open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ultravioletais starojums

thumb|UV starojumu rada arī elektriskie loki (metinātājiem ir jāvalkā acu aizsardzība un jāaizsedz āda, lai novērstu fotokeratītu un nopietnus saules apdegumus)
**Ultravioletais starojums** ir elektromagnētiskie viļņi ar viļņa garumu, kas ir mazāks nekā redzamajai gaismai, bet lielāks nekā rentgenstariem. Pēc viļņu garuma UV starus iedala tuvajos (300—400 nm), vidējos (200—300 nm) un tālajos (122—200 nm) jeb vakuuma UV staros, jo tos absorbē gaiss. Fotomateriāli (fotofilma) un fotodiodes ir jutīgi pret UV starojumu. 

Ultravioleto starojumu izstaro Saule, taču lielākā daļa no tā līdz Zemes virsmai nenonāk tāpēc, ka to absorbē atmosfēra. Absorbcija atmosfērā palielinās, samazinoties viļņa garumam. Ultravioleto starojumu var iegūt arī dzīvsudraba gāzizlādes spuldzēs.

## Vēsture
thumb|Johans Vilhelms Ritters (1804)
Ultravioletā starojuma atklājums saistīts ar 19. gadsimta beigu zinātniskajiem sasniegumiem. Pirmais cilvēks, kurš atklāja ultravioletā starojuma esamību, bija vācu zinātnieks Johans Vilhelms Ritters 1801. gadā. Viņš izmantoja ķīmiskos procesus, lai pētītu gaismas ietekmi uz dažādiem materiāliem, un, veicot pētījumus ar sudraba halogenīdiem, secināja, ka ir kāds "neuztverams" starojums ārpus violetās gaismas spektra, kas var ietekmēt ķīmiskas reakcijas. Šo starojumu viņš nosauca par ultravioletu (no latīņu valodas vārda ultra, kas nozīmē "pāri").

Turpmākos gadsimtus zinātnieki veica plašākus pētījumus, lai izprastu UV starojuma ietekmi uz materiāliem, bioloģiju un atmosfēru. 20. gadsimta sākumā tika atklāts, ka ultravioletais starojums ir atbildīgs par ādas apdegumiem un ka tas spēj izraisīt arī vēzi.

Pirmajās desmitgadēs ultravioletais starojums tika izmantots dažādiem zinātniskiem eksperimentiem, tostarp medicīnā, kur tika novērtēts tā spējas iznīcināt baktērijas. Piemēram, 1903. gadā Nils Finsens saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā un medicīnā par viņa darbu, kas saistīts ar ultravioletā starojuma izmantošanu tuberkulozes ārstēšanā.

Ar laiku ultravioletais starojums guva plašu pielietojumu ne tikai medicīnā un zinātnē, bet arī tehnoloģijā un rūpniecībā, piemēram, UV lampu un desinfekcijas sistēmu izstrādē, kā arī fotogrāfijas industrijā.

Mūsdienās ultravioletais starojums tiek izmantots ne tikai zinātniskos pētījumos, bet arī masveida industrijās, piemēram, kosmetoloģijā (pārmērīgas UV iedarbības risks uz ādu) un teleskopiju (UV observatorijas pētījumi, kas ļauj izpētīt dažādas zvaigznes un galaktikas).

## Skatīt arī
* Infrasarkanais starojums

## Ārējās saites
Četrstūris

right|thumb|Neregulārs četrstūris
right|thumb|Trapece
**Četrstūris** ir plaknes figūra, kuru norobežo četri nogriežņi, kurus sauc par malām. Četrstūrim ir četras malas un četri stūri.

## Īpašības
* Jebkura četrstūra iekšējo leņķu summa ir 360 grādi.
* Jebkuram četrstūrim ir divas diagonāles.
* Jebkurš četrstūris ir izliekts vai ieliekts.
* Izliekta četrstūra diagonāles krustojas vienā punktā, bet ieliekta četrstūra diagonāles nekrustojas.

## Četrstūru iedalījums
* Trapece - četrstūris, kam divas malas ir savstarpēji paralēlas un otras divas malas nav paralēlas;
:* Taisnleņķa trapece - trapece, kurai ir divi taisni leņķi;
:* Vienādsānu trapece - trapece, kuras sānu malas ir ar vienādu garumu (un tātad tās pamata pieleņķi ir vienādi);
:* Paralelograms - četrstūris, kuram pretējās malas ir pa pāriem paralēlas;
::* Rombs - paralelograms, kuram visas malas ir vienāda garuma;
::* Taisnstūris - paralelograms, kam visi leņķi ir 90 grādi;
:::* Kvadrāts - taisnstūris, kam visas malas ir vienādas, vai rombs, kuram visi leņķi vienādi (90 grādi).
* Deltoīds - četrstūris, kam divas blakus esošas malas ir vienāda garuma un pārējās divas blakus esošās malas arī ir vienāda garuma (bet ar citu garumu).

## Regulāra četrstūra (kvadrāta) īpašības
* Regulārā četrstūrī (kvadrātā) ievilktās riņķa līnijas rādiuss ir  \frac{a}{2}, kur a - malas garums.
* kvadrāta perimetrs ir 4a vai 4 \sqrt 2 R vai arī  8 r , kur R - ap kvadrātu apvilktās riņķa līnijas rādiuss, r - kvadrātā ievilktās riņķa līnijas rādiuss, a - kvadrāta malas garums.
* kvadrāta laukums ir  a^2 = 2 R^2 = 4 r^2, kur *R* - ap kvadrātu apvilktās riņķa līnijas rādiuss, r - kvadrātā ievilktās riņķa līnijas rādiuss, a - kvadrāta malas garums.

## Skatīt arī
* Kvadrāts
* Taisnstūris
* Trapece
* Rombs
* Deltoīds

## Ārējās saites
Nātrija hidroksīds

**Nātrija hidroksīds** (nātrija sārms, kodīgais nātrijs, kaustiskā soda, ziepju zāles, NaOH) ir sārms. Tā ir cieta, higroskopiska viela (uzsūc ūdeni). Nātrija hidroksīds ļoti labi šķīst ūdenī, un mazliet sliktāk šķīst etanolā un metanolā, tas nešķīst ēterī un citos nepolāros šķīdinātājos.

## Iegūšana
Nātrija hidroksīdu iegūst NaCl šķīduma elektrolīzē vai metāliskajam nātrijam reaģējot ar ūdeni.

## Īpašības
Nātrija hidroksīds izraisa alumīnija un tā sakausējumu koroziju. Nātrija hidroksīds lēnām reaģē ar silīcija dioksīdu, veidojot nātrija silikātu. Nātrija hidroksīds var izraisīt silikātstikla koroziju. 
thumb|left|150px|Rokas ķīmiskais apdegums nātrija sārma iedarbībā

## Izmantošana
Nātrija sārms ir nozīmīga ziepju ražošanas izejviela.
Glikoze

**Glikoze** ( — ‘salds’; 1960. gados neilgu laiku glikozi oficiāli dēvēja par **glukozi**; vīnogu cukurs, C6H12O6) ir nozīmīgs ogļhidrāts. Glikoze ir aldoheksoze (satur aldehīda grupu un 6 oglekļa atomus). Šķīdumā glikoze veido 5 tautomērās formas - aciklisko, α-glikofuranozi, β-glikofuranozi, α-glikopiranozi un β-glikofuranozi, no kurām dominē formas ar piranozes heterociklu, kas ir stabilākās heksožu formas. Cikliskā forma šķīdumā ir līdzsvarā ar aciklisko (lineāro) formu, pie pH=7 acikliskās formas īpatsvars ir 0,0026%. Glikozei ir divi spoguļizomēri L-glikoze un D-glikoze; dzīvajos organismos ir sastopama tikai D-glikoze. 

Glikoze rodas fotosintēzes procesa rezultātā no ūdens un oglekļa dioksīda, izmantojot saules enerģiju. Glikoze ir nozīmīgs dzīvo organismu enerģijas avots. Glikoze ir vienkāršs cukurs, balta, kristāliska viela, kristalizējas ātri, to viegli izmanto cilvēka organisms.

Dabā glikoze brīvā veidā ir sastopama dažādos augļos. Disaharīds maltoze sastāv no divām glikozes molekulām. Disaharīds saharoze sastāv no glikozes un fruktozes un ir sastopams cukurbietēs un cukurniedrēs. Polisaharīds celuloze ir glikozes polimērs un ir sastopams visās augu šķiedrās. Citi svarīgi glikozes polimēri ir ciete (galvenokārt augos) un glikogēns (dzīvnieku organismos). Hidrolīzes ceļā no visiem glikozes polimēriem var iegūt glikozi.

Rūpnieciski glikozi galvenokārt iegūst, fermentējot cieti, kā arī hidrolizējot celulozi.

## Ārējās saites
* glikoze | Medicīnas termins
Japāņu valoda

**Japāņu valoda** (日本語, *nihongo*) ir valoda, ko galvenokārt lieto japāņi, un Japānas faktiskā valsts valoda. To prot aptuveni 140 miljoni cilvēku, no kuriem aptuveni 125 miljoniem tā ir dzimtā valoda. Runātāju skaita ziņā japāņu valoda pasaulē ir starp desmit lielākajām valodām. Neskatoties uz tās popularitāti, japāņu valoda svešvalodu apguvējiem tiek uzskatīta par vienu no grūtākajām valodām, galvenokārt sarežģītās rakstības un unikālās gramatikas dēļ. Japāņu valodas izcelsme nav zināma. Tiek uzskatīts, ka tā ir izolēta valoda, lai gan pastāv teorijas, ka tā varētu būt saistīta ar korejiešu valodu, altajiešu valodām vai austronēziešu valodām.

Japāņu valoda tiek uzskatīta par vienu no pasaules nozīmīgākajām valodām, jo Japānas saimniecība ir trešā lielākā pasaulē, kā arī globāli nozīmīgs zinātnes, tehnoloģiju un kultūras centrs. Japāņu valodai ir nozīmīga loma vispasaules masu kultūrā, pateicoties anime, mangām, videospēlēm un japāņu literatūrai, kas piesaista miljoniem cilvēku visā pasaulē.

## Nosaukums
Japāņi savu valodu sauc divējādi. Visizplatītākais nosaukums ir *nihongo* (日本語), kas burtiski arī nozīmē "japāņu valoda", bet nereti tiek izmantots arī termins *kokugo* (国語), kas nozīmē "valsts valoda".

## Klasifikācija
Japāņu valoda ir viena no vecākajām valodām Āzijā, un tās izcelsme joprojām ir strīdu objekts starp valodniekiem. Lai gan japāņu valodas ģenētiskā klasifikācija nav pilnībā noskaidrota, daži pētnieki uzskata, ka tā radusies uz altajiešu un austronēziešu valodu pamata, bet citi uzskata, ka tai ir savs unikāls izcelsmes ceļš. Japāņu valoda ir attīstījusies ciešā mijiedarbībā ar citām Austrumāzijas valodām, īpaši mijiedarbībā ar ķīniešu valodu.

## Izplatība pasaulē
Lielākā daļa no japāņu valodas pratējiem dzīvo Japānā. Salīdzinoši bieži to izmanto arī teritorijās, kuras savulaik bija iekarojusi Japānas Impērija (Korejā, Ķīnas Republikā, daļā no Ķīnas). Lielas japāņvalodīgo kopienas dzīvo arī citās pasaules daļās. Lielākās kopienas atrodas Kalifornijā, Havajās, Brazīlijā un Peru. Pēdējos gados, pieaugot japāņu kultūras popularitātei ārpus Japānas, īpaši anime, arvien vairāk cilvēku ir sākuši mācīties japāņu valodu.

## Rakstība

Pašlaik japāņu valodā ir divi rakstības paveidi — hiragana un katakana. Sākotnējā rakstība radās līdz 5. gadsimtam, to lielā mērā aizgūstot no ķīniešu valodas. Oriģinālie ķīniešu hieroglifi tika ievērojami vienkāršoti un laikā starp 9. un 10. gadsimtu apveltīti ar fonētisku funkciju, proti, tika asociēti ar noteiktām japāņu valodas zilbēm.

Vairāku gadsimtu gaitā japāņu izglītotie ļaudis, ierēdņi un literāti rakstos lietoja klasisko ķīniešu valodu — līdzīgi, kā viduslaiku un renesanses Eiropā izglītotie ļaudis lietoja latīņu valodu; tikai izglītotie eiropieši rakstīja un runāja, savukārt runāt ķīniešu valodā prata tikai nedaudzi japāņu mācītie cilvēki un literāti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Cirkonijs

**Cirkonijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Zr** un atomskaitli 40. Cirkonijs ir korozijas izturīgs pārejas metāls. To iegūst galvenokārt no cirkona minerāla, no kā arī cēlies elementa nosaukums. Savienojumos cirkonijam parasti ir oksidēšanas pakāpe +4, lai arī var būt +3 un +2. Cirkonija oksīds ir nozīmīgs ugunsizturīgo materiālu komponents.

Cirkonijs ir 5. perioda un 4. grupas elements.

## Vēsture
Cirkoniju saturoši dārgakmeņi — cirkona varietātes jargūns, hiacints un ligūrs, ir zināmi jau kopš senajiem laikiem, toties pašu cirkoniju 1789. gadā Berlīnē atklāja Martins Heinrihs Klaprots. 1808. gadā angļu ķīmiķis Hamfrijs Deivijs centās to iegūt tīrā veidā, veicot elektrolīzi, bet šis mēģinājums nebija sekmīgs. Tīrā veidā to 1824. gadā pirmais ieguva zviedru ķīmiķis Jenss Jākobs Bercēliuss.

## Atrašanās dabā
Cirkonijs nekad dabā nav atrasts tīrā veidā. Zemes garozā cirkonija koncentrācija ir 130 mg/kg, bet jūras ūdenī — 0,026 μg/l. Nozīmīgākais minerāls, kas satur cirkoniju, ir cirkons (ZrSiO4).

### Izotopi
Dabā ir sastopami pieci cirkonija izotopi, no kuriem četri ir stabili. Visizplatītākais izotops ir cirkonijs-90 (51,45% no visa kopējā cirkonija daudzuma). Nākamie izplatītākie ir cirkonijs-94 (17,38%), cirkonijs-92 (17,15%) un cirkonijs-91 (11,22%). Visretāk ir sastopams nestabilais cirkonijs-96 (2,80%), kura pussabrukšanas periods ir 2,35 gadi.

Ir zināmi vēl 28 mākslīgi iegūti cirkonija izotopi, kuru atommasa ir no 78 līdz 110.

### Bioloģiskā nozīme
Cirkonija bioloģiskā nozīme nav zināma, lai gan cilvēka ķermenī tā koncentrācija ir 4 mg/kg.

## Iegūšana
thumbnail|200px|Cirkonija ieguve 2005. gadā
Visvairāk cirkonija tiek iegūts Austrālijā un Dienvidāfrikā (pa abām valstīm kopā tiek iegūti aptuveni 80% no visa cirkonija). Vēl nozīmīgas atradnes atrodas Brazīlijā, Indijā, Šrilankā, Ukrainā un Amerikas Savienotajās Valstīs. Ik gadu tiek iegūts aptuveni 900 tūkstoši tonnu cirkonija.

## Fizikālās īpašības
Cirkonijs ir spožs, pelēkbalts un mīksts metāls, kas normālos apstākļos ir cietviela. Cirkonija kušanas temperatūra ir 1855 °C, bet vārīšanās temperatūra ir 4371 °C. Tā elektronegativitāte pēc Polinga skalas ir 1,33.

## Ķīmiskās īpašības

## Atsauces

## Ārējās saites
Niobijs

**Niobijs**, agrāk **kolumbijs**, ir ķīmiskais elements ar simbolu **Nb** (agrāk **Cb**) un atomskaitli 41. Tas ir mīksts, pelēks un elastīgs pārejas metāls. Niobijs dabā nav sastopams brīvā veidā, jo ļoti viegli oksidējas. Niobiju iegūst no kolumbīta minerāla. Niobijs parasti atrodams kopā ar tantalu. Niobiju lieto dažādiem sakausējumiem. Savienojumos tam var būt oksidēšanas pakāpe +2, +3 un +5; galvenokārt niobijs tomēr ir piecvērtīgs.

## Vēsture
1801. gadā angļu ķīmiķis Čārlzs Hetčets (*Charles Hatchett*) atklāja jaunu ķīmisko elementu. Viņš elementu atklāja, pētot kolumbīta minerālu, un nosauca jaunatklāto elementu par kolumbiju. 1846. gadā, kad bija noskaidrots, ka patiesībā kolumbijs ir divu ķīmisko elementu sajaukums, kolumbiju pārsauca par niobiju, bet otru elementu, kas līdz tam tika uzskatīts par kolumbija alotropisko formu, nosauca par tantalu. Nioba sengrieķu mitoloģijā ir Tantala meita.

1864. gadā zviedru ķīmiķis Kristians Vilhelms Blumstrands (*Christian Wilhelm Blomstrand*) pirmo reizi ieguva niobiju tīrā veidā.

## Atrašanās dabā
Niobijs dabā nav sastopams brīvā veidā, jo ļoti viegli oksidējas. Niobijs minerālos parasti atrodams kopā ar tantalu. Viens no izplatītākajiem minerāliem, kas satur niobiju, ir kolumbīts jeb niobīts . Zemes garozā niobija koncentrācija ir aptuveni 20 daļiņas no miljona.

### Izotopi
Dabā ir sastopams tikai viens stabils niobija izotops — 93Nb. Laboratorijas apstākļos ir iegūti vēl vairāki izotopi. Kopējais izotopu skaits sasniedz 32, kuru masas skaitlis ir no 81 līdz 113.

## Izmantošana
Niobijs tiek izmantots sakausējumu ražošanā, kuri spēj izturēt augstas temperatūras, un īpašu nerūsējošu tēraudu ražošanā. Neliels niobija daudzums palielina citu metālu stiprību.

## Skatīt arī
* Tantals

## Atsauces

## Ārējās saites
Molibdēns

**Molibdēns** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Mo** un atomskaitli 42. Molibdēnu galvenokārt iegūst, reducējot tā sulfīdu MoS2 (molibdenītu). Molibdēnu pamatā lieto sakausējumos ar dzelzi. Savienojumos molibdēnam var būt oksidēšanas pakāpes +2, +3, +4, +5 un +6; visbiežāk molibdēns savienojumos ir sešvērtīgs.

Molibdēns mikrodaudzumos nepieciešams augu normālai attīstībai.

## Vēsture
Molibdēnu 1778. gadā atklāja zviedru ķīmiķis Kārlis Vilhelms Šēle. Pirmo reizi to izolēja 1781. gadā cits zviedru ķīmiķis Peters Jakobs Hjelms (*Peter Jacob Hjelm*). Ķīmiskā elementa nosaukums ir radies no grieķu vārda  (*mólybdos*), kas nozīmē ‘svins’. Vārda izcelsme skaidrojama ar to, ka senajā Grieķijā molibdēna rūdu — molibdenītu — neprata atšķirt no svarīgākās svina rūdas — galenīta (PbS).

## Atrašanās dabā
Dabā molibdēns nav sastopams tīrā veidā. Tas galvenokārt ir sastopams molibdenīta (MoS2) minerālā. Komerciāli molibdēns tiek iegūts arī no vulfenīta un povellīta. Molibdēns ir 54. izplatītākais ķīmiskais elements Zemes garozā. Visvairāk molibdēna tiek iegūts Ķīnā, Amerikas Savienotajās Valstis, Čīlē, Peru un Meksikā.

### Izotopi
Dabā ir sastopami septiņi molibdēna izotopi. Visizplatītākie ir molibdēns–98 (24,39% no kopējā daudzuma), molibdēns–96 (16,67%), molibdēns–95 (15,84%) un molibdēns–92 (14,53%). Atlikušie izotopi ir molibdēns–97 (9,60%), molibdēns–94 (9,15%) un nestabilais molibdēns–100 (9,82%), kura pussabrukšanas periods ir 7,2 gadi. Ir zināmi vēl 28 mākslīgi iegūti radioizotopi, kuru masas skaitlis ir no 83 līdz 117.

## Raksturojums
### Fizikālās īpašības
Tīrā veidā molibdēns ir sudrabbalts metāls ar cietību 5,5 pēc Mosa skalas. Tā kušanas temperatūra ir 2623&nbsp;°C, starp dabā sastopamiem elementiem tikai dažiem ir augstāka kušanas temperatūra. Molibdēns deg tikai temperatūrās virs 600&nbsp;°C. Tam ir viens no zemākajiem termiskās izplešanās koeficientiem starp komerciāli lietotiem metāliem.

## Izmantošana
Molibdēnu pamatā lieto sakausējumos ar dzelzi, lai iegūtu karstumizturīgus un nerūsējošus materiālus. Tā oksīdus un sulfīdus izmanto kā ķīmisko reakciju katalizatorus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Urāns (elements)

**Urāns** ir ķīmiskais elements ar simbolu **U** un atomskaitli 92. Tas ir sudrabpelēks, radioaktīvs un smags metāls, kurš pieder aktinīdu ķīmisko elementu saimei. Urāna atomā ir 92 protoni un tikpat elektronu, no kuriem 6 ir valences elektroni. Savukārt neitronu skaits mainās no 141 līdz 146. Urāns ir ar vislielāko atommasu no visiem dabiskajiem ķīmiskajiem elementiem. Urāns ir aptuveni par 70% blīvāks nekā svins. Dabā tas ir sastopams nelielā koncentrācijā (ne vairāk kā miljonā daļā) gan augsnē, gan iežos, gan ūdenī, kā arī dažādu savienojumu veidā. Nozīmīgākie urāna pielietojumi ir saistīti ar tā radioaktivitāti.

Urānam ir vairāki izotopi. Dabā visbiežāk ir sastopams urāna-238 izotops (99,2742% no kopējā daudzuma dabā). Vēl ir sastopams urāna-235 (0,7204%) un urāna-234 (0,0054%) izotopi. Pārējie izotopi tiek iegūti laboratorijas apstākļos. Urāns-238 ir visai stabils un normālos apstākļos neiesaistās kodolreakcijās, bet urānu-235 lieto par kodoldegvielu un atomieročiem (vēsturiski). Parasti kodolreaktoru darbināšanai ir nepieciešama kodoldegviela ar urāna-235 koncentrāciju vismaz 3-4%, specifiskiem reaktoriem (un atomieročiem) — vairāk. Izotopa U-235 satura palielināšanu sauc par urāna bagātināšanu. Šādām vajadzībām vispirms iegūst urāna heksafluorīdu (UF6), kas ir relatīvi viegli gaistoša viela. Eksistē vairākas urāna bagātināšanas metodes, taču tās visas sadala gāzveida urāna savienojumus.

Savienojumos urānam visbiežāk ir oksidēšanas pakāpes +4 un +6. Uranilacetātu UO2(CH3COO)2 lieto analītiskajā ķīmijā nātrija pierādīšanai.

Urāna dioksīds UO2 ir urāna forma, kuru visbiežāk izmanto atomreaktorā. Tieši no šī materiāla veido kodoldegvielas tabletes, ar kurām piepilda stieņus, kas savukārt tiek sakomplektēti grupās un ievietoti kodolreaktorā.

Urāna atklāšana tiek saistīta ar vācu ķīmiķi Martinu Heinrihu Klaprotu. Viņš 1789. gadā neieguva pilnībā tīru urānu, bet gan tā dioksīdu. 1841. gadā urānu tīrā veidā pirmais ieguva franču ķīmiķis Eižens-Melhiors Peligo. Savukārt to, ka urāns ir radioaktīvs, 1896. gadā atklāja franču fiziķis Anrī Bekerels.

## Skatīt arī
* Kodolreaktors

## Atsauces

## Ārējās saites
Polijas valdnieku uzskaitījums

**Polijas valdnieki** bija augstākās varas turētāji (kņazi, lielkņazi, karaļi) Polijas valsts teritorijā kopš tās izveides 10. gadsimtā. Visilgāk valdošās valdnieku dinastijas bija — Pjasti (apm. 960—1370) un Jagelloni (1386—1572). Bieži vien Poliju pārvaldīja kāds valdnieks no citas valsts, kam tajā periodā bija pakļauta Polijas teritorija. Jagellonu dinastijas valdīšanas laikā Polijas karaļi kļuva arī par Lietuvas dižkunigaišiem, bet pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas arī par Livonijas hercogiem. Pēc Polijas dalīšanas Polijas caru titulu piesavinājās Krievijas Impērijas ķeizari.
Pēc Polijas Republikas 1918. gadā izveides Polijas valsts augstākās amatpersonas ir Polijas prezidenti.

## Polija agrajos viduslaikos

### Leģendārie valdnieki

### Daļēji leģendārie valdnieki Rietumpoļānā (Lielpolijā)

### Pjastu dinastija (Poļānu kņazi)

## Polijas Karaliste (960—1569)

### Pjastu dinastija (Polijas karaļi un kņazi)

### Sadrumstalotā Polijas Karaliste (1138—1314)

#### Pjastu dinastija (Polijas lielkņazi)

### Polijas Karalistes atkalapvienošanās mēģinājumi (1232—1305)

#### Pjastu dinastija (Polijas karaļi)

#### Pšemislu dinastija (Polijas karaļi)

### Atjaunotā Polijas Karaliste (1314—1569)

#### Pjastu dinastija (Polijas karaļi)

#### Anžū Kapentingu dinastija (Polijas karaļi)

#### Jagellonu (Jagaiļa) dinastija (Polijas karaļi un Lietuvas dižkunigaiši)

## [[Polijas-Lietuvas kopvalsts]] (1569—1795)

### Vēlētie Polijas karaļi

## Varšavas hercogiste (1807—1815)

### Vetīnu dinastija (Varšavas hercogi)

## Pretendenti uz Polijas troni

### Neatzītie karaliskajās vēlēšanās
Cygwin

***Cygwin*** ir bezmaksas programmu kopums, ko sākotnēji izstrādāja kompānija *[[Cygnus Solutions]]*, lai nodrošinātu *[[Microsoft Windows]]* sistēmu spēju daļēji darboties līdzīgi *[[Unix|UNIX]]* sistēmām. Pārsvarā projekts ir vērsts uz *[[POSIX]]* sistēmu (piemēram, *[[Linux]]*, *[[BSD]]*) programmu pārnešanu un darbināšanu *Windows* vidē. *Cygwin* programmas vislabāk darbojas *[[Windows NT]]*, *[[Windows 2000]]*, *[[Windows XP]]* un *[[Windows Server 2003]]* operētājsistēmās, dažas - arī uz *[[Windows 95]]* un *[[Windows 98]]*. *Cygwin* patlaban galvenokārt uztur *[[Red Hat]]* kompānijas darbinieki.

## Ārējās saites
* ''Cygwin'' mājaslapa
* ''Cygwin'' visbiežāk uzdotie jautājumi
Algu griesti

Sportā jēdziens **algu griesti** tiek lietots, lai apzīmētu noteiktu naudas daudzumu, ko sporta komandas drīkst tērēt savu spēlētāju algām. Var tikt noteikti algu griesti katram spēlētājam atsevišķi vai visai komandai kopumā, vai abi. Vairākas profesionālās līgas noteikušas obligātus algu griestus, lai samazinātu kopējās izmaksas un izlīdzinātu komandu spēkus (bagātākās komandas nevarētu kļūt neuzvaramas tādēļ, ka var atļauties noalgot visus labākos spēlētājus). Algu griesti parasti ir viens no jautājumiem, par kuru spēlētāju arodbiedrībām un komandu īpašniekiem ir visgrūtāk vienoties.

Algu griestu noteikums pastāv šādās līgās:

* Ziemeļamerikas sporta spēļu līgās: Nacionālajā Hokeja Līgā, Nacionālajā Futbola Līgā un Nacionālajā Basketbola Asociācijā, kā arī daļā zemāko līgu dažādos sporta veidos. 

* Anglijas spēcīgākajās regbija līgās.

Vairākas Eiropas futbola līgas arī ir apspriedušas ideju par algu griestu noteikšanu.
Ufa

**Ufa** (), arī **Efe** (), ir Baškortostānas galvaspilsēta Krievijas Federācijā. Izvietojusies Urālu priekškalnēs pie Ufas upes ietekas Belajā. Pilsēta ir liels naftas rūpniecības centrs, baškīru kultūras centrs.

## Vēsture
Dibināta kā Krievijas caristes cietoksnis 1574. gadā Nogaju ordas nocietinājuma *Turatau* vietā pēc tam, kad tās karaspēks bija ieņēmis Kazaņu. 
Pilsētas tiesības tā ieguva 1586. gadā. No 1802. gada bija guberņas centrs, no 1922. gada — Baškīrijas APSR galvaspilsēta. 
Otrā pasaules kara laikā uz Ufu pārcēla daudzus uzņēmumus no PSRS rietumu daļas. No 1991. gada — Baškortostānas galvaspilsēta.

## Sports
Jau kopš 1957. gada pilsētā ir bāzēta viena no spēcīgākajām Krievijas hokeja komandām Ufas "Salavat Julajev". Tā spēlē KHL un ir 2008., kā arī 2011. gada Krievijas čempione. Jaunatnes hokeja līgā spēlē arī "Salavat Julajev" jauniešu klubs Ufas "Tolpar".

Savas mājas spēles "Savalat Julajev" aizvada Ufas arēnā. Pirms tās atklāšanas 2007. gadā, komanda spēlēja Salavata Julajeva Sporta pilī.

Pilsētā atrodas arī futbola klubs FK Ufa.

## Cilvēki

Ufā dzimuši:

* Sergejs Dovlatovs, rakstnieks
* Mihails Ņesterovs, gleznotājs
* Zemfira, mūziķe

## Skatīt arī
* Ufas stacija
* Ufas dzelzceļa tilts

## Atsauces

## Ārējās saites
Šarlotas "Hornets"

**Šarlotas "Hornets"** () ir profesionāls ASV basketbola klubs, kas bāzēts Šarlotā, Ziemeļkarolīnas štatā. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Austrumu konferences Dienvidaustrumu divīzijā. Tas tika dibināts 2004. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NBA.

Pastāvēšanas vēsturē "Hornets" nav izcīnījusi nevienu NBA čempionu titulu. Mājas spēles komanda aizvada *[[Spectrum Center]]* arēnā.

## Vēsture
Šarlotas "Hornets" (pašreizējais Ņūorleānas "Pelicans") pārceļoties uz Ņūorleānu 2002.—2003. gada sezonā, pilsētas vadība un NBA pārstāvji vienojās pilsētā izveidot jaunu NBA komandu, kas piedalītos turnīrā, sākot ar 2004.—2005. gada sezonu. Pieteicās vairāki potenciālie īpašnieki, tai skaitā grupa, ko vadīja Bostonas "Celtics" savulaik slavenais basketbolists Larijs Bērds. Galu galā šajā cīņā uzvarēja miljardieris Roberts Džonsons, kas tādējādi kļuva par vienu no retajiem tumšādainajiem ASV sporta komandu īpašniekiem.

**Šarlotas "Bobcats"** tika iekļauta NBA Austrumu konferences Dienvidaustrumu divīzijā kopā ar Maiami "Heat", Orlando "Magic", Atlantas "Hawks" un Vašingtonas "Wizards". "Bobcats" paplašināšanās drafts notika otrdien, , kurā komandu papildināja gan pieredzējuši spēlētāji, kā Predrags Drobņaks, gan jauni spēlētāji, piemēram, Terons Smits. Komanda arī veica darījumu ar Losandželosas "Clippers", lai iegūtu otrās izvēles tiesības 2004. gada NBA draftā, kur izvēlējās Emeku Okaforu, 2005. gada NBA gada debitantu.

Savu pirmo spēli , kurā "Bobcats" tikās ar Vašingtonas "Wizards", komanda zaudēja ar 103:96. Pirmo uzvaru pastāvēšanas vēsturē komanda izcīnīja pār Orlando "Magic" ar 111:100 tā paša gada .  ar 91:89 uzvarot Detroitas "Pistons", "Bobcats" kļuva par pirmo jaunpienācēju kopš 1971. gada, kas savā debijas sezonā uzvarējusi tābrīža NBA čempionvienību.

2014. gadā komanda tika pārsaukta par Šarlotas "Hornets", vēsturiskās šīs pilsētas NBA komandas vārdā.

2023.—2024. gada NBA sezonas otrajā pusē "Hornets" spēlēja latviešu basketbolists Dāvis Bertāns.

## Sasniegumi
* **[[NBA čempioni|Čempioni]]**: 0
* **Konferences čempioni**: 0
* **Divīzijas čempioni**: 0

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kluba oficiālā mājaslapa 
* Basketball-Reference profils
Austrumvācijas ampelmaņi

thumb|Austrumvācijas ampelmaņi
**Austrumvācijas ampelmaņi** () ir Vācijas gājēju luksoforos redzamās cilvēka figūras.

Pirms Vācijas atkalapvienošanās 1990. gadā abām Vācijas daļām bija dažādas ampelmaņu formas: Rietumvācijā bija vispārīga vīrišķa cilvēka figūra, bet austrumos — parasti "vīriešu" figūra ar cepuri. Pēc Vācijas apvienošanās bija plāni unificēt visas gājēju pāreju zīmes visā Vācijā, bet iedzīvotāju iebildumu dēļ tas nenotika. 2005. gada janvārī pieņēma lēmumu ieviest šīs figūras arī Rietumberlīnes gājēju luksoforos.

1961. gadā VDR mākslinieks Karls Peglavs (*Karl Peglau*) radīja ampelmaņa Austrumvācijas versiju. Māksliniekam bija bažas, ka komunistu valdība šos attēlus neapstiprinās, jo tie liksies pārāk buržuāziski (cepures dēļ).

Ampelmanis ir iemīļots nostalģijas simbols bijušajā Austrumvācijā, kas "izbauda priviliģēto statusu, jo tā ir viena no retajām Austrumvācijas iezīmēm, kas pārdzīvojusi dzelzs priekškara beigas, saglabājot savu popularitāti." Pēc Berlīnes mūra krišanas ampelmanis ieguva kulta statusu un kļuva par populāru suvenīru priekšmetu tūrisma biznesā.

## Galerija

Attēls:Ampelmaenner.jpg|Austrumvācijas ampelmaņi
Attēls:Traffic light - female (aka).jpg|Ampelmaņa sieviešu forma
Attēls:East Berlin traffic lights3.jpg|Austrumvācijas ampelmaņi kā suvenīri


## Atsauces

## Ārējās saites
Volgograda

**Volgograda** () ir pilsēta Volgas lejteces labajā krastā pie federālā autoceļa R22 "Kaspija". Izveidojusies netālu no senās Zelta Ordas galvaspilsētas Sarajas.

Mūsdienās liels mašīnbūves centrs.

## Vēsture

Apmēram 70 km attālumā no Volgogradas Volgas kreisajā krastā atradās Zelta Ordas jaunā galvaspilsēta Saraja-Berke, kurā 14. gadsimtā dzīvoja līdz 500 000 iedzīvotāju. 15. gadsimtā tā kļuva par rezidenci Astrahaņas haniem, ko krieviski dēvēja par Astrahaņas cariem (*царь астраханский*).

Pēc Astrahaņas hanistes ieņemšanas no apmēram 1555. gada tagadējās pilsētas vietā Volgas kreisajā krastā atradās militāra apmetne, kas 1589. gadā pirmoreiz minēta rakstos kā **Caricina** (*Цари́цын*). 1606. gadā pilsētu ieņēma Volgas kazaki. 1774. gadā pilsētas garnizons pārgāja Stepana Razina sacelšanās dalībnieku pusē. 1880. gadā Caricinā uzcēla lielu naftas pārstrādes rūpnīcu, pilsētā attīstījās rūpniecība.

Krievijas pilsoņu kara laikā pilsētā un tās pievārtē notika sīvas kaujas starp boļševiku un Deņikina karaspēkiem.
1925. gadā pilsētu pārdēvēja par **Staļingradu** ("Staļina pilsētu"). Tika veikta pilsētas industrializācija. Šeit tika uzbūvēta pirmā traktoru rūpnīca PSRS.
Otrā pasaules kara vēsturē Volgograda iegājusi Staļingradas kaujas dēļ.
1961. gadā Hruščova iesāktās daļējās destaļinizācijas rezultātā pilsētu pārdēvēja par Volgogradu.

## Atsauces

## Ārējās saites

*  
* Pilsētas portāls
Prezidents

[150px|thumb|right|Latvijas pirmais valsts prezidents [Jānis Čakste]]

**Prezidents** ir daudzu organizāciju, uzņēmumu, universitāšu un valstu līdera tituls. Vārds ir cēlies no latīņu valodas vārdiem *Prae* (priekš) un *Sedere* (sēdēt), tātad latviski to varētu tulkot kā *Priekšsēdētāju*. 

Cita starpā, "prezidents" ir republiku valdnieks, ko parasti ievēl tauta vai izvēlas parlaments vai elektoru kolēģija. Prezidenta funkcijas un vara var ievērojami atšķirties atkarībā no valsts politiskās sistēmas. Demokrātiskās valstīs prezidents parasti pārstāv izpildvaru un var darboties kā valsts galva ar noteiktām konstitucionālām tiesībām un pienākumiem. Dažos gadījumos, piemēram, parlamentārās republikās (tostarp Latvijā), prezidenta loma ir vairāk ceremoniāla, kamēr izpildvara atrodas premjerministra rokās.

Šādu titulu mēdz izmantot arī diktatori — vēsturiski tie dažkārt pieņēma prezidenta titulu, lai radītu leģitimitātes iespaidu vai nostiprinātu savu varu, pat ja viņu valdīšana neatbilda demokrātiskiem principiem.

## Skatīt arī

* Latvijas Valsts prezidenti

## Ārējās saites
Premjerministrs

[thumbnail|upright=1.0|Pašreizējā Latvijas Republikas premjerministre — [Evika Siliņa|Evika Siliņa]]
[thumbnail|upright=1.0|Pirmais Latvijas Republikas premjerministrs — [Kārlis Ulmanis]]
**Premjerministrs** ir valsts izpildvaras valdības vadītājs. Parlamentārās valstīs, arī Latvijā, premjerministra postenis parasti ir amats ar vislielāko varu, savukārt prezidenta vara ir visai ierobežota un tam piemīt pārsvarā reprezentatīvas funkcijas. Toties prezidentālās valstīs šāda amata nav, vai tam ir mazāka nozīme.

Premjerministrs var vienlaicīgi ieņemt arī citus ministru posteņus, piemēram, Otrā pasaules kara laikā Vinstons Čērčils bija arī Lielbritānijas Aizsardzības ministrs.

## Skatīt arī
* Latvijas Republikas Ministru prezidents

## Ārējās saites
Cēsu rajons

**Cēsu rajons** bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949—1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Vidzemes vidienē un robežojās ar Rīgas rajonu, Limbažu rajonu, Valmieras rajonu, Valkas rajonu, Gulbenes rajonu, Madonas rajonu un Ogres rajonu.

## Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā **[[Cēsu apriņķis]]** tika sadalīts tika sadalīts Cēsu, Ērgļu un Gaujenas rajonos. 1952. - 1953. gadā Cēsu rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1956. gadā Cēsu rajonam tika pievienots Gaujenas rajons (centrs: Jaunpiebalga). Pēc Siguldas rajona likvidēšanas 1963. gadā Cēsu rajonam pievienoja tā austrumu daļu (Līgatnes ciema padomi). Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Cēsu rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem. 2003. gadā no Cēsu rajona atdalīja Mores pagastu un iekļāva Rīgas rajona jaunizveidotajā Siguldas novadā.

## Teritoriālais iedalījums (1983)
### Pilsētas
* Cēsis

### Pilsētciemati
* Jaunpiebalga ar lauku teritoriju
* Līgatne ar lauku teritoriju

### Ciemi
Amatas - Drabešu - Drustu - Dzērbenes - Inešu - Kaives - Liepas - Līgatnes - Mārsnēnu - Mores - Nītaures - Priekuļu - Raiskuma - Raunas - Skujenes - Stalbes - Straupes - Taurenes - Vaives - Vecpiebalgas - Veselavas - Zaubes - Zosēnu

## Teritoriālais iedalījums (2008)
### Pilsētas
* Cēsis
* Līgatne

### Novads
* Amatas novads
** Amatas pagasts
** Drabešu pagasts

### Pagasti
Drustu pagasts - Dzērbenes pagasts - Inešu pagasts - Jaunpiebalgas pagasts - Kaives pagasts - Liepas pagasts - Līgatnes pagasts - Mārsnēnu pagasts - Nītaures pagasts - Priekuļu pagasts - Raiskuma pagasts - Raunas pagasts - Skujenes pagasts - Stalbes pagasts - Straupes pagasts - Taurenes pagasts - Vaives pagasts - Vecpiebalgas pagasts - Veselavas pagasts - Zaubes pagasts - Zosēnu pagasts
## Iedzīvotāji

### Nacionālais sastāvs
* latvieši - 85,2%
* krievi - 9,6%
* citi - 5,2%
### Iedzīvotāju skaita izmaiņas

## Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu"  un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu"  2009. gada 1. jūlijā Cēsu rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti

* **[[Amatas novads]]**
* **[[Cēsu novads (2009—2021)|Cēsu novads]]**
* **[[Jaunpiebalgas novads]]**
* **[[Līgatnes novads]]**
* **[[Pārgaujas novads]]**
* **[[Priekuļu novads]]**
* **[[Raunas novads]]**
* **[[Vecpiebalgas novads]]**.

## Skatīt arī
* Latvijas administratīvais iedalījums (2009)

## Atsauces
Hafnijs

**Hafnijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Hf** un atomskaitli 72. Tas ir 4. (agrāk IVA) jeb titāna grupas elements. Hafnijs ir korozijas izturīgs pārejas metāls. Hafnija karbīdam un nitrīdam ir ļoti augstas kušanas temperatūras. Hafnija savienojumi dabā parasti ir sastopami cirkonija rūdās. Smalki sasmalcināts metāls ir pirofors (aizdegas gaisā). Hafnijs savienojumos parasti ir četrvērtīgs.

## Vēsture
Hafnijs ir viens no pēdējiem atklātajiem ķīmiskajiem elementiem, kas ir atrodams dabā. To 1923. gadā atklāja nīderlandiešu fiziķis Dirks Kosters (*Dirk Coster*) un ungāru ķīmiķis Ģerģs Heveši (*Hevesy György*). Elements ir nosaukts par godu Dānijas galvaspilsētai Kopenhāgenai (), kur abi zinātnieki strādāja, kad veica atklājumu.

## Atrašanās dabā
Zemes garozā hafnija koncentrācija ir aptuveni 5,8 daļiņas no miljona. Tas gandrīz vienmēr ir atrodams kopā ar cirkoniju, kura minerālos hafnija koncentrācija ir no 1 līdz 5%. Kirtolīta minerālā hafnija oksīda (HfO2) koncentrācija ir relatīvi augsta — 5,5%.

### Izotopi
Dabā ir sastopami seši hafnija izotopi: 180Hf (35,08% no kopējā hafnija daudzuma), 178Hf (27,28%), 177Hf (18,60%), 179Hf (13,62%), 176Hf (5,26%) un nestabilais 174Hf (0,16%). Mākslīgi ir iegūti vēl 31 radioizotops, kuru masas skaitlis ir no 153 līdz 189.

## Iegūšana
Hafnijs tiek iegūts kā blakusprodukts cirkonija iegūšanas procesā. Abi elementi viens no otra tiek atdalīti, izmantojot jonu apmaiņu vai ekstrakciju.

## Fizikālās īpašības
thumbnail|235px|Hafnija kristālu stienis
Hafnija fizikālās īpašības ir līdzīgas cirkonija īpašībām. Hafnijs tīrā veidā ir mirdzošs, elastīgs un drīzāk mīksts metāls, kuru var viegli vilkt, saritināt un apstrādāt.

Hafnija atommasa ir 178,49 g/mol, blīvums ir  kg/m³. Savukārt kušanas temperatūra ir 2506 K, bet viršanas temperatūra ir 4876 K. Hafnija īpatnējā pretestība 20 °C temperatūrā ir 331 nΩ·m (3,31 Ωm). Standarta elektrodpotenciāls (Hf/HfO+2) ir −1,57 V.

## Izmantošana
thumbnail|235px|Ar oksīda kārtiņu pārklāti hafnija gabaliņi
Hafnijs galvenokārt tiek izmantots kā kontrolelements kodolreaktoros, jo tam ir augsta neitronu absorbcijas spēja. Hafnijs tiek izmantots arī sakausējumos ar niobiju, tantalu, molibdēnu vai volframu. Šiem sakausējumiem ir augsta kušanas temperatūra un liela karstumizturība. Sakausējumos hafnija koncentrācija ir līdz 2%.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tantals

**Tantals**, agrāk **tantāls**, ir ķīmiskais elements ar simbolu **Ta** un atomskaitli 73. Tas ir korozijas izturīgs pārejas metāls un ir sastopams minerālā tantalītā. Tantalu lieto galvenokārt elektrolītiskajiem kondensatoriem, jo uz tantala virsmas veidojas plānāka oksīda kārtiņa, kā uz alumīnija, tāpēc ir iespējams izgatavot tāda paša izmēra kondensatoru ar lielāku kapacitāti. Savienojumos tantalam parasti ir oksidēšanas pakāpe +5.

## Vēsture
Tantalu 1802. gadā atklāja zviedru ķīmiķis Anderss Gustavs Ekebergs (*Anders Gustaf Ekeberg*). Sākotnēji tika uzskatīts, ka tantals ir kolumbija, kas tika atklāts gadu iepriekš, alotropiskā forma. 1844. gadā tika noskaidrots, ka kolumbijs patiesībā ir divi atšķirīgi ķīmiskie elementi. Tantals tika nosaukts sengrieķu mitoloģiskā tēla Tantala vārdā, bet otrs bija niobijs, kas tika nosaukts Tantala meitas Niobas vārdā.

Pirmo reizi tantals tīrā veidā tika iegūts 1907. gadā. To paveica vācu ķīmiķis Verners fon Boltons (*Werner von Bolton*).

## Atrašanās dabā
Tantals Zemes garozā ir aptuveni no vienas līdz divām daļiņām no miljona (0,0001 - 0,0002 %). Tantalu satur vairāki minerāli. Izplatītākie no tiem ir tantalīts, mikrolīts un eiksenīts. Nozīmīgākās tantala ieguves vietas atrodas Austrālijā, Kongo Demokrātiskajā Republikā, Ruandā, Brazīlijā un Ķīnā.

### Izotopi
Dabā ir sastopami divi tantala izotopi. Vislielāko daļu veido stabilais izotops tantals-181 (99,988% no visa kopējā tantala daudzuma). Otrs ir nestabilais tantals-180 (0,012%), kura pussabrukšanas periods ir 1,2 gadi.

Laboratorijas apstākļos ir iegūti vēl vairāki izotopi. Kopā tantala izotopu skaits pārsniedz 30, un to atommasas ir no 155 līdz 192.

## Fizikālās īpašības
Tantalam ir salīdzinoši augsta kušanas temperatūra - 3017 °C, savukārt viršanas temperatūra ir 5458 °C. Tā blīvums ir  kg/m³. Tantala krāsa ir zili pelēka.

## Ķīmiskās īpašības
Normālos apstākļos tantals ir mazaktīvs. Gaisā tas oksidējas 280 °C temperatūrā, veidojot uz virsmas tantala oksīda (Ta2O5) kārtiņu. Ar halogēniem reaģē temperatūrā, kas ir augstāka par 250 °C. Kad silda, tas reaģē ar oglekli, boru, silīciju, fosforu, selēnu, telūru, ūdeni, oglekļa dioksīdu, slāpekļa(II) oksīdu, hlorūdeņradi un sērūdeņradi.

Ķīmiski tīrs tantals ir ļoti izturīgs pret sārmu metālu šķīdumiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Trapece

frame|right|Patvaļīga trapece
**Trapece** ir tāds četrstūris, kam divas malas ir savstarpēji paralēlas, bet atlikušās divas nav savstarpēji paralēlas (attēlā redzama trapece ABCD).

Paralēlās malas sauc par trapeces **pamatiem** un parasti zīmē kā trapeces augšējo un apakšējo malu. Attiecīgi abas pārējās malas sauc par trapeces **sānu malām** jeb sāniem.

Trapeces **augstums** ir attālums starp tās pamatiem (attēlā: BM un CN)

Trapeces **viduslīnija** ir nogrieznis, kas savieno trapeces sānu malu viduspunktus (attēlā: KL). Jebkuras trapeces viduslīnija ir paralēla tās pamatiem.

## Formulas
Trapeces **laukumu** S var aprēķināt, zinot tās pamatu garumus un augstumu: S = \frac{a + b}{2} \cdot h.

Trapeces viduslīnija (KL) ir paralēla pamatiem un tās garums ir: KL = \frac{a + b}{2}.

Trapeces laukumu iespējams izteikt arī ar viduslīniju: S = KL \cdot h

## Īpašie gadījumi
### Vienādsānu trapece
frame|right|Vienādsānu trapece.
Vienādsānu trapece ir trapece, kuras sānu malas ir vienāda garuma (attēlā malas AB un CD).

Vienādsānu trapecē ir vairāki vienādi un līdzīgi trijstūri, tāpēc tai piemīt vairākas papildu īpašības, kas nepiemīt patvaļīgai trapecei.

* Trapeces diagonāles ir vienādas: AC = BD.
* Pamata pieleņķi ir vienādi (gan abi apakšējie, gan abi augšējie): \angle BAD = \angle CDA; \angle ABC = \angle DCB.
* Trapeces "gala trijstūru" pamatus var izteikt ar trapeces pamatiem: AM = DN = \frac{b - a}{2}.
* Līdz ar to - ja no trapeces pamata atņem viena trijstūra pamatu, atlikušā nogriežņa garumu var izteikt kā: MD = b - \frac{b - a}{2} = \frac{a + b}{2}.
Redzams, ka šis garums ir vienāds ar trapeces viduslīnijas garumu, tāpēc veidojas paralelograms KLDM (ar visām paralelogramam piemītošajām īpašībām). Protams, tas pats ar otru pamata nogriezni AN.
* Jebkurai vienādsānu trapecei var apvilkt riņķa līniju.

### Taisnleņķa trapece
thumb|right|Taisnleņķa trapece
Taisnleņķa trapece ir trapece, kuras viena sānu mala ir perpendikulāra abiem pamatiem.

## Skatīt arī
* Četrstūris
* Paralelograms
* Rombs

## Ārējās saites
Timpāni

**Timpāni** ( no  (*tumpanon*) — 'rokas bungas') ir sitamais instruments ar noteiktu skaņas augstumu. Timpānu veido metāla, visbiežāk kapara, misiņa vai alumīnija kausveida katls, kas pārvilkts ar ādas vai cita materiāla membrānu. Membrāna tiek nostiepta ar īpašām skrūvēm vai pedāļmehānismu, kas ļauj mainīt membrānas nospriegojumu. Tā kā viens timpāns var dot tikai vienu noteikta augstuma skaņu, tad orķestrī izmanto 2—5 timpānus, tomēr to skaits var sasniegt pat 12.

Timpānu spēlē izmanto divas ar filcu apvilktas vālītes. Izpildījumā izšķir divus galvenos atskaņošanas paņēmienus — atsevišķu sitienu un tremolo.

Notācijā timpānu partitūra tiek pierakstīta basa atslēgā zem metāla pūšamajiem instrumentiem.

## Skatīt arī
* Bungas

## Ārējās saites

* BUJ par timpāniem
Volframs

**Volframs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **W** un atomskaitli 74. Volframs ir viens no cietākajiem un grūti kūstošākajiem metāliem. Dabā volframs ir sastopams oksīdu rūdās. Volframu lieto kvēlspuldžu kvēldiegiem, sakausējumiem un dažādām sildierīcēm, jo, tam pievadot elektrisko strāvu, tas sakarst. Volframa karbīdi W2C, WC ir ļoti cietas vielas. Savienojumos volframam var būt oksidēšanas pakāpes no -2 (ļoti reti) līdz +6 (visbiežāk).

## Vēsture
Volframu 1781. gadā atklāja zviedru ķīmiķis Kārlis Vilhelms Šēle. 1783. gada beigās brāļi Huans Hosē (*Juan José*) un Fausto Elujari (*Fausto Elhuyar*) no Spānijas pirmo reizi ieguva volframu tīrā veidā.

## Atrašanās dabā
Dabā volframs tīrā veidā nav atrodams. Tas ir sastopams oksīdu rūdās. Visizplatītākie minerāli, kas satur volframu ir volframīts ((Fe,Mn)WO4) un šēlīts (CaWO4). Vairāk nekā 80% no kopējā volframa daudzuma iegūst Ķīnā (2009. gadā Ķīnā ieguva  tonnu).

### Izotopi
Dabā ir sastopami pieci volframa izotopi, no kuriem divi ir stabili (182W un 184W). Atlikušie trīs izotopi ir radioaktīvi (180W, 183W un 186W). Visizplatītākais izotops ir volframs–184 (30,64% no kopējā daudzuma dabā). Nākamais ir radioaktīvais volframs–186 (28,43%), kura pussabrukšanas periods ir lielāks par 2,3 gadiem. Pēc tam ir volframs–182 (26,50%), kam seko volframs–183 (14,31%) un volframs–180 (0,12%). Ir zināmi vēl 33 mākslīgi radioizotopi, kuru masas skaitlis ir no 157 līdz 194.

### Bioloģiskā nozīme
Volframs ir ķīmiskais elements ar vislielāko kārtas skaitli Mendeļejeva tabulā, kam ir zināma kāda bioloģiskā nozīme. To bioloģiskajos procesos izmanto dažas baktērijas, bet ne eikarioti.

## Izmantošana
Aptuveni puse no volframa tiek izmantota cietu materiālu ražošanā. Tā kā tam ir augsta kušanas temperatūra, volframu izmanto kvēlspuldžu kvēldiegu ražošanā. No volframa tiek ražoti arī izturīgi metālu sakausējumi. Militārismā volframa sakausējumi, parasti ar niķeli un dzelzi vai kobaltu, tiek izmantoti bruņu ražošanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pallādijs

**Pallādijs** ir ķīmiskais elements ar simbolu **Pd** un atomskaitli 46. Pallādijs ir relatīvi mīksts dārgmetāls, to iegūst no vara un niķeļa rūdām, tas var būt sastopams arī brīvā veidā. Pallādijs ir visvieglāk kūstošais un vismazāk blīvais platīna grupas metāls. Pallādiju galvenokārt lieto par katalizatoru, šis metāls arī spēj absorbēt lielu daudzumu ūdeņraža. Savienojumos pallādijam var būt oksidēšanas pakāpes +2, +3, +4 un ļoti reti (nestabilos savienojumos) +6.

## Vēsture
1802. gada jūlijā angļu ķīmiķis Viljams Haids Vollastons (*William Hyde Wollaston*) atklāja jaunu ķīmisko elementu. Tā paša gada augustā viņš to nosauca par pallādiju. Elements tika nosaukts par godu asteroīdam 2 Pallāda, kas tika atklāts divus mēnešus agrāk. Savukārt asteroīds ir nosaukts sengrieķu gudrības dievietes Pallādas vārdā.

## Atrašanās dabā
Dabā pallādijs ir atrodams kopā ar platīnu vai citiem platīna grupas elementiem, kā arī niķeļa un vara rūdās. Tas var būt sastopams arī brīvā veidā. Visvairāk pallādija tiek iegūts Krievijā (Urālos). Vēl plaši pallādija krājumi ir Austrālijā, Brazīlijā un Etiopijā. Kanādā un Dienvidāfrikā pallādijs ir atrodams vara un niķeļa rūdās.

### Izotopi
Ir zināmi seši stabili pallādija izotopi. Visizplatītākie ir pallādijs–106 (27,33% no kopējā pallādija daudzuma), pallādijs–108 (26,46%) un pallādijs–105 (22,33%). Vēl ir sastopams pallādijs–110 (11,72%), pallādijs–104 (11,14%) un pallādijs–102 (1,02%). Ir iegūti vēl mākslīgi radioizotopi, kuru masas skaitlis ir no 91 līdz 128.

## Izmantošana
Pallādiju galvenokārt lieto par katalizatoru, šis metāls arī spēj absorbēt lielu daudzumu ūdeņraža (900 reizes lielāku tilpumu par paša metāla tilpumu). Elektronikā pallādijs tiek izmantots kondensatoru ražošanā. Pallādijs tiek lietots arī juvelierizstrādājumu gatavošanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gabriels Narutovičs

**Gabriels Narutovičs** (, ; dzimis , miris ) bija poļu inženieris un valstsvīrs. Pirmais Polijas Republikas prezidents (1922). Bērnību un jaunību pavadījis Liepājā, kur beidzis Liepājas Nikolaja ģimnāziju.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1865. gada 17. martā Kauņas guberņas Telšu apriņķa Breviku muižā lietuviešu muižnieka Jona Narutaviča (*Jan Narutowicz*) un viņa sievas Viktorijas, dzimušas Ščepkovskas (*Wiktoria Szczepkowska*), ģimenē. Viņa dzimtas sākotnējais uzvārds bijis *Narutis*, kas 15. gadsimtā nomainīts uz Narutovičs (*Narutowicz*). Pēc 1863. gada Janvāra sacelšanās apspiešanas viņa tēvs 1866. gadā cietumā mira un māte ar bērniem 1873. gadā pārcēlās uz Liepāju, kur Gabriels mācījās Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. Studēja Pēterburgas Fizikas un Matemātiskas institūtā, pēc tam Cīrihes Tehniskajā universitātē (*Eidgenössische Technische Hochschule Zürich*) no 1887. līdz 1891. gadam. 1895. gada Gabriels Narutovičs ieguva Šveices pilsonību un vadīja dzelzceļa un vairāku hidroelektrostaciju būves. No 1908. gada viņš bija Cīrihes Tehniskās universitātes profesors. Pirmā pasaules kara laikā līdzdarbojās palīdzības komitejā poļu bēgļu atbalstam.

Pēc Polijas neatkarības atgūšanas Juzefs Pilsudskis G. Narutoviču uzaicināja pildīt Polijas Republikas sabiedrisko darbu ministra (1920—1921) un ārlietu (1922) ministra pienākumus. 1922. gada 9. decembrī Polijas Seims Narutoviču ievēlēja par Polijas Republikas pirmo prezidentu ar kreiso, centristu, zemnieku un minoritāšu partiju atbalstu. Tas izraisīja protestus no labējo nometnes, jo prezidents tika ievēlēts ar ebreju partiju atbalstu. 1922. gada 11. decembrī Narutovičs tika inaugurēts par Polijas prezidentu, bet jau 1922. gada 16. decembrī, apmeklējot mākslas izstādi Varšavā, Narutoviču nošāva. Viņa slepkava bija antisemītiski noskaņotais gleznotājs, mākslas profesors un kritiķis Eligjušs Ņevjadomskis (*Eligiusz Niewiadomski*), kuram tika piespriests nāvessods.

G. Narutoviča brālis Stanislavs (*Stanisław Narutowicz*, *Stanislovas Narutavičius*) bija viens no Lietuvas neatkarības deklarācijas parakstītājiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Plaukstdators

thumb|Apple (Newton) plaukstdators
**Plaukstdators** jeb **PDA** (**personālais digitālais asistents**) ir plaukstā turamas ierīces, kuras sākotnēji tika izmantotas kā piezīmju grāmatiņas un/vai dienas kārtības plānotāji, taču ar gadiem ieguva plašāku pielietojumu. Vienkāršs PDA parasti sevī ietver pulksteni, kalendāru ar plānotāju, darbu sarakstu, piezīmju blociņu un vienkāršu kalkulatoru. Mūsdienīgi PDA var tikt pieslēgti internetam, izmantojot bezvadu, vadu vai mobilo tālruņu tehnoloģijas. Kā priekšrocība jāmin arī datu sinhronizācijas iespēja ar personālo datoru (PC).

Mūsdienīgs plaukstdators parasti ir spējīgs kalpot arī kā mūzikas/video atskaņotājs, diktofons, attālinātās kontroles pults (piemēram, TV), spēļu konsole, mobilais tālrunis, portatīvais TV u. c.

Mūsdienās plaukstdatorus ir izkonkurējuši viedtālruņi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Staņislavs Vojcehovskis

**Staņislavs Vojcehovskis** (; dzimis , miris ) bija poļu lauksaimnieks un valstsvīrs.

## Dzīvesgājums
Dzimis Kališā, 1888. gadā beidza Kališas pilsētas ģimnāziju, pēc nostāstiem, kuriem nav apstiprinājuma, mācījies arī Pētera akadēmijā Jelgavā. Studēja matemātiku un fiziku Varšavas universitātē (1888–1891).

Kopā ar Juzefu Pilsudski bija viens no Polijas Sociālistiskās partijas dibinātājiem (1892). Vēlāk darbojās Polijas Pjastu Zemnieku Savienībā (*Polskie Stronnictwo Ludowe Piast*) ar lauksaimniecības kooperācijas jautājumiem, par ko vairākas publikācijas.

1922. gadā ievēlēts par Polijas prezidentu. Pēc 1926. gada Maija apvērsuma, lai izvairītos no pilsoņkara ar Pilsudski, atkāpies no amata. Aizgāja no sabiedriskās dzīves, turpināja strādāt Varšavas Lauksaimniecības universitētē. Viņa dēlu nacionālsociālistiskā Vācija sagrāba par ķīlnieku, lai piespiestu Vojcehovski atzīt, ka Polijas trimdas valdība ir nelikumīga. Likumīgais prezidents atteicās, dēls gāja bojā Aušvicē.

## Ārējās saites
PhpBB

thumb|200 px|''phpBB'' 2.0.x standarta instalācija
***phpBB*** ir populāra bezmaksas atvērtā pirmkoda interneta diskusiju organizācijas sistēma, kas izmanto PHP programmēšanas valodu un atbalsta daudzas datubāzu pārvaldības sistēmas, tai skaitā *[[MySQL]]*, *[[PostgreSQL]]*, *[[Microsoft SQL Server|MSSQL]]*, *[[Microsoft Access]]* un arī *[[Oracle Database|Oracle]]*.

## Ārējās saites
* ''phpBB'' mājaslapa
* ''phpBB'' izstrādes zona
* latviešu ''phpbb'' forumu saimnieku atbalsta forums