservēta.

1963. gada 14. janvārī stacijas darbība atjaunojās un līdz 1999. gadam tā nepārtraukti funkcionēja kā vissezonas meteoroloģiskais centrs. 1966. gadā stacijā izbūvēja naftas produktu bāzi un kopš 1970. gada Molodjožnaja kļuva par PSRS galveno antarktisko pētījumu bāzi. 1970. gados ziemotāju skaits stacijā sasniedza 100 cilvēku.

1999. gadā vairāku faktoru ietekmē (vides piesārņojums, novecojis aprīkojums, galvenās bāzes pārcelšana uz Progresas staciju) Molodjožnaja tika slēgta kā vissezonas stacija un aprīkojums un ēkas iekonservēti. Stacija vasaras sezonās tiek izmantota kā lauka ekspedīciju bāzes nometne.

## Klimats
Molodjožnajas apkaimē gandrīz visa gada laikā novērojama negatīva gaisa temperatūra. Vidējā gada temperatūra ir -11&nbsp;°C, maksimālā novērotā ir +9&nbsp;°C, minimālā -42&nbsp;°C. Gada vidējais vēja ātrums 10 m/s, maksimālais — virs 40 m/s. Polārā nakts ilgst no 15. līdz 30. jūnijam, polārā diena — no decembra sākuma līdz janvāra vidum. Jūra lielāko gada daļu klāta ar malasledu. Ziemas beigās tā maksimālās izplatības robeža var sasniegt 100 km no krasta. Piekrastē daudz aisbergu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Российская Антарктическая экспедиция
Mālpils pagasta ģerbonis

**Mālpils pagasta ģerbonis** ir Mālpils pagasta oficiālais simbols, kas pirmo reizi tika apstiprināts 2006. gada 31. jūlijā, zīmējuma autors Juris Ivanovs. Kopš 2009. gada 1. jūlija, kad Mālpils pagastu reorganizēja par Mālpils novadu, ģerboni atcēla un 2010. gada 19. oktobrī to aizvietoja ar novada ģerboni. Jaunveidotais novada ģerbonis (autore Ilze Lībiete) tika pārnests uz spāņu vairoga, salīdzinājumā ar angļu — pagasta ģerbonim, kā arī tas tika papildināts ar sudraba pavedienapmali. Kopš 2021. gada 1. jūlija Mālpils novada ģerbonis tika atcelts, sakarā ar Mālpils novada teritorijas iekļaušanu Siguldas novadā kā Mālpils pagastu, bet pagasta ģerboņi pagaidām vēl neatjaunoja.

## Apraksts
Ģerbonī attēlots etnogrāfisks motīvs no Mālpils novada jostas. Motīvu veido senbaltu zīmes – simetriski slīpi krusti. Krusts simbolizē gaismu, arī garīgo gaismu, un uguni. Tas ir sarga, svētības un laimes nesēja simbols. Slīps zelta krusts apvienojumā ar taisnu, simbolizē saules kustību gada garumā, tātad laika ritējumu – mūžību. Ģerboņa pamatnes sarkanā krāsa simbolizē mālu.

## Ģerboņa paveidi

Attēls:Mālpils pagasta ģerbonis.svg|Mālpils pagasta ģerbonis (2006—2009; 2021—pašlaik)
Attēls:Mālpils novads COA.svg|Mālpils novada ģerbonis (2010—2021)


## Atsauces
1956. gada ziemas olimpiskās spēles

**1956. gada ziemas olimpiskās spēles** bija sesptītās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1956. gada  līdz  notika Kortīnā d'Ampeco, Itālijā. Oficiāli spēles atklāja Itālijas prezidents Džiovanni Gronči.

Kortīnas d'Ampeco olimpiskajās spēlēs piedalījās 32 valstis, kuras pārstāvēja 821 sportisti. Kopumā tika sadalīti 24 medaļu komplekti 4 sporta veidos.

## Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Kortīna d'Ampeco par 7. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta  43. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Romā, Itālijā. Kortīna d'Ampeco par spēļu rīkošanu apsteidza Monreālu (Kanāda), Kolorādospringsu (ASV), Leikplesidu (ASV).

## Medaļu kopvērtējums

**** PSRS slidotāji saņēma divas zelta medaļas par dalītu pirmo vietu 1 500&nbsp;metros ātrslidošanā.

## Skatīt arī
* 1956. gada vasaras olimpiskās spēles
* Olimpiskās spēles
* Ziemas olimpiskās spēles
* Starptautiskās Olimpiskās komitejas valstu un teritoriju kodi
* Itālijas notikušās olimpiskās spēles
** 1960. gada vasaras olimpiskās spēles — Roma
** 1956. gada ziemas olimpiskās spēles — Kortīna d'Ampeco
** 2006. gada ziemas olimpiskās spēles — Turīna

## Ārējās saites

* SOK jumtalapa par Kortīnas d'Ampeco olimpiskajām spēlēm 
* Sports-Reference profils 
* Oficiālais ziņojums
Talas pakalni

**Talas pakalni** () ir polārā oāze Austrumantarktīdā Enderbiju Zemē. Izvietojusies Kosmonautu jūras krastā Alašejeva līča dienvidu piekrastē starp Spūnera līci austrumos un Frīta līci rietumos. Oāze izstiepusies 18 km garumā uz rietumiem no Heisa glečera līdz pat  platā joslā. Sastāv no zemiem, sarkanbrūniem klinšu atsegumiem divos galvenajos areālos un vairākās nelielās no ledus brīvās pussalās piekrastē. Oāzi pēc aerofotomateriāliem dešifrēja Austrālijas antarktiskā ekspedīcija 1956. gadā un nosauca par godu kuģim *Thala Dan*, ar ko ekspedīcija oāzi apmeklēja 1961. gadā.

Oāzē vairāki saldūdens ezeri, lielākais no kuriem ir Glubokojes ezers. Pakalnu rietumos kopš 1962. gada izvietojusies Krievijas polārstacija Molodjožnaja, bet austrumos 2014. gadā uzsākta Baltkrievijas antarktiskās stacijas būve..

## Atsauces
Bunkas pagasts

**Bunkas pagasts** ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām, Vārtājas krastos. Robežojas ar sava novada Priekules, Virgas, Gaviezes, Tadaiķu, Durbes, Vecpils un Kalvenes pagastiem. 

## Daba
### Reljefa formas
Božu kalns, Brača kalns, Fergūtenes kalns, Gaiļa kalns, Krotes pilskalns, Prūšu kalns, Sprosta kalns, Usaiķu grava.

### Hidrogrāfija
#### Ūdensteces
Āģēre, Čikste, Dreimaņu grāvis, Lašupe, Melnupe, Melnupīte, Padones strauts, Plūģupīte, Vārtāja, Vecupe, Vecvagaru grāvis.

#### Ūdenstilpes
Bunkas dzirnavezers, Cepļa dīķis, Dižlūku dīķis, Donis, Kārsgaļu dīķis, Krotes dzirnavu dīķis, Ķaupju dīķis, Lielais Purplis, Lūžņu dīķis, Mazais Purplis, Mazgraviņu dīķi, Ordangas dīķis, Purvs, Reiņa ezers, Robežnieks, Sils, Tiltiņu dīķis, Velekšņu dīķis.

#### Purvi
Bunkas purvs, Čikstes purvs, Laivenieku lanka, Vilciņu lanka.

### Dabas aizsardzība
Valsts aizsardzībā atrodas Krotes parks.

## Vēsture
Mūsdienu Bunkas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Bunkas muiža (*Gut Funkenhof*, Bunka), Dižizriedes muiža (*Gut Fischröden*), Krotes muiža (*Gut Kroten*, Krote), Tadaiķu muiža (*Gut Tadaiken*).

Bunkas pagasts veidojies no Bunkas, Diž-Izriedes, Usaiķu un Ordangas pagastiem.
1890. gadā pievienots Priekules pagastam.
1918. gadā atdalījies no Priekules pagasta.

1935. gadā Liepājas apriņķa Bunkas pagasta platība bija 38 km² un tajā dzīvoja 1014 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Bunkas ciema padomi, kuru gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja. **Bunkas ciems** ietilpa Priekules (1949—1959) un Liepājas (1959—2009) rajonos. Bunkas ciemam 1977. gadā pievienoja likvidēto Krotes ciemu un daļu Tadaiķu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Bunkas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Priekules novadā. 2021. gadā Priekules novads tika iekļauts jaunajā Dienvidkurzemes novadā.

### Kultūras pieminekļi
*Bunkas senkapi
*Gravenieku Elkas kalns
*Gaiļa kalns
*Grantiņu senkapi
*Gravenieku senkapi
*Kalniņu senkapi
*Krotes pilskalns
*Valku senkapi
*Zviedru kapi

## Iedzīvotāji
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.

### Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir **[[Bunka]]** (pagasta centrs), Krote, Tadaiķi.

### Ievērojamas personības
* Atis Kronvalds (1837—1875), pedagogs, publicists un valodnieks, Pirmās atmodas sabiedriskais darbinieks 
* Fricis Gulbis (1891—1956), fiziķis, Latvijas Universitātes, Baltijas universitātes (1946—1948) un Makmastera universitātes  profesors Hamiltonā Kanādā
* Alfreds Krūklis (1921—2003), dzejnieks

## Saimniecība
### Transports

## Izglītība un kultūra

## Atsauces
Teodors Eihmans

**Teodors Eihmans** (, dzimis 1897. gadā Lielezeres pagastā Kurzemes guberņā, miris 1938. gadā Maskavas apgabalā (nošauts)) bija latviešu izcelsmes padomju čekists, represīvo organizāciju darbinieks. 1930. gadā viņš kļuva par pirmo GULAG priekšnieku, šo pienākumu gan pildīja tikai dažus mēnešus no  līdz 16. jūnijam.

## Biogrāfija
T. Eihmans dzimis 1897. gadā bijušajā Lielezeres pagastā (tagad Rubas pagasts). Studēja  Rīgas Politehniskajā institūtā, ko beidza 1916. gadā, kad Pirmā pasaules kara dēļ RPI bija evakuēts uz Krieviju).

Pirmā pasaules karā karoja latviešu strēlnieku divīzijā. Pēc ievainojuma 1917. gada pavasarī demobilizējās, strādāja rūpnīcā. 1917. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā. Kopš 1918. gada — Petrogradas čekas darbinieks, pēc tam Trocka vilciena komandants.
Pilsoņu karā karoja Turkestānā, pēc tam bija Turkestānas čekas darbinieks, Gļeba Bokijas palīgs.

T. Eihmans bija viens no Staļina represiju organizētājiem 20. gadsimta 20. un 30. gados. 1923. gadā kļuva par pirmo Solovku īpašās nozīmes nometnes (SLON, Solovku salās) vadītāju, uz kuras pamata vēlāk tika sākta veidot GULAG sistēma. Pēc īslaicīgās GULAG vadīšanas T. Eihmans organizēja un vadīja ekspedīciju uz Vaigačas salu, kuras dalībnieki tāpat pārsvarā bija ieslodzītie. Ekspedīcija apguva polimetālu rūdu atradnes.

Tāpat kā daudzi PSRS represīvās sistēmas veidotāji, pats bija tās upuris — Lielā terora laikā apvainots sazvērestībā pret NKVD un  nošauts un aprakts Butovas poligonā.

## Ārējās saites
* Самый известный начальник СЛОНа
Krievijas Impērijas ģerbonis

thumb|300px|Krievijas Impērijas ģerbonis

**Krievijas Impērijas ģerbonis** bija viens no Krievijas Impērijas simboliem.

## Attīstības vēsture
Krievijas Impērijas ģerbonis pakāpeniski attīstījās no Bizantijas impērijas divgalvainā zelta ērgļa, ko pirmo reizi 1472. gadā lietoja Maskavijas lielkņazs Ivans III. Pirmais Krievijas cars Ivans IV uz ērgļa krūtīm lika novietot Maskavijas ģerboni — Svēto Jurģi, kas ar šķēpu dur pūķim. 1625. gadā divgalvainajam ērglim tika pievienoti trīs kroņi, kas sākotnēji simbolizēja trīs iekarotās tatāru hanistes (caristes) — Kazaņas, Astrahaņas un Sibīrijas.

Pēc impērijas nodibināšanas 1721. gadā Pēteris I lika ģerboni izmainīt — ērgļa krāsa no zeltainas tika nomainīta uz melnu. Pēc Polijas, Krimas (Taurīdas) un Somijas iekarošanas Nikolajs I lika pārvietot Kazaņas, Astrahaņas un Sibīrijas ģerboņus uz viena ērgļa spārna, bet Polijas, Taurīdas un Somijas ģerboņus uz otra ērģļa spārna.

1882. gadā Aleksandrs III Romanovs apstiprināja pēdējās ģerboņa izmaiņas, kas palika līdz impērijas sabrukumam 1917. gadā.

## Lielā ģerboņa apraksts
Ģerboņa centrā uz vairoga ir senākais Maskavijas ģerbonis ar Svēto Jurģi, kas ar šķēpu dur pūķim, ko balsta divi erceņģeļi — Miķelis un Gabriēls. Virs viņiem ir uzraksts "Съ Нами Богъ" ("Dievs ir ar mums"). Apkārt centrālajai kompozīcijai atrodas 15 mazāki ģerboņi, kas simbolizē Krievijas Impērijai pakļautās valstis un zemes, kas minētas tradicionālajā Krievijas imperatora pilnajā titulā.

Uz lauru lapu vainaga, pretēji pulksteņa rādītāja kustības virzienam, sākot no kreisās augšējās malas ir sarindoti šādi pakļauto zemju ģerboņi -
* Kazaņas ar cara kronēšanas cepuri,
* Polijas, ar karaļa kroni,
* Taurijas, ar Monomaha (Bizantijas) kronēšanas cepuri
* apvienotais Kijivas, Vladimiras un Novgorodas zemju, ar Monomaha cepuri,
* Holšteinas-Gotorpas dinastijas ar kroni,
* Somijas ar kroni,
* apvienotais Gruzijas valstu, ar kroni,
* Sibīrijas, ar cara kronēšanas cepuri,
* Astrahaņas, ar cara kronēšanas cepuri.

Ģerboņa augšējā lokā atrodas vēl seši mazāki pakļauto zemju apvienotie ģerboņi — no kreisās puses:
* Ziemeļaustrumu reģiona zemju apvienotais ģerbonis — Permas, Vjatkas, Volgas Bulgārijas, Obdoras, Kondas, Jugras zemju;
* Bijušās Lietuvas dižkunigaitijas zemju apvienotais ģerbonis — Lietuvas, Belostokas, Žemaitijas, Polockas, Vitebskas, Mstislavas zemju;
* Lielkrievijas kņazistu (zemju) apvienotais ģerbonis — Pleskavas, Smoļenskas, Tveras, Ņižņijnovgorodas, Rjazaņas, Rostovas, Jaroslavļas, Belozerskas zemju;
* Dienvidrietumu kņazistu (zemju) apvienotais ģerbonis — Volīnijas, Podolijas un Čerņigovas zemju;
* Baltijas provinču apvienotais ģerbonis — Igaunijas, Vidzemes, Kurzemes un Zemgales, Karēlijas zemju;
* Turkestānas ģerbonis.
Cēsu alus

**[[akciju sabiedrība|AS]] "Cēsu alus"** ir alus un bezalkoholisko dzērienu ražotājs Latvijā. 99,88 % tā kapitāldaļu pieder Somijas *[[Olvi]]*. Galvenais birojs un ražotne atrodas Cēsīs.

"Cēsu alus" ir lielākā Latvijā ražojošā alus darītava un 2018. gadā "Cēsu alus" saražoja 64% no Latvijā saražotā alus. Par alus darītavas pirmsākumiem uzskata 1590. gadu, tādējādi "Cēsu alu" var uzskatīt par vecāko alus darītavu Ziemeļeiropā.

Uzņēmumam pieder alus ražotājs "Piebalgas alus" un "Valmiermuižas alus".

## Vēsture
1590. gadā Cēsu pils revīzijas protokolā pirmo reizi tika pieminēta alus gatavošana. Pirmā alus darītava atradās tieši pilī. 17. gadsimta pirmajā pusē tā tika pārcelta uz trešo priekšpili. 19. gadsimta vidū Cēsu pilsmuižā uzbūvēja alus darītavas ēkas un izveidoja Cēsu alus darītavu, kuras īpašnieks bija grāfs Emanuels fon Zīverss.
1922. gadā vairāki Cēsu uzņēmēji atpirka alus darītavu no Zīversa un nodibināja A/S "Augļu dārzs". 1920.-1930. gados alus darītavā tika ražots arī vīns, sulas un minerālūdens. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā A/S "Augļu dārzs" nacionalizēja. 

1976. gadā tika izveidota alus rūpnieciskā ražošanas apvienība "Cēsu alus", kurā ietilpa arī Naukšēnu un Gulbenes alus darītavas. 1988. gadā apvienība sadalījās.

1995. gadā "Cēsu alus" tika privatizēts, un tas atkal pārtapa par akciju sabiedrību.
1999. gadā alus darītavu nopirka Somijas alus un bezalkoholisko dzērienu ražotāja ''Olvi Oyj'' meitas uzņēmums Igaunijā *[[A. Le Coq]]*.
2001. gadā tika atklāta jauna ražotne Cēsīs, Aldaru laukumā 1, un alus darītava pārcēlās uz jaunām ēkām.
2003. gadā "Cēsu alus" kļuva par otru lielāko, bet 2014. gadā — par lielāko alus ražotāju Latvijā.

"Cēsu alus" piedalās ilgtspējas indeksa novērtējumā kopš tā ieviešanas Latvijā 2010. gadā. Pirmajos trīs gados "Cēsu alus" saņēma Sudraba kategorijas novērtējumu, bet mērķtiecīgi attīstot uzņēmuma darbību un ilgtspējas sniegumu, no 2013. gada uzņēmuma veikums ilgtspējas indeksā novērtēts ar Zelta līmeni, bet no 2017.gada ar augstāko novērtējumu – Platīna līmeni.

2021. gada 8. martā tika paziņots, ka AS "Cēsu alus" iegādāsies SIA "Piebalgas alus". 16. aprīlī Latvijas Konkurences padome atļāva šo darījumu.; un to pabeidza 1. jūnijā.
2021. gada 14. oktobrī "Cēsu alus" noslēdza vienošanos par dzeramā ūdens zīmola *Everest* un ūdens ražošanas iekārtu pirkšanu no "Orkla Latvija"; 17. novembrī Konkurences padome atļāva šo darījumu.
12. novembrī "Cēsu alus" paziņoja, ka ir noslēdzis sadarbības līgumu ar Beļģijā reģistrētu uzņēmumu *[[AB InBev]]*, iegūstot tiesības Latvijā pārdot *[[Corona (alus)|Corona]]* alu.

2024. gadā AS "Cēsu alus" strādāja ar 101,133 miljonu eiro apgrozījumu, kas bija par 1,1 % mazāk nekā gadu iepriekš, bet uzņēmuma peļņa palielinājās par 4,4 %, un bija 3,564 miljoni eiro.
2025. gada 2. septembrī tika paziņots, ka "Cēsu alus" iegādāsies alus darītāju SIA "Valmiermuižas alus". Pēc Konkurences padomes atļaujas saņemšanas darījums pabeigts 2026. gada 17. janvārī.

## Atsauces

## Ārējās saites
* "Cēsu alus" vietne