open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Straujenieku pilskalns

**Straujenieku pilskalns** atrodas Dienvidkurzemes novada Gramzdas pagastā 150 m uz rietumiem no Aizvīķu kapsētas, Aizvīķu—Gramzdas ceļa malā un 300 m uz dienvidiem no Straujenieku mājām. Pirmais pilskalnu 1942. gadā fiksējis Pēteris Stepiņš; 1979. gadā pieminekli plašāk aprakstīja Andrejs Vasks.

Straujenieku pilskalns ir kukuļveidīgs, ap 7 m augsts kalns, kuru ietver purvainas pļavas. Pilskalna nolaidenais plakums orientēts ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā un ir ap 30 m garš un 20 m plats. Visu pilskalnu apmēram pusotru metru zem plakuma līmeņa ieloko terase, kas ir 2—3 m plata. Izteiktāka tā ir pilskalna ziemeļu, austrumu, dienvidu un dienvidrietumu pusē, kamēr ziemeļrietumu pusē terase saplūst ar kalna nogāzi. Pilskalna dienvidu pusē terase pāriet 0,6 m augstā un 15 m garā valnī, kura priekšā nogāze ir pastāvināta. Visumā pilskalna zemes nocietinājumi nav bijuši stipri veidoti.

Pilskalna plakumā zeme ir pelēcīga, bet nogāzēs ,tūlīt zem velēnas, ir sarkanīgs māls. Pieminekļa datējums nav zināms. Nepilna kilometra attālumā no Straujenieku pilskalna atrodas Aizvīķu un Diždāmes pilskalni. Domā, ka pilskalns varētu būt kalpojis galvenokārt reliģiskiem mērķiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Straujenieku pilskalns
Doktorantūra

**Doktorantūra** ir augstākā universitātes izglītības pakāpe, pēc kuras iegūst doktora grādu. Tā ir paredzēta tiem, kuri vēlas padziļināt savas zināšanas noteiktā zinātnes nozarē un veikt neatkarīgus zinātniskos pētījumus. Doktoranti parasti sagatavo un aizstāv doktora disertāciju, padziļinātu zinātnisko darbu izvēlētajā tēmā, kā arī veic zinātniskos pētījumus un piedalās zinātniskajās konferencēs.

Doktorantūras studijas parasti ilgst trīs līdz četrus gadus pilna laika studiju programmās, tomēr atkarībā no izvēlētās nozares un individuālajiem apstākļiem tas var atšķirties. Daļa doktorantu arī iesaistās mācībspēku darbā universitātē — vada seminārus, lasa lekcijas un konsultē studentus, tādējādi uzkrājot akadēmisko pieredzi.

## Iegūšana
Lai iegūtu doktora grādu, jāpabeidz noteikta akadēmiskā un pētnieciskā procesa secība:

# Maģistra grāds   Parasti doktorantūrā var iestāties pēc maģistra studiju pabeigšanas attiecīgajā zinātnes nozarē. Tas nozīmē, ka pirms doktorantūras ir jābūt jau iegūtai augstākajai izglītībai.
# Uzņemšana doktorantūrā   Jāiesniedz pieteikums izvēlētajā universitātē vai pētniecības institūtā. Parasti tiek prasīti:
#* Maģistra diploms un sekmju izraksts,
#* Zinātniskās intereses vai pētījumu plāns (pieteikums vai motivācijas vēstule),
#* Iespējams – ieteikuma vēstules, CV, valodas prasmes apliecinājums.
# Studijas un pētniecība   Pēc uzņemšanas doktorants:
#* Apgūst specializētos kursus (ja tādi paredzēti),
#* Strādā pie savas pētnieciskās tēmas,
#* Publicē zinātniskus rakstus,
#* Piedalās konferencēs un semināros,
#* Iespējams – iesaistās mācībspēka darbā.
# Doktora disertācijas izstrāde   Doktorants vairāku gadu garumā izstrādā doktora disertāciju – padziļinātu, oriģinālu zinātnisku darbu. Tam jāsniedz jauns ieguldījums izvēlētajā nozarē.
# Disertācijas aizstāvēšana   Disertācija tiek iesniegta recenzentiem un aizstāvēta promocijas padomes priekšā. Ja aizstāvēšana ir sekmīga, doktorantam piešķir doktora grādu.

## Skatīt arī

* *[[PhD]]*

## Ārējās saites
Saldus pilskalns

**Saldus pilskalns** ir pilskalns, kas atrodas Saldus novada Saldū.

Vienu kilometru uz ziemeļaustrumiem no Saldus pilsētas centra, blakus Saldus—Kandavas ceļam atrodas vieta, dēvēta "Pilskalns". Pilskalns atrodas pļavu vidū kā iegarens savrups kalns, kas ar savu ziemeļgalu pieskaras Saldus ezeram.

Tuvāk pārlūkojot minēto vietu, redzams, ka zemju darbiem nocietināts tikai iegarenā kalna dienvidu gals. Tas atdalīts no pārējā 12 m augstā paugura ar diviem grāvjiem. Tā radies 45 x 15 m liels, iegareni apaļš plakums. Plakuma sāni un rakumi tikuši arti, tāpēc pilskalna pirmatnējais veidols nav saglabājies. Ieejas vairs nav vērojamas, bet grāvju vietas un uzbedums starp tām vēl kaut cik samanāms.

Saldus pilskalns ticis nesaudzīgi noarts. Jau 1866. gadā Augusts Bīlenšteins to aprakstīdams atzīmēja, ka tas ilggadīgas aršanas rezultātā zaudējis savu malu stāvumu. Tomēr ceturtdaļmetru biezs mītņu slānis gan saglabājies. Tas satur ogles un māla trauku drumstalas.

## Atsauces

Attēls:DSC0007 stitch.jpg|Saldus pilskalns
Attēls:Saldus pilskalns.jpg
Attēls:Saldus pilskalns no tāluma - mikroskops - Panoramio.jpg


## Ārējās saites

* Saldus pilskalns
Herogita

**Herogita** (; ) ir pilsēta Anglijas ziemeļaustrumos, Ziemeļjorkšīras ceremoniālajā grāfistē; Ziemeļjorkšīras unitārās pašvaldības lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes dienviddaļā  no grāfistes centra Nortelertonas un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Nozīmīgs kūrorts un tūrisma centrs.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1330. gados kā *Harwegate*. Vēsturiski cēlusies kā divas apdzīvotās vietas — Haiherogita (*High Harrogate*) un Louherogita (*Low Harrogate*), kas ir mūsdienu pilsētas centrs. Abas Herogitas 14. gadsimtā atradās Nērsboro karaliskā meža teritorijā. 1372. gadā karalis Edvards III uzdāvināja mežu savam dēlam Lankasteras grāfam Džonam un kopš tā laika Lankasteras grāfi ir lielākie zemes īpašnieki Herogitā.

Līdz 16. gadsimtam abas Herogitas bija nelielas lauku apdzīvotās vietas. 1571. gadā Haiherogitā tika atklāts ar dzelzs sāļiem un sēru bagāts minerālūdens avots, kas pēc sastāva bija ļoti līdzīgs Beļģijas Spa avotu ūdenim. 1625. gadā medicīnisku apskatu par Herogitas minerālūdeni publicēja angļu ārsts Edmunds Dīns. 17. un 18. gadsimtā tika atklāti vēl vairāki avoti, kas izraisīja ievērojamu ārstēties gribošu apmeklētāju pieplūdumu un attiecīgas infrastruktūras attīstību. 19. gadsimtā abas Herogitas faktiski saplūda vienā apdzīvotā vietā; tika uzbūvēts teātris un citas izklaides iestādes. 1884. gadā Herogitai piešķīra municipālā boro statusu. Pēc Pirmā pasaules kara kūrorta popularitāte samazinājās. Otrā pasaules kara laikā lielajās Herogitas viesnīcās izvietojās no Londonas evakuētās valdības iestādes, kas deva impulsu pilsētas tālākai attīstībai par komerciālu, konferenču un izstāžu centru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vispārējā izglītība

**Vispārējā izglītība** ir izglītības sistēmas daļa, kas nodrošina pamatzināšanas un prasmju attīstīšanu dažādās jomās, piemēram, valodās, matemātikā un dabaszinātnēs. Tās mērķis ir sagatavot skolēnus turpmākajām izglītības pakāpēm vai profesionālajai dzīvei, kā arī veicināt viņu personīgo attīstību un pilnvērtīgu dalību sabiedrībā. Vispārējā izglītība parasti ir sadalīta trīs posmos:

* Sākumskola – pirmie mācību gadi, kur skolēni apgūst pamatzināšanas.
* Pamatizglītība – mācību posms, kurā paplašinās zināšanu un prasmju spektrs.
* Vidējā izglītība – noslēdzošais posms, kas sagatavo skolēnus studijām vai darba tirgum.
Vispārējā izglītība daudzās valstīs ir obligāta un valsts finansēta, lai nodrošinātu pieejamību visiem bērniem.

## Vispārējā izglītība Latvijā
Latvijā vispārējā izglītība ir organizēta saskaņā ar valsts izglītības sistēmas likumiem un tiek īstenota, lai nodrošinātu katram bērnam tiesības uz kvalitatīvu izglītību. Latvijā šī sistēma ietver trīs galvenos posmus:

### Pirmskolas izglītība (5-6 gadi)
Pirmskolas izglītība Latvijā nav obligāta līdz 5 gadu vecumam, bet no piecu gadu vecuma tā kļūst obligāta un tiek nodrošināta gan bērnudārzos, gan citos pirmsskolas izglītības iestādēs. Tās mērķis ir sagatavot bērnus pirmajam skolas posmam, attīstot pamatprasmes, piemēram, valodas lietošanu, matemātiskās prasmes un sociālo mijiedarbību.

### Pamatizglītība (1.–9. klase)

* Sākumskola (1.–6. klase) – bērni apgūst pamatzināšanas valodās, matemātikā, dabaszinātnēs, sociālajās zinātnēs un citos priekšmetos. Šajā posmā tiek attīstītas arī radošās prasmes, piemēram, mūzikā, vizuālajā mākslā un sportā.
* Pamatskolas posms (7.–9. klase) – šajā laikā mācību programma kļūst plašāka un padziļinātāka, un skolēni sāk vairāk specializēties dažādās jomās. 9. klases beigās skolēni kārto valsts pārbaudījumus jeb eksāmenus, kas nosaka viņu tālākās izglītības iespējas vidusskolā vai profesionālajā izglītībā.

### Vidējā izglītība (10.–12. klase)
Vidējā izglītība Latvijā ilgst trīs gadus, un tai ir divi galvenie veidi:

* Vispārējā vidējā izglītība – skolēni apgūst padziļinātas zināšanas dažādos mācību priekšmetos un gatavojas iestājai augstskolās. 12. klases beigās viņi kārto centralizētos eksāmenus, kas nepieciešami, lai iegūtu vidējās izglītības sertifikātu un kvalificētos studijām augstākajā izglītībā.
* Profesionālā vidējā izglītība – piedāvā profesionālo izglītību, kas apvienota ar vispārējās vidējās izglītības kursu. Skolēnus apmāca tieši konkrētai profesijai, bet arī nodrošina iespēju turpināt studijas augstākās izglītības iestādēs.

## Ārējās saites
2024.—2025. gada Pasaules kauss biatlonā

**2024.—2025. gada [[Pasaules kauss biatlonā]]** bija vairāku posmu biatlona sacensības, kas sākās  Kontiolahti, Somijā, un noslēdzās  Holmenkollenē, Norvēģijā. Pasaules kausa sacensības rīkoja Starptautiskā Biatlona savienība. Kopumā tika aizvadīti deviņi posmi.

2025. gada Pasaules čempionāts notika Lencerheidē, Šveicē, tā rezultāti netika ieskaitīti Pasaules kausa kopvērtējumā, izņemot nāciju kausa ieskaiti.

Pirmo reizi par Pasaules kausa ieguvēju vīriešiem kļuva norvēģu biatlonists Sturla Holms Legreids, bet sievietēm arī pirmo reizi kausu izcīnīja Vācijas biatloniste Franciska Preisa.

## Punktu piešķiršana

## Norises vietas
Kartēs parādītas visas 10 Pasaules kausa un Pasaules čempionāta norises vietas 2024.—2025. gada sezonā.

## Kalendārs

## Rezultāti
### Vīrieši

### Sievietes

### Vīriešu stafetes

### Sieviešu stafetes

### Jauktās stafetes

## Kopvērtējums
### Vīrieši

### Sievietes

### Jaukti

## Atsauces

## Ārējās saites
* IBU oficiālā tīmekļa vietne
Stulbenes pilskalns

**Stulbenes pilskalns** ir pilskalns,kas atrodas Kuldīgas novada Nīkrāces pagastā. Pusceļā starp Embūti un Maznīkrāci pa labi uz Nīkrāci atzarojas ceļš, kas aiz Miera kapiem šķērso Stulbenes purvāja mitro ieleju. Pilskalnam pēc tam tuvējā purvāja dots Stulbenes pilskalna nosaukums. Skaidrojot savdabīgo vietvārdu, varētu norādīt, ka tā kādreizējā nozīme varētu būt vienāda ar vārdu 'akls'.

Stulbenes purvājs pie pilskalna veido plašāku zemu, tagad krūmiem un mežu aizaugušu ieleju. Tās rietumu pusē ir aptuveni ziemeļu-dienvidu virzienā orientēts 150 m garš reljefa izcēlums, kuru no austrumu puses robežo Stulbenes ieleja, bet no pretējās rietumu puses — šaurāka mitra ieleja. Šī reljefa izcēluma dienvidu daļā ir izveidots pilskalns. No rietumu puses tas ir ap 7—8 m augsts un te nav bijuši vajadzīgi kādi pastāvinājumi. No dienvidu un austrumu puses reljefa izcēlums ir pastāvināts ar 4—5 m augstu aprakumu. Zem aprakuma ir izveidota 6—7 m plata terase. Arī zem terases kalns vēl par pāris metriem turpinās uz leju. Ziemeļrietumu pusē, kur reljefa izcēlumam nav dabiska norobežojuma, tas nodalīts ar mākslīgi veidotiem pārveidojumiem. Skatoties no pilskalna plakuma puses, sākumā ir 4—5 m augsts aprakums, tā pakājē ap metru dziļš aizplūdis grāvis, tad 6—7 m plats un ap metru augsts valnis, tā priekšā ap pusmetru dziļš grāvis.

Pilskalna plakums, kura caurmērs ir 35—40 m, ir izlīdzināts, ar striktu pāreju uz pilskalna nogāzēm. Visā plakumā, ziemeļu puses norobežojumā, pilskalna nogāzēs un terasē ir intensīvs, grantainā zemē veidojies, melniem, šķeltiem un degušiem akmeņiem un oglēm jaukts kultūrslānis, kur atrasta bezripas keramikas lauska.

Tieši pret pilskalna ziemeļu puses aprakuma terasi uz ziemeļrietumiem no pilskalna slapjo leju šķērso mākslīgi veidots dambis. Tas ir ap 20 m garš, ap 1,5 m augsts un augšdaļā 5—6 m plats. Šķiet, ar dambja palīdzību tika uzpludināta mitrā ieleja starp pilskalnu un plato uz rietumiem no pilskalna.

Pilskalnu LIDAR kartēs ievērojis un par to 2021. gada 5. jūlijā informējis senvēstures entuziasts Atis Blūms. Pilskalns apsekots .

## Atsauces

## Ārējās saites

* Stulbenes pilskalns
Skārboro

**Skārboro** (; ) ir piekrastes pilsēta Anglijas ziemeļaustrumos, Ziemeļjorkšīras ceremoniālajā grāfistē; Ziemeļjorkšīras unitārās pašvaldības otra lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes austrumos Ziemeļjūras krastā  no grāfistes centra Nortelertonas un  no valsts galvaspilsētas Londonas. Nozīmīgs tūrisma un zvejniecības centrs.

## Vēsture
Tiek uzskatīts, ka ap 966. gadu vikingu vadonis Torgils Skarti (*Thorgils Skarthi* — ‘Torgils Zaķlūpa’) uzcēla *Skarðaborg* cietoksni. Šis pieņēmums ir balstīts islandiešu sāgā, bet nekādu arheoloģisku pierādījumu tam nav. Karalis Henrijs II šeit uzbūvēja cietoksni un 1155. gadā piešķīra Skārboro pilsētas hartiju. 1253. gadā Skārboro piešķirta tirgus hartija, bet 1318. gadā pilsētu nodedzināja skotu karaspēks. Vēlākos laikos Skārboro attīstījās kā tirgus pilsēta un zvejas osta.

1625. gadā tika atklāts minerālūdens avots, kas deva impulsu pilsētas attīstībai par kūrortu, un Skārboro 17. gadsimtā kļuva par Anglijas pirmo piejūras kūrortpilsētu. Dzelzceļa līnijas atvēršana 1845. gadā ievērojami palielināja apmeklētāju plūsmu.

Pirmā pasaules kara laikā pilsētu bombardēja vācu flote. 1930. gados Skārboro kļuva populāra tunču sporta zvejas vietu un pilsēta kļuva par augstākās sabiedrības kūrortu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Skārboro (nozīmju atdalīšana)

**Skārboro** var būt:
* Skārboro — pilsēta Anglijā
* Skārboro — pilsēta Kanādā
* Skārboro — pilsēta Trinidādā un Tobāgo
Atēnas templis (Sirakūzas)

**Atēnas templis** (, ) ir heksastila periptera doriskais templis Sirakūzās, kuru Lielajā Grieķijā 5. gadsimtā pr.Kr. uzcēla tirāns Gelons pēc uzvaras pār kartāgiešiem Himeras kaujā. Pirms tam šeit atradās kulta vieta datēta ar 8. gadsimtu pr.Kr., kuras altāris tika atrasts arheoloģiskajos izrakumos 20. gadsimta sākumā, kā arī senāks 6. gadsimta pr.Kr. vidū celts templis.

## Vēsture
thumb|200px|left|Atēnas tempļa kolonāde.
Tieši tur, kur tagad atrodas Atēnas templis, kādreiz bija cits, senāks templis, joprojām celts doriskajā stilā, kā to apstiprināja 1912. un 1917. gadā veiktie arheoloģiskie izrakumi. Tad tika atklāti arhitektūras elementi, terakota un altāra daļa, datēta ar 6. gadsimtu pr.Kr.

Saskaņā ar senajiem literatūras avotiem atenajonu cēla Sirakūzu tirāns Gelons no Gēlas Deinomenīdu dinastijas, pēc uzvaras pār kartāgiešiem Himeras kaujā 480. gadā pr.Kr. Atēnas tempļa un Himeras Uzvaras tempļa līdzība pārliecināja arheologus, ka tā celtniecības laiks un apstākļi, kas norādīti literatūras avotos, ir atbilstoši.

Templis bija veltīts Atēnai, gudrības un kara dievietei, par ko liecina Cicerons savās "Verra runās", kā arī Platons un Atenejs. Cicerons savā runā izklāsta plašas detaļas, ka Sirakūzu iekarotājs Marks Klaudijs Marcells pret templi izturējās ar pietāti, taču pretors Verrs to izlaupīja.

Agrīnajos viduslaikos templis tika pārbūvēts par baznīcu. 7. gadsimtā tā tika pārveidota par katedrāli, un gadsimtiem ilgi tempļa paliekas atradās iemūrētas mūsdienu Sirakūzu katedrālē jeb *Santa Maria delle Colonnea*. Lai labāk būtu redzami senie elementi, 1927. gadā tempļa paliekas tika atjaunotas, nojaucot liekās celtnes un atsedzot apmetumu.

## Tempļa apraksts
thumb|280px|left|Katedrālē iebūvētā Atēnas tempļa plāns.
thumb|200px|right|Atēnas tempļa modelis.
Atenajons bija periptera templis ar sešām kolonnām īsajos galos un četrpadsmit kolonnām gar garajām malām. Priekšā interkolumnijs no abām malām bija samazināts, kas ir klasisks perspektīvas problēmas risinājums. Kopumā ēka bija 22 m plata un 55 m gara. Peristils ieskāva cellu ar pronaosu un opistodomu ar divām kolonnām antās.

Templis bija pārveidots kristiešu pielūgsmes vietā, un tā daļas joprojām atrodas iebūvētas Sirakūzas katedrāles sienās. Doma kreisajā pusē ir redzamas dažas kolonnas no vietējā kaļķakmeņa un stilobats, uz kura tās balstās. Citas detaļas (marmora plāksnes un ūdensnoteku ceurules ar lauvu galvām) glabājas Paolo Orsi reģionālajā arheoloģijas muzejā. Katedrāles iekšpusē ir skaidri redzamas vēl 9 kolonnas periptera labajā pusē ar izteiktu entāzi, kā arī divas kolonnas cellas priekšpusē.

### Noformējums

thumb|290px|right|Atēnas tempļa dekors arheoloģijas muzejā.
Tommaso Fazello, *Storia di Sicilia*, 293. lpp.

Šāds ir apraksts, kādu Tommaso Fazello deva apzeltītajam vairogam, kurš atradās uz Sirakūzu tempļa frontona.

No Cicerona, kurš uzskaita Verra izlaupītos rotājumus, mēs zinām, ka templis bija rotāts ar ziloņkaulu, zelta reljefiem uz durvīm un vairākiem apgleznotiem paneļiem, kur attēlota kauja starp Agatoklu un kartāgiešiem, kā arī 27 pilsētas tirānu portreti.

## Atsauces
Artemīdas templis (Sirakūzas)

**Artemīdas templis** (, ) jeb **Joniskais templis** () bija dievietei Artemīdai veltīts sengrieķu templis Sirakūzās, Sicīlijā, Itālijā. Tas atradās Ortigijas dienvidu daļā, pašā augstākajā salas punktā. Tempļa drupas atrodas netālu no mūsdienu Katedrāles laukuma un Sirakūzu katedrāles.

Tā celtniecība bija uzsākta arhaiskajā periodā, 6. gadsimta pr.Kr. otrajā pusē, taču, šķiet, tas palika nepabeigts pēc valdības maiņas pilsētā, t.i. Gamoroju padzīšanas no Sirakūzām ap 500. gadu pr.Kr., kā arī pēc Gēlas Hipokrāta uzvaras pār sirakūziešiem. Ir uzskats, ka templi sāka celt Gamoroju laikā, kas bija pirmie grieķu kolonisti no Korintas, kuri ieradās Sirakūzās un tempļa celtniecības laikā pārvaldīja pilsētu, jo tie pārstāvēja zemes īpašnieku aprindas. Viņus padzina killikuroji, sikulu, Sirakūzu pamatiedzīvotāju, pēcteči, kas pilsētā veidoja pamatmasu.
thumb|200px|left|Jonisko kolonnu fragmenti.
thumb|200px|left|Artemīdas tempļa modelis.

Templis tika uzcelts joniešu stilā un tas bija Sicīlijā vienīgais šāda stila templis. Tas tika uzcelts tieši uz ziemeļiem no Atēnas tempļa uz vienas līnijas ar to.

Tempļa garums bija ap 59 metriem, bet platums 25 metri. Tam bija sešas kolonnas īsajos galos un 14 vai 16 kolonnas gar garajām malām. Tempļa austrumu galā atradās pronauss, bet rietumos — opistoms. Ēkas arhitektūras stils, acīmredzot, iespaidojās no Artemīdas tempļa Efēsā, kā arī no Samosas Herajona.

Mūsdienu pētījumi liek domāt, ka Artemīdas templis netika pabeigts, jo nebija atrasti jumta elementi. Iespējams, ka celtniecības darbi tika pārtraukti par labu blakus tam ceļamajam jaunajam templim ap 480. gadu pr.Kr. Tā vietā, lai to pabeigtu, Gelons uzcēla dorisko Uzvaras templi par godu dievietei Atēnai sakarā ar uzvaru Himeras kaujā. Iespējams, ka būvmateriāli no nepabeigtā joniskā tempļa pamatā tika paņemti priekš jaunās doriskās ēkas. Tomēr iespaidīgais Artemīdas tempļa kopskats Sirakūzās laikam saglabājās līdz pat 1. gadsimtam.

Vēlāk tā vietā tika uzcelta *Madonna della Misericordia* baznīca, kas vēlāk ir pazīstama kā Svētā Sebastiana baznīca. Šajā vietā tika veikti arheoloģiskie izrakumi, pamatā pēc baznīcas nojaukšanas. No tempļa ir palikuši tikai pamati. Paolo Orsi tā paliekas atrada 1910. gadā, bet pēc 2005. gada šajā vietā pēc arhitekta Vinčenco Latinas projekta tika uzcelts paviljons, kurā izvietojās tempļa drupas.

## Atsauces
Porta urbica (Sirakūzas)

**Pilsētas vārti**, saukti ***Porta urbica*** bija nocietināti vārti Ortigijas cietoksnī, Sirakūzās, kurus uzcēla Dionīsijs I. Tā bija daļa no pilsētas fortifikācijas, kas ne tikai ieskāva Ortigiju, bet stiepās gar visu pilsētu līdz pat Euriala cietoksnim. Mūsdienās šī daļa ir atklāta izrakumos pie *via XX Settembre* ielas.
thumb|240px|left|''Porta urbica'' rekonstrukcija
thumb|220px|left|''Porta urbica'' izvietojums attiecībā pret templi un seno ielu

## Vēsture
Seno pilsētas vārtu *Porta urbica* fragmenti Ortigijas salā Sirakūzās mūsdienās ir vienīgā arheoloģiskā liecība par salas fortifikācijas būvēm, kuras uzcēla Dionīsijs I 5. gadsimta pr.Kr. beigās. Pēc pirmā kara ar Kartāgu tirāns piesardzības nolūkos apjoza Ortigiju ar aizsargmūri, jo pilsētas seno daļu viņš parerdzēja nākotnē izmantot kā fortificētu atbalsta punktu un atkāpšanās vietu. Pateicoties savam izvietojumam uz salas, nocietinātā Ortigija bija aizsardzības mūru kompleksās sistēmas pašpietiekama bāze, kuru Dionīsijs, gaidot nākamo konfrontāciju ar Kartāgu, paplašināja arī lielajā salā, iekļaujot tajā visas Sirakūzas.

## Apraksts
Pilsētas aizsargmūra iecirknis, kas bija atrakts 1977. un 1978. gadā kanalizācijas darbu ietvaros, sastāv no diviem kvadrātveida sargtorņu pamatiem ap 8,35 m platumā, kuri sargāja ieeju pilsētā, kas iekļāva sevī divus vārtus. Ir uzskats, ka caur šo ieeju varēja nokļūt uz ielu, kas savieno Apollona templi ar Atēnas templi.

## Atsauces
Jorka (unitārā pašvaldība)

**Jorkas Lielpilsēta** () ir unitārā pašvaldība ar lielpilsētas statusu Anglijā, Ziemeļjorkšīras nemetropoles grāfistē. Atrodas grāfistes dienvidaustrumos, robežojas austrumos ar Jorkšīras Īstraidingu, bet dienvidos, rietumos un ziemeļos — ar Ziemeļjorkšīras unitāro pašvaldību. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Jorka.

## Vēsture
Unitārā pašvaldība izveidots 1996. gada 1. aprīlī, Jorkas nemetropoles distriktam pievienojot četrus pagastus no Herogitas distrikta, 15 pagastus no Raideilas distrikta un 13 pagastus no Selbi distrikta. Kopš dibināšanas pārmantojusi Jorkas lielpilsētas statusu.

## Administrācija
Administratīvi unitārās pašvaldības teritoriju veido ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda lielpilsētas padome, un kas iekļauj Jorkas ( iedzīvotāji) pilsētu, Haksbi () pagasta līmeņa pilsēta un 30 pagasti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ričards Lūiss

**Ričards Filips Lūiss** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu komiķis, aktieris un scenārists.

Lūiss kļuva pazīstams 20. gadsimta 80. gados ar savu tumšo, neirotisko un sevis noniecināšanas humoru. Kā aktieris pazīstams ar lomu ABC situāciju komēdijseriālā *[[Anything but Love]]* (1989—1992) un prinča Džona lomu 1993. gada filmā *[[Robin Hood: Men in Tights]]*. Vēl no 2000. līdz 2024. gadam atveidojis daļēji izdomātu sevis versiju HBO komēdijseriālā "Iegrožo savu aizrautību".

Vēl piedalījies tādās filmās kā "Pametot Lasvegasu" (1995) un "Kā kļūt par zvaigzni Brodvejā" (2014), un atveidojis nelielas lomas tādos seriālos kā "Kapeņu stāstiņi" (*Tales from the Crypt*), "Divarpus vīri", "Līdz nāvei" (*Till Death*), "Blanta sarunas" (*Blunt Talk*), kā arī ieskaņojis tēlus vairākos animācijas seriālos, tostarp seriālos "Simpsoni" un *[[BoJack Horseman]]*.

Žurnāls *[[GQ (žurnāls)|GQ]]* iekļāva Lūisu savā "20. gadsimta ietekmīgāko humoristu" sarakstā, kā arī Lūiss ierindojās 45. vietā *[[Comedy Central]]* 2004. gada sarakstā "Visu laiku 100 lieliskākie stendapi".

## Atsauces

## Ārējās saites
Trekņu pilskalns

**Trekņu pilskalns** atrodas Dienvidkurzemes novada Priekules pagastā 3 km dienvidaustrumos no Trekņu mui­žas un 2 km austrumos no Gramzdas baznīcas.

Šai vietā Ruņupē ietek Spricele, neliela upīte, kas tikko 2 kilometrus gara un tek no austrumiem. Tā ievērojama ar to, ka līdzīgs vārds — Pretcele — minēts Kurzemes dalīšanas grāmatā 1253. gadā. Ruņas un Spriceles upju sadurē esošā pļavā no apkārtējiem laukiem iespiežas 50 m plats zemesrags, kurš tikai 4 m augstāks par pļavām. 100 metru no tā gala šis zemes rags kādreiz ticis pārrakts ar grāvi, kura zemes uzpildītas uzbedumā. Tagad uzbedums ir 3 m augsts, lēzens uzkalns, kurš līdz ar pilskalna plakumu un grāvi tiek arts. Arāji žēlojas, ka uzbedums esot tik akmeņains, ka to grūti esot art un ecēt. Pilskalns atrodas Vecvagaru māju laukos un tā plakuma aršana dodot bagātu ražu.

Šis pilskalns pieskaitāms lielākiem Kurzemes pilskalniem, bet arī nestiprākiem, jo tā augstums ir neliels. Pilskalnam ieeja bijusi uzbeduma dienvidu galā.

No tuvumā esošām vietām vēstures dokumentos minēta Trecne vai Tretne (1253).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Trekņu pilskalns
Usaiķu pilskalns

**Usaiķu pilskalns** atrodas Dienvidkurzemes novada Bunkas pagastā. Ap 3 km uz dienvidiem no Krotes, Priekules ceļa labajā pusē, Robežnieka dīķī aizsākas uz Vārtāju notekošs strauts, kam drīz no labās puses, veidojot gravas, pievienojas divas nelielas pietekas. Pilskalns ierīkots ap 300 m uz rietumiem no ceļa, zemes mēlē starp šīm divām strauta pieteku gravām. Pilskalnam dienvidos esošās gravas nogāzes ir vairāk nolaidenas, virs šīs gravas dibena pilskalna plakums izceļas par 8—9 m. Pretējā ziemeļu puses grava ir ar asākām un kraujākām malām, šķiet, erozijas izrobota, pret pilskalnu ap 10 m dziļa.

Pilskalns ierīkots, zemes mēli austrumu pusē nodalot ar ap pusmetru dziļu puslokveida grāvi un plakuma pusē nepilnu metru augstu valni. Tuvāk abām gravām, īpaši ziemeļu pusē, grāvis un valnis, kas nekur nepārtrūkst, paliek izteiksmīgāki, centrālā daļā grāvis paliek mazāk zīmīgs un vaļņa ārmala veido it kā aprakumu. Iespējamā ieejas vieta varētu būt bijusi vairāk dienvidu pusē, kur jaušams grāvja aizmilzums. Dienvidu pusē grāvis aizliecas pa pilskalna nogāzi un 1—3 m zem plakuma līmeņa veido neizteiktu terasi.

Norobežotais un līdzenais plakums ir trīsstūrveidīgs, ar pāris metru kritumu pret dienvidiem. Plakuma ziemeļu puse ir ar asāku lauzumu, nedaudz piepacelta, dienvidu mala mazāk strikta. Plakums gar valni un grāvi starp abām gravām ir 50 m plats; rietumu galā plakums krasi sašaurinās. Kultūrslānis pilskalnā nav jaušams.

Uz austrumiem no grāvja un vaļņa ap 20 m attālumā LIDAR dati rāda it kā vēl vienu grāvi. Dabā tas nav ieraugāms, tā vietā redzams tikko jūtams nolaidens iedziļinājums. Ja te būtu bijis otrs grāvis, tad tas atbilstu nelielas priekšpils nocietinājumam.

Pilskalnam dots vārds pēc tuvējās Usaiķu muižas, kuras vietā tagad ir Prātnieku mājas.

Usaiķu pilskalns ierīkots tradicionālā veidā ar puslokveida grāvi un valni nodalot zemes mēli starp divām gravām. Nocietinājumi nav veidoti īpaši lieli vai stipri, tomēr to mākslīgais raksturs nerada šaubas. Kultūrslāņa trūkums, kā tas ir daudzos Kurzemes pilskalnos, liedz pagaidām spriest par pilskalna datējumu vai kultūrpiederību.

Par iespējamo pilskalnu Bunkas pagastā savā 2021. gada 7. oktobra elektroniskajā vēstulē informēja Laima Landmane. Vieta apsekota .

## Atsauces

## Ārējās saites

* Usaiķu pilskalns
Pelēkzilā roze

**Pelēkzilā roze** (*Rosa caesia*) ir Eiropas vidus un austrumdaļas suga, kuras  izplatība sniedzas līdz Baltijas valstu vidienei un Ukrainai. Latvijā suga ir sastopama ļoti reti, galvenokārt nelielā apvidū valsts rietumdaļā, kur atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas aug upju krastos, parku malās, ceļu un tīrumu malās.

## Apraksts
Pelēkzilā roze ir stāvs krūms, kura jaunie dzinumi atstāv vai lokveidīgi nolīkst; tas var sasniegt 1,5—2 m augstumu. Tam ir brūna miza, uz stumbra esošie dzeloņi gaišpelēki, tievi, noliekti, ar platu pamatu. Pielapes ir platas. Lapas nepāra plūksnaini saliktas no 5 plati ovālām vai eliptiskām lapiņām. Lapiņas stīvas, pelēcīgi zilganzaļas, bez spīduma, mala asi divkārtzāģzobaina, zobiņu galos dziedzeri. Lapa plātnes pamats ir ieapaļš vai ķīļveidīgs, uz lapas kāta stāvi dziedzeri. Arī uz lapas plātnes apakšpuses un pielapēm ir dziedzeri. Ziedi zaru galos pa vienam vai, retāk, kopā pa 2 līdz 4. Zieda kauslapas pēc ziedēšanas stāvas vai atstāv, vismaz daļēji saglabājas pie gatava augļa. Zieds ir 3—6,5 cm plats. Vainaglapas koši sārtas. Auglis ir riekstiņu kopauglis ar sulīgu augļsedzi, tas ir iegareni apaļš, gatavs oranži sarkans. Zied jūnijā un jūlijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Brāļi Tavjāni

**Paolo Tavjāni** (; dzimis , miris ) un **Vitorio Tavjāni** (; dzimis , miris ), zināmi kā **brāļi Tavjāni**, bija itāļu kinorežisori un scenāristi, kas kopā darbojušies vairāku filmu veidošanā.

Brāļi Tavjāni Kannu kinofestivālā ieguva Zelta palmas zaru un FIPRESCI balvu par 1977. gada filmu *[[Padre Padrone]]* un *[[Grand Prix (Kannu kinofestivāls)|Grand Prix du Jury]]* par 1982. gada filmu *[[La notte di San Lorenzo]]*. 2012. gadā Berlīnes Starptautiskajā kinofestivālā viņi ieguva Zelta lāci par filmu *[[Cesare deve morire]]*. Šo filmu izvirzīja 85. Kinoakadēmijas balvai kategorijā Labākā filma svešvalodā", tomēr tā netika fināla atlasē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bernulli skaitlis

thumb|300x300px|Pirmie Bernulli skaitļi
**Bernulli skaitļi** ir racionālu skaitļu virkne, kuri parādās matemātiskajā analīzē. Tie parādās Teilora rindās tangensa un hiperboliskā tangensa funkcijām, Faulhābera formulā pirmajiem n naturālajiem skaitļiem, kas kāpināti m-tajā pakāpē, kā arī atsevišķās vērtībās Rīmaņa zeta funkcijā.

Pastāv divi pierakstu veidi B_m ^-  un B_m ^+ , kas atšķiras tikai vērtībai *n = 1* , kur B_1 ^- = - 1/2  un B_1 ^+ = + 1/2 . Citiem nepāra skaitļiem Bernulli skaitļi ir nulle. Pāra skaitļiem B_n  ir negatīvs, ja *n* dalās ar 4 un pozitīvs citos gadījumos.

## Pakāpju summa
Bernulli skaitļi sākotnēji parādījās Jākoba Bernulli pēcnāves publikācijā 1713. gadā, kā arī neatkarīgi parādījās Seki Kovas pēcnāves publikācijā 1712. gadā. Bernulli pētīja summas kāpinātiem naturāliem skaitļiem (summas skaitļu kvadrātiem, kubiem, u.t.t.). Definējam S_p (n) = \sum ^{n-1} _ {k=1}k^p .

Pirmās vērtības:

\begin{align}
&S_0(n) = n \\
&S_1(n) = \frac{1}{2}n^2 - \frac{1}{2}n \\
&S_2(n) = \frac{1}{3}n^3 - \frac{1}{2}n^2 + \frac{1}{6}n \\
&S_3(n) = \frac{1}{4}n^4 - \frac{1}{2}n^3 + \frac{1}{4}n^2 \\
&S_4(n) = \frac{1}{5}n^5 - \frac{1}{2}n^4 + \frac{1}{3}n^3 - \frac{1}{30}n \\
&S_5(n) = \frac{1}{6}n^6 - \frac{1}{2}n^5 + \frac{5}{12}n^4  - \frac{1}{12}n^2 \\
&S_6(n) = \frac{1}{7}n^7 - \frac{1}{2}n^6 + \frac{1}{2}n^5 - \frac{1}{6}n^3 + \frac{1}{42}n \\
&S_7(n) = \frac{1}{8}n^8 -\frac{1}{2}n^7 + \frac{7}{12}n^6 - \frac{7}{24}n^4 + \frac{1}{12}n^2
\end{align} 

Šīs summas Bernulli pārformulēja, ievērojot to saistību ar kombinācijām. No summas izvelkot koeficientu \frac{1}{p+1}  un no koeficientiem izvelkot noteiktas kombinācijas iegūst konstantus skaitļus, kurus dēvē par Bernulli skaitļiem. Pirmie Bernulli skaitļi virknē: \begin{align}
B_0 = 1, \ \ B_1 = -\frac{1}{2}, \ \ B_2 = \frac{1}{6}, \ \ B_3 = 0, \ \ B_4 = -\frac{1}{30}, \ \ B_5 = 0, \\  B_6 = \frac{1}{42}, \ \ B_7 = 0, \ \ B_8 = -\frac{1}{30}, \ \ B_9 = 0, \ \ B_{10} = \frac{5}{66}, \ \ B_{11} = 0
\end{align} 

Vispārīgi šo summu var pierakstīt kā S_p(n) = \frac{1}{p+1} \sum^p _{k=0}\binom{p+1}{k} \cdot B_k \cdot n^{p+1-k} 

## Definīcijas
Bernulli skaitļus var ieviest dažādos veidos:

* Rekursīvi
* Funkcija
* Ģenerējošā funkcija
* Integrālis

### Rekursija
Bernulli skaitļiem izpildās formulas:

\begin{align}
&\sum ^p _{k=0} \binom{p+1}{k}B^- _k = \delta_{p,0} \\
&\sum ^p _{k=0} \binom{p+1}{k}B^+ _k = m +1
\end{align} 

kur m = 0, 1, 2,...  un \delta  ir Kronekera delta. Izsakot B^{\mp} _m  iegūst rekusīvās formulas:

\begin{align}
&B^- _p = \delta_{p,0} - \sum^{p-1} _{k=0} \binom{p}{k} \cdot \frac{B^- _k}{m - k + 1}\\
&B^+ _p = 1 - \sum ^{p-1} _{k=0} \binom{p}{k} \cdot \frac{B^+ _k}{m - k +1}
\end{align} 

### Funkcija
\begin{align}
&B^- _p = \sum^p _{k=0} \frac{1}{k+1} \sum^k _{j=0} \binom{k}{j} (-1)^j j^p \\
&B^+ _p = \sum^p _{k=0} \frac{1}{k+1} \sum^k _{j=0} \binom{k}{j}(-1)^j(j+1)^m
\end{align} 

## Atsauces

## Ārējās saites
Vecsātu pilskalns

**Vecsātu pilskalns** atrodas Tukuma novada Jaunsātu pagastā. Pilskalns ir 10 metru augstāks par apkārtējiem laukiem un ierīkots uz atsevišķi stāvoša pakalna. Plakums gareni apaļš, 40 x 22 metri caurmērā. Plakuma rietumu pusē esot bijis neliels uzbedums, kurš norakts un zemes iemestas plakuma vidū bijušā bedrē. Tagad pilskalna virsa ir gluži līdzena un tikusi lietota dejām un izpriecām.

Pilskalnu klāj metru dziļš un senlietām bagāts mītņu slānis. Rakumā tika atrasti kauli, ogles, ķēžu gabaliņi, gaišas bronzas krelles, nazis u.c priekšmeti, kas novietoti etnogrāfiskajā muzejā. Ķīšu mājas sakņu dārzā, kas atrodas pilskalna pakājē, senāk atrastas māla krelles, vecas naudas, tuvējā mežā esot senkapi.

Ķīšu mājas īpašnieks stāstījis, ka pilskalnā senāk esot caurums bijis un viņš, bērns būdams, tur metis iekšā akmeņus.

Teikas stāsta, ka kalnā kādreiz esot stāvē­jusi lepna pils. Tā esot nogrimusi, mieru slēdzot (kas tā par miera slēgšanu bijusi, teicējs nezin). Kalnā senos laikos pilnā mēnesī esot redzēta balta sieviete ar suni.

Vecsātu pilskalnu vairākkārt aprakstījis Ansis Bīlenšteins (*Mag 14. 2.* un *Arb. X Arch Kongr.* 1896. g.) un uzzīmējis tā plānu un šķērsgriezumu.

Senrakstos tuvumā esošie vietu nosaukumi nav minēti, kaut gan pilskalns atrodas uz robežas ar Zemgali.

## Atsauces


Attēls:Vecsātu pilskalns.jpg
Attēls:Vecsātu pilskalns2.jpg
Attēls:Vecsātu pilskalns3.jpg
Attēls:Vecsātu pilskalns4.jpg
Attēls:Vecsātu pilskalns6.jpg
Attēls:Vecsātu pilskalns5.jpg


## Ārējās saites

* Vecsātu pilskalns
Animal House

***National Lampoon's Animal House*** ir 1978. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Džons Lendiss, bet scenārija autori Harolds Reimiss, Daglass Kenijs un Kriss Millers. Filmā galvenās lomas atveido Džons Beluši, Tims Matesons, Džons Vernons, Verna Blūma, Toms Halss, Donalds Saterlends, Kārena Allena un Kevins Beikons. Filma balstīta uz Krisa Millera stāstiem humoristiskajā žurnālā *[[National Lampoon]]*.

Filma stāsta par nekārtību izraisošu brālību, kuru universitātes vadītājs vēlas izslēgt.

Filmas *Animal House* pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Universal Pictures]]*. Filma guva pārsvarā pozitīvu kritiķu vērtējumu, bet žurnāls *[[Time]]*, kā arī Rodžers Īberts *Animal House* nosauca par vienu no gada labākajām filmām. Filma guva ievērojamus finansiālos panākumus, nopelnot 141 miljonu ASV dolāru pie 3 miljonu dolāru budžeta, padarot to par tā laika finansiāli visveiksmīgāko filmu. Mūsdienās *Animal House* tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām kinokomēdijām. 2001. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Midlsbro (boro)

**Midlsbro boro** () ir unitārā pašvaldība ar boro statusu Anglijā, Ziemeļjorkšīras nemetropoles grāfistē. Atrodas grāfistes ziemeļaustrumos Tīsas upes krastā, robežojas ziemeļos ar Daremu, austrumos — ar Redkāru un Klīvlendu, dienvidos — ar Ziemeļjorkšīras unitāro pašvaldību, bet rietumos — ar Stoktonu pie Tīsas. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Midlsbro. Midlsbro boro, atšķirībā no pārējās Ziemeļjorkšīras, kas ietilpst Jorkšīras un Hamberas reģionā, kopā citām ar Tīsas grīvas unitārajām pašvaldībām ietilpst Ziemeļaustrumanglijas reģiona Tīsveli kombinētajā pārvaldē.

## Vēsture
Midlsbro boro tagadējās robežās izveidots 1889. gadā kā municipālais boro Jorkšīras Nortraidingas grāfistē. 1974. gadā boro reorganizēts par nemetropoles distriktu un iekļauts jaundibinātajā Klīvlendas ceremoniālajā un nemetropoles grāfistē. 1996. gada 1. aprīlī Klīvlendas grāfiste tika likvidēta un Midlsbro boro tika reorganizēts par unitāro pašvaldību un iekļauts Ziemeļjorkšīras ceremoniālajā grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi unitārās pašvaldības teritoriju veido ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, un kas iekļauj Midlsbro ( iedzīvotājs) pilsētu, kā arī 2 lauku pagasti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džons Beluši

**Džons Ādams Beluši** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, komiķis un mūziķis.

Beluši kļuva slavens, kā viens no septiņiem šova *[[Saturday Night Live]]* pirmās sezonas aktieriem. Kopumā šovā piedalījies no 1975. līdz 1979. gadam. Bijis viens no šova populārākajiem aktieriem, kur lielu popularitāti guvis, atveidojot tādus tēlus kā Henriju Kisindžeru un Ludvigu van Bēthovenu. Piedalījies arī vairākās filmās, kā *[[Animal House]]* (1978), "1941" (1979), "Brāļi Blūzi" (*The Blues Brothers*, 1980) un *[[Neighbors (filma)|Neighbors]]* (1981).

Miris 1982. gadā, 33 gadu vecumā, no kokaīna un heroīna maisījuma, ko viņam iedeva dziedātāja Ketija Smita. Smitu notiesāja par slepkavību un viņa 15 mēnešus pavadīja cietumā.

Džona Beluši jaunākais brālis Džims Beluši arī ir aktieris.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vormsātes pilskalns

**Vormsātes pilskalns** atrodas Kuldīgas novada Nīkrāces pagastā.

Pilskalnu Vormsātes tuvumā paredzējis jau Augusts Bīlenšteins 1869. gadā.

Pilskalnu apsekojis Ernests Brastiņš: Šai vietā starp upju gravām palicis vairāk kā 20 metru augsts, šaurs zemesrags, kurš rietumu pusē pāriet laukos. Zemesraga mugura nav platāka par 10—15 metriem. Stāvākām malām ierobežotā vietā redzami divi uzbedumi ar grāvi rietumu pusē. Augstākais uzbedums paceļas rietumpusē 3 metrus virs plakuma, bet zemākais — austrumos — ir tikai 1,5 metru augsts. Starp abiem uzbedumiem tikai 35 metru atstarpe, kas pie kalna šaurās muguras dod visai nelielu plakumu. Pilskalnā samanāma ieejas vieta gar augstākā uzbeduma un grāvja ziemeļgalu.

Domājams, ka šis pilskalns bijis apdzīvots neilgu laiku, jo plakumā nav ne mazākā mītņu slāņa. Uzreiz zem velēnas sākas cilvēka neskarta zeme.

Par pilskalnu stāstīts, ka kalnā esot bijis caurums, kurā metuši kokus un akmeņus. Caurumā esot laista arī pīle, kas izpeldējusi upē. Pilskalna uzbedumā esot aprakts zelts.

Pašā pilskalnā nekad nav nekādi arheoloģiski priekšmeti atrasti. Senkapi ar atradumiem atrodas 2 kilometrus uz ziemeļiem no pilskalna pie Rūšu mājām.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Vormsātes pilskalns
Redkāra un Klīvlenda

**Redkāras un Klīvlendas boro** () ir unitārā pašvaldība ar boro statusu Anglijā, Ziemeļjorkšīras nemetropoles grāfistē. Atrodas grāfistes ziemeļaustrumos pie Tīsas upes ietekas jūrā, robežojas rietumos ar Daremu un Midlsbro, dienvidos un austrumos — ar Ziemeļjorkšīras unitāro pašvaldību, bet ziemeļos tās krastus apskalo Ziemeļjūra. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Redkāra. Redkāras un Klīvlendas boro, atšķirībā no pārējās Ziemeļjorkšīras, kas ietilpst Jorkšīras un Hamberas reģionā, kopā citām ar Tīsas grīvas unitārajām pašvaldībām ietilpst Ziemeļaustrumanglijas reģiona Tīsveli kombinētajā pārvaldē.

## Vēsture
Redkāras un Klīvlendas boro tagadējās robežās izveidots 1974. gadā kā **Lāngborgas** (*Langbaurgh*) nemetropoles distrikts, apvienojot daļu no Tīsaidas grāfistes boro ar Gisboro, Loftusas, Soltbērnas un Marskes un Skeltonas un Brotonas urbānos distriktus, un iekļauts jaundibinātajā Klīvlendas ceremoniālajā un nemetropoles grāfistē. 1988. gadā distrikts tika pārdēvēts par **Lāngborgu pie Tīsas** (*Langbaurgh-on-Tees*). 1996. gada 1. aprīlī Klīvlendas grāfiste tika likvidēta un distrikt tika reorganizēts par unitāro pašvaldību, pārdēvēts tagadējā vārdā, kurā papildus boro galvenās pilsētas Redkāras vārdam saglabāts Klīvlendas grāfistes nosaukums, un iekļauts Ziemeļjorkšīras ceremoniālajā grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi unitārās pašvaldības teritoriju veido ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, un kas iekļauj Redkāras ( iedzīvotāji) pilsētu, Gisboro () un Loftusas () pagasta līmeņa pilsētas, kā arī 3 lauku pagasti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Redkāra

**Redkāra** (, ) ir piekrastes kūrortpilsēta Anglijā, Ziemeļjorkšīras grāfistes Redkāras un Klīvlendas unitārās pašvaldības administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes ziemeļaustrumos pie Tīsas ietekas Ziemeļjūrā  no grāfistes centra Nortelertonas un  no valsts galvaspilsētas Londonas; ietilpst Tīsaidas aglomerācijā.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta radusies 14. gadsimtā kā zvejnieku ciems; tā nosaukums cēlies no senangļu valodas *hrēod* — ‘meldri’ un senskandināvu valodas *kjarr* — ‘purvs’. Vēl 1841. gadā Redkārā bija tikai 794 iedzīvotāji. 19. gadsimta pirmajā pusē Redkāra sāka attīstīties par populāru piekrastes kūrortu — tā izaugsme cieši saistīta ar metalurģijas industrijas straujo attīstību kaimiņu Tīsaidas pilsētās. 1922. gadā Redkārai piešķirts municipālā boro statuss. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas lielākie darba devēji bija tuvējās tēraudlietuves. 1968. gadā Redkāru iekļāva Tīsaidas grāfistes boro, bet 1974. gadā — kā atsevišķu distriktu Klīvlendas grāfistē. 1996. Klīvlendas grāfisti likvidēja, bet Redkāru kopā ar apkārtējām piepilsētām reorganizēja par Redkāras un Klīvlendas unitāro pašvaldību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Stoktona pie Tīsas (boro)

**Stoktonas pie Tīsas boro** () ir unitārā pašvaldība ar boro statusu Anglijā, Ziemeļjorkšīras un Daremas ceremoniālajā grāfistē, vienīgā Anglijas pašvaldība, kas vienlaikus ietilpst divās ceremoniālajās grāfistēs. Atrodas Tīsas upes abos krastos, robežojas rietumos ar Dārlingtonu, ziemeļrietumos — ar Daremas unitāro pašvaldību, ziemeļos — ar Hārtlpūlu, austrumos — ar Redkāru un Klīvlendu un Midlsbro, bet dienvidos — ar Ziemeļjorkšīras unitāro pašvaldību. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Stoktona pie Tīsas.

## Vēsture
Stoktonas pie Tīsas boro tagadējās robežās izveidots 1974. gadā kā nemetropoles distrikts, apvienojot Stoktonas, Bilingemas un Tornebi municipālos boro un daļas no Stoksli un Stoktonas lauku distriktiem, un iekļauts jaundibinātajā Klīvlendas ceremoniālajā un nemetropoles grāfistē. 1996. gada 1. aprīlī Klīvlendas grāfiste tika likvidēta un distrikts tika reorganizēts par unitāro pašvaldību un iekļauts Ziemeļjorkšīras ceremoniālajā grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi unitārās pašvaldības teritoriju veido ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, un kas iekļauj Stoktonas pie Tīsas ( iedzīvotājs) pilsētu, Bilingemas (), Tornebi (), Inglbibārvikas () un Jārmas () pagasta līmeņa pilsētas, kā arī 16 lauku pagasti.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zlēku Karātavu kalns

**Zlēku Karātavu kalns** atrodas Ventspils novada Zlēku pagastā. Šis pilskalns izpaužas kā aptuveni puskilometru gara, izliekta, aptuveni ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā orientēta morēnu grēda, atrodas uz rietumiem no Zlēkām, ciema nomalē. Pilskalns ierīkots šīs grēdas rietumu galā. To pirmais 1930. gadā aprakstījis Arvīds Gusars.

Zlēku Karātavu kalns ierīkots nodalītajā paugura rietumu galā. Pilskalna sāni no dabas ir stāvi un īpaši nav stāvināti. Rietumu galā 3 m zem pilskalna plakuma līmeņa ir ap 8 m plats, izplūdis grāvis, kura priekšā ir ap 2 m augsts un 10 m garš valnis. Pretējā, austrumu galā, uzmests aptuveni metru augsts valnis, kura rietumu pusē ir 3 m plats un metru dziļš grāvis. Pilskalna plakums ir izlīdzināts, garens, ap 70 m garš un 15 m plats. Minētos kalna izmērus 1930. gadā deva A.Gusars. Otrā pasaules kara laikā pilskalnā bija ierīkoti nocietinājumi, tāpēc visai nelielā plakuma liela daļa, īpaši ziemeļu pusē, ir sapostīta ar kara laika rakumiem. Šo postījumu rezultātā arī pilskalna aizsargbūves ir daļēji zaudējušas savu sākotnējo veidu, īpaši rietumu gala nocietinājumi. A. Gusars konstatējis, ka kultūrslānis pilskalnā ir visai vājš, 20—30 cm biezs. Intensīvāks tas bija pilskalna plakuma austrumu stūrī. Nekādas senlietas no Zlēku Karātavu kalna muzejos nav nonākušas, un tā datējums un kultūras piederība nav noteikta.

Uz rietumiem no Karātavu kalna ir vēl kāds kalns, kurš saukts par Pilskalnu, bet kuram nav raksturīgu pilskalna pazīmju, tāpēc tas tiek uzskatīts par kulta vietu vai senkapiem.

Zlēku Karātavu kalna nosaukums vedina domāt, ka šajā kalnā kādreiz varēja atrasties arī soda vieta. To apliecina teika, kurā Zlēku Karātavu kalns tiek apzīmēts par vietu, kur sadedzināts burvis Veckušķis.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Zlēku Karātavu kalns
Pabērzkalns

**Pabērzkalns** ir pilskalns, kas atrodas Ventspils novada Zlēku pagastā, Ventas labajā krastā starp Jaunbērzkalnu un Priednieku mājām. 1895. gadā to apzinājis un pārbaudes izrakumus veicis Vladimirs Sizovs. 1937. gadā Pabērzkalnā notika arheoloģiskie izrakumi Eduarda Šturma vadībā, kuros konstatēts, ka Pabērzkalns izmantots arī kā apbedījumu vieta. 1960. gadu beigās Pabērzkalna tiešā tuvumā Venta spēcīgi izskaloja krastu un veidojās nobrukumi, tāpēc 1970. un 1972. gadā senvietā notika aizsardzības izrakumi Ēvalda Mugurēviča vadībā.

Pabērzkalna nocietinājumi nav raksturīgi Latvijas pilskalniem, tomēr arheoloģiskie pētījumi šeit noteikti apliecinājuši sena nocietinājuma esamību. Pilskalns ierīkots viļņveidīgu kāpu vidū. Tā plakuma norobežošanai izmantoti divi paralēli 2 un 4 m augsti, attiecīgi 25 un 50 m plati un ap 100 m gari dabiski veidojušies vaļņi, kuri, kā liecina arheoloģiskie pētījumi, mākslīgi paaugstināti un nostiprināti ar stabu konstrukcijas būvēm. Starp vaļņiem izveidots 10 —20 x 100 m liels plakums, kurā konstatēts līdz 0,6 m biezs kultūrslānis. Plakumā atradušās ar pavardiem apkurināmas virszemes dzīvojamās ēkas. Iegūtās senlietas — bezripas keramikas lauskas, bronzas vītā kaklariņķa ar cilpu galiem fragments — ļauj apdzīvotību Pabērzkalnā datēt ar mūsu ēras 1. gadu tūkstoša beigām—2. gadu tūkstoša sākumu. Uz šo pašu periodu attiecināma arī uz dienvidiem no Pabērzkalna esošā Priednieku apmetne. Ventas pretējā krastā atrodas pazīstamie kuršu vēlā dzelzs laikmeta Piltenes Pasilciema senkapi.

Pabērzkalna mazākā vaļņa lēzenajā galā viduslaikos ierīkota kapsēta.

Par Pabērzkalnu zināma teika, ka šeit nogrimusi apburta pils līdz ar visiem cilvēkiem.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Zlēku Pabērzkalns
Anspoku pilskalns

**Anspoku pilskalns** atrodas Preiļu novada Preiļu pagastā, Anspoku ciemā, 50 m uz ziemeļiem no Anspoku muižas pils, Preiļu–Aglonas ceļa kreisajā pusē, aptuveni 2 km attālumā no Preiļiem. Pilskalnu 1977. gadā apzināja Juris Urtāns.

Anspoku pilskalns ierīkots 10 m augstā zemes ragā, kuru no trim pusēm apņem Preiļupe, bet no ceturtās puses tas norobežots ar diviem nelieliem vaļņiem un atbilstošiem grāvjiem. Pirmais valnis ir 0,7 m augsts, 31 m garš. Starp pirmo un otro valni ir 0,8 m dziļš grāvis. Otrais valnis ir ceturtdaļmetru augsts; otrā grāvja dziļums — arī ceturtdaļa no metra. Pilskalna plakums ir trīsstūrveidīgs, tā garums — 37 m, platums gar valni — 32 m. Plakums ir izlīdzināts, ar divu metru kritumu ziemeļrietumu virzienā. Kalna nogāzes rietumu, ziemeļaustrumu un dienvidaustrumu pusēs nobrukušas Preiļupītē.

Pilskalna plakumā konstatēts 0,35—0,37 m biezs, mazintensīvs kultūrslānis, un atrastas uz podnieka ripas darinātu trauku lauskas, kas ļauj pilskalnu uzskatīt par vēlā dzelzs laikmeta nocietinājumu.

Apmēram kilometru uz dienvidiem no Anspoku pilskalna tās pašas Preiļupītes kreisajā krastā atrodas Plivdu pilskalns.

Lai arī nelielo un neilgu laiku apdzīvoto Anspoku pilskalnu nez vai var uzskatīt par Preiļu novada centru, tomēr tas ir sava laika dzīves un notikumu liecība. Anspoku pilskalns iekļaujas 12.—13. gadsimtā izmantoto pilskalnu tīklā Latgales centrālajā daļā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Anspoku pilskalns
Stoktona pie Tīsas

**Stoktona pie Tīsas** () ir pilsēta Anglijā, Daremas ceremoniālajā grāfistē, Stoktonas pie Tīsas unitārās pašvaldības administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes dienvidaustrumos Tīsas kreisajā krastā  no grāfistes centra Daremas un  no valsts galvaspilsētas Londonas; ietilpst Tīsaidas aglomerācijā.

## Vēsture
Vēstures avotos kā muiža minēta 1138. gadā. 1189. gadā to iegādājās Daremas bīskaps un 1283. gadā Stoktona jau minēta kā boro. 1310. gadā Daremas bīskaps piešķīra Stoktonai tirgus hartiju; pilsētiņa attīstījās kā osta Tīsas krastā, kas eksportēja vilnu, bet importēja vīnu. No 15. gadsimta Stoktonā attīstījās kuģubūve, kas savu maksimumu sasniedza 17.—18. gadsimtā.

Rūpnieciskās revolūcijas laikā Stoktona kļuva par Daremas galveno ostu, kā arī attīstījās metalurģija. Iedzīvotāju skaits strauji izauga no 10 tūkstošiem 1851. gadā līdz 50 tūkstošiem 1901. gadā. 1825. gadā tika atklāts Stoktonas—Dārlingtonas dzelzceļš, kas bija pasaulē pirmais publiskais dzelzceļš, kur izmantoja tvaika lokomotīves. 1827. gadā vietējais ķīmiķis Džons Volkers (*John Walker*) izgudroja un ieviesa ražošanā ar berzi aizdedzināmus sērkociņus. 1856. gadā Stoktonas priekšpilsētas Nortonas tēraudlietuvēs tika izgatavots pirmais Bigbena zvans, bet tas tika sabojāts izmēģinājumu laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites