Pozitīvā psiholoģija

**Pozitīvā psiholoģija** pēta apstākļus, kas veicina cilvēku, grupu un iestāžu optimālu darbību. Tā pēta "pozitīvu subjektīvu pieredzi, pozitīvas individuālās iezīmes un pozitīvas institūcijas... tās mērķis ir uzlabot dzīves kvalitāti."

Pozitīvā psiholoģija kā jauns psiholoģijas virziens radās 1998. gadā, kad Martins Seligmans to izvēlējās kā tēmu savam Amerikas Psiholoģijas asociācijas prezidenta pilnvaru termiņam. Tā ir reakcija pret senākām psiholoģijas praksēm, kas koncentrējās uz garīgām slimībām un uzsvēra disfunkcionālu uzvedību un negatīvu domāšanu. Pozitīvā psiholoģija balstās uz Abrahama Maslova, Rollo Meja un Karla Rodžersa humānistisko perspektīvu, kas mudina likt uzsvaru uz laimi, labklājību un pozitivitāti.

Pozitīvā psiholoģija lielā mērā balstās uz Rietumu filozofiskās tradīcijas jēdzieniem, piemēram, Aristoteļa jēdzienu **', kas parasti tiek tulkots ar apzīmējumiem "uzplaukums", "laba dzīve" vai "laime". Pozitīvie psihologi empīriski pēta apstākļus un procesus, kas veicina uzplaukumu, subjektīvu labklājību un [[Laime|laimi]], bieži lietojot šos terminus kā sinonīmus.

Pozitīvie psihologi iesaka vairākus faktorus, kas var veicināt laimi un subjektīvo labklājību, piemēram, sociālās saites ar partneri, ģimeni, draugiem, kolēģiem un plašākiem [[Sociālais tīkls|tīkliem]], dalību klubos vai sabiedriskās organizācijās, fiziskus vingrinājumus un [[Meditācija|meditāciju]]. Garīgā prakse un reliģiska kalpošana ir vēl viens iespējams labsajūtas avots. Laime var pieaugt, palielinoties ienākumiem, lai gan virs noteiktas summas tā var sasniegt plato vai pat kristies.

== Definīcija un pamatpieņēmumi ==

=== Definīcija ===
[[Mārtiņš Seligmans|Martins Seligmans]] un [[Mihājs Čīksentmihāji]] definē pozitīvo psiholoģiju kā "zinātnisku izpēti par pozitīvu cilvēka funkcionēšanu un uzplaukumu vairākos līmeņos, kas ietver dzīves bioloģisko, personīgo, attiecību, institucionālo, kulturālo un globālo dimensiju".

=== Pamatjēdzieni ===
Pozitīvā psiholoģija fokusējas uz **' konceptu, kas nozīmē cilvēka uzplaukumu. &#x5B; *[[Vikipēdija:Atsauces|<span title="This citation requires a reference to the specific page or range of pages in which the material appears. (October 2023)">lappuse nepieciešams</span>]]* &#x5D; Psihologi un filozofi definē "labu dzīvi" kā tādu, kas sastāv no autentiskas pašizpausmes, labsajūtas un aktīvas iesaistīšanās dzīvē.

Pozitīvās psiholoģijas mērķis ir papildināt un paplašināt tradicionālo, uz problēmām vērsto psiholoģiju. Tā fokusējas uz pozitīviem stāvokļiem (piemēram, laimi), pozitīvām iezīmēm (piemēram, talantiem, interesēm, rakstura stiprajām pusēm), pozitīvām attiecībām, pozitīvām institūcijām un to, kā tās ietekmē fizisko veselību.

Martins Seligmans ierosina, ka cilvēks var vislabāk veicināt savu labklājību, attīstot rakstura stiprās puses. Seligmans identificē citus iespējamos pozitīvās psiholoģijas mērķus: ģimenes un skolas, kas ļauj bērniem pilnvērtīgi attīstīties, darbavietas, kuru mērķis ir apmierinātība un augsta produktivitāte, kā arī citu cilvēku mācīšanu par pozitīvo psiholoģiju.

Pozitīvās psiholoģijas pamatprincips ir tāds, ka cilvēka darbības izriet no mūsu nākotnes prognozēm; šīs prognozes savukārt ir balstītas uz mūsu pagātnes pieredzi.

Tie, kas praktizē pozitīvo psiholoģiju, mēģina veikt psiholoģiskas intervences, kas veicina pozitīvu attieksmi pret savu subjektīvo pieredzi, individuālajām iezīmēm un dzīves notikumiem. Mērķis ir samazināt patoloģiskas domas, kas var rasties bezcerīgā prāta stāvoklī, un attīstīt optimistisku attieksmi pret dzīvi. Pozitīvie psihologi cenšas veicināt pagātnes pieņemšanu, aizrautību un optimismu attiecībā pret nākotni, kā arī apmierinātības un labklājības sajūtu tagadnē.

### Pētījumu tēmas
Pēc Seligmana un Kristofera Pētersona domām, pozitīvā psiholoģija adresē trīs problēmas: pozitīvas emocijas, pozitīvas individuālās iezīmes un pozitīvas institūcijas. Pozitīvas emocijas ietver apmierinātību ar savu pagātni, laimi tagadnē un cerīgu skatu uz nākotni. Pozitīvas individuālās iezīmes ir cilvēka stiprās puses un tikumi. Pozitīvas institūcijas ir tās, kas uzlabo cilvēku kopienu.&#x5B; **' &#x5D;</sup>

Pēc Pētersona domām, pozitīvos psihologus interesē četras tēmas: pozitīva pieredze, noturīgas rakstura īpašības, pozitīvas attiecības un pozitīvas institūcijas. Viņš arī norāda, ka tēmas, kas interesē [[Pozitīvo psihologu saraksts|pētniekus šajā jomā,]] ir [[Prieks|baudas]] vai [[Plūsma (psiholoģija)|plūsmas]] stāvokļi, [[morāla vērtība|vērtības]], stiprās puses, [[tikumi]], talanti, kā arī veidi, kā tos var veicināt [[sociāla sistēma|sociālās sistēmas]] un institūcijas.

== Pamatteorija un metodes ==
Pozitīvajā psiholoģijā nav vispārpieņemtas "zelta standarta" teorijas. Regulāri tiek citēti Seligmana darbi tāpat kā Čīksentmihāji darbi, kā arī vecāki labklājības modeļi.

Vēlāk Pols Vongs ieviesa otrā viļņa pozitīvās psiholoģijas koncepciju.

=== Sākotnējā teorija: trīs ceļi uz laimi ===
Grāmatā ''Authentic Happiness'' (2002) Seligmans ierosināja trīs laimīgas dzīves paveidus, kurus iespējams izpētīt:

# ''Baudpilna dzīve'': pētījumi par to, kā cilvēki optimāli piedzīvo, prognozē un izbauda pozitīvās sajūtas, kas ir daļa no normāla un veselīga dzīvesveida (piemēram, attiecībās, vaļaspriekos, izklaidē utt.).
# ''Laba dzīve'': pētījumi par labvēlīgo ietekmi, ko rada iedziļināšanās un [[plūsma]]s stāvokļi, kurus cilvēki piedzīvo, optimāli iesaistoties savās galvenajās nodarbēs. Plūsma tiek piedzīvota, kad sakrīt cilvēka stiprās puses un pašreizējais uzdevums jeb kad cilvēks jūtas pārliecināts par izvēlētā vai uzdotā uzdevuma izpildi. Saistītie jēdzieni ietver [[Pašefektivitāte|pašpārliecinātību]] un [[Rotaļāšanās|rotaļāšanos]].
# ''Jēgpilna dzīve'' : pētījumi par to, kā cilvēki gūst pozitīvu labklājības, [[Piederības izjūta|piederības]], jēgas un mērķa sajūtu, esot daļai no kaut kā lielāka un noturīgāka par sevi (piemēram, daļai no dabas, sociālas grupas, organizācijas, kustības, tradīcijas vai uzskatu sistēmas) un ieguldot tās uzturēšanā.

=== PERMA ===
Grāmatā ''Flourish'' (2011) Seligmans apgalvoja, ka viņa piedāvāto trīs laimīgas dzīves paveidu pēdējo kategoriju, "jēgpilnu dzīvi", var sadalīt trīs dažādās apakškategorijās. Šīs teorijas kopsavilkums ir [[mnemoniska]]is akronīms PERMA: pozitīvas emocijas (''Positive Emotions''), iesaiste (''Engagement''), attiecības (''Relationships''), nozīme un mērķis (''Meaning and purpose'') un sasniegumi (''Accomplishments'').

=== Rakstura stiprās puses un tikumi ===
Rokasgrāmata ''Character Strengths and Virtues'' (CSV; 2004) bija pirmais Seligmana un Pētersona mēģinājums identificēt un klasificēt cilvēku pozitīvās psiholoģiskās īpašības. Līdzīgi lomai, kādu ''Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders'' (DSM) pildīja vispārīgajā psiholoģijā, CSV piedāvāja teorētisku ietvaru, lai palīdzētu izprast cilvēku stiprās puses un tikumus un attīstīt pozitīvās psiholoģijas praktiskus pielietojumus. Tā identificēja sešas tikumu klases (jeb "pamattikumus"), kas ir pamatā 24 izmērāmām pozitīvām rakstura īpašībām jeb stiprajām pusēm.

CSV ierosināja, ka šiem sešiem tikumiem ir vēsturisks pamats vairumā kultūru un ka tie veicina laimes sajūtu. Lai gan ietver vairākus brīdinājumus un izņēmumus, šis universalitātes ierosinājums ved pie trīs teorijām:

# Cilvēka pozitīvo īpašību izpēte paplašina psiholoģisko izpēti, iekļaujot tajā mentālo labklājību.
# Pozitīvās psiholoģijas kustības līderi apšauba [[Morālais relatīvisms|morālo relatīvismu]], ierosinot, ka cilvēkiem ir evolucionāra nosliece uz noteiktiem tikumiem.
# Tikumam ir bioloģisks pamats.

Seši tikumi un 24 stiprās puses tiek kārtotas sekojoši:

# **Viedums un gudrība:** radošums, zinātkāre, atvērtība, patika pret mācīšanos, perspektīva, inovācija, apdomība
# **Drosme:** drosmīgums, neatlaidība, vitalitāte, dzīvesprieks
# **Cilvēcība:** mīlestība, labvēlība, sociālā inteliģence
# **Taisnīgums:** pilsoniskums, godīgums, līderība, integritāte, izcilība
# **Mērenība:** piedošana un žēlsirdība, pieticība, paškontrole
# **Transcendence*': skaistuma novērtēšana, pateicība, cerība, humors, garīgums

Vēlāki pētījumi ir apšaubījuši sešu tikumu konceptuālo ietvaru.

=== Plūsmas stāvoklis ===
20. gadsimta 70. gados Čīksentmihāji sāka pētīt *plūsmu'' jeb iedziļināšanās stāvoklī, kurā personas prasmes labi sader ar tā brīža prasībām. Viņš bieži dēvē to par "optimālo pieredzi". Plūsmas stāvokli raksturo intensīva koncentrēšanās, pašapziņas zudums un sajūtas, ka persona ir ideāli izaicināta (ne garlaikota, ne pārslogota) un ka "laiks skrien". Plūsma pati par sevi ir atalgojoša; tā var palīdzēt sasniegt mērķus (piemēram, uzvarēt spēlē) vai uzlabot prasmes (piemēram, kļūt par labāku šaha spēlētāju). Ikviens var piedzīvot plūsmas stāvokli, un tas var tikt piedzīvots dažādās dzīves jomās, kā rotaļās, radošos procesos un darbā.

### Pozitīvās psiholoģijas otrais vilnis
Pauls Vongs iepazīstināja ar pozitīvās psiholoģijas otrā viļņa ideju, kas fokusējas nevis uz laimes meklējumiem, bet gan dzīves jēgas meklējumiem. Vairāki autori ir pārformulējuši pozitīvo psiholoģiju kā fokusētu uz pozitīviem iznākumiem un mentālo veselību, kā arī pētījuši pozitīvos iznākumus, ko sniedz negatīvu emociju un pesimisma pieņemšana. Pozitīvās psiholoģijas otrais vilnis ierosina, ka ir labāk pieņemt un transformēt ciešanu nozīmi, nekā izvairīties no ciešanām.

2016. gadā Lomass and Itzvans ierosināja, ka cilvēka uzplaukumam (pozitīvās psiholoģijas mērķim) ir nepieciešama dialektiska saspēle starp pozitīvo un negatīvo. Viņi uzsvēra, ka fenomenus nav iespējams vērtēt kā pozitīvus vai negatīvus ārpus konteksta. Daži no viņu piemēriem:

; optimisma un pesimisma dialektika
: Optimismu asociē ar ilgmūžību, bet stratēģisks pesimisms var veicināt efektīvu plānošanu un lēmumu pieņemšanu
; augsta pašvērtējuma un pazemības dialektika
: Augsts pašvērtējums ir saistīts ar labsajūtu, bet dzīšanās pēc tā var veicināt depresiju. Pazemība var norādīt uz zemu pašvērtējumu vai arī veicināt prosociālas rīcības.
; piedošanas un dusmu dialektika
: Piedošana ir tikusi asociēta ar labsajūtu, bet cilvēki, kas piedodošāk izturas pret vardarbību, var ciest no ilgstošas vardarbības. Kamēr dusmas tiek pasniegtas kā destruktīva emocija, tā var būt arī morālas un tikt izmantotas, lai iestātos pret netaisnību.

2019. gadā Vongs ierosināja četrus pozitīvās psiholoģijas otrā viļņa principus:

# tādas realitātes pieņemšanu, ka dzīvē pastāv ļaunums un ciešanas
# pieņemšanu, ka igtspējīga labklājība var tikt sasniegta tikai tad, ja tiek pārdzīvotas ciešanas
# atzīšanu, ka it viss dzīvē eksistē prestatos un ir svarīgi sasniegt adaptīvu balansu caur dialektiku
# mācīšanos no pirmiedzīvotāju psiholoģijas, kā antīkām atziņām par dziļas laimes rašanu sliktās situācijās

## Atsauces