open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vārtsargu uzskaitījums ar 100 vai vairāk "sausajām spēlēm" Anglijas futbola Premjerlīgā

Futbolā tiek teikts, ka vārtsargs ir aizvadījis "sauso spēli" tad, ja viņš nav ļāvis pretiniekiem gūt vārtus visa mača laikā. Kopš Premjerlīgas izveidošanas 1992.—1993. gadā, 17 vārtsargiem ir izdevies aizvadīt 100 vai vairāk *sausās spēles* Premjerlīgā.

Peters Šmeihels bija pirmais vārtsargs, kurš aizvadīja 100 "sausās spēles", un Petrs Čehs ir vienīgais spēlētājs, kurš aizvadījis 200 šādas spēles. Čehs arī ir aizvadījis vismazāk spēļu, lai sasniegtu 100 "sauso spēļu" robežu, kā arī viņam pieder rekords par visvairāk aizvadītajām "sausajām spēlēm" vienā sezonā — 24. Rekords ar visvairāk pēc kārtas aizvadītajām "sausajām spēlēm" pieder Edvīnam van der Saram, kurš Mančestras "United" rindās 2008.—2009. gada sezonā aizvadīja 14 spēles pēc kārtas bez ielaistiem vārtiem.

Pirmie vārtsargi, kuri Premjerlīgā aizvadīja *sausās spēles*, bija Tims Flauerss un Īans Volkers, sezonas atklāšanas pirmajā kārtā, spēlējot neizšķirti, 0:0, starp ''Southampton'' un ''Tottenham Hotspur''; visi pārējie vārtsargi tajā kārtā ielaida vārtus. Katru gadu vārtsargam, kurš Premjerlīgas sezonā ir aizvadījis visvairāk "sauso spēļu*"*, tiek piešķirta Premjerlīgas Zelta cimda balva. Pirmo reizi balvu pasniedza 2004.—2005. gadā; deviņi vārtsargi ir ieguvuši balvu, Džo Hārtam un Petram Čeham dalot rekordu par visvairāk uzvarām (četras).

No joprojām aktīvajiem Premjerlīgas spēlētājiem, Lukašs Fabjaņskis ir vistuvāk, lai pievienotos *100 Club*. ''West Ham United'' vārtsargs ir aizvadījis 90 "sausās spēles" (13 ''Arsenal'', 39 ''Swansea City'' un 38 *West Ham*). Nākamais seko ''Liverpool'' vārtsargs Alisons, ar 85 "sausajām spēlēm" *The Reds* sastāvā.

## Spēlētāji

* **Treknrakstā** parādīti spēlētāji, kuri joprojām spēlē Premjerlīgā.
* Katra spēlētāja komandu sarakstā ir iekļautas visas komandas, kurās viņi ir spēlējuši Premjerlīgā.

## Skatīt arī

* Spēlētāji ar 100+ vārtu guvumiem Anglijas futbola Premjerlīgā
* Spēlētāji ar 500+ aizvadītajām spēlēm Anglijas futbola Premjerlīgā

## Atsauces
Anglijas futbola Premjerlīgā 500 vai vairāk spēļu aizvadījušo spēlētāju uzskaitījums

[thumb|243x243px|[Gerets Berijs ir aizvadījis visvairāk spēļu Premjerlīgā]]
[thumb|171x171px|[Džeimss Milners ir vienīgais aktīvais Premjerlīgas spēlētājs, kuram ir vairāk nekā 500 spēles]]
Kopš Premjerlīgas izveidošanas, 1992.—1993. gada sezonas, 13 spēlētāji ir iekrājuši 500 vai vairāk spēles Premjerlīgā. Pirmais spēlētājs, kurš sasniedza šo skaitli, bija pussargs Gerijs Spīds, kurš pārstāvēja ''Leeds United'', ''Everton'', ''Newcastle United'' un ''Bolton Wanderers''; viņa 500. spēle bija *Bolton* uzvara, ar 4:0, pār ''West Ham United'', 2006. gada 9. decembrī. Spīdam piederēja rekords par visvairāk aizvadītajām spēlēm līdz 2009. gada 14. februārim, kad vārtsargs Deivids Džeimss aizvadīja savu 536. maču ''Portsmouth'' sastāvā, pret savu bijušo komandu ''Manchester City''. Džeimss aizvadīja 572 spēles, rekordu, ko Raiens Gigss laboja 2011. gada 14. maijā, visas spēles aizvadot *[[Manchester United]]* rindās. 2017. gada 25. septembrī Gerets Berijs laboja Gigsa rekordu, nospēlējot savu 633. maču, ''West Bromwich Albion'', ar 2:0 zaudējot ''Arsenal''. Rekorda labošanas brīdī Berijs ieņēma 8. vietu Anglijas augstākās līgas spēlēs kopš Otrā pasaules kara, atpaliekot no Gigsa 6. vietā (672 spēles kopā augstākajā divīzijā) un sešiem citiem spēlētājiem. Berijs ir jaunākais no 13 spēlētājiem, kurš sasniedzis šo rādītāju.

Gigss (*Manchester United*), Stīvens Džerards un Džeimijs Karagers (abi ''Liverpool'') ir vienīgie trīs spēlētāji, kuri ir aizvadījuši 500+ spēles Premjerlīgā tikai viena kluba rindās. Džeimss Milners spēlē savā sestajā klubā, kas ir visvairāk no visiem *500 Club*. Emils Heskijs, Deivids Džeimss un Milners katrs spēlēja piecos Premjerlīgas klubos ceļā uz 500+ Premjerlīgas spēlēm, kas ir vairāk nekā jebkuram citam, kam izdevās šis panākums. Vienīgais spēlētājs, kurš cēlies ārpus Apvienotās Karalistes un ir aizvadījis 500 Premjerlīgas spēles, ir Austrālijas vārtsargs Marks Švarcers, spēlējot ''Middlesbrough'', ''Fulham'', ''Chelsea'' un ''Leicester City''.

No joprojām aktīvajiem Premjerlīgas spēlētājiem Ešlijs Jangs ir vistuvāk, lai pievienotos *500 Club*. 2024. gada 10. martā *Everton* aizsargam Premjerlīgā bija 443 spēles (20 spēlēs ''Watford'', 210 ''Aston Villa'' un 192 *Manchester United*). Nākamais, ar 389 aizvadītiem mačiem Premjerlīgā, ir *Manchester City* spēlētājs Kails Volkers.

## Spēlētāju uzskaitījums
Spēlētāji sākotnēji tiek uzskaitīti pēc spēļu skaita. Ja spēļu skaits ir vienāds, spēlētāji tiek uzskaitīti hronoloģiskā secībā, pēc pirmās spēles gada. Pašreizējie Premjerlīgas spēlētāji un viņu pašreizējie klubi ir parādīti **treknrakstā**.

Statistika atjaunota uz 2024. gada 31. janvāri.

## Visvairāk spēļu klubā
[thumb|171x171px|[Raiens Gigss ir aizvadījis visvairāk spēles vienā klubā]]
Pašreizējie Premjerlīgas klubi un spēlētāji, kuriem pieder kluba rekords, ir parādīti **treknrakstā**, bet vairs neesošie klubi parādīti *slīprakstā*.

## Skatīt arī
* Vārtsargu uzskaitījums ar 100 vai vairāk "sausajām spēlēm" Anglijas futbola Premjerlīgā
* Anglijas futbola Premjerlīgā 100 vai vairāk vārtus guvušo spēlētāju uzskaitījums

## Atsauces
Helikoptervecāks

thumb|300px|Karikatūra par helikoptervecākiem
**Helikoptervecāks** (no ) ir vecāks, kas pārlieku uzmana savus bērnus, baidoties no bērna pieredzes un problēmām, īpaši ārpus mājas un izglītības iestādēs. Helikoptervecāki šādi nosaukti, jo, tāpat kā helikopteri "lidinās virs galvas", uzraudzīdami sava bērna visas dzīves jomas, tostarp sociālo mijiedarbību.

## Etimoloģija
Šī metafora parādījās jau Dr. Haima Ginota (*Haim Ginott)* 1969. gada bestselleru grāmatā *Between Parent & Teenager*, kurā pieminēts pusaudzis, kurš sūdzas, ka "māte lidinās virs manis kā helikopters..."

Apzīmējumu "helikoptervecāks" lieto kopš 1980. gadu beigām. Tas ieguva popularitāti, kad amerikāņu akadēmiskie administratori sāka to lietot 2000. gadu sākumā, kad vecākie tūkstošgadnieki sāka sasniegt koledžas vecumu. Viņu pēckara paaudzes vecāki izpelnījās bēdīgu slavu ar zvanīšanu bērniem, lai katru rītu viņus pamodinātu uz skolu, un sūdzēšanos viņu pasniedzējiem par bērnu saņemtajām atzīmēm.  Arī vasaras nometņu amatpersonas ir ziņojušas par līdzīgu šo vecāku uzvedību.

## Atsauces
Jevhens Petruševičs

**Jevhens Petruševičs** (; dzimis , miris ) bija ukraiņu jurists, Austrijas parlamenta (1907—1918) un Galīcijas Seima (1910—1914) deputāts. Pēc Austroungārijas sabrukuma ukraiņu apdzīvotajās teritorijās pasludinātās Rietumukrainas Tautas Republikas (RUTR) Ukrainas Nacionālās padomes priekšsēdētājs (prezidents).

1919. gada janvārī kopā ar Simonu Petļuru parakstīja vienošanos par UTR un RUTR apvienošanos, pēc kuras kļuva par UTR Direktorijas locekli, bet tā paša gada jūnijā tika izslēgts no Direktorijas sakarā ar pārējo Direktorijas locekļu nodomu vienoties ar Poliju uz Rietumukrainas zemju (Austrumgalīcijas) atdošanu tai rēķina.

1919. gada jūlijā kopā ar RUTR valdību viņš devās trimdā uz Kamjanecu-Podiļsku un no turienes uz Vīni, kur centās panākt, lai Rietumu lielvalstis diplomātiski atzītu Austrumgalīcijas pašnoteikšanās tiesības.

Miris 1940. gada 29. augustā Berlīnē.

## Ārējās saites
LaTS

**"LaTS"** ir Latvijas mazumtirdzniecības tīkls, kas darbojas Latvijā kopš 2007. gada. To pārvalda uzņēmums SIA "Latvijas tirgotāju savienība".

SIA "Latvijas tirgotāju savienība" ir organizācija, kas strādā ar piegādātājiem, veido kopīgos mārketinga pasākumus un nosaka cenu politiku. "LaTS" preču zīmes lietošanas tiesības iegūst, kļūstot par SIA "Latvijas tirgotāju savienība" biedru. Grupa apvieno aptuveni 270 uzņēmumus ar vairāk nekā 700 tirdzniecības vietām visā Latvijā. Tie ir gan veikali, gan kafejnīcas, gan specializētie veikali, gan degvielas uzpildes stacijas, gan tirgus laukumi.

SIA "Latvijas tirgotāju savienība" īpašnieki 2023. gada maijā bija: Raimonds Okmanis (42,99 %), Inga Tunste (39,02 %), Agita Vanaģele (10,02 %), Ēriks Pīlādzis (2 %), Velga Kalniņa (2 %), Rauls Baumanis (2 %), Arnolds Taukulis (0,98 %) un Jeļena Okmane (0,98 %).

## Vēsture
SIA "Latvijas tirgotāju savienība" tika dibināta 2007. gada 10. oktobrī.

2013. gada 9. oktobrī "Latvijas tirgotāju savienība" saņēma atzinības rakstu no Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra Edmunda Sprūdža par aktīvu līdzdalību ekonomikas attīstības veicināšanā Latvijas reģionos.

2021. gadā "LaTS" sāka piedāvāt saviem klientiem internetveikalu.

2023. gada decembrī darbu sāka jauni alkohola tirdzniecības koncepcijas veikali "Alko LaTS".

## Atsauces

## Ārējās saites
* LaTS mājas lapa
* LaTS e-veikals
Kārlis Dūķis

**Kārlis Dūķis** (1890—1966) bija latviešu izcelsmes čekists.

## Dzīvesgājums
Ieguvis nepilnu vidējo izglītību. KSDSP biedrs kopš 1917. gada. No 1906. līdz 1918. gadam strādāja par sarkankoka galdnieku un metāla virpotāju.

Kopš 1918. gada strādāja Ārkārtas komisijā (ĀK), kur sākumā bija cietuma komandants, no 1919. gada — apriņķa ĀK Cietumu nodaļas pārzinis, no 1920. gada — Viskrievijas ĀK iekšējā cietuma priekšnieks, no 1924. līdz 1928. gadam — Apvienotās valsts politiskās pārvaldes (AVPP) Cietumu nodaļas pr-ks, no 1928. līdz 1931. gadam — Solovku īpašās nozīmes nometnes pārvaldes pr-ka vietnieks un priekšnieka pienākumu izpildītājs, no 1931. līdz 1933. gadam — AVPP Sarovas karantīnas nometnes priekšnieks, no 1933. gada — Ļeņingradas apgabala AVPP Pilnvarotās pārstāvniecības (Iekšlietu Tautas komisariāta, IeTK, pārvaldes no 1934. gada) Ieslodzījuma vietu nodaļas priekšnieks.

1938. gada 27. jūnijā atvaļināts ar izslēgšanu no uzskaites, 29. jūlijā arestēts. 1939. gada 13. novembrī atbrīvots.

No 1939. gada — Boroviču HES un IeTK nometnes celtniecības pārvaldes priekšnieka palīgs. 1941. gadā no jūlija līdz oktobrim bija Rietumu frontes IeTK Aizsardzības darbu pārvaldes 1. rajona priekšnieka vietnieks. No 1941. līdz 1943. gadam bija IeTK Usoļskas LDN 3. nodaļas priekšnieks, Ribinskas LDN priekšnieka vietnieks, no 1943. gada decembra līdz 1944. gada decembrim — Maskavas apgabala IeTK pārvaldes 9. labošanas darbu kolonijas priekšnieks, no 1944. līdz 1945. gadam — PSRS IeTK Aviācijas celtniecības galvenās pārvaldes 1746. būves atsevišķā nometņu punkta priekšnieka vietnieks, PSRS IeTK Šoseju ceļu galvenās pārvaldes 3. būves un Labošanas darbu nometņu pārvaldes priekšnieka vietnieks. No 1945. gada 20. septembra atradās Maskavas apgabala IeTK pārvaldes rīcībā.

## Atsauces
Su-35

thumb|Krievijas ''Su-35S'' iznīcinātājs (2019)
thumb|Krievijas Aizsardzības ministrijas reklāma
***Su-35*** (, pēc *[[NATO]]* kodifikācijas: ***Flanker-E***) ir Padomju Savienības Suhoja konstruktoru birojā līdz 1988. gadam izstrādāta ceturtās paaudzes virsskaņas smagā daudzmērķu iznīcinātāja *[[Su-27]]* modifikācija *Su-27M*, kuru pēc PSRS sabrukuma nodēvēja par *Su-35*. No 2009. līdz 2020. gadam izgatavoja 151 *Su-35S* iznīcinātāju.

Krievijas bruņotie spēki *Su-35* izmantoja 2016. gadā Sīrijas pilsoņu kara un pēc 2022. gada Krievijas—Ukrainas kara laikā, kur līdz 2024. gada martam Ukrainas bruņotie spēki iznīcināja septiņus *Su-35*.


Attēls:Sukhoi Su-35 Super Flanker, Russia - Air Force JP6662649.jpg|*Su-35S* kabīne


## Atsauces

## Ārējās saites
Sili salas

**Sili salas** (, ) ir arhipelāgs Anglijas dienvidrietumos. Atrodas Atlantijas okeānā starp Ķeltu jūru ziemeļos un Lamanšu dienvidos 40 km no Lielbritānijas salas galējā dienvidrietumu punkta Lendsenda Kornvolas pussalā. Arhipelāgs ir daļa no Kornvolas ceremoniālās grāfistes, bet neietilpst Kornvolas unitārajā pašvaldībā un veido patstāvīgu Anglijas pirmā līmeņa pašvaldību — Sili salu padomi. Salu administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Hjūtauna Sentmērijas salā.

## Ģeogrāfija
Arhipelāgs sastāv no aptuveni 145 saliņām ar kopējo platību 16,37 km², no kurām tikai piecas ir apdzīvotas. Salās valda maigs jūras klimats ar gada vidējo temperatūru 12.0 °C. Attīstīta puķkopība — galvenā salinieku lauksaimniecības produkcija ir narcises. Salās novērojami līdz 6 m augsti paisumi, bet bēguma laikā pa seklajiem jūrasšaurumiem ar kājām iespējams nokļūt no vienas salas uz otru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Koventri katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1138070"
}


**Koventri katedrāle** () jeb **Sv. Miķeļa katedrāles baznīca** () ir anglikāņu katedrāle, kas atrodas Anglijas centrālajā daļā, Koventri pilsētā. Tā ir Koventri diecēzes galvenā baznīca.

Koventri pilsētā vēstures gaitā bijušas trīs katedrāles. Pirmā, 12. gadsimtā dibinātā Sv. Marijas katedrāle tika nojaukta reformācijas laikā. Mūsdienu modernisma stila katedrāle celta no 1956. līdz 1962. gadam pēc skotu arhitekta Bezila Spensa (*Basil Spence*, 1907—1976) projekta. Katedrāles kompleksā iekļauta vecās, 14. gadsimtā celtās katedrāles drupas. 14. gadsimtā celtā katedrāle tika sagrauta 1940. gadā, kad pilsētu bombardēja vācu gaisa spēki. Vecās katedrāles tornis kalpo par zvanu torni jaunajā katedrālē.


Coventry_Cathedral_-exterior-5July2008.jpg
Coventry_Cathedral_-from_above-8.jpg
Coventry_Cathedral_Interior,_West_Midlands,_UK_-_Diliff.jpg
Ruins_of_the_Old_Cathedral_-Coventry-5July2008.jpg


## Ārējās saites
*
Pēteris Balodis

**Pēteris Balodis** var būt:

* Pēteris Balodis (1839—1918), sociālistiskais revolucionārs;
* Pēteris Balodis (1907—1978), *SS* leģionārs.

## Skatīt arī
* Balodis (uzvārds)
Ketleru atsegums

**Ketleru atsegums** ir Latvijas dabas piemineklis, kas atrodas Kuldīgas novada Skrundas pagastā, Ventas labajā krastā, augšpus Lēnām, dabas lieguma Ventas un Šķerveļa ieleja teritorijā.

Atsegumu virknes kopējais garums ir 300 metri, atsegumu augstums — līdz 5 metriem atseguma ziemeļu daļā. Atsegumu apakšējā daļā atsedzas smilšakmeņi ar konglomerātu starpkārtām, augšējo daļu veido dolomītmerģeļi, aleirolīti un māli. Ziemeļu daļā atrodas neliela grava, no kuras sezonāli veidojas ūdenskritums ar kopējo augstumu 2 metri.

2016. gadā Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultāte Ketleru atsegumu izvēlējās par Gada ģeovietu Latvijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ketleru atsegums DAP lapā
Polijas trimdas valdība

**Polijas trimdas valdība** () bija Polijas Republikas valdība, kas darbojās pēc Polijas augstākās vadības bēgšanas no Polijas 1939. gada septembrī vācu okupācijas laikā. Kara laikā un pirmajos pēckara gados Polijas trimdas valdība vadīja Polijas pagrīdes valsti, Polijas bruņotos spēkus Rietumos un poļu pagrīdi pašā Polijā (*[[Armia Krajowa]]*, *[[Wolność i Niezawisłość]]*). Valdības mītne bija secīgi Parīzē, Anžē un Londonā.

Lai gan pēc Otrā pasaules kara Polijas trimdas valdība bija ierobežoti atzīta un bez reālas varas, tā turpināja pastāvēt līdz pat pēdējām komunistu valdīšanas dienām Polijā. Valdības darbība beidzās, kad Lehs Valensa tika ievēlēts un zvērināts par Polijas prezidentu un kad prezidents Rišards Kačorovskis nodeva viņam prezidenta regālijas.

## Ārējās saites
Brabantes hercogiste

**Brabantes hercogiste** (, , ) bija Svētās Romas impērijas sastāvdaļa ap Briseli mūsdienu Beļģijas un Nīderlandes teritorijā. Izveidojās no Brabantes landgrāfistes 1183. gadā un eksistēja līdz 1797. gadam, kad to anektēja Francija. Hercogiste no 1430. gada bija Burgundijas Nīderlandes sastāvdaļa, bet no 1482. gada ietilpa Habsburgu Nīderlandē. Nīderlandes Neatkarības kara rezultātā hercogistes ziemeļdaļa iekļāvās Nīderlandes Republikā, ko apstiprināja 1648. gada Minsteres miera līgumā. 1713. gadā Raštetes miera līgums, kas izbeidza karu par Spānijas mantojumu, piešķīra Spāņu Nīderlandi, to starpā arī Brabantes hercogisti Austrijas Habsburgiem.

## Ārējās saites
Edmunds Valeiko

**Edmunds Valeiko** (dzimis  Rīgā) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlēja saspēles vadītāja pozīcijā. Šobrīd — basketbola treneris, 2025. gadā vada Polijas pēc spēka otrās līgas klubu Poznaņas "Enea Basket".

E. Valeiko tēvs ir rokasbumbas (handbola) spēlētājs un treneris Jānis Valeiko.

## Karjera
Profesionālajā basketbolā nospēlējis 19 sezonas. Bijis Latvijas basketbola izlases dalībnieks, tās sastāvā piedalījies trijos Eiropas čempionāta finālturnīros. Aizvadījis 90 spēles nacionālajā izlasē.

Kopš 2007. gada, kad beidza spēlētāja karjeru — treneris. Vadījis klubus Latvijā, Kiprā, Ukrainā, Kazahstānā, Krievijā (vadīja VTB līgas klubu "Nizhny Novgorod"), Baltkrievijā (no 2017. līdz 2021. gadam vadīja valstī vadošo klubu Minskas "Cmoki") un Polijā. Pēdējā E. Valeiko vadītā komanda Latvijā bija Valmiera Glass VIA, kuru viņš trenēja 2021.—2022. gada sezonā, bet, nesasniedzot labus rezultātus, pēc sezonas puses vienojās sadarbību neturpināt.

2022.—2023. gada sezonā ar Polijas klubu *[[Miasto Szkła Krosno|Krosno]]* kļuva par Polijas pirmās (pēc spēka otrās) līgas regulārā turnīra uzvarētāju, taču izslēgšanas spēlēs zaudēja pirmajā kārtā. 2024.—2025. gada sezonu E. Valeiko un *Krosno* noslēdza kā Polijas pirmās līgas čempioni, un jūnijā tika paziņots, ka viņš saglabās galvenā trenera amatu, komandai piedaloties augstākajā līgā. Novembrī, pēc bāla snieguma augstākās līgas turnīrā (viena uzvara astoņās spēlēs), E. Valeiko no komandas vadītāja amata atbrīvoja, bet decembrī viņu apstiprināja par pēc spēka otrās līgas klubu Poznaņas "Enea Basket" galveno treneri.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lendsends

**Lendsends** ( — 'zemes gals', ) ir zemesrags Anglijas dienvidrietumos. Atrodas Atlantijas okeāna krastā starp Ķeltu jūru ziemeļos un Lamanšu dienvidos un ir Lielbritānijas salas galējā dienvidrietumu punkts Kornvolas pussalā. Zemesragu veido stāvas granīta klintis, un tas ir populārs tūrisma galamērķis. 40 km uz dienvidrietumom no zemesraga atrodas Sili salas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hjūtauna

**Hjūtauna** (, ) ir pilsētiņa Anglijas dienvidrietumos, Sili salu lielākā apdzīvotā vieta un administratīvais centrs. Atrodas Sentmērijas salas rietumos uz šauras zemes strēles starp pašu salu un Garnizona pussalu. Nozīmīgs tūrisma centrs. Apdzīvota kopš Senās Romas laikiem — Garnizona pussalā izrakumos atrasts romiešu altāris, kas datēts ar 1.—4. gadsimtu. Viduslaikos salas galvenā apdzīvotā vieta bija Oldtauna 1 km uz austrumiem no Hjūtaunas, bet kopš 17. gadsimta straujāk attīstījas Hjūtauna pie ērtas dabīgas ostas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Venevisión

***Venevisión*** ir Venecuēlas bezmaksas televīzijas kanāls, kas pieder *[[Grupo Cisneros]]*. To 1961. gada 1. martā dibināja Djego Kisneross.

Tas ir viens no lielākajiem telenoveļu ražotājiem pasaulē kopā ar *[[Televisa]]*, *[[TV Azteca]]*, *[[Telemundo]]*, *[[TV Globo]]*, *[[Telefe]]*, *[[Caracol Televisión]]*, *[[RCN Televisión]]*, ABS-CBN un *[[GMA Network]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Vīriešu futbolistu uzskaitījums ar 1000 vai vairāk oficiāli aizvadītām spēlēm

Futbolā vismaz 45 spēlētāji ir aizvadījuši vismaz 1000 oficiālās spēles visos vecuma līmeņos. Jaunatnes futbolā tiek skaitītas tikai spēles nacionālajās izlasēs, jo ​​šādus datus par klubu līmeņiem nevar atrast lielākajai daļai spēlētāju. Attiecībā uz B komandām un dublieru komandām, šādu komandu spēles tiek iekļautas tikai tad, ja tās ir galvenajā futbola piramīdā, nevis rezerves divīzijās.

Angļu vārtsargam Pīteram Šiltonam pieder rekords par visvairāk aizvadītajām spēlēm no 20. gadsimta 60. līdz 90. gadiem nospēlējot vairāk nekā 1400 spēles, tostarp, rekords Anglijas izlasē, ar 125 aizvadītām spēlēm, un 1996. gadā viņš kļuva par pirmo futbolistu, kurš aizvadījis 1000 līgas spēles. 2022. gada martā Ginesa rekordu grāmatā par vecāko aktīvo futbolistu tika atzīts Roberts Karmona no Urugvajas, un ticis ziņots, ka viņš ir aizvadījis aptuveni 2200 oficiālās spēles, kas viņu ierindotu saraksta augšgalā, tomēr, informācijas trūkuma dēļ par šo spēļu sadalījumu pēc gada un komandām, vai pat par to, kurās komandās viņš spēlējis, viņu pašlaik nevar pievienot sarakstam.

## Vietu sadalījums

**Treknraksts** norāda, ka spēlētājs pašlaik ir aktīvs.

## Piezīmes

## Skatīt arī

* Futbolistu uzskaitījums ar 500 vai vairāk gūtajiem vārtiem
* Viena kluba vīriešu futbolistu uzskaitījums

## Atsauces

**Bibliogrāfija** *   *   *   *  

## Ārējās saites
Polijas baltkrievi

thumb|250px|Baltkrievi Polijā (2002)
**Polijas baltkrievi** () ir Polijā dzīvojošie baltkrievi, viena no lielākajām mazākumtautībām valstī. Saskaņā ar 2021. gada tautas skaitīšanas datiem Polijā dzīvoja 56 607 baltkrievi, no kuriem aptuveni 17 325 mājās lietoja baltkrievu valodu. 56 607 Polijas iedzīvotāji kā savu tautību norādīja baltkrievu tautību, no kuriem 43 693 baltkrievu tautību norādīja kā savu pirmo tautību (no tiem 35 370 — kā vienīgo tautību), bet 12 914 kā savu otro tautību. 19 997 respondenti sevi vienlaikus uzskatīja arī par poļiem.

Gandrīz visi Polijas baltkrievi (96,6 %) dzīvo Podlases vojevodistē. Baltkrievi vairāk nekā 20 % no kopējā iedzīvotāju skaita veido 12 vojevodistes gminās, kur saskaņā ar 2005. gada likumu par mazākumtautību un reģionālajām valodām baltkrievu valodu atļauts lietot saziņā ar valsts iestādēm un divvalodu ģeogrāfisko objektu nosaukumos.

Lielākā daļa ticīgo baltkrievu Polijā pieder Polijas autokefāliskajai pareizticīgo baznīcai.

## Skatīt arī
* Latvijas baltkrievi

## Ārējās saites
Agtelekas nacionālais parks

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q516668"
}

**Agtelekas nacionālais parks** () ir 1985. gadā izveidots nacionālais parks Ungārijas ziemeļos, Slovākijas pierobežā. Radīts, lai aizsargātu Agteleka karsta dabas vērtības. Reģions raksturīgs ar kaļķakmens klintīm un vismaz 260 alām, no kurām pazīstamākā ir 26 kilometrus garā Baradlas ala. Reģiona Slovākijas pusē izveidots Slovāku karsta nacionālais parks. Abu parku teritorija iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma objektā Agtelekas karsta un Slovāku karsta alas.

## Galerija

Hungary_Baradla.jpg
Aggtelek1.jpg
Vass_imre_narancszuhatag.jpg


## Ārējās saites

*
Vilma Briede

**Vilma Briede** (1904—1990) bija latviešu dziedātāja un pedagoģe, nacionālās pretošanās kustības dalībniece, politieslodzītā.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1904. gada 8. augustā Rīgā būvuzņēmēja J. Andreviča ģimenē. Pēc Rīgas 4. vidusskolas absolvēšanas mācījās dziedāšanu un strādāja par grāmatvedi J. Irbes metāla pogu fabrikā (1927—1934). No 1932. līdz 1943. gadam bija laulībā ar dziedātāju Robertu Briedi.

1932. gadā viņu uzņēma Emīla Mauriņa vadītajā Latvijas Nacionālās operas studijā, uzstājās Tamāras lomā Rubinšteina operā "Dēmons". 1934. gadā kļuva par Liepājas operas solisti, dziedāja titullomas Čaikovska "Jevgeņijs Oņegins", Guno "Fausts" un Vāgnera "Loengrīns", Lehāra "Jautrā atraitne" un Ofenbaha "Skaistā Helēna". 1936. gadā LNO dziedāja Grietiņu Guno operā Fausts un saņēma uzaicinājumu kļūt par LNO solisti. No 1936. līdz 1944. gadam uzstājās apmēram 30 lomās. Vislielākos panākumus guva Kristīnes lomā Jāņa Kalniņa operā "Ugunī".

Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā neveiksmīgi centās ar bēgļu laivu nokļūt Gotlandes salā, taču bija spiesta atgriezties Ventspils ostā. Ventspils apriņķī kopā ar bijušo Rīgas aizsargu pulka komandieri Jāni Veidi nodibināja nacionālās pretošanās grupu, kas 1947. gadā drukāja pagrīdes avīzi "Abava" ar aicinājumu aktīvi pretoties padomju okupantiem. To izplatīja Kuldīgā, Vārmē un Rīgā, bet vienu "Abavas" numuru pēc Veides ierosinājuma Vilma Briede nosūtīja vairākiem pazīstamiem latviešu māksliniekiem.

Valsts Drošības ministrijas darbinieki viņu izsekoja un 1947. gada 9. septembrī apcietināja.
Viņai piesprieda 25 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnē Magadanā. Pēc atbrīvošanas 1959. gadā Briede atgriezās Latvijā, no 1963. gada dzīvoja Liepājā un ilgus gadus strādāja par Liepājas teātra aktieru vokālo skolotāju.
Mūža pēdējos 5 gadus bija Valsts Deju ansambļa "Daile" vokālā pedagoģe.

Mirusi 1990. gada 7. decembrī Rīgā. Apglabāta Rīgas Meža kapos.

## Atsauces
Nākotnes lidlauks

**Nākotnes lidlauks** jeb **Glūdas lidlauks** ir pamests un nesertificēts lidlauks, kas atrodas Glūdas pagastā, Jelgavas novadā starp autoceļiem P96 un P97 1,5 km austrumos no Nākotnes. Lidlauks ir 500 metrus garš un 30 metrus plats ar asfalta segumu. Lidlauks tika izveidots 1941. gadā kā papildu lidlauks un alternatīva nosēšanās vieta padomju militārajam *Glūda I* lidlaukam, kas atradās aptuveni 2 km austrumos no Nākotnes lidlauka. Pēc kara, lidlauks tika izmantots kā kolhoza «Nākotne» lauksaimniecības aviācijas lidlauks un tur bāzējās *[[An-2]]* lidmašīnas. Nākotnes lidlauku izmantoja arī DOSAAF pakļautībā bijušās sporta aviācijas vajadzībām. Mūsdienās lidlauks ir pamests, pamatīgi aizaudzis un tā ir privāta teritorija.

## Atsauces
Jāzeps Šņepsts

**Jāzeps Šņepsts** (dzimis  Preiļu rajona Aizkalnē) ir Latvijas uzņēmējs un politiķis. Bijis Tautas partijas biedrs, ievēlēts 7. Saeimā, kur strādājis Aizsardzības un iekšlietu komisijā. No 2001. līdz 2003. gadam bija Preiļu novada domes prieksēdētājs, ievēlēts no šīs pašas partijas.

J. Šņepsts ir valdes priekšsēdētājs uzņēmumā „Preiļu siers” (1995.—1998. un no 2003. gada), kā arī šī uzņēmuma patiesais labuma guvējs. Preiļu novada Goda pilsonis (kopš 2012. gada).

Izglītību ieguvis Aizkalnes pamatskolā, pēc tam absolvējis Bebrenes sovhoztehnikumu, bet augstāko izglītību ieguvis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā 1979. gadā.

Aizraujas ar medībām. Kļuva plaši atpazīstams medijos 2024. gadā ar nomedīta baltā degunradža fotogrāfiju, kura satrauca dzīvnieku aizstāvjus un izsauca bažas par malumedniecību. Tomēr noskaidrojās, ka degunradzis nomedīts legāli. Saņēmis starptautiskus apbalvojumus par nomedītiem pārnadžiem (*Ovis World Slam* un *Capra World Slam*), kuras piešķir medību un dabas aizsardzības organizācija *Grand Slam Club/Ovis (GSCO).*

Politikā darbojušās arī J. Šņepsta sieva un meita. Sieva Elita Šņepste bija 8. Saeimas deputāte no Tautas partijas. Meita Sabīne Šņepste strādā Daugavpils pašvaldībā, kopš 2020. gada ir domes izpilddirektore. Bijusi kandidāte 14. Saeimas vēlēšanās no partijas "Latvija pirmajā vietā", taču 2024. gadā atteicās no iespējas kļūst par 14. Saeimas deputāti. S. Šņepste ir bijusi valdes locekle AS "Krāslavas piens" un padomes locekle "Preiļu siers", no 2018. gada "Krāslavas piena" padomes priekšsēdētāja.

## Politiskā darbība
Uzņēmējs J. Šņepsts 1998. gadā bija Andra Šķēles veidotās Tautas partijas dibinātāju skaitā un no tās saraksta tika ievēlēts 7. Saeimā. 2001. gada pašvaldību vēlēšanās viņu ievēlēja Preiļu novada domē, bet deputāti ievēlēja viņu par Preiļu novada domes priekšsēdētāju. 2003. gadā atkāpies no Preiļu novada domes priekšsēdētāja amata.

2005. gada pašvaldību vēlēšanās vēlreiz ievēlēts Preiļu novada domē. 2006. gadā J. Šņepsts nesekmīgi kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās.

2013. gada pašvaldību vēlēšanās J. Šņepsts vēlreiz tika ievēlēts Preiļu novada domē, šoreiz no Reformu partijas, bet 2016. gadā viņš atteicās no deputāta mandāta

## Atsauces

## Ārējās saites
Flīzes

thumb|Grīdas flīzes
**Flīzes** ir kāda materiāla (piemēram, akmens, betona, keramikas) plāksnes, ko lieto celtniecībā sienu, grīdu vai citu virsmu apdarei. Flīzes parasti izmanto vannas istabās, virtuvēs, peldbaseinos un citās vietās, kur nepieciešams mitruma izturīgs materiāls. Flīzes plaši izmanto arī ēku fasādēm, terasēm un citām ārējām virsmām.

Flīzes ir dažādu formu, izmēru, krāsu un faktūru, kas ļauj veidot dažādus dizainus.

## Ražošana
Flīzes ražo ar smalkkeramikas tehnoloģiju presējot no pussausas vai sausas keramiskās masas, un apdedzina rullīšu krāsnī vienu vai divas reizes.

## Ārējās saites
Vāciešu apmešanās uz austrumiem

[thumb|Vāciešu apmešanās uz austrumiem no 8. līdz 15. gadsimtam (ar melno līniju apzīmēta [Svētā Romas Impērija|Svētās Romas Impērijas austrumu robeža)]]

**Apmešanās uz austrumiem** () bija vāciešu migrācija no Vācijas vidienes un rietumu apgabaliem un Reinas upes uz Viduseiropas ziemeļiem un austrumiem un tālāk uz Austrumeiropu — no Slovēnijas dienvidaustrumos līdz mūsdienu Igaunijai (Tallina) Eiropas ziemeļaustrumos.

Vācu izplešanās Vācijas vēsturē ir bijusi daudzpusīga. Ziemeļos franku un vēlāk ģermāņu valsts paplašināšanās bija no Kārļa Lielā laikiem bija vērsta uz Dāniju un Skandināvijas valstīm. Šeit iekarotāji bija feodāļi, krustnešu bruņinieki un tirgotāji, kas bija apvienojušies Hanzas savienībā. Rietumos vācu valsts iekarošana sākās Henriha I laikā. Tur līdz pat Francijas karaļa Luija XIV valdīšanai Burgundija, Elzasa, Lotringa un Reinas grīva bija pastāvīgs vācu izplešanās mērķis. Dienvidos vācu izplešanās turpinājās līdz pat Itālijas apvienošanai 19. gadsimta vidū, un jo īpaši izpaudās vāciešu valdnieku kampaņās pret Romu (). Austrumos vāciešu izplešanās bija vērsta pret slāviem, ungāriem un baltiem.

Austrumu izplešanās virziens atšķīrās no pārējiem ar to, ka teritoriālo un politisko paplašināšanos šeit pavadīja demogrāfiskā izplešanās. Ja citos virzienos (pret Dāniju, Franciju un Itāliju) vācu izplešanās beidzās ar lejupslīdi un atkāpšanos, tad austrumu virzienā tā turpinājās līdz pat Otrā pasaules kara beigām. Vēsturnieki 19. gadsimtā šo virzienu definēja vispārpieņemtajā nosaukuma versijā — *[[Drang nach Osten]]*.

Pēc Otrā pasaules kara vācu iedzīvotāji no teritorijām, kas tika atņemtas citām Austrumeiropas valstīm (saskaņā ar uzvarētāju valstu noslēgtajiem pēckara sadales līgumiem), tika deportēti. Austrumeiropas valstu atlikušo vāciešu (*Ostziedler*) iedzīvotāju daļa turpmākajās desmitgadēs bija spiesta emigrēt uz Vāciju.

## Skatīt arī

* Senlatvijas tautu kristianizēšana

## Ārējās saites
Parastā zeltene

**Parastā zeltene** (*Lysimachia vulgaris*) ir zelteņu suga. Tā ir plaši sastopama Eirāzijā, tostarp bieži visā Latvijas teritorijā, kur atsevišķi eksemplāri un dažāda lieluma grupas aug pļavās, krūmājos, mežos, kā arī ūdenstilpju piekrastē.

## Apraksts
Parastā zeltene ir daudzgadīgs, 30—120 cm garš lakstaugs ar stāvu, stīvu un īsi apmatotu stublāju, kas nezaro vai mazliet zaro ziedkopā. Stublājs ir aplapots līdz ziedkopai. Lapas ir iegareni lancetiskas, to mala gandrīz gluda, gals smails, pamats strupi ķīļveidīgs un kāts īss. Apakšējās lapas izvietotas pamīšus, sākot no stublāja vidus pretējas vai mieturī pa 3. Ziedi ir izvietoti blīvā skarveida ziedkopā stublāja galotnē un augšējo lapu žāklēs. Kauslapas ir zaļas, īsas un piecdaļīgi šķeltas. Vainaglapas ir zeltaini dzeltenas, piecdaļīgi šķeltas, vismaz divreiz garākas nekā kauss. Auglis ir lodveidīga vāršņu pogaļa. Zied no jūnija līdz augustam.

## Atsauces

## Ārējās saites
Drang nach Osten

[thumb|260px|Poļu izdzīšana no zemēm, ko
1939. gadā [Polijas kampaņas laikā bija iekarojis Vērmahts, lai atbrīvotu vietu vācu kolonistiem]]
***Drang nach Osten*** (no vācu valodas — 'dzīšanās uz austrumiem') ir 19. gadsimta otrajā pusē vācu nacionālistu vidū radies izteiciens par Vācijas Impērijas paplašināšanos uz tās austrumos dzīvojošo kaimiņtautu, galvenokārt rietum- un austrumslāvu rēķina. 20. gadsimta pirmajā pusē saukli pārņēma un savā propagandā sāka lietot nacisti.

Šim iztiecienam bija liela ideoloģiska nozīme Pirmā pasaules kara laikā, kad to plaši lietoja Tomāšs Masariks un Romans Dmovskis. Pēc tam, kad Trešais reihs 1941. gadā uzbruka Padomju Savienībai, to kritiski sāka izmantot padomju propagandā, bet pēc tam to pārņēma nacistu propaganda, kas *Drang nach Osten* pārvērta par saukli. Pēc Otrā pasaules kara *Drang nach Osten* bija viens no galvenajiem saukļiem Austrumeiropas sociālistisko valstu historiogrāfijā, tostarp Vācijas Demokrātiskajā Republikā. Turpretī Rietumvācijas historiogrāfijā tas netika lietots.

## Skatīt arī
* Vāciešu apmešanās uz austrumiem

## Ārējās saites
Marengo kauja

**Marengo kauja** (, , ) bija kauja starp franču karaspēku Napoleona vadībā un austriešu karaspēku Mihaela fon Melasa vadībā Otrās koalīcijas kara laikā . Tā notika mūsdienu Itālijas teritorijā uz dienvidaustrumiem no Alesandrijas. Kauja noritēja ar mainīgām sekmēm, tomēr dienas beigās uzvarēja franči. Kaujas rezultātā austrieši bija spiesti izvest karaspēku no Lombardijas, bet Napoleons iekšpolitiski nostiprināja savas pozīcijas kā pirmais konsuls.

## Ārējās saites
Jānis Veide

**Jānis Veide** (1907—1973) bija latviešu policists, nacionālās pretošanās kustības dalībnieks, politieslodzītais.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1907. gada 2. jūlijā Limbažos dzirnavnieka Pētera Veides ģimenē. Pēc Rīgas pilsētas ģimnāzijas absolvēšanas sāka strādāt par Limbažu miertiesneša sekretāru. 1931. gadā kļuva par Drustu pagasta vecāko policistu, 1936. gadā par Cēsu pilsētas vecāko policistu, 1937. gadā par Ķeipenes, 1939. gadā par Rīgas apriņķa Policijas pārvaldes krimināluzraugu.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 30. septembrī viņu atlaida no amata. Vācu okupācijas laikā no 1941. gada septembra līdz 1944. gada oktobrim J. Veide bija Rīgas apriņķa policijas priekšnieks un 5. Rīgas Aizsargu pulka komandieris pulkvežleitnanta pakāpē. 1944. gada jūlijā Veide no Rīgas apriņķa aizsargiem noorganizēja pa vienam bataljonam Rīgā, Skrīveros un Slokā, nosaucot šo vienību par Rīgas aizsargu pulka ģenerāļa Kureļa grupu.
Neilgi pirms Rīgas krišanas Veide no 5. Rīgas Aizsargu pulka līdzekļiem nodeva vairākus simtus šauteņu un munīciju Kureļa vienībai un pārcēlās uz Kurzemi. Pēc Kureļa vienības sagrāves J. Veidi 1945. gada 7. janvārī aizturēja un nosūtīja uz Vāciju, bet 21. februārī viņš nelegāli atgriezās un dzīvoja Liepājā.
1945. gada 8. maijā J. Veide neveiksmīgi centās ar bēgļu laivu nokļūt Gotlandes salā, taču bija spiests atgriezties Ventspils ostā un ar segvārdu Lielais Jānis pievienojās mežabrāļu grupai Vārmes pagastā. Līdz 1945. gada novembra sākumam viņš kopā ar operdziedātāju Vilmu Briedi dzīvoja Snēpeles pagastā, līdz 1946. gada martam Planicas pagastā.

1947. gada martā viņš pievienojās Kirila vadītajai nacionālo partizānu grupai Rendas mežu masīvā. Veide kādu laiku bija arī kapteiņa Borisa Jankava grupā. Jankava grupai sadaloties, Veide izveidoja savu pretestības grupu, kurā darbojās arī radists Jānis Eidemanis, kurš uz Bornholmas salu pārraidīja radiogrammu: *Latviju okupējuši boļševiki, latviešu tauta ir pret šo okupāciju, aicinām nākt mums palīgā un atbrīvot Latviju no okupantiem*. 1946. gada vasarā viņš izdeva vairākus nacionālo partizānu avīzes "Latvija" numurus. 1946. gada oktobrī J. Veide kopā ar V. Briedi pārcēlās uz Raņķu pagastu, kur līdz 1947. gada maijam ar rakstāmmašīnu pavairoja nacionālo partizānu izdevumu "Abava", ko izplatīja Kuldīgā, Vārmē un Rīgā, bet vienu "Abavas" numuru pēc Veides ierosinājuma Vilma Briede nosūtīja vairākiem pazīstamiem latviešu māksliniekiem.

Valsts Drošības ministrijas darbinieki viņu izsekoja un 1947. gada 9. septembrī apcietināja.
Izmeklēšana J. Veides lietā ilga līdz 1948. gada 31. martam, kad viņam piesprieda 25 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnēs: sevišķajā nometnē Nr. 5, Tālo Austrumu dzelzceļa Vaņinas stacijā, Habarovskas novada Ozerlagā, Kolimas, Vorkutas un Mordvijas nometnēs līdz 1967. gada 11. septembrim.

Miris 1973. gadā, apglabāts Limbažu kapos.

## Atsauces
Pļavas zeltene

**Pļavas zeltene** (*Lysimachia nummularia*) ir zelteņu suga, kura ir diezgan plaši izplatīta Eiropā un ir ieviesusies Ziemeļamerikā. Sastopama bieži visā Latvijas teritorijā, kur dažāda lieluma klājeniskas audzes aug platlapju un jauktos mežos, upju krastu nogāzēs, mitrās pļavās un grāvjos.

## Apraksts
Pļavas zeltene ir daudzgadīgs, neliels lakstaugs ar gulošu, ložņājošu stublāju, kas zaro un mezglos sakņojas, kails. Lapas ir pretējas, ieapaļas vai olveidīgas ar gludu malu, īsu kātu un strupu galu. Uz lapām ir tumši dziedzeri. Ziedi lieli, pa vienam garā kātā lapu žāklēs. Kauslapas zaļas, līdz pamatam dalītas 5 olveidīgās daļās ar smailu galu. Vainags spilgti dzeltens, aptuveni divreiz garāks nekā kauss, arī dalīts 5 daļās. Uz vainaglapām iekšpusē mēdz būt sarkani punkti. Putekšņlapas īsas. Auglis ir lodveidīga piecvāršņu pogaļa. Sekmīgi izplatās veģetatīvi vairojoties. Zied jūnijā, jūlijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šauļu Ignācija no Lojolas katoļu baznīca

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q16478141"
}

**Šauļu Ignācija no Lojolas baznīca** () ir 1936. gadā celta Romas katoļu jezuītu ordeņa dievnams, kas atrodas Lietuvas ziemeļos, Šauļu pilsētā.
 
Jezuītu misija Šauļos tika nodibināta 1930. gadā. Pēc PSRS okupācijas 1948. gadā baznīca tika slēgta. Tā tika izmantota kā noliktava, vēlāk sporta zāle. 1986. gadā sākās baznicas kā koncertzāles atjanošana. 1990. gadā baznīca tika atdota ticīgajiem. 2012. gadā pie baznīcas tika iesvētīta pāvesta Jāņa Pāvila II sulptūra. Jānis Pāvels II uzturējās baznīcā un jezuītu ēkā 1993. gadā.

## Ārējās saites
Haralls Estbergs Āmunnsens

**Haralls Estbergs Āmunnsens** (; dzimis ) ir norvēģu distanču slēpotājs, 2023.—2024. gada sezonas Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētājs, *[[Tour de Ski]]* uzvarētājs. 2021., 2023. un 2025. gada Pasaules čempionāta medaļnieks.

## Karjera
2017. gada Pasaules čempionātā junioriem Pārksitijā izcīnīja zelta medaļu stafetē un bronzu skiatlonā. Pēc gada, kad Pasaules čempionāts junioriem risinājās Gomsā, Šveicē, šajās abās disciplīnās ieguva zelta medaļas.  debitēja Pasaules kausa sacensībās ar 30. vietu 30 km distancē. 

2020. gada Pasaules U-23 čempionātā Obervīzentālē izcīnīja četras medaļas: zeltu 30 km slēpojumā brīvajā stilā un stafetē, sudrabu 15 km klasiskajā stilā un bronzu sprintā. Pasaules čempionātā pieaugušajiem pirmo reizi piedalījās 2021. gadā Oberstdorfā. Startēja tikai 15 km distancē brīvajā stilā un izcīnīja bronzas medaļu.

Pasaules kausa posmos pirmo reizi vietu uz pjedestāla izcīnīja  Fālunā 15 km brīvajā stilā. Pirmo uzvaru izcīnīja  Lerusā, Francijā, 10 km distancē brīvajā stilā. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā ieguva sudrabu 15 km distancē. 2023.—2024. gada sezonā uzvarēja *[[Tour de Ski]]* kopvērtējumā, trīs posmos izcīnot vietas uz pjedestāla, tostarp gūstot divas uzvaras. Viņš kļuva par ceturto norvēģu vīriešu slēpotāju, kas uzvarējis šajās daudzdienu sacensībās. Āmunnsens uzvarēja arī Pasaules kausa kopvertējumā, par 54 punktiem pārspējot Juhannesu Klēbo, un ieguva Lielo kristāla globusu. 

2025. gada Pasaules čempionātā Tronheimā izcīnīja zeltu stafetē un divas bronzas medaļas: 20 km skiatlonā un 10 km distancē klasiskajā stilā ar intervāla startu.  labāko rezultātu sasniedza 10 km distancē brīvajā stilā ar intervāla startu, kur ieņēma 4. vietu.

## Rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Krimas tatāru autonomija

[thumb|250px|[Krimas tatāri|Krimas tatāru tautas karogs]]
[thumb|250px|Krimas tatāru īpatsvars dažādos [Krimas Autonomā Republika|Krimas Autonomās Republikas rajonos (2001. gada Ukrainas tautas skaitīšanas dati)]]

**Krimas tatāru autonomija** (, ) ir projekts par Krimas tatāru pašpārvaldes izveidi Krimas pussalas teritorijā Ukrainas sastāvā.

## Vēsture
Krimas Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika Krievijas PSFR sastāvā tika izveidota 1921. gadā daļā bijušās Taurijas guberņas teritorijas. Dažādi pētnieki nav vienisprātis par to, vai Krimas ASR bija nacionāla vai teritoriāla autonomija.

Padomju varasiestādes par Krimas pamattautām atzina Krimas tatārus un karaīmus. Vienlaikus Krimas ASR visu pussalas lielāko etnisko grupu pašpārvaldes jautājumu risināja izveidojot nacionālos rajonus un ciemu padomes. Trīsdesmitajos gados no 20 Krimas rajoniem 6 bija Krimas tatāru nacionālie rajoni, 2 — vācu, 2 — ebreju un 1 — ukraiņu.

1941. gadā Krimu okupēja Vērmahts, bet pēc tam, kad pussalu 1944. gadā atkaroja Sarkanā armija, padomju varasiestādes Krimas pussalā veica etnisko tīrīšanu, no turienes masveidā deportējot Krimas tatārus, armēņus, grieķus, bulgārus, vāciešus un citas tautas. 1945. gadā Krimas ASR pārveidoja par Krimas apgabalu, bet 1954. gadā padomju vadība Krimu nodeva Ukrainas PSR, kas, Ukrainai pēc PSRS sabrukuma iegūstot neatkarību, palika Ukrainas sastāvā.

2014. gadā Krimu okupēja Krievija, izveidojot Krimas Republiku.

### Krimas tatāru tautas statuss
2017. gada 7. aprīlī Ukrainas Augstākās Radas sēdē tika reģistrēts likumprojekts Nr. 6315, kas nosaka Krimas tatāru tautas statusu. 2017. gada maijā tika izveidota darba grupa, lai izstrādātu Ukrainas Konstitūcijas grozījumu projektu attiecībā uz Krimu. 2018. gada martā Mežlisa vadība par šo jautājumu tikās ar Ukrainā akreditēto diplomātisko pārstāvniecību un starptautisko organizāciju vadītājiem.

Saskaņā ar Demokrātisko iniciatīvu fonda un Razumkova centra 2018. gadā veiktās aptaujas datiem 50 % ukraiņu atbalsta Krimas tatāru nacionālās autonomijas izveidi, bet tikai 28 % aptaujāto ir pret šo ideju. Vislielāko atbalstu Krimas tatāru autonomijas izveidei Krimā pauž Rietumu reģiona (56%) un Centra (59%) iedzīvotāji, savukārt dienvidos un austrumos šo ideju atbalsta 36–38% iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
2070. gads

**2070. gads** () būs parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sāksies trešdienā.

## Gaidāmie notikumi

* Saskaņā ar Indijas premjerministra Narēndra Modi 2021. gadā sniegto paziņojumu Indija būs oglekļa neitrāla.
* 2020. gadā zinātnieki ziņoja, ka līdz 2070. gadam 1 līdz 3 miljardi cilvēku, kas galvenokārt dzīvo reģionos ar nelielu pielāgošanās spēju, tiks atstāti ārpus vēsturiski labvēlīgajiem klimatiskajiem apstākļiem, "cilvēka temperatūras nišas", atkarībā no iedzīvotāju skaita pieauguma modeļiem. klimata pārmaiņu mazināšanas, ja migrācijas līmenis, visticamāk, nebūs ilgtspējīgs.
* Peva zinātniskais centrs prognozē, ka islāms šajā gadā, iedzīvotāju skaita ziņā, pārspēs kristietību kā pasaules lielākā reliģija.
* Februāris - METI ziņojums *[[Teen Age Message]]*, kas 2001. gadā tika nosūtīts no 70 metru Eipatorijas planetārā radara, sasniegs zvaigzni HD 197076.

## Atsauces
Zinaīda Turčina

**Zinaīda Turčina** (; dzimusi **Stolitenko** () ) ir bijusī padomju un ukraiņu handboliste, divkārtēja olimpiskā čempione, divkārtēja pasaules čempione, vairākkārtēja Eiropas čempionu kausa ieguvēja un vairākkārtēja PSRS čempione. PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1972). Klubu sacensībās viņa pārstāvēja Kijivas rokasbumbas komandu "Spartak". PSRS izlasē no 1965. līdz 1988. gadam aizvadījusi vairāk nekā 500 mačus. 2000. gadā Starptautiskās Handbola federācijas veiktās aptaujas rezultātā viņa tika atzīta par 20. gadsimta labāko handbolisti. Kopš 1993. gada ir sieviešu handbola kluba *«Спартак» імені І. Є Турчина* prezidente.

## Sporta karjera
Zinaīda Stolitenko kopā ar vairākām savām klases biedrenēm 1959. gadā sāka trenēties handbolā pie trenera Igora Turčina. Pēc 3 gadiem uz šī kolektīva bāzes tika radīts handbola klubs "Spartaks". Viņa spēlēja šajā klubā bez pārtraukuma līdz 1994. gadam (no 1990. gada kā spēlējušā trenere). Šajā periodā Zinaīda Turčina kopā ar komandu uzvarēja 20 PSRS rokasbumbas čempionātos (1969-1982, 1984-1988), 13 reizes izcīnīja Eiropas čempionu kausu (1970-1973, 1975, 1977, 1979, 1981, 1983, 1985-1988). Kopš 1989. gada komandā spēlēja arī viņas meita.

PSRS handbola izlases komandas sastāvā Zinaīda Turčina piedalījās trijās olimpiskajās spēlēs. 1976. gada olimpiskajā handbola finālturnīrā viņa spēlēja visos piecos mačos un iemeta kopsummā 22 vārtus, tai skaitā izšķirošajā spēlē pēdējā kārtā pret VDR 7 vārtus (PSRS—VDR 14:11), izcīnot savu pirmo olimpisko zelta medaļu. 1980. gada olimpiskajās spēlēs Maskavā viņa piecos mačos guva septiņus vārtus un ieguva otro zelta medaļu. 1988. gadā četrdesmit divu gadu vecumā, piedaloties savās trešajās olimpiskajās spēlēs Seulā, viņa piecās spēlēs guva vienus vārtus un ieguva bronzas medaļu. Papildus saviem olimpiskajiem panākumiem Turčina 1982. un 1986. gadā kļuva par pasaules čempioni.

## Privātā dzīve
1965. gadā Zinaīda Stolitenko apprecējās ar sava kluba galveno treneri Igoru Turčinu (1936—1993). 1971. gadā piedzima viņu meita Natālija, bet 1983. gadā — dēls Mihails.

## Apbalvojumi un pagodinājumi

### PSRS
* Darba Sarkanā Karoga ordenis
* Ordenis "Goda Zīme"
* Tautu Draudzības ordenis

### Ukraina
* Kņazienes Olgas ordenis 1., 2. un 3. pakāpe
* Ordenis "Par nopelniem" 3. pakāpe
* Kijivas Goda pilsone

## Atsauces

## Ārējās saites
Zemnieku tiesa

**"Zemnieku tiesa"** jeb **Aizkraukles un Rīmaņu muižas "Zemnieku tiesa"** () bija muižu tiesības, ko 1794. gadā izdeva Frīdrihs Karls Šulcs savās Aizkraukles un Rēmeru (Skrīveru) muižās, lai reformētu tā laika muižas un zemnieku attiecības. Šulcs vēlējās apsteigt un ietekmēt Krievijas Impērijas valdības mēģinājumu panākt landtāgā zemnieku stāvokļa uzlabošanu, piedāvājot mērenākas reformas nekā valdības iecerētās. "Tiesas" reforma paredzēja zemnieku tiesības uz kustamo īpašumu, zemes mantošanu, klaušu un nodevu apjoma noteikšanu vaku grāmatā un ļāva sūdzēt muižnieku cara zemes tiesā. Tāpat tika atviegloti vecuma ierobežojumi kalpošanai muižā. Šulca plāns neizdevās, un viņam pēc konservatīvi noskaņotā landtāga pieprasījuma 1765. gadā nācās atņemt zemniekiem visus izdalītos "Tiesas" eksemplārus. Tomēr šā paša gada vasarā līdzīgus noteikumus pieņēma muižnieki fon Vilkeni Vecbebros un Jaunbebros, un 1765. gada landtāgs apstiprināja muižkungu un dzimtļaužu attiecības formā, kas maz atšķīrās no Šulca redakcijas.

## Atsauces
Ļevs Karahans

**Ļevs Karahans** () vai **Levons Karahanjans** () bija armēņu izcelsmes revolucionārs un padomju diplomāts.

## Dzīvesgājums
Absolvēja Tiflisas reālskolu. No 1910. līdz 1915. gadam studēja Sanktpēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē (neabsolvēja), 1916. gadā pabeidza Tomskas Universitāti. 1904. gadā iestājās KSSP, meņševiku kustībā. Strādāja partijas darbā Harbinā un Sanktpēterburgā.

1913. gadā Karahans iestājās Apvienotās sociāldemokrātu (boļševiku un meņševiku) Sanktpēterburgas organizācijā un nodarbojās ar aģitāciju un propagandu, kā arī ar organizatorisko darbu.

1917. gada novembrī un 1918. gada sākumā viņš bija padomju delegācijas sekretārs Brestas miera līguma sarunās. No 1918. gada marta līdz 1920. gadam viņš bija ārlietu tautas komisāra vietnieks. No 1921. gada viņš tika iecelts par pilnvaroto pārstāvi Polijā. No 1923. gada septembra līdz 1926. gada augustam viņš bija pilnvarotais pārstāvis Ķīnā.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma viņš aizstāvēja internacionālistiskas nostājas. Piedalījās žurnālu "*Текстильщик*", "*Рабочие Ведомости*" un nelegālā orgāna "*Вперёд*" organizēšanā, kā arī izveidoja nelegālu tipogrāfiju.

No 1927. līdz 1934. gadam viņš bija PSRS ārlietu tautas komisāra vietnieks, pēc tam (līdz 1937. gada 3. maijam) vēstnieks Turcijā. Viņš tika ievēlēts par PSRS Centrālās izpildkomitejas locekli.

1937. gada 3. maijā tika atsaukts no Turcijas uz Maskavu un arestēts. Apsūdzēts līdzdalībā fašistiskā sazvērestībā ar mērķi gāzt padomju varu. 1937. gada 20. septembrī Augstākās tiesas militārā kolēģija piesprieda viņam nāvessodu. Tajā pašā dienā nošauts.

Reabilitēts 1956. gadā.

## Ārējās saites
Austrumu dienvidslāvu valodas

thumb|Dienvidslāvu austrumu valodu areāls Balkānos
**Austrumu dienvidslāvu valodas** ir viena no divām dienvidslāvu valodu grupas apakšgrupām, kurā ietilpst divas dzīvās valodas — bulgāru un maķedoniešu, kā arī pirmo slāvu rakstīto pieminekļu (no 9. gadsimta vidus līdz 11. gadsimtam) valoda — baznīcslāvu valoda.

Mūsdienu austrumu dienvidslāvu valodās runā dažviet Austrumeiropā un Dienvideiropā, galvenokārt Bulgārijā un Maķedonijā, kā arī vairākās šo valstu kaimiņvalstīs: Rumānijā, Moldāvijā, Serbijā, Albānijā, Grieķijā, Turcijā un Ukrainā, kā arī bulgāru un maķedoniešu diasporas Rietumeiropā, Amerikā (ASV, Kanādā) un Austrālijā.

Kopējais pratēju skaits ir aptuveni 9,2 miljoni. Mūsdienu austrumu dienvidslāvu valodu rakstības pamatā ir kirilicas alfabēts.

## Ārējās saites