Gibraltārs

**Gibraltārs** (, , , ) ir Apvienotās Karalistes aizjūras teritorija Pireneju pussalas dienvidu daļā, kas ietver sevī Gibraltāra klinti un smilšaino zemes šaurumu, kas savieno klintis ar Pireneju pussalu.

Ieņem stratēģiski nozīmīgu vietu Gibraltāra jūras šaurumā, kas savieno Vidusjūru ar Atlantijas okeānu. Tur izvietota arī NATO militārā jūras bāze.

Pastāv viedoklis, ka nosaukums "Gibraltārs" cēlies no arābu karavadoņa Tārika ibn Zijāda vārda. Viņam par godu Gibraltāra klints tikusi nodēvēta par "Tārika kalnu" (*, Jabal Ṭāriq*).

Gibraltārs ir vienīgā vieta Eiropā, kur dzīvo savvaļas pērtiķi — magoti. Vietējais ticējums vēsta, ka Gibraltārs piederēs britiem tik ilgi, kamēr dzīvs būs kaut viens no šiem pērtiķiem.

## Vēsture
Gibraltāra (viena no leģendārajiem Herkulesa stabiem) vēsture sniedzas vairāk kā 3000 gadu ilgā pagātnē. Nosaukums "Herkulesa stabi" sastopams vēl Platona darbos. Senie feniķieši un kartāgieši Gibraltāru izmantoja kā kuģu ostu. Romas impērijas laikā klints atradās tās teritorijā, bet pēc impērijas norieta to pārvaldīja dažādas ģermāņu ciltis, piemēram, vandaļi un goti.

Līdz ar islāma izplatīšanos un ekspansiju Gibraltārs uz ilgu laiku nonāca mauru īpašumā, kas to iekaroja 711. gadā. Tikai 1602. gadā tas pārgāja Spānijas valdījumos, tomēr 1704. gadā to iekaroja britu karaspēks. 1713. gadā, pēc Utrehtas miera līguma, ko Spānijai uzspieda Anglija un Francija, Gibraltārs pilnībā tika nodots Apvienotās Karalistes pakļautībā.

Gibraltārs ieguva kolonijas statusu 1830. gadā. Kārtības uzturēšanai izveidoja Karalisko Gibraltāra policiju. 1967. gada 10. septembrī notika referendums, kurā vairākums Gibraltāra iedzīvotāju nobalsoja par to, lai paliktu Apvienotās Karalistes pārvaldījumā. Tas savukārt ļoti būtiski pasliktināja kolonijas attiecības ar Spāniju. Vairāk kā 17 gadus Spānija turēja robežu ar Gibraltāru slēgtu. 2002. gadā gibraltārieši referendumā noraidīja arī suverenitātes dalīšanu. Tomēr Gibraltārs uztur ciešas ekonomiskās un kultūras saites ar Spāniju, un daudzi gibraltārieši runā spāņu valodā, kā arī vietējā dialektā, kas saucas ljanito. Gibraltāra ekonomika balstās uz tiešsaistes azartspēlēm, finanšu pakalpojumiem, tūrismu un ostu. Ar vienu no zemākajiem bezdarba līmeņiem pasaulē, lielākā daļa Gibraltāra darbaspēka dzīvo Spānijā vai nav Gibraltāras iedzīvotāji, īpaši privātajā sektorā.

Tā kā Gibraltārs ir Apvienotās Karalistes teritorija, tas bija arī Eiropas Savienības (ES) loceklis no 1973. gada līdz 2020. gadam.

No 2025. gada jūnija tiek apspriests līguma projekts, kas ļautu šai teritorijai piedalīties Šengenas līgumā un Eiropas Savienības muitas savienībā. Plānots ar 2026. gada aprīli sākt likvidēt sauszemes robežu ar Spāniju, bet spāņu robežsargi ieceļošanu kontrolēs kopā ar britu imigrācijas dienestu jau Gibraltāra ostā un lidostā.

## Sports
[thumb|[Gibraltāra futbola izlase savā pirmajā oficiālajā spēlē pret Slovākiju 2013. gadā]]
Futbols ir populārs sporta veids Gibraltārā. Gibraltāra Futbola asociācijas pieteikumu pilntiesīgai dalībai UEFA 2007. gadā noraidīja ar strīdīgu lēmumu. 2013. gada 24. maijā Sporta arbitrāžas tiesas (CAS) arbitrāžas rezultātā Gibraltārs tika apstiprināts par UEFA 54. dalībvalsti un piedalījās Euro 2016 kvalifikācijā. Pirmā nacionālās izlases spēle bija neizšķirts 0:0 pret Slovākiju. Gibraltāra izlase savu pirmo uzvaru UEFA sacensībās guva 2018. gada 13. oktobrī pret Armēniju 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgas D grupas izcīņā.

Pēc tam Gibraltārs iesniedza pieteikumu uzņemšanai FIFA, taču arī šis pieteikums tika noraidīts. 2016. gada 2. maijā CAS apmierināja Gibraltāra Futbola asociācijas iesniegto apelāciju par tās lūgumu kļūt par pilntiesīgu FIFA biedru. CAS lika FIFA pārtraukt bloķēt Gibraltāra pieteikumu uzņemšanai un nekavējoties to apstiprināt.

Cits populārs sporta veids ir regbijs, kas ir viens no straujāk augošajiem komandu sporta veidiem. Gibraltāra regbija savienība pieteicās dalībai Eiropas regbija pārvaldes institūcijā. Tiek uzskatīts, ka Gibraltārs ir regbija paveida *Tag Rugby* dzimtene.

## Atsauces

## Ārējās saites