Margrēte Sambirija

**Margrēte Sambirija** (, *Sambirsdatter* jeb *Margrethe Sprænghest*; dzimusi ap 1230. gadu, mirusi 1282. gada decembrī) bija Dānijas karaliene, kas bija precējusies ar karali Kristoferu I, un reģente sava dēla, karaļa Ērika V, nepilngadības laikā no 1259. līdz 1264. gadam. Viņa bija pirmā sieviete, kas apstiprināta kā oficiāli valdījusī Dānijas reģente. Viņa bija Dāņu Igaunijas lēņu pārvaldniece no 1266. līdz 1282. gadam.

## Dzīvesgājums
Margrēte piedzima ap 1230. gadu Pomerānijas hercoga Sambora II un Mēklenburgas Matildes ģimenē.

Viņai bija saikne ar Dāniju no mātes puses vecvecākiem Mēklenburgas lorda Henrija Borvina II un lēdijas Kristīnas no Skones, kura, iespējams, bija dāņu Galēnu klana no Dānijas austrumiem meita un radiniece Zēlandes Hvidu klanam. Savu vārdu, kas tolaik vēl diezgan reti sastopams Ziemeļvācijā un Polijā, Margrēte ieguva par godu saviem no mātes puses radniecīgajiem skandināviem, kur vārds Margrēte radās 11. gadsimta beigās no Zviedrijas ķēniņa Inges I ģimenes, domājams, no viņa tantes, Šverīnes grāfienes, un viņa vecvecmātes, Rugijas princeses.

### Karaliene
1248. gadā viņa apprecējās ar princi Kristoferu, Dānijas karaļa Valdemāra II un Portugāles Berengārijas jaunāko dēlu. Saskaņā ar toreizējo agnātiskās senioritātes mantošanas tradīciju viņas vīrs 1252. gadā kāpa Dānijas tronī. Margrēti kronēja kopā ar viņas vīru 1252. gada 25. decembrī Lundas katedrālē.

Jau kā karaliene Margrēte iesaistījās politikā. Kristofera valdīšanas laikā starp karali un Lundas diecēzes arhibīskapu Jakobu Erlandsenu izcēlās konflikts, jo arhibīskaps pieprasīja baznīcas autonomiju no kroņa ar tiesībām turēt savu armiju, kā rezultātā viņu arestēja. Šo konfliktu Margrēte mantoja kā reģente.

### Reģente
Viņas vīrs nomira 1259. gada 29. maijā, iespējams, noindēts. Viņu dēls un mantinieks Ēriks V vēl bija bērns, un Margrēte kļuva par reģenti līdz dēla pilngadībai 1264. gadā. Tas bija vēl nepieredzēts gadījums Dānijā, jo nevienai karalienei vai karalienes atraitnei, līdz tam laikam nebija oficiāli piešķirtas Dānijas reģentes pilnvaras.

Reģente Margrēte saskārās ar neatrisinātu konfliktu starp kroni un arhibīskapu Jakobu Erlandsenu. Viņa bija spiesta atbrīvot arhibīskapu, lai nostiprinātu savu reģentes pozīciju, taču varas konfliktu starp baznīcu un kroni atrisināja, padzenot arhibīskapu no karalistes. Jautājums par baznīcas autonomiju no Dānijas kroņa nebija atrisināts vēl dažus gadus pēc viņas dēla pilngadības, un Margrēte turpināja sarunas ar pāvestu, līdz atrisināja šo jautājumu pēc reģentes mandāta beigām.

Viņai bija jāaizsargā arī sava dēla tiesības uz troni pret sava svaiņa, Ābela, dēlu prasībām, kuru prasības uz troni izvirzīja Ābela atraitne Mehtilde no Holšteinas, kā arī viņai bija jāuzņemas atbildība par otra svaiņa, Ērika IV, četrām meitām — Sofiju, Ingeborgu, Jutu un Agnesi. Viņas dēla pēctecība ignorēja iepriekšējo monarhu pēcteču tiesības, kas bija pretrunā ar agnātiskās senioritātes diktātu.

Konflikts ar Mehtilde no Holšteinas dēliem izraisīja karu ar Holšteinas grāfiem. Pēc zaudējuma Lohedē 1261. gadā Margrēti kopā viņas nepilngadīgo dēlu, Ēriku V, sagūstīja Holšteinas grāfs. Drīz vien viņiem izdevās izbēgt no gūsta pateicoties Alberta no Braunšveigas palīdzībai. Viņai neizdevās novērst Ābela atraitnes Mehtildes un Birgera laulības vai Ērika IV meitu Sofijas un Ingeborgas laulības ar Norvēģijas un Zviedrijas karaļiem, taču viņai izdevās novērst Ērika IV pārējo meitu Jutas un Agneses laulības, ievietojot viņas Svētās Agneses klosterī Roskildē.

1263. gadā Margrēte rakstīja pāvestam Urbānam IV, lūdzot viņam atļaut sievietēm mantot Dānijas troni, lai tādējādi novērstu Ābela pēcnācēju pretenzijas uz Dānijas troni. Tas ļautu vienai no Ērika māsām kļūt par Dānijas valdošo karalieni, ja Ēriks V nomirtu pirms bērnu piedzimšanas.

Savā laikā Mārgrētei bija kompetentas un apgaismotas reģentes reputācija. Viņas iesaukas *Sprænghest* ("Jātniece") un *Sorte Grete* ("Melnā Grēte") norāda uz stingru un enerģisku personību.

## Dzīve pēc reģentūras
Margrēte atkāpās no reģentes amata 1264. gadā, kad viņas dēls sasniedza pilngadību, un viņa apmetās uz dzīvi savā personīgajā rezidencē Falsterā. Viņa turpināja piedalīties Dānijas politikā un saglabāja interesi un zināmu ietekmi uz Dānijas valsts lietām.

1266. gadā viņas dēls karalis piešķīra Dāņu Igaunijas valdnieces titulu un iecēla viņu par provinces valdošo grāfieni uz mūžu. Viņa aktīvi kārtoja Igaunijas lietas no savas rezidences Dānijā līdz pat savai nāvei.

1270. gadā viņa nodibināja un ziedoja naudu Svētā Krusta abatijai Rostokā.

Viņa nomira 1282. gada decembrī un tika apglabāta cisterciešu Doberānas abatijas baznīcā Baltijas jūras piekrastē Vācijā.

## Atsauces

## Ārējās saites