open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Belaja Kaļitva

**Belaja Kaļitva** () ir pilsēta Krievijā, Rostovas apgabala centrālajā daļā. Tā ir Belokaļitvas rajona administratīvais centrs. 2018. gadā Belajā Kaļitvā dzīvoja 40,3 tūkstoši iedzīvotāju. Atrodas Doņecas skrausta ziemeļaustrumos, Severskijdoņecas krastos, kur ietek tajā Kaļitvas upe. Apdzīvotā vieta dibināta 1703. gadā, pilsētas tiesības ieguva 1958. gadā.

## Ārējās saites
Galvaskausu tornis

**Galvaskausu tornis** () ir 19. gadsimta sākumā no cilvēku galvaskausiem izveidots tornis Serbijas pilsētā Nišā.

Pirmā serbu sacelšanās laikā 1809. gada 31. maijā netālu notika Čegaras kauja, kurā serbu līderis Stevans Sindželičs, redzēdams neizbēgamo sakāvi, uzspridzināja sevi un apkārtējos karavīrus. Osmaņu līderis vezīrs Huršīds-pašā, lai iebaidītu serbus, lika no kritušo serbu galvaskausiem uzmūrēt torni. 4,5 metrus augstajā tornī 14 rindās tika iemūrēti 952 galvaskausi. 

Pēc osmaņu atkāpšanās 1878. gadā pār torni tika izbūvēts jumts, bet 1892. gadā ap torni izbūvēja kapelu. 2013. gadā torņa sienās saglabājušies 58 galvaskausi. Tornis tiek uzskatīts par vienu no serbu neatkarības simboliem.

## Galerija

Skull Tower.jpg|Galvaskausu tornis 1878. gadā
Ćele-kula, Niš, Srbija, 02.JPG|Galvaskausu torņa kapela
Ćele Kula.jpg|Torņa fragments


## Ārējās saites
FK Mordovia

**Futbola klubs "Mordovia"** () ir Krievijas futbola klubs no Mordvijas lielākās pilsētas Saranskas, spēlē Krievijas futbola Nacionālajā līgā (otrajā valsts līmenī). Mājas spēles aizvada Mordvijas arēnā. Klubs dibināts 1961. gadā. Trīs sezonas, 2012.—2013., 2014.—2015. un 2015.—2016. sezonā, spēlējis Krievijas futbola Premjerlīgā.

## Ārējās saites
Korvinu pils

**Korvinu pils** (, ) ir 15. gadsimtā celta pils Rumānijas pilsētā Huneadorā. Pils bija ietekmīgās Transilvānijas dzimtas Korvinu (Huņadi) rezidence.

1446. gadā to sāka būvēt Transilvānijas vojevoda Jānošs Huņadi, uz mazākas pils pamatiem, ko Svētās Romas imperators Sigismunds bija piešķīris Jānoša tēvam Vojkam. Vēlās gotikas/agrās renesanses stilā pils tika celta divos posmos - no 1441. līdz 1446. gadam un no 1446. līdz 1453. gadam. Pēc Jānoša nāves pili mantoja Ungārijas karalis Māķāšs Huņadi. Nostāsti vēsta, ka pilī 7 gadus ieslodzījumā pavadīja Vlads III Drakuls. Māķāšam pils piederēja līdz 1508. gadam, pēc kura pils saimnieki nomainījās 22 reizes. 17. gadsimta pili pārbūvēja Gābors Betlens. 18. gadsimtā pils pārgāja Hābsburgu īpašumā, un tā kalpoja kā administratīvais centrs rūdas ieguvei apkaimē. 1854. gadā pils izdega. Restaurācijas darbi tika veikti no 1868. līdz 1874. gadam, kā arī no 1956. līdz 1968. gadam. 1975. gadā pils tika atvērta apmeklētājiem kā muzejs.

## Galerija

CasetulHunedoarei.jpg|Pils no putna lidojuma
Castel Huniazi Gotic.jpg|Pils naktī
Castelul Corvinilor - adrianstanica.ro.jpg|Pils naktī
Hrad Hunedoara (24).jpg|Pils iekštelpas


## Ārējās saites

*
Irina Netreba

**Irina Netreba** (; dzimusi ) ir ukraiņu izcelsmes Azerbaidžānas brīvā stila cīkstone, pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

## Biogrāfija
Dzimusi 1991. gadā Ļvivā. Bērnu un jauniešu sacensībās pārstāvējusi Ukrainu, no 2012. gada startē no Azerbaidžānas.

2013. gadā izcīnījusi Universiādes bronzas medaļu. 2014. gadā kļuvusi par Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvēju. 2018. gadā izcīnījusi pasaules čempionāta bronzas medaļu.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Aragacotnas marze

**Aragacotnas marze** (, *Aragacotni marz*) ir viena no Armēnijas 10 marzēm (reģioniem). Atrodas valsts ziemeļrietumos, robežojas ar Širakas, Loru, Kotajkas, Armaviras marzi, kā arī ar Erevānu un Turciju. 2011. gadā Aragacotnā dzīvoja 133 tūkstoši iedzīvotāju. Marzes administratīvais centrs ir Aštaraka.

## Ārējās saites
Nataļja Siņišina

**Nataļja Siņišina** (; dzimusi ) ir Ukrainas un Azerbaidžānas brīvā stila cīkstone, trīskārtējā Eiropas čempione, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja.

## Biogrāfija
Nataļja Siņišina dzimusi 1985. gadā Sosnovkā Viņa ir absolvējusi K. D. Ušinska Dienvidukrainas Nacionālo pedagoģisko universitāti.

2006. gadā Nataļja Siņišina kļuva par pasaules čempionāta bronzas medaļu ieguvēju. 2007. gadā izcīnīja sudraba medaļu Eiropas čempionātā un bronzas medaļu Pasaules čempionātā. 2008. gadā viņa ieguva Eiropas čempionāta bronzas medaļu, bet Pekinas olimpiskajās spēlēs bija tikai 12.vieta. 2009. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionu, 2012. gadā viņa atkal ieguva šo titulu.

Lai gan Nataļja sportiskā cīņā ieguva tiesības startēt 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, Ukrainas sporta vadība uz Londonu aizsūtīja Tetjanu Lazarevu. Šis konflikts kļuva par pamatu tam, ka Nataļja Siņišina mainīja pilsonību un no 2014. gada pārstāv Azerbaidžānu. 2015. gadā viņa ieguva Eiropas spēļu bronzas medaļu. 2016. gadā viņa kļuva par Eiropas čempioni un Riodežaneiro olimpiskajās spēlēs ieguva bronzas medaļu.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Medaļa "Progress".

## Atsauces

## Ārējās saites
Adijamana

**Adijamana** () jeb **Semsūra** () ir pilsēta Turcijas dienvidaustrumos, Adijamanas ila administratīvais centrs. 2018. gadā pilsētā dzīvoja 305 tūkstoši iedzīvotāju. Tā ir viena no straujāk augošajām Turcijas pilsētām, 1990. gadā iedzīvotāju skaits bija 100 tūkstoši. Līdz 1926. gadam pilsētas nosaukums bija Hisnimansūra (“Mansūra pils”).

## Ārējās saites
Puškāša arēna

**Puškāša arēna** () ir 2019. gada beigās uzcelts futbola stadions Budapeštā, Ungārijā. Stadiona plānotā ietilpība ir 67&nbsp;889 vietas. Stadions ir nosaukts izcilā ungāru futbolista Ferenca Puškāša vārdā.

Stadions tika celts vietā, kur arī agrāk atradās stadions ar tādu pašu nosaukumu, kas tika nojaukts 2016. gadā. 2018. gadā stadiona izmaksas tika lēstas 190 miljardu Ungārijas forintu (610 miljoni eiro) apmērā. Stadionā mājas spēles aizvada Ungārijas futbola izlase. Stadionu izmanto arī koncertiem un regbija spēlēm. 

Stadions ir bija viena no 2020. gada Eiropas čempionāta futbolā norises vietām. Tajā tika aizvadītas trīs grupu turnīra spēles un viens astotdaļfināls.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šenols Ginešs

**Šenols Ginešs** (; dzimis  Trabzonā, Turcijā) ir turku futbola treneris un bijušais futbolists. Futbolista karjeras laikā bijis vārtsargs, spēlējis Turcijas izlasē, lielāko daļu karjeras pārstāvējis klubu *[[Trabzonspor]]*. Kā treneris vadījis vairākus Turcijas klubus, strādājis arī Dienvidkorejā, ar Turcijas izlasi izcīnījis 3. vietu 2002. gada FIFA Pasaules kausā.

## Futbolista karjera
Futbolu sācis spēlēt amatieru klubā *Erdoğdu Gençlik*, vēlāk spēlējis *Sebat Gençlik*. No 1972. līdz 1987. gadam pārstāvēja *[[Trabzonspor]]*, ar ko sešas reizes izcīnīja Turcijas čempiontitulu. Turcijas izlasē aizvadījis 31 spēli.

## Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. Sākumā strādāja *[[Trabzonspor]]* kā trenera asistents. Karjeras turpinājumā vadīja klubus *[[Boluspor]]* un *[[İstanbulspor A.Ş.|İstanbulspor]]*, bet 1993. gadā atgriezās *Trabzonspor* jau galvenā trenera amatā. 1995. gadā izcīnīja Turcijas kausu, bet Superlīgā divreiz (1995. un 1996. gadā) sasniedza otro vietu. 1997. gadā atstāja *Trabzonspor* un strādāja ar klubiem *[[Antalyaspor]]* un *[[Sakaryaspor]]*.

2000. gadā tika iecelts par Turcijas futbola izlases galveno treneri. Gineša vadībā izlase 2002. gada FIFA Pasaules kausā izcīnīja trešo vietu. 2002. gadā Ginešs tika izvēlēts kā UEFA simboliskās izlases gada treneris. 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā Turcija izslēgšanas spēlēs zaudēja Latvijai un finālturnīrā neiekļuva. Vēlāk Ginešs tika atbrīvots no amata.

2005. gadā atgriezās *Trabzonspor* galvenā trenera amatā, bet pēc tam, kad komanda finišēja 2. vietā, amatu atstāja. 2007. gadā sāka strādāt kā Dienvidkorejas kluba *[[FC Seoul]]* galvenais treneris. 2009. gadā vēlreiz atgriezās *Trabzonspor*. 2010. gadā ar šo klubu kļuva par Turcijas kausa ieguvēju, bet 2011. gadā atkal ieguva 2. vietu Turcijas Superlīgā. 2014.—2015. gada sezonā vadīja *[[Bursaspor]]*, ar ko sasniedza 6. vietu Superlīgā un iekļuva Turcijas kausa finālā.

2015. gadā tika apstiprināts par *[[Beşiktaş J.K.|Beşiktaş]]* galveno treneri. 2016. gadā ar šo klubu uzvarēja Superlīgā un kļuva par Turcijas čempionu. Tas bija pirmais Gineša izcīnītais tituls. 2016.—2017. gada sezonā šo panākumu atkārtoja. 2019. gada februārī tika apstiprināts, ka Ginešs atkal kļūs par Turcijas izlases galveno treneri, līgumam stājoties spēkā 2019. gada 1. jūnijā. 2022. gada oktobrī atgriezies *Beşiktaş* galvenā trenera amatā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bamirs Topi

**Bamirs Topi** (, , dzimis ) ir Albānijas politiķis, no 2007. līdz 2012. gadam bija Albānijas prezidents. Pēc profesijas Bamirs Topi ir biologs–veterinārārsts, absolvējis Tirānas Lauksaimniecības universitāti. Bamirs Topi ir Albānijas Demokrātiskās partijas biedrs, Albānijas parlamentā ir kopš 1996. gada. No 1996. līdz 1997. gadam bija Albānijas lauksaimniecības ministrs.

## Ārējās saites
2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas

**2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas** bija devītās Eiropas Parlamenta vēlēšanas. Tās norisinājās visās 28 Eiropas Savienības dalībvalstīs laikā no 23. līdz 26. maijam (Latvijā — 25. maijā). Neraugoties uz Breksita procedūras iesākšanu Apvienotajā Karalistē, vēlēšanās piedalījās arī tās vēlētāji. Ievēlamo deputātu skaits bija 751.

## Rezultāti
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva centriskā Eiropas Tautas partija (EPP, 179 deputāti) un Sociālistu un Demokrātu Progresīvā Alianse (S&D, 153 deputāts). Trešā lielākā partiju grupa bija Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienība (ALDE, 105 deputāti). Salīdzinoši vairāk balsu nekā iepriekšējās EP vēlēšanās ieguva Zaļo un reģionālistu partiju grupa (Greens/EFA, 69 deputāti), bet mazāk balsu ieguva labējie Eiropas Konservatīvie un Reformisti (ECR, 63 deputāti). Salīdzinoši vairāk balsu ieguva arī galēji labējo partiju grupa "Nāciju un Brīvības Eiropa" (ENF, 58 deputāti) un eiroskeptiskā "Brīvības un Tiešās Demokrātijas Eiropa" (EFDD, 54 deputāti).

## Skatīt arī
* 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas Latvijā
* 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas Vācijā

## Atsauces

## Ārējās saites
* Centrālā vēlēšanu komisija
* Vēlēšanu oficiālā mājaslapa
Dina Garipova

**Dina Garipova** (, ; dzimusi  Zeļenodoļskā) ir Krievijas dziedātāja. 2012. gadā uzvarējusi Krievijas televīzijas dziedāšanas konkursā *[[Golos]]* (*[[The Voice]]* Krievijas versija). Pārstāvēja Krieviju 2013. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Malmē, Zviedrijā, ar dziesmu *[[What If]]*, finālā ar 174 punktiem ierindojoties 5. vietā. 2014. gadā iznāca viņas debijas albums *«Два шага до любви»* ("Divi soļi līdz mīlestībai").

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Gaļina Čistjakova

**Gaļina Čistjakova** (; dzimusi 1962. gada 26. jūlijā Izmajilā Ukrainā) ir bijusī krievu vieglatlēte, kas pārstāvēja PSRS un Slovākiju tāllēkšanas un trīssoļlēkšanas disciplinās. Pašreizējā pasaules rekordiste tāllēkšanā ar rezultātu 7,52 m, ko uzstādīja 1988. gada 11. jūnijā. No 1989. gada 2. jūlija līdz 1990. gada 25. augustam bijusi neoficiālā (IAAF neatzītā) pasaules rekordiste trīssoļlēkšanā.

Tāllēkšanā bijusi 1988. gada vasaras olimpiskās spēļu bronzas medaļas ieguvēja, 1989. gada Pasaules čempione telpās, vairākkārtēja Eiropas čempione telpās (1985., 1989., 1990.). Trīssoļlēkšanā kļuvusi par Eiropas čempioni telpās 1990. gadā.

Pēc PSRS sabrukuma ieguva Krievijas pilsonību, pārstāvēja Apvienoto komandu, taču karjeras noslēgumā ieguva Slovākijas pilsonību, kuras komandu pārstāvēja 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atlantā. Pēc karjeras beigām dzīvo Slovākijā.

## Ārējās saites
Čahtices pils

**Čahtices pils** (, ) ir 13. gadsimta pils drupas pie Slovākijas Čahtices ciemā valsts rietumos, 375 metrus virs jūras līmeņa augstā pakalnā. Pils 16. gadsimta beigās bija grāfienes Eržēbetas Bātori rezidence. Šeit viņa veica savus noziegumus, bet vēlāk tika ieslodzīta un mirusi. 

Pili uzcēla 13. gadsimtā un tā piederēja dažādām dzimtām līdz 1575. gadā kā kāzu dāvanu to ieguva Eržēbeta Bātori. 17. gadsimtā to pārbūvēja renesanses stilā. 1708. gadā to nopostīja Ferenca II Rākoci nemiernieki un tā tika pamesta. Pils apkārtne ir dabas liegums, drupas publiski pieejamas.

## Galerija

Csejtecivertanlegi1.jpg|Pilsdrupas no putna lidojuma
Čachtický hrad z hradného múra.jpg|Čahtices pils drupas
Cachtice3.jpg|Skats uz apkārtni no Čahtices pilsdrupām


## Ārējās saites
Viktors Ambarcumjans

**Viktors Ambarcumjans** (, dzimis , miris ) bija Armēnijas PSR (Padomju Savienības) astrofiziķis, viens no teorētiskās astrofizikas “tēviem”. Viņš pētīja zvaigžņu un miglāju fiziku, zvaigžņu sistēmu dinamiku, kā arī zvaigžņu un galaktiku kosmogoniju. 1946. gadā Ambarcumjans izveidoja Bjurakanas observatoriju. No 1947. līdz 1993. gadam viņš bija Armēnijas Zinātņu akadēmijas prezidents, bet no 1961. līdz 1964. gadam bija Starptautiskās Astronomijas savienības prezidents. Ambarcumjans divreiz tika ievēlēts par Starptautiskās Zinātņu padomes prezidentu (1966–1972).

## Ārējās saites
Sabantujs

**Sabantujs** (, , tulkojumā **Arkla svētki**) ir tatāru un baškīru tradicionāli, ikgadēji tautas svētki, kas apzīmē pavasara lauksaimniecības darbu noslēgumu. Svētku laikā notiek vairāk vai mazāk nopietnas sporta sacensības pieaugušajiem un bērniem. Centrālais sabantuja sporta notikums ir sacensības tautas cīņas sportā kurešā, kurā pretinieki laužās ar speciālu dvieļu palīdzību. Uzvarētājs kurešā tradicionāli tiek apbalvots ar dzīvu aunu. Sabantuja tradīcija rakstos izsekojama no laika pirms islāma izplatīšanās tatāru un baškīru vidū, kaut kas līdzīgs tiem pieminēts Ahmeda ibn Fadlāna rakstos 10. gadsimtā. Mūsdienās sabantujs tiek svinēts ne tikai Tatarstānā un Baškortostānā, bet arī citur, kur sastopama tatāru kopiena. 2014. gadā Rīgā notika I Viseiropas sabantujs.

## Ārējās saites
Bazilikas cisterna

**Bazilikas cisterna** (, ) ir 6. gadsimtā uzcelta Konstantinopoles (mūsdienu Stambulas) ūdensapgādes tvertne, kas atrodas pazemē, netālu no Ajasofjas.

Bazilikas cisterna ir viena no vislielākajām senās Konstantinopoles pazemes ūdens tvertnēm, kas glabāja ūdeni, ko pa akveduktiem no apkārtnes piegādāja pilsētai. Cisternas būvniecība tika sākta 4. gadsimtā Konstantīna Lielā laikā, bet pabeigta 532. gadā, Justiniāna Lielā laikā. Būves izmēri ir 145 × 65 metri, tās tilpums - 80 000 m³, velves balsta 336 kolonnas. 4 metri biezās sienas veidotas no ugunsdrošiem ķieģeļiem, kas apklāti ar ūdensnecaurlaidīgu materiālu. Vairums kolonnu ņemtas no seniem tempļiem, tāpēc atšķiras pēc materiāla un izskata. Cisternu aktīvi izmantoja Bizantijas laikā, līdz pat Konstantinopoles krišanai 1453. gadā. Pēc tam tā tika pamesta, līdz 1987. gadā attīrītajā cisternā ierīkoja muzeju.

## Galerija

Basilica Cistern after restoration 2022 (11).jpg|Bazilikas cisterna
Cisterna Basílica, Estambul, Turquía, 2024-09-28, DD 40-42 HDR.jpg|Kolonna ar medūzas galvu
Yerebatan Sarnıcı Istanbul.jpg|Bazilikas cisterna
Basilica_Cistern.jpg|Ieeja cisternā


## Ārējās saites

*
Toorama

***Toorama*** (, alternatīvais nosaukums erzju valodā: *Йо́влат*) ir tautas mūzikas grupa no Saranskas Mordvijā, Krievijā. Grupa izpilda erzju, mokšu, šokšu un karataju tautas mūziku.

Ansambli 1990. gadā izveidoja folkrorists, mūziķis un Mordvijas tautu kultūras pētnieks Vladimirs Romaškins. 1995. gadā grupa saņēma Mordvijas Republikas valsts prēmiju. Tā ir kļuvusi pazīstama arī ar dalību koncertos un festivālos Igaunijā, Somijā, Latvijā, Zviedrijā, Polijā un Anglijā. Grupas dalībnieki arī atjauno vēsturiskus tautas mūzikas instrumentus.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa 
* 
*
Jekaterina Larionova

**Jekaterina Larionova** (; dzimusi ) ir Kazahstānas brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja.

## Biogrāfija
Jekaterina Larionova dzimusi Rietumu Kazahstānā Uraļskas pilsētā. Ar cīņu sāka nodarboties no septiņu gadu vecuma. Viņas pirmais treneris bija tēvs. Jekaterina uzvarēja 2008. gada Kazahstānas junioru čempionātā un saņēma ielūgumu uz junioru izlasi. No tā laika viņa piedalās starptautiskajās sacensībās.

2013. gadā, 19 gadu vecumā Jekaterina Larionova piedalījās pieaugušo pasaules čempionātā Budapeštā. Jau pirmajā kārtā jaunajai sportistei bija jācīnās ar desmitkārtējo pasaules un četrkārtīgo olimpisko čempioni Kaori Ičo. Lai gan šo cīņu viņa zaudēja, taču pēc tam, kad Ičo iekļuva finālā, radās iespēja gandarījuma cīņās pacīnīties par bronzas medaļu. Viņa šo iespēju pilnvērtīgi izmantoja, pirmajā cīņā uzvarēja 2011. gada pasaules čempioni ķīnieti Si Ločžomu, pēc tam divu olimpiāžu bronzas medaļu ieguvēju kolumbieti Žaklīnu Renteriju un ieguva trešo vietu svara kategorijā līdz 63 kg. 2014. un 2015. gadā Larionova ieguva Āzijas čempionātu bronzas medaļas.

2016. gadā Larionova tika iekļauta Kazahstānas olimpiskajā komandā un piedalījās Riodežaneiro olimpiskajās spēlēs. Pirmajā cīņā viņa zaudēja Eiropas čempionei baltkrievietei Marijai Mamašukai. Pēc cīņas sporta noteikumiem, sportisti, kas zaudējuši finālā iekļuvušai cīkstonei, var piedalīties gandarījuma cīņās par bronzas medaļu. Mamašuka iekļuva finālā, un Larionova ieguva iespēju kļūt par bronzas medaļnieci. Pirmajā gandarījuma cīņā viņa tikās ar 2010. gada pasaules čempionāta bronzas medaļnieci zviedrieti Hennu Johansoni un uzvarēja. Izšķirošajā cīņā viņa sacentās ar 2012. gada pasaules čempioni Jeļenu Pirožkovu (ASV). Piekāpjoties ar rezultātu 0 : 3, pēdējās cīņas minūtēs Jekaterina satvēra pretinieci un noguldīja ar lāpstiņām uz paklāja. Tādā veidā, kazahiete izrāva uzvaru un ieguva bronzas medaļu.

Pēc olimpisko, 2017. gada sezonu Larionova izlaida traumas dēļ. 2018. gada pasaules čempionātā startēja neveiksmīgi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Loro Boriči stadions

**Loro Boriči stadions** () ir daudzfunkcionāls stadions Škodrā, Albānijā. To galvenokārt izmanto futbola spēlēm. Tajā savas mājas spēles aizvada klubs *[[KF Vllaznia Shkoder]]*. Stadiona ietilpība ir 16&nbsp;000 vietu. Tas ir nosaukts Škodrā dzimušā albāņu futbolista un trenera Loro Boriči vārdā. Līdz 1990. gadam bija pazīstams kā **Vojo Kuši stadions**.

2001. gadā un laikā no 2015. līdz 2016. gadam stadions ir ticis rekonstruēts. Stadionā dažkārt spēles aizvada Albānijas futbola izlase. No 2016. līdz 2017. gadam, kamēr Kosovā nebija prasībām atbilstoša stadiona, to izmantoja arī Kosovas izlase.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Raido Kodaniporks

**Raido Kodaniporks** (; dzimis ) ir bijušais Igaunijas riteņbraucējs.

Karjeras sākumā trenējies basketbolā, bet ātri pievērsies riteņbraukšanai pie trenera Tomasa Pūtsepa.

1995. gadā kļuvis par Igaunijas čempionu šosejas riteņbraukšanā.

Pārstāvēja Igauniju 1992. (Barselona, 9. vieta grupas braucienā) un 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (Atlanta, 96. vieta grupas braucienā).

Pēc šosejas riteņbraukšanas karjeras beigām startējis arī amatieru kalnu riteņbraukšanas sacensībās, 2013. gada sezonā izcīnot otro vietu SEB MTB maratona sezonas kopvērtējumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marijas pils

**Marijas pils** () ir Bartolomeo Rastrelli projektēta 18. gadsimta pils Ukrainas galvaspilsētā Kijivā, blakus Augstākās Radas ēkai. Ukrainas prezidenta ceremoniālā rezidence.

## Vēsture
Pils celtniecību 1744. gadā pavēlēja sākt Krievijas impērijas ķeizariene Elizabete Petrovna. 1752. gadā pēc Bartolomeo Rastrelli projekta to uzcēla arhitekts Ivans Mičurins. Pirmais Krievijas monarhs, kurš apmeklēja pili, bija cariene Katrīna Lielā, kura 1787. gadā pilī uzņēma venecuēliešu līderi Fransisko Mirandu. 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā pilī rezidēja Kijivas ģenerālgubernators. 19. gadsimta sākumā pils vairākkārt dega. 1870. gadā pēc imperatora Aleksandra II rīkojuma pili atjaunoja un nosauca imperatores Marijas Aleksandrovnas vārdā. Pirmā pasaules kara laikā, līdz pat monarhijas krišanai, pilī dzīvoja Nikolaja II māte Marija Fjodorovna.

Krievijas pilsoņu kara laikā pilī tika ierīkots kara štābs. Vēlāk tajā ierīkoja lauksaimniecības skolu, bet vēl pēc tam pilī ierīkoja muzeju. Pils cieta Otrā pasaules kara laikā, tomēr četrdesmito gadu beigās tika atjaunota. 20. gadsimta astoņdesmitajos gados tā tika restaurēta. No 2007. gada tā tika rekonstruēta vēlreiz, līdz 2018. gada sākumā kļuva par Ukrainas prezidenta rezidenci.

## Galerija

Украина, Киев - Мариинский дворец 05.jpg|Marijas pils žogs
Білий зал Маріїнського палацу.jpg|Marijas pils Baltā zāle


## Ārējās saites
Suela Mehilli

**Suela Mehilli** (; dzimusi ) ir Albānijas kalnu slēpotāja.

Pārstāvējusi Albāniju divās ziemas olimpiskajās spēlēs. Viņa ir pirmā Albānijas sieviete, kas piedalījusies ziemas olimpiādē. 2014. gada olimpiskajās spēlēs, izcīnot 60. vietu milzu slalomā, viņa bija veiksmīgākā Albānijas pārstāve. Savukārt 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs viņa bija Albānijas delegācijas karognesēja olimpiādes atklāšanas ceremonijā, bet milzu slalomā finišēja 53. vietā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gija Kančeli

**Gija Kančeli** (, *Gia Qantscheli*, dzimis , miris ) bija padomju un Gruzijas komponists, pianists un pedagogs, Gruzijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1980), PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1988), PSRS Valsts prēmijas laureāts (1976).

## Biogrāfija
Kančeli piedzima 1935. gada 10. augustā Tiflisā, nopelniem bagāta ārsta ģimenē. 1959. gadā absolvēja Tbilisi Valsts universitātes ģeoloģijas fakultāti, bet 1963. gada — Tbilisi Valsts konservatoriju.

Kančeli rakstījis simfonisko, vokāli simfonisko mūziku un kamermūziku. Divdesmit gadus bijis Tbilisi Šotas Rustaveli teātra mūzikas direktors, sadarbojies ar pazīstamo gruzīnu režisoru Robertu Sturuu, radījis mūziku apmēram 50 izrādēm. Sarakstījis mūziku arī apmēram 60 filmām, tai skaitā vairākām plaši pazīstamām Padomju Savienības laikā uzņemtām kinofilmām, piemēram, "Mimino" (1977). Par mūziku filmai “Kin-dza-dza” (1986) saņēmis Krievijas kinomākslas akadēmijas balvu "Nika".

1991. gadā pārcēlās uz dzīvi Berlīnē, bet 1995. gadā uz Antverpeni, kur sadarbojās ar Flāmu karalisko filharmoniju. 
Kančeli vairākkārt viesojies Rīgā, viņa skaņdarbus izpildījis Gidons Krēmers, Valsts akadēmiskais koris "Latvija", Raimonds Pauls un citi Latvijas mūziķi.

Kančeli miris 2019. gada 2. oktobrī savā dzimtajā pilsētā Tbilisi.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Intervija ar Giju Kančeli  *Радио Свобода*
Ļeņinogorska

**Ļeņinogorska** (krievu un ) ir pilsēta Tatarstānā Krievijas Federācijā. Ļeņinogorskas rajona administratīvais centrs. Atrodas Buguļmas-Belebejas augstienes ziemeļos. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 62,0 tūkstoši iedzīvotāju. Apdzīvotā vieta sākotnēji kā ciems ar nosaukumu **Novaja Pismjanka** (*Новая Письмянка*, *Яна-Писмен*) dibināta 1705. gadā. 1955. gadā Novaja Pismjanka ieguva pilsētas tiesības un tika pārdēvēta par Ļeņinogorsku. Ļeņingorska ir naftas un dabasgāzes pārstrādes vieta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Saļska

**Saļska** () ir pilsēta Krievijā, Rostovas apgabala dienvidos. Tā ir Saļskas rajona administratīvais centrs. Atrodas 180 km uz dienvidaustrumiem no Rostovas pie Donas, Saļskas stepē. 2018. gadā Saļskā dzīvoja 57,6 tūkstoši iedzīvotāju. 

## Vēsture
Apdzīvotā vieta kā Torgovaja, vēlāk **Torgovija** (*Торговый*), dibināta 1830. gadā. 1926. gadā tika piešķirtas pilsētas tiesības un nosaukums mainīts uz Saļska. Pilsētā atrodas dzelzceļa mezgls, kas savieno Rostovu pie Donas, Volgogradu un Krasnodaru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Alberts Sentģerģi

**Alberts Sentģerģi** (, , dzimis , miris ) bija Austroungārijas, vēlāk Ungārijas un Amerikas Savienoto Valstu bioķīmiķis. 1937. gadā ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā par atklājumiem saistībā ar bioloģiskās oksidācijas procesiem, sevišķi saistībā ar C vitamīnu un fumārskābes katalīzi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Elmīra Sizdikova

**Elmīra Sizdikova** (; dzimusi ) ir kazahu brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja.

## Biogrāfija
Ar cīņas sportu Elmīra Sizdikova nodarbojas kopš 2006. gada. 2008. gadā viņa kļuva par Āzijas kadetu čempioni. Nākamajā gadā tajās pašās sacensībās bija otrā. 2010. gadā Āzijas junioru čempionātā viņa ieguva bronzas medaļu. Nākamajā gadā šo rezultātu atkārtoja Pasaules jauniešu čempionātā un, gadu vēlāk, 2012. gadā kļuva par Āzijas čempioni tajā pašā vecuma grupā.

2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro Elmīra svara kategorijā līdz 69 kg izcīnīja bronzas medaļu, izšķirošā cīņā pārspējot ēģiptieti Enasu Mostafu. Pēc olimpiskās medaļas iegūšanas Elmīrai Sizdikovai tika piešķirts Goda ordenis (*Kurmet*). Viņa  ieguva arī automašīnu *Toyota Corolla* un miljonu tenges. Viņas treneris Vladislavs Sutormins saņēma trīs miljonus tenges.

Sizdikova studējusi E.A. Buketova Karagandas Valsts universitātes Fiziskās kultūras un sporta fakultātē. Pirms tam mācījusies Karagandas sporta vidusskolā, ko vada treneri-pasniedzēji Vladimirs Staroseļskis un Vladislavs Sutormins.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Kazahstānas Republikas *Kurmet* ordenis.
* Kazahstānas IeM medaļa "Par ieguldījumu starptautiskās sadarbības attīstībā".

## Atsauces

## Ārējās saites
Monika Mihalika

**Monika Eva Mihalika** (; dzimusi ) ir poļu brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja, vairākkārtēja pasaules čempionātu medaļniece, Eiropas čempionātu uzvarētāja un medaļniece.

## Biogrāfija
Monika Mihalika dzimusi Mendzižečā, pirmslaulību uzvārds Kuraša.

Mihalika dien Polijas Gaisa spēkos un sacensībās piedalās no armijas sporta kluba "*Grunwald Poznań*". Polijas čempionātos dažādās svara kategorijās uzvarējusi četrpadsmit reizes. Trīsreiz bijusi Eiropas čempione.

Monika ir trīs olimpisko spēļu dalībniece. 2008. gadā Pekinā ieņēma 8. vietu. 2012. gadā Londonā  zaudēja cīņu par bronzas medaļu Ļubovai Volosovai un ieņēma 5. vietu. 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro pirmajā cīņā zaudēja šo spēļu čempionei Risiko Kavai. Pēc tam gandarījuma cīņā pieveica Latvijas cīkstoni Anastasiju Grigorjevu, bet cīņā par bronzu arī Krievijas pārstāvi Innu Tražukovu un saņēma bronzas medaļu.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Sudraba Nopelnu Krusts (Polija).
* Sudraba medaļa "Par nopelniem valsts aizsardzībā".
## Atsauces

## Ārējās saites
Sarkiss Hovsepjans

**Sarkiss Hovsepjans** (; dzimis ) ir bijušais Armēnijas futbolists, kas spēlēja aizsarga pozīcijā. Karjeras laikā pārstāvējis Armēnijas un Krievijas klubus, aizvadījis 132 spēles Armēnijas izlasē, strādājis arī kā futbola treneris. 

## Karjera
Karjeru sāka Erevānas "Malatia" komandā. 1991. gadā pārstāvēja Vanadzoras "Lori". No 1992. līdz 1997. gadam spēlēja Erevānas "Pyunik". 1992. un 1996. gadā tā sastāvā kļuva par Armēnijas čempionu un 1996. gadā uzvarēja Armēnijas kausa izcīņā.

1998. gadā pievienojās Krievijas klubam Sanktpēterburgas "Zenit". Tā sastāvā 1999. gadā kļuva par Krievijas kausa ieguvēju. 2003. gadā pārgāja uz citu Krievijas klubu *[[FK Moskva|Torpedo-Metallurg]]*. 2004. gadā atgriezās Armēnijā *Pyunik* sastāvā, kur turpināja spēlēt līdz pat karjeras beigām 2012. gadā. Šajā laikā septiņas reizes kļuva par Armēnijas čempionu un trīsreiz izcīnīja Armēnijas kausu. Hovsepjans ir trīs reizes (1992., 1995. un 2008. gadā) atzīts par Armēnijas gada futbolistu. 

Armēnijas izlasē pirmo spēli aizvadīja  pret Moldovu. Kopā izlases rindās nospēlējis 132 spēles un guvis divus vārtus, daudzus gadus bijis izlases kapteinis. Karjeru izlases rindās noslēdza  pēc spēles pret Lietuvu. Hovsepjans ir visvairāk spēles Armēnijas izlasē aizvadījušais futbolists.

Pēc spēlētāja karjeras beigām pievienojās *Pyunik* treneru korpusam. Vēlāk kļuva par komandas galveno treneri. 2015. gadā aizveda komandu līdz uzvarai Armēnijas Premjerlīgā, divreiz uzvarēja Armēnijas kausa izcīņā. Strādājis arī ar Armēnijas U-21 izlasi. 2015. gadā bija Armēnijas izlases galvenā trenera pienākumu izpildītājs. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Kabiles muiža

thumb|Kabiles muižas kungu māja.
thumb|Priekšplānā "Stirnūzis", aiz tā — staļļa mūra sienas.
thumb|Bīlovu dzimtas ģerbonis (sākotnēji atradies kungu mājas priekšā, pašlaik — pie klēts).
**Kabiles muiža** () bija Kurzemes muiža, kas atradās Kabilē. Muižas kompleksā ir vairāki Valsts nozīmes arhitektūras un mākslas pieminekļi, ēkas ir celtas no 17. līdz 19. gadsimtam. Kabiles muižas kungu māju un virtuves māju atjauno, piesaistot gan Kuldīgas pašvaldības līdzekļus, gan Eiropas Savienības fondus. Kabiles muižas pagrabstāvā ir ierīkota Kabiles muižas vīna darītava.

## Vēsture
1580. gadā daļa no Kurzemes un Zemgales hercogistes galma saimniecības zemes piederēja Heinriham Soblekam (*Soblec*).
1619. gadā hercogs Vilhelms Kabiles muižu izlēņoja Matiasam fon der Rekem (*v. der Recke*).
1646. gadā Rekes dēls muižu pārdeva pulkvedim Ādamam fon Bergam.
1687. gadā muiža pārgāja Johana Dītriha fon Bēra (*Behr*) īpašumā.
1810. gadā pēc sievas nāves muiža pārgāja grāfa Heinriha fon Keizerlinga īpašumā.
1854. gadā muižu pārdeva Oto fon Līvenam, pēc kura nāves muižu pārņēma viņa atraitne, kura muižu zaudēja Latvijas 1920. gada zemes reformas gaitā.

## Muižas komplekss
Muižas kompleksā ir septiņas ēkas — kungu māja, virtuves māja jeb "ķēķis", kura celta kā brandvīna brūzis, veļas māja, klēts, pārvaldnieka māja jeb "ērberģis", "stirnūzis" un stallis. Diemžēl no staļļa mūsdienās ir saglabājušās tikai tā mūra sienas. Ēkas celtas ap regulāru parādes pagalmu, vienā malā pārvaldnieka māja un klēts, pretī kungu mājai atrodas vecā dzīvojamā māja, stallis, blakus kungu mājai virtuves māja, bet kalpu mājas atrodamas nostāk pie ceļa.
Kā senākā muižas ēka tiek uzskatīta vecā dzīvojamā māja jeb tā saucamais “Stirnūzis”. Tas ir celts 17. gadsimta beigās, iespējams, 1693. gadā, spriežot pēc tā vējrādītāja uz jumta. Šī ēka Latvijā ir rets muižas mūra kungu ēkas piemērs (ar pirmajā stāvā saglabātu tās sākotnējo kamīnu).

Kungu māja ir celta no 1734. līdz 1740. gadam Julianai Eleonorai fon Bīlovai (*Bülow*), vēlāk Bērai, baroka stilā. Tajā joprojām ir saglabājusies baltās zāles griestu dekoratīvā apdare stuka veidojumā, ko uzskata par vienu no retajiem rokoko interjeriem (Valsts nozīmes mākslas piemineklis). Baltās zāles retais rokoko stila interjers veidots laikā, kad muiža piederēja Bēriem. Ēka pārbūvēta 1860. gados un arī no šī laika saglabājusies interjeru apdare.
18. gadsimtā pie kungu mājas ir veidots regulārs dārzs, ainavu parka daļa ar dīķi tam tika pievienota 19. gadsimta vidū. Parku ierīkojis Heinrihs Keizerlings, bet papildinājis Oto Līvens. Muižas kompleksā pie klēts joprojām atrodas akmenī kalts Bīlovu dzimtas ģerbonis.

## Atsauces
Turuls

thumb|Turuls Tatabāņas apkaimē

**Turuls** () ir plēsīgs, vanagam līdzīgs putns ungāru mitoloģijā, viens no Ungārijas valstiskuma simboliem.

Zināms vismaz no 9./10. gadsimta, kā ungāru valdošā Ārpādu klana totēms. Turuls mitoloģijā parādās ungāru tautai kritiskos mirkļos. Teiksma, kas pierakstīta 13. gadsimta hronikā *[[Gesta Hungarorum]]*, saista ungāru ciltsmātes Emeses sapni par turulu ar pirmā Ārpādu līdera Ālmoša piedzimšanu. Turuls arī vadījis ungārus uz jauno dzimteni — Ungāriju no to pirmdzimtenes Urālu kalnos. Vēl viena teiksma saista turulu ar Budapeštas kā ungāru centra rašanos, jo uz šo vietu viņš 896. gadā atnesis zobenu kā zīmi, ka šeit būs ungāru dzimtene.

Kā ungāru valstiskuma simbols turula skulptūras ir plaši sastopamas visā Ungārijā, kā arī teritorijās, kas vēsturiski bijuši Ungārijas sastāvā, kur tās nav demontētas politisku iemeslu dēļ. Ungārijā ir vismaz 195 turula skulptūras, Rumānijā — 48, Slovākijā — 7, Ukrainā — 5, bet Austrijā — 1.

Turuls attēlots Ungārijas Bruņoto spēku emblēmā.

## Ārējās saites

* Turuli Ungārijas kartē
Sikiona

**Sikiona** () bija sengrieķu pilsēta Peloponēsas ziemeļaustrumos, pie Korintas līča, starp Asopas un Helisonas upēm. Sikionijas apgabals ("gurķu valsts") nosaukta sakarā ar dārzeņu audzēšanu, no sengrieķu σῐκυός "gurķis". Mūsdienās uz austrumiem no Sikionas atrodas neliela pilsētiņa Sikjona, kas līdz 1920. gada 21. augustam saucās Basiliko (*Βασιλικό*).

## Vēsture
Pilsēta bija apdzīvota jau vēlajā bronzas laikmetā. "Iliādā" tiek pieminēta kā Agamemnonam (Mikēnu ķēniņam) pakļauta apmetne. Mikēnu perioda pilsētu pēc doriešu iebrukuma, pēc nostāstiem, no jauna dibināja Falks, Argosas valdnieka Temena dēls.

Ķēniņā varu ar laiku nomainīja oligarhija, bet ap 665. gadu pr.Kr. pilsētā nostiprinājās tirānija, kas pastāvēja 100 gadus. Dinastijas dibinātājs Ortagors, Andreja dēls, ieguva varu kā kara stratēģis, kurš novadīja veiksmīgu militāro kampaņu. Viņš izcēlās ar taisnīgu un likumīgu valdīšanu. Viņa valdīšanas laikā valdnieka brālis Mirons I izcīnīja uzvaru braukšanas sacīkstēs Olimpijā un uzstādīja tur mantnīcu ar uzrakstu "No Mirona un Sikionas iedzīvotājiem".

Pēc tam pilsētā valdīja Mirona I dēls, Aristonims. Mironu II, Aristonima dēlu, nogalināja viņa brālis Isodams. Taču lielāku slavu ieguva cits Mirona II brālis — Klisfens (ap 600—570 gadi pr.Kr.). Viņam bija svarīga loma Pirmajā Svētajā karā. Viņš cīnījās pret varoņa Adrasta kultu, jo tas nāca no Sikionai naidīgās Argosas, bet tā vietā popularizēja Dionīsa kultu, kas, iespējams, sekmēja sengrieķu traģēdijas aizsākumu. Viņš centās slēgt savienību ar Atēnām un izprecināja savu meitu Agartisu Megaklam, Atēnu arhontam no Alkmeonīdu dzimtas.

Tirānija Sikionā ar Spartas palīdzību tika gāzta 555. gadā pr.Kr. (pēdējais tirāns, Eshins), un pilsētā tika izveidota demokrātiska pārvalde. 368. gadā pr.Kr. Efrons, kurš bija nozīmēts komandēt karaspēku, atjaunoja Sikionā tirāniju un valdīja līdz 365. gadam pr.Kr. 3. gadsimtā pr.Kr. ir zināmi tirāni: Kleons, Abantids, Pasejs un Nikokls. Tirāniju gāza Arats, un pilsēta pievienojās Ahajas savienībai.

## Kultūra
Sikiona bija slavena ar saviem amatniekiem un māksliniekiem. Pēc Plīnija Vecākā un Pausānija ziņām, ap 580—577 gadu pr.Kr. leģendārā Dedala skolnieki šeit dibināja mākslas skolu. Grieķi vēl apgalvoja, ka Sikionā aizsākās glezniecība. Konkrēti, šeit dzima pazīstamais grieķu gleznotājs Pauzijs.

## Atsauces
Bad Cat

**"Bad Cat"** () ir 2016. gada turku animācijas filma, kuras režisori ir Mehmet Kurtulus un Ayse Unal. Filma tika izdota 2016. gada 5. februāris. "Bad Cat" tika uzņemta pēc Ustuna tāda paša nosaukuma komiksu sērijas motīviem.
Bad Cat veidots studijā Anima Istanbul, bet filmas izplatītājs ir Odin's Eye Entertainment.

## Atsauces

## Ārējās saites
Radošais kvartāls "kombināts MĀKSLA"

Latvijas Mākslinieku savienības **radošais kvartāls „Kombināts MĀKSLA”**, kurš atrodas Gaujas ielā 1, 3, 5, 9, Brasā, Rīgā, ir vēsturiski (no 1903. gada) veidojies Rīgas radošais kvartāls, kur tapušas latviešu mākslinieku skulptūras un dekoratīvie elementi, sākot no 20. gadsimta pirmās puses, kad savus darbus šeit radīja Latvijas vēsturē nozīmīgi tēlnieki Augusts Francs Folcs un Kārlis Zāle, līdz mūsdienām. No 2013. gada LMS radošais kvartāls “Kombināts MĀKSLA” darbojas kā radoša platforma dažādām mākslas un kultūras iniciatīvām. No 2013. gada tiek veikti projekti, lai veicinātu kvartāla teritorijas revitalizāciju un padarītu sabiedrībai pieejamu un pamanāmu tā unikālo identitāti.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Markuss Kinks

**Markuss Kinks** (; dzimis ) ir vācu hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Vācijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2019) Kinks spēlē Vācijas hokeja līgas vienībā Manheimas "Adler". Kopš 2010. gada ir tās kapteinis.

## Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Kinks sāka 2002.—03. gada sezonā, kad 16 gadu vecumā aizvadīja 40 spēles Vācijas hokeja līgas vienībā Ķelnes "Haie". Nākamajā sezonā uzbrucējs "Haie" rindās bija jau pilnībā nostiprinājies, taču 2004. gadā pārcēlās uz Manheimas "Adler". 2007. gadā Kinks kopā ar komandu pirmo reizi izcīnīja Vācijas čempiona titulu. 2010. gadā Kinks kļuva par "Adler" kapteini. 2015. un 2019. gadā viņam kopā ar komandu izdevās atkārtoti kļūt par līgas čempionu.

Vācijas hokeja izlases rindās spēlējis septiņos pasaules čempionātos, kā arī 2018. gada olimpisko spēļu turnīrā, kur izlases rindās izcīnīja sudraba medaļas.

## Ārējās saites
Stepans Erzja

**Stepans Erzja (Ņefjodovs)** (krievu: *Степа́н Дми́триевич Э́рьзя (Нефёдов)*, dzimis 1876. gada 8. novembrī (27. oktobris (vecais stils)), miris 1959. gada 24. janvārī) bija mordviešu skulptors, kurš dzīvoja Krievijā un Argentīnā. Erzja izvēlējās savu pseidonīmu pēc dzimtās etniskās grupas — mordviešiem.

Stepans Erzja dzimis 1876. gada 8. novembrī (27. oktobris (vecais stils)) Bajevas ciemā, Simbirskas guberņā, Krievijas impērijā. 1892. gadā viņa ģimene pārcēlās uz dzīvi Alatirā, Čuvašijā. Stepans kļuva par ikonu glezniecības mācekli. No 1893. līdz 1897. gadam viņš dzīvoja Kazaņā, vēlāk strādāja arī P. A. Kovalinska ikonu glezniecības studijā Kazaņā. Tajā laikā Erzja izdekorēja dažādas Volgas rajona pilsētu un ciemu baznīcas, kā arī apmeklēja Kazaņas mākslas skolu.

No 1902. līdz 1906. gadam Stepans Erzja studēja Maskavas glezniecības, tēlniecības un arhitektūras skolā, piedaloties skolas studentu izstādēs. No 1906. līdz 1914. gadam dzīvoja Itālijā un Francijā. Viņš piedalījās izstādēs Venēcijā un Milānā 1909. gadā un izstādē Parīzē 1912. gadā.

1914. gadā viņš atgriezās Krievijā un 1918. gadā pārcēlās uz Jekaterinburgu, kur radīja savus monumentālākos mākslas darbus. 1921. gadā viņš pārcēlās uz Novorosijsku, pēc tam uz Batumi. Tur dzīvojot, viņš izveidoja Ļeņina, Marksa, Engelsa un daudzu Gruzijas kultūras darbinieku portretus. 1923. gadā viņš dzīvoja Baku, kur radīja monumentālu žanru.

1926. gadā padomju valdība pieņēma lēmumu nosūtīt Stepanu Erziju uz ārzemēm, "lai izplatītu zināšanas par padomju mākslu". Erzja atkal devās uz Parīzi. Viņa izstādes tika sponsorētas un guva pozitīvas atsauksmes Rietumu presē.

No 1927. līdz 1950. gadam viņš strādāja Buenosairesā, radot Ļeņina, Mozus, Ļeva Tolstoja un Ludviga van Bēthovena portretus.

Erzja Buenosairesā izstrādāja projektu, lai pārveidotu visus Andu kalnus piemineklī karam par neatkarību. Vietējās pašvaldības apstiprināja viņa plānu, bet nespēja finansēt tā īstenošanu.

Argentīnā Erzja izgudroja metodi dažu īpaši cietu vietējo koksnes veidu apstrādei.

1950. gadā viņš atgriezās Padomju Savienībā. 1956. gadā viņam tika piešķirts Darba Sarkana Karoga ordenis.

Stepans Erzja nomira 1959. gada 24. janvārī Padomju Savienības galvaspilsētā Maskavā un tika apglabāts Saranskā, Mordvijas galvaspilsētā.

1958. gada 26. jūnijā Mordvijas galvaspilsētā Saranskā tika atvērts Mordvijas Erzjas Vizuālās mākslas muzejs (krievu valodā: *Мордовский республиканский музей изобразительных искусств им. С.Д.Эрьзи*). Muzejā ir vispilnīgākā Erzjas darbu kolekcija ar 204 darbiem.

## Atsauces
Akmens tilts (Skopje)

**Akmens tilts** (, ) ir 15. gadsimtā celts tilts pār Vardaras upi, kas atrodas Ziemeļmaķedonijas galvaspilsētas Skopjes centrā. Tas ir viens no pilsētas simboliem, attēlots pilsētas ģerbonī un karogā. Tilts savieno Skopjes veco (Skopjes Veco tirgu) un jauno centru (Maķedonijas laukumu) un, nosacīti, divas pilsētas iedzīvotāju kopienas — maķedoniešus un albāņus.

214 metrus garo tiltu pēc osmaņu sultāna Mehmeda II rīkojuma uz vecā romiešu tilta pamatiem uzbūvēja starp 1451. un 1469. gadu. Tilts vairākkārt cietis karos un dabas katastrofās, bet vienmēr atjaunots. Īpaši smagi cieta 1555. gada zemestrīcē. 1944. gadā vācu armija tiltu atkāpjoties gribēja uzspridzināt, tomēr pilsētas vecāko darbības rezultātā tas nenotika. Pēdējā tilta rekonstrukcija notika no 1994. līdz 2001. gadam. 2008. gadā tika rekonstruēts pie tilta esošais sargtornis.

## Ārējās saites
2019. gada UEFA Čempionu līgas fināls

**2019. gada UEFA Čempionu līgas fināls** bija 2018.—2019. gada UEFA Čempionu līgas sezonas finālspēle. Tā notika sestdienā, , *[[Wanda Metropolitano]]* stadionā Madridē, Spānijā. Finālā tikās divi Anglijas klubi — *[[Tottenham Hotspur F.C.|Tottenham Hotspur]]* un *[[Liverpool FC]]*.

* Liverpool* uzvarēja ar rezultātu 2:0 un Eiropas spēcīgākā futbola kluba trofeju izcīnīja sesto reizi kluba vēsturē. Uzvarētāji kvalificējās 2019. gada FIFA klubu pasaules kausam kā UEFA pārstāvji, kā arī  2019. gada UEFA Superkausam, kur spēlēs ar 2018.—2019. gada UEFA Eiropas līgas uzvarētājiem *[[Chelsea F.C.|Chelsea]]*.

Šis bija pirmais UEFA Čempionu līgas fināls, kurā tika izmantoti video tiesneša palīgi (VAR). 2018. gada maijā tika nolemts, ka sākot ar šo sezonu klubi finālā varēs pieteikt 23 spēlētājus (iepriekšējo 18 vietā). Ja būtu nepieciešams papildlaiks, varētu veikt ceturto maiņu.

## Ceļš uz finālu

M — mājās; V — viesos

## Stadions
[thumb|''[Wanda Metropolitano* stadions [[Madride|Madridē]], kur notiks fināls.]]

Šī ir piektā reize, kad UEFA Čempionu līgas (ieskaitot Eiropas čempionvienību kausu) fināls notiek [[Madride|Madridē]]. Iepriekšējās reizes (1957, 1969, 1980, 2010) tas tika rīkots [[Santjago Bernabeu stadions|Santjago Bernabeu stadionā]]. Par 2019. gada UEFA Čempionu līgas fināla norises vietu *Wanda Metropolitano'' stadions tika izvēlēts  UEFA izpildkomitejas sanāksmē Nionā. Tas ir Madrides "Atletico" mājas spēļu stadions. Pēc pēdējās renovācijas tas tika atvērts 2017. gada septembrī. Stadiona ietilpība pārsniedz 67&nbsp;000 vietu.

## Spēle

## Atsauces

## Ārējās saites
*UEFA Čempionu līga (oficiālā mājaslapa)
Biļana Dudova

**Biļana Dudova** (; dzimusi ) ir bulgāru brīvā stila cīkstone, 2021. gada pasaules čempione, četrkārtēja Eiropas čempione.

## Biogrāfija
Mācījusies Dienvidrietumu universitātē Blagojevgradā.

2017. gada Eiropas čempionātā Novi Sadā svara kategorijā līdz 55 kg deviņpadsmitgadīgā Biļana Dudova uzvarēja visās cīņās un pirmoreiz kļuva par Eiropas čempioni.

2018. gada Eiropas čempionātā Kaspijskā Biļana aizstāvēja savu čempiones titulu un otrreiz savā karjerā kāpa uz pjedestāla augstākā pakāpiena. Tā paša gada Pasaules čempionātā viņa  bija otrā un saņēma sudraba medaļu.

2019. gada Eiropas čempionātā Bukarestē Biļana Dudova trešo reizi pēc kārtas izcīnīja čempiones titulu. 2020. gadā Dudova ieguva sudraba medaļu Eiropas čempionātā, bet 2021. gadā uzvarēja gan Eiropas, gan pasaules čempionātā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ots Arders

**Ots Arders** (, dzimis , miris ) bija igauņu dzejnieks, bērnu rakstnieks un tulkotājs. No 1990. gada bija Igaunijas Rakstnieku savienības biedrs. Viņa jaunākais brālis Jāns Arders bija mūzikas grupas *[[Apelsin]]* dalībnieks. Šī grupa komponēja mūziku ar Ota Ardera dzeju.

2004. gada 26. jūnijā viņa līķis tika atrasts Kasari salā.

## Ārējās saites
Ingeborga Levita

**Ingeborga Levita** jeb **Levite** (1926—2008) bija Latvijas dzejniece un redaktore, kas pazīstama ar pseidonīmu **Aija Zemzare**.

## Dzīvesgājums
Dzimusi kā Ingeborga Alma Bārgs 1926. gada 30. martā Tukumā jaunsaimnieku ģimenē. 
Viņas māte bija Auguste Bārga, kura nesen bija atgriezusies no Vācijas, tēvs nav zināms. Ingeborgu adoptēja Augustes vecāki – Karlīne un Jānis Bārgi.

Viņas vectēvs Jānis Bārgs bija aktīvs 1905. gada revolūcijas dalībnieks, kurš, bēgot no represijām, izceļoja uz Hamburgu Vācijā. Viņš bija LSDSP nelegālā laikraksta «Cīņa» tipogrāfijas turētājs Tēriņu ielā. Ingeborgas vecāki 1920. gadu vidū atgriezās Latvijā, kur apprecējās un iegādājās jaunsaimniecību pie Tukuma.

Ingeborga Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet pēc kara beigām 1946. gadā atgriezās dzimtenē. 1949. gada marta deportācijas laikā viņas vecākus izsūtīja uz Sibīriju, bet Ingeborgai izdevās paslēpties un dzīvot ar viltotiem personas dokumentiem, kurus izkārtoja viņas nākamais vīrs Jonass Levits.

Studēja Latvijas Mākslas akadēmijā Rīgā. 1972. gadā saņēma atļauju izceļošanai uz Izraēlu, taču aizbrauca uz Rietumvāciju, kur īslaicīgi strādāja par latviešu laikraksta «Latvija» redaktori.

Mirusi 2008. gada 9. februārī Hamburgā.

## Ģimene
Vīrs inženieris Jonass Levits, dēls jurists, bijušais Latvijas Valsts prezidents Egils Levits, meita Egita.

## Atsauces
Bitēni (Jaunsvirlaukas pagasts)

**Bitēni** ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidrietumos Sesavas un tās pietekas Skursteņu strauta krastā pie autoceļa V1083  no pagasta centra Staļģenes,  no novada domes Jelgavā un  no Rīgas.

## Atsauces
Īslīcas

**Īslīcas**, dažkārt arī **Īslīces** vai **Īslīči**, ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidaustrumos Īslīces krastā pie autoceļa V1038  no pagasta centra Staļģenes,  no novada domes Jelgavā un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Īslīču pusmuižas *(Isliz)* centru.

## Atsauces
Volodimirs Vinničenko

**Volodimirs Vinničenko** (,  &ndash; ) bija ukraiņu valstsvīrs, politiskais aktīvists, rakstnieks, dramaturgs, mākslinieks, pirmais Ukrainas premjerministrs.

Kā rakstnieks Vinničenko ukraiņu literatūrā atzīts kā vadošais modernisma literatūras pārstāvis pirmsrevolūcijas Ukrainā. Viņš rakstīja īsos stāstus, romānus un lugas, bet Padomju Ukrainā viņa darbi, līdzīgi kā citiem ukraiņu rakstniekiem, bija aizliegti no 1930. līdz pat 1980. gadu vidum. Pirms iesaistīšanās Ukrainas politikā viņš bija ilggadējs politiskais aktīvists, kurš no 1906. līdz 1914. gadam dzīvoja Rietumeiropā. Viņa darbi atspoguļo viņa iedziļināšanos Ukrainas revolucionārajā vidē, nabadzīgo un darbaļaužu problēmās, kā arī kontaktus ar Rietumeiropā dzīvojošajiem emigrantiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Crna

**Crna** () ir upe Ziemeļmaķedonijas Republikā, Vardaras labā krasta pieteka. Upes garums 207 km. Nosaukums nāk no maķedoniešu valodas, kas nozīmē "melnā upe". Antīko autoru darbos tā tiek saukta par Erigonas upi.

Upes izteka sākas no Milošo-Češmes avota starp Cera un Pustorekas ciematiem.

Crnas kanjons stiepjas 80 km garumā no Pelagonijas līdzenuma līdz Tikvešas ielejai. Praktiski visapkārt upi ieskauj kalni. Crna tek kanjonā starp Selečkas-Planina kalnu un Orle-Galačina masīvu kreisajā krastā, un Mariovas pauguriem un Vitačevas plato labajā krastā.

Pie Crnas ietekas Vardaras upē atrodas antīkas pilsētas Stobi drupas, kas ir pazīstamākais Ziemeļmaķedonijas arheoloģijas piemineklis.
Rēzakas muiža

**Rēzakas muiža** () bija Vidzemes muiža, kas atradās mūsdienu Alūksnes novada Alsviķu pagasta Rezakā, valsts autoceļu V378 (Alsviķi – Ādams) un V379 (Karva – Rezaka) krustojumā. Muižas apbūves komplekss ir 18. gadsimta beigu / 19. gadsimta sākuma vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis. Kompleksā ietilpst pārvaldnieka māja (19. gs), klēts (vēlāk dzīvojamā ēka, 18./19. gs), kūts  (19. gs) un saimniecības ēka ar pagrabu (19. gs).
Dravnieki (Jaunsvirlaukas pagasts)

**Dravnieki**, arī **Vimbas**, ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā Lielupes krastā pie autoceļa V1071  no pagasta centra Staļģenes,  no novada domes Jelgavā un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies pie bijušās Vecsvirlaukas pagasta valdes.

## Atsauces
Vimbas (nozīmju atdalīšana)

**Vimbas** var būt:
* Vimbas — sapalu dzimtas zivis
* Dravnieku Jaunsvirlaukas pagastā cits nosaukums
* Vimbukroga Ķekavas pagastā cits nosaukums
Sasunas Dāvids (nozīmju atdalīšana)

**Sasunas Dāvids** var būt:
* Sasunas Dāvids — armēņu varoņeposs.
** Sasunas Dāvids (filma) — uz šī eposa pamatota multiplikācijas filma (2010).
** Sasunas Dāvids (tēls) — viens no varoņiem armēņu tā paša nosaukuma eposā.
* Sasunas Dāvids (piemineklis) — piemineklis Sasunas Dāvidam Erevānas centrā.
* Sasunas Dāvids (armija) — tanku kolonna Otrajā pasaules karā.
Mēs esam mūsu kalni

**Mēs esam mūsu kalni** () ir 1967. gadā radīts piemineklis, kas atradās Kalnu Karabahas autonomajā apgabalā Azerbaidžānas PSR, vēlāk starptautiski neatzītās Arcahas Republikas galvaspilsētas Stepanakertas ziemeļu pievārtē. No tufa veidotā skulptūru grupa, kuras autors ir Sargiss Bagdasarjans, attēlo padzīvojušu ģimeni, tāpēc piemineklis dažkārt tika saukts arī par "Vecmammu un vectēvu".

Skulptūra kļuva par Kalnu Karabahas armēņu kopienas simbolu, tā attēlota Arcahas Republikas ģerbonī un monētās. 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, kas noritēja Maskavā, notika konflikts starp Azerbaidžānas un Armēnijas delegācijām, jo armēņu puse iekļāva skulptūru grupu savā videoprezentācijā.

Pēc tam, kad Azerbaidžānas armija atjaunoja kontroli pār Kalnu Karabahu, piemineklis ir cietis no vandālisma un tiek apspriesta tā nojaukšana. Taču Eiropas Padomes Konvencija par arhitektūras mantojumu, kuras dalībvalsts ir Azerbaidžāna, uzliek tai par pienākumu aizsargāt un saglabāt pasaules arhitektūras mantojumu, kurā ietilpst arī šis piemineklis.

## Atsauces

## Ārējās saites