open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kipras turki

thumb|Kipras etniskā karte pirms un pēc Turcijas iebrukuma
**Kipras turki** ir turku kopiena, kas pārsvarā dzīvo Ziemeļkiprā. Vēsturiski turki apdzīvojuši salu kopš Osmaņu impērijas valdīšanas sākuma (1571. gadā), kad osmaņi iekaroja Kipru. 

Runā Kipras turku valodas dialektā. Precīzs skaits nav zināms, taču Ziemeļkiprā dzīvo aptuveni 150 000 Kipras turku (pārējie turki ir pēdējo desmitgažu laikā ieceļojuši no Turcijas, īpaši pēc 1974. gada).

## Vēsture
Kipras etniskais un kultūras sastāvs radikāli mainījās pēc tam, kad 1571. gadā salu iekaroja Osmaņu impērija. Kādreiz gandrīz tikai grieķu iedzīvotājiem pievienojās turki, kuri ieceļoja uz salu un atveda uz to savu reliģiju un kultūru. Ar sultāna Selima II dekrētu uz Kipru pārcēlās 5720 impērijas iedzīvotāji no Mazāzijas dienvidu piekrastes. Lielākā daļa no viņiem bija zemnieki, bet bija arī amatnieki, juvelieri, drēbnieki, šuvēji, kurpnieki un citu profesiju pārstāvji. Turklāt Kiprā ieradās arī daudz militārpersonu, tostarp 12 000 karavīru, 4 000 jātnieku un 20 000 bijušo karavīru un viņu ģimenes locekļu. 

Musulmaņu pakļaušanas rezultātā daudzi salas grieķu iedzīvotāji, kuri praktizēja pareizticīgo un maronītu kristietību, bija spiesti pāriet islāmā. Tomēr šī pievēršanās nebija obligāta, un Kipras musulmaņu iedzīvotāji bija diezgan lojāli pret grieķu pareizticīgajiem.  Šīs reliģiskās konversijas rezultātā radās vairākas sektas, kas savos uzskatos apvienoja gan kristietības, gan islāma tradīcijas.

Turpmākajos gadsimtos abas Kipras nacionālās kopienas dzīvoja līdzās visā salas teritorijā, un, neraugoties uz šo tuvumu, katrai no tām bija sava kultūra, kas nesajaucās ar otru (piemēram, jauktās laulības ilgi tika uzskatītas par tabu).

Pirmais ievērojamais Kipras turku emigrantu pieplūdums no salas bija britu valdīšanas laikā (1881—1960). Pēc Kipras neatkarības iegūšanas 1960. gadā tika nolemts, ka jaunā valdība būs 70 % grieķu un 30 % turku, lai gan uz salas dzīvoja tikai 18 % no pēdējiem. Pēc Turcijas militārā iebrukuma Kiprā 1974. gadā valsts tika sadalīta divās daļās, kur turki pārceļās galvenokārt ziemeļos, bet grieķi — dienvidos. Daudzi no dienvidos palikušajiem turkiem turpināja periodiski pārcelties uz ziemeļiem vai Turciju, liela turku kopiena apmetās uz dzīvi Apvienotajā Karalistē.

## Skatīt arī

* Kipras grieķi

## Ārējās saites
Kipras turku valodas dialekts

**Kipras turku valodas dialekts** (turku: *Kıbrıs Türkçes*i) ir turku valodas paveids, ko lieto Kipras turku kopiena, galvenokārt Ziemeļkiprā. Tā pamatā ir osmaņu un Anatolijas turku valodas dialekti, un tajā saglabājušās vairākas arhaiskas iezīmes, kā arī attīstījušās unikālas fonētiskas, leksiskas un sintaktiskas īpatnības.

Kipras turku dialektā ir jūtama citu valodu ietekme, tostarp grieķu, itāļu un angļu. Lai gan ikdienas saziņā (mūsdienās saprot un lieto aptuveni 100 000–130 000 cilvēku) tā tiek plaši izmantota, oficiālajā rakstībā dominē standartturku valoda.

## Ārējās saites
Koinē

[thumb|Grieķu valodā runājošās teritorijas [Hellēnisms|hellēnisma periodā (323-31. g. p. m. ē.)]]
**Koinē** ir vēsturiska grieķu valodas forma, kas attīstījās pēc Aleksandra Lielā iekarojumiem un tika plaši lietota apmēram no 4. gadsimta p.m.ē. līdz 4. gadsimtam m.ē. Tā bija vispārēja saziņas valoda (''lingua franca'') visā hellēnistiskajā pasaulē, apvienojot dažādus grieķu dialektus, īpaši attīstoties no atēniešu dialekta.

Koinē radās kā praktiska nepieciešamība sazināties daudzvalodīgajā Maķedonijas impērijā, un tai bija būtiska loma kultūras, zinātnes, administrācijas un tirdzniecības jomā. Romas impērijas laikā tā kļuva par dominējošo grieķu valodas formu Austrumu provincēs. Koinē tika rakstīti daudzi nozīmīgi teksti, tostarp *Septuaginta* (grieķu tulkojums Vecajai Derībai) un Jaunā Derība, kas padarīja to par centrālu valodu agrīnajā kristietībā. Šī forma kalpoja kā tilts starp klasisko un viduslaiku grieķu valodu, veidojot pamatu Bizantijas valodas un kultūras identitātei.

## Ārējās saites
Hazāru valoda

**Hazāru valoda** bija tjurku valodu saimes valoda, ko lietoja hazāri — viduslaiku stepju tauta, kas ap 7.–10. gadsimtu izveidoja Hazāru kaganātu pie Kaspijas jūras un Volgas.

Tiek uzskatīts, ka hazāru valoda bija radniecīga čuvašu valodai, atšķiroties no vairākuma citu tjurku valodu. No valodas ir saglabājušies tikai fragmenti, piemēram, personvārdi, tituli un daži dokumenti ebreju alfabētā, tāpēc to pilnībā rekonstruēt nav iespējams.
## Ārējās saites
Brokhauza enciklopēdija

**Brokhauza enciklopēdija** (vācu: *Brockhaus Enzyklopädie*) ir viens no nozīmīgākajiem vācu vispārējās enciklopēdijas izdevumiem, kas ilgstoši kalpojis kā autoritatīvs zināšanu avots vācu valodā runājošajā pasaulē. 

Tās pirmsākumi meklējami 1808. gadā, kad vācu izdevējs Frīdrihs Arnolds Brokhauss (*Friedrich Arnold Brockhau*s) iegādājās esošu enciklopēdijas projektu un to turpmāk izdeva savā vārdā. Enciklopēdija aptvēra vispārējas zināšanas par zinātni, mākslu, vēsturi, politiku, kultūru un citām jomām, un tā tika uzskatīta par īpaši uzticamu un zinātniski pamatotu. Daudzu izdevumu gaitā *Brockhaus Enzyklopädie* kļuva par standartu vācu izglītības un akadēmiskajās aprindās.

21. izdevums, izdots no 2005. līdz 2006. gadam, sastāvēja no 30 sējumiem un atspoguļoja enciklopēdijas augstāko attīstības posmu. Tomēr 21. gadsimta sākumā, līdz ar digitālās informācijas izplatību un brīvi pieejamu interneta avotu, piemēram, Vikipēdijas, straujo izplatību, *Brockhaus* izdevēji 2008. gadā paziņoja, ka drukātās versijas vairs netiks izdotas tradicionālā formā. Lai gan tika mēģināts pāriet uz digitālo vidi un izveidot tiešsaistes enciklopēdiju, šī iniciatīva nesasniedza plašu lietojumu, un *Brockhaus* zīmols turpmāk vairāk koncentrējās uz izglītības platformām skolēniem.

## Ārējās saites
Disertācija

**Disertācija** ir zinātnisks pētījums, kas tiek izstrādāts, lai iegūtu akadēmisku grādu, visbiežāk maģistra vai doktora līmenī. Tā ir patstāvīga, sistemātiska un padziļināta izpēte kādā konkrētā zinātnes nozarē vai tās apakšnozarē, kuras mērķis ir sniegt jaunu ieguldījumu attiecīgajā jomā. Disertācijai jābūt oriģinālai, loģiski strukturētai un balstītai uz teorētisko literatūru, empīriskiem datiem vai abu kombināciju.

Disertācijas saturā parasti ietilpst ievads, literatūras apskats, metodoloģija, pētījuma rezultāti, analīze un secinājumi. Darbam jāatbilst akadēmiskās rakstības standartiem, un tas tiek aizstāvēts publiskas prezentācijas vai aizstāvēšanas komisijas priekšā. Doktora disertācijas gadījumā tā var tikt publicēta kā zinātnisks darbs, un tās kvalitāte ietekmē grāda piešķiršanu.

## Ārējās saites
1920. gads ASV

Šajā lapā ir apkopoti **1920. gada notikumi Amerikas Savienotajās Valstīs.**

## Amatos

### [[ASV federālā valdība|Federālā valdība]]

* Prezidents : Vudro Vilsons
* Viceprezidents : Tomass Māršals

## Dzimuši

* 30. maijs — Franklins Šafners, filmu un televīzijas režisors (miris 1989. gadā)

* 10. jūlijs — Ouens Čemberlens, fiziķis, Nobela prēmijas laureāts (miris 2006. gadā)
* 11. jūlijs — Juls Briners, krievu izcelsmes aktieris (miris 1985. gadā)

* 16. augusts — Čārlzs Bukovskis, rakstnieks (miris 1994. gadā)
* 18. augusts — Šellija Vintersa, aktrise (mirusi 2006. gadā)
* 22. augusts — Rejs Bredberijs, zinātniskās fantastikas rakstnieks (miris 2012. gadā ) 
* 29. augusts —Čārlijs Pārkers, saksofonists un komponists (miris 1955.gadā ) 

* 1. septembris — Ričards Fērnsvorts, aktieris, kaskadieris (miris 2000. gadā)
* 23. septembris — Mikijs Rūnijs, kinoaktieris (miris 2014. gadā)

* 1. oktobris — Volters Matau, kinoaktieris (miris 2000. gadā )
* 8. oktobris — Frenks Herberts, zinātniskās fantastikas rakstnieks (miris 1986. gadā )
* 15. oktobris — Mario Pjuzo, romānu rakstnieks (miris 1999. gadā )
* 17. oktobris — Montgomerijs Klifts, kinoaktieris (miris 1966. gadā )
* 22. oktobris — Timotijs Līrijs, psihologs un autors (miris 1996.gadā)
* 19. novembris — Džīna Tīrnija, aktrise (mirusi 1991. gadā)
* 21. novembris — Stens Mjūsels, beisbola spēlētājs (miris 2013. gadā)

## Miruši

* 20. februāris — Roberts Pīrijs, Arktikas pētnieks (dzimis 1856. gadā)
* 16. maijs — Levi Mortons, amerikāņu politiķis (dzimis 1824. gadā)
Pycnosteus tuberculatus

***Pycnosteus tuberculatus*** ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā galvenajā devona laukā. Sugu pirmo reizi aprakstīja austriešu paleontologs Rohons 1901. gadā, taču viņa holotipa atrašanās vieta vairs nebija zināma un, iespējams, tas varēja būt nozaudēts. Tāpēc Dmitrijs Obručevs un Elga Marka-Kurika un neatkarīgi no viņiem britu paleontologs Lamberts Tarlo 1965. gadā izdalīja *P. tuberculatus* neotipu, izvēloties tam vienu un to pašu paraugu no F. Parrota kolekcijas. Tā bija branhiālā plātne no Burtnieku ezera austrumu krasta Latvijā, vidusdevona, živetas stāva burtnieku svītas nogulumiem. Nosaukums *Pycnosteus tuberculatus* nozīmē paugurainais jeb tuberkulām klātais piknostejs. Suga ir izplatīta Latvijā un Igaunijā, kā arī Krievijā, Pleskavas apgabalā burtnieku svītas (retos gadījumos gaujas svītas) nogulumos.

## Apraksts
*Pycnosteus tuberculatus* ir liela izmēra bezžokļaiņi. Muguras plātne ir ļoti plata, gandrīz apaļa. Vēdera plātnei ir garš, vienmērīgi plats aizmugurējais izgriezums. Šī izgriezuma garums sastāda ap ¾ no plātnes garuma, bet tā malas apskautas ar izbīdītiem ķīļiem. Branhiālās plātnes ir īsas un platas ar ieliektu laterālo un izliektu aizmugurējo malu. Dentīna pauguriņiem sānu malās ir garas ribiņas, kuras sazarojs divas līdz trīs reizes. Uz branhiālajām plātnēm pauguriņi saplūst īsos ķīlīšos. Orbitālā plātne ir izliekta, ar ieliektu laterālo pusi un mazām acu atverēm. Pie atveres laterālās malas ir sabiezinājums. Uz kores zvīņām veidojas dentīna pauguriņi, kuriem plānā ir īsu zariņu veids ar sazarojošām sānu ribiņām. Reizēm pauguriņi var būt izstieptu šauru rombu veidā ar zobotām malām.

## Atsauces
Katuņa

**Katuņa** (, ) ir upe Krievijā, Obas kreisā satekupe. Upe sākas no Geblera ledāja Beluhas dienvidu nogāzē, Altaja kalnu Katuņas grēdā Altaja Republikas dienvidos. Augštecē plūst rietumu virzienā, vēlāk pagriežoties uz ziemeļiem, bet pie Ustjkoksas — uz austrumiem. Pēc pietekas Argutas uzņemšanas Katuņa pagriežas uz ziemeļrietumiem un, noplūstot līdzenumā, lejpus Bijskas saplūst ar Biju, veidojot Obas augšteci. Lielākās pietekas ir Čuja un Arguta (abas labā krasta pietekas). Ledus sega no decembra līdz aprīlim. Lielākā pilsēta krastos ir Gornoaltajska. Kuģojama lejtecē 33 km garumā. Upes nosaukums cēlies no sentjurku *kadyn*, *hatun* — ‘kundze’, ‘valdniece’.

## Atsauces

## Ārējās saites
Boļšojjugana

**Boļšojjugana** () ir upe Krievijā, Obas kreisā krasta pieteka Hantu-Mansu autonomajā apvidū — Jugrā. Upe sākas Vasjugaņjes purvu masīvā Obas un Irtišas starpupē. Plūst līkumojot pa Rietumsibīrijas līdzenumu ziemeļu virzienā. Ietek Obas kreisajā attekā Juganas Obā pie Juganskaja Obas ciemata iepretī Surgutai. Lielākā pieteka ir Malijjugana (garums 521 km, labā krasta). Ledus sega no novembra līdz aprīlim. Kuģojama lejtecē 165 km garumā. Upes nosaukums cēlies no hantu valodas *johan* — ‘upe’. Upes baseinā ievērojamas naftas un dabasgāzes atradnes.

## Atsauces
 

## Ārējās saites
Martins Dorbeks

**Martins Dorbeks** (; dzimis  Tallinā) ir igauņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā, Igaunijas basketbola izlases dalībnieks. 2026. gadā pārstāv Igaunijas klubu Tallinas "Kalev/Cramo", kas spēlē Latvijas—Igaunijas līgā. Šajā klubā aizvadījis lielāko spēlētāja karjeras daļu, kļūstot par seškārtēju Igaunijas čempionu.

M. Dorbeks ir "Kalev/Cramo" jaunatnes basketbola sistēmas audzēknis un citos klubos spēlējis tikai uz īres nosacījumiem un karjeras attīstības nolūkā. "Kalev" lielo komandu pārstāvējis kopš 2009. gada un kopš 2015. gada nav bijis citu komandu sastāvā. M. Dorbeks ir "Kalev/Cramo" kapteinis.

Pārstāvējis visu vecumu Igaunijas jaunatnes izlases. 2012. gadā debitējis Igaunijas basketbola izlasē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gliptopomi

**Gliptopomi** (*Glyptopomus*) ir viena no osteolepjveidīgo kārtas (*Osteolepiformes*) ģintīm. Ģinti 1844. gadā izveidoja šveiciešu un amerikāņu dabaszinātnieks Luijs Agasi. Ģints tipiskā suga ir *[[Glyptopomus minor]]* Agassiz, 1844. Šīs ģints aizvēsturiskie pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, augšdevona famenas laikmetā un bija izplatīti Ziemeļamerikā, Skotijā, Baltijā, Krievijā, Centrālajā Kazahstānā.

## Apraksts
Gliptopomi bija slaidas, līdakvedīgas zivis 0,6—1 m garumā. Galva priekšpusē slaida, pakāpeniski paplašinās mēreni garā žaunu apgabala virzienā. Parietālais vairogs ir īsāks vai vienāda garuma ar postparietālo vairogu. Purns mēreni krasi noliekts uz leju. Nāsis ir nobīdītas uz aizmuguri un uz augšu virs sīkajām asaru-žokļa iedobēm, un ir redzamas no augšpuses. Subnariālais stūris ir taisns, bet preorbitālais — strups. Pineālā atvere ir maza un izvietota orbitālajā vai postorbitālajā nodalījumā, rostrāli pret garo, parietālo bedrīšu līniju, kura stiepjas līdz vairoga aizmugurējai malai netālu no mediānās šuves. Orbitālie izgriezumi ir nelieli, atrodas vairoga vidusdaļā un sastāda ne vairāk par 0,3 no tā garuma. Preorbitālais nodalījums ir garāks par postorbitālo. Vaiga plātne ir zema un divreiz garāka par postparietālo vairogu. *[[Squamosum]]* garums 1,5—1,7 reizes, *[[quadratojugale]]* vairāk kā divreiz pārsniedz savu augstumu. Maxillare nav augsts. Submandibulārā sērija nesasniedz simfīzu. Mediālā gulāre ir maza vai arī tās vispār nav. Apakšžokļa priekšējie zobi var būt lieli. Sensorie kanāli zarojas un iet pa kaulu virsmu. Poras bieži vien ir izvietotas vairākās rindās. Priekšējā muguras spura atrodas aiz ķermeņa vidusdaļas. Vēdera un anālā spura izvietotas starp muguras un astes spuru. Krūšu spuru daivas ir īsas. Aste ir dificerkāla. Kauli un bieži arī zvīņas ir bez ādas zobu parketa, bet ar kaula ķīlīšiem, kas veido tīklveida ornamentējumu. Zvīņas ir rombiskas.

## Sistemātika
* ***Glyptopomus*** Agassiz, 1844
:* *[[Glyptopomus bystrowi]]* (Gross, 1941)
:* *[[Glyptopomus elginensis]]* Jarvik, 1950
:* *[[Glyptopomus giganteus]]* Vorobyeva, 1972
:* *[[Glyptopomus kinnairdi]]* (Huxley, 1859)
:* *[[Glyptopomus minor]]* Agassiz, 1844
:* *[[Glyptopomus sayeri]]* (New­berry, 1889)

## Atsauces
Sojuz MS-27

***Sojuz MS-27*** (*Союз МС-27*) bija Krievijas kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). To orbītā palaida 2025. gada 8. aprīlī, uz zemes atgriezās 9. decembrī.

## Apkalpe
Kuģa *Sojuz MS-27* apkalpe augšupceļā un lejupceļā:

Dublieru apkalpe:
* Sergejs Kuds-Sverčkovs, komandieris, *Roskosmos*, 
* Sergejs Mikajevs, lidojuma inženieris, *Roskosmos*, 
* Kristofers Viljamss, lidojuma inženieris, *NASA*, 

thumb|left|280px|''Sojuz MS-27'' palaišana

## Lidojuma gaita
*Sojuz MS-27* palaida  05:47:15 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Sojuz-2.1a]]* no Baikonuras kosmodroma 31. starta laukuma 6. palaišanas iekārtas.

Kosmosa kuģis ar staciju saslēdzās tajā pašā dienā 08:57:43 *UTC* (trīs stundas pēc starta) automātiskā režīmā pie *[[Pričal (SKS)|Pričal]]* moduļa.

No stacijas *Sojuz MS-27* atvienojās  01:41:30 *UTC*. Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 05:03:30 *UTC*, uz dienvidaustrumiem no Žezkazghanas, Kazahstānā. Lidojuma ilgums bija 244 dienas 23 stundas 16 minūtes.

## Ārējās saites

* Хроника подготовки и полёта корабля «Союз МС-27» astronaut.ru 
* Soyuz-MS 01 — 20 (11F732A48) Gunter Dirk Krebs
Vele

**Vele** () ir upe centrālajā Āfrikā, Ubangi kreisā satekupe. Sākas Kongo Demokrātiskās Republikas ziemeļaustrumos netālu no Alberta ezera, satekot Kibali un Dungu upēm. Plūst rietumu virzienā Augšveles un Lejasveles provincēs un pie Jakomas saplūst ar Mbomu, veidojot Kongo pieteku Ubangi. Veles garums kopā ar satekupi Kibali ir . Lielākās pietekas ir Bomokandi (kreisā) un Vere (labā). Upes baseinu lielākoties aizņem ekvatoriālie lietusmeži. Lielākās pilsētas krastos ir Dungu, Niangara, Bambesa un Bondo.

## Atsauces

## Ārējās saites
Proteja sindroms

thumb|Proteja sindroms
**Proteja sindroms** (angļu: *Proteus syndrome*) ir ļoti reta, iedzimta, progresējoša slimība, kurai raksturīga neproporcionāla un nevienmērīga ķermeņa audu – īpaši kaulu, ādas un saistaudu – pāraugšana. Nosaukums cēlies no grieķu mitoloģijas tēla Proteja, kurš spēja mainīt savu formu, līdzīgi kā šajā sindromā slimnieka ķermenis mainās neparedzami un asimetriski.thumb|Džozefs Meriks 1889. gadā (fotogrāfija Londonas Karaliskajā slimnīcā)|leftTiek lēsts, ka pasaulē ir mazāk nekā 200 dokumentētu gadījumu. Viens no slavenākajiem iespējamiem šī sindroma pacientiem bija Džozefs Meriks, pazīstams kā “Ziloņa cilvēks”, lai gan viņa diagnoze joprojām ir diskutabla.

Proteja sindromu izraisa mozaīciska somatiska mutācija gēnā AKT1, kas notiek pēc apaugļošanas – tāpēc tā nav mantota, bet rodas nejauši augļa attīstības laikā. Tikai daļā organisma šūnu ir šī mutācija, kas arī izskaidro neregulāro izpausmi.

## Galvenās iezīmes

* Asimetriska ekstremitāšu, galvaskausa vai sejas deformācija;
* Ādas biezinājumi un audzēji (ieskaitot tauku vai asinsvadu veidojumus);
* Palielināts trombožu un audzēju attīstības risks;
* Slimības pazīmes parasti sāk parādīties agrā bērnībā un progresē ar vecumu.

## Ārējās saites
Hakki

thumb|Hakki Malaizijā
**Hakki** ir haņu tautas apakšgrupa, kas galvenokārt runā hakku valodā — vienā no ķīniešu valodu dialektiem. Hakki vēsturiski ir migrējuši no Ziemeļķīnas uz dienvidiem, īpaši uz Guandunas, Fudzjaņas un Dzjansu provincēm, kā arī uz Taivānu.

Mūsdienās liela hakku diaspora dzīvo arī ārpus Ķīnas — Dienvidaustrumāzijā (piemēram, Malaizijā, Singapūrā, Indonēzijā) un citviet pasaulē.

## Ārējās saites
Binali Jildirims

**Binali Jildirims** (, , dzimis ) ir Turcijas inženieris, politiķis un viens no redzamākajiem Taisnības un attīstības partijas (AKP) pārstāvjiem. Viņš ieņēmis vairākus augstus valsts amatus, tostarp no 2016. līdz 2018. gadam bijis Turcijas premjerministrs, kā arī Turcijas transporta, jūrniecības un komunikāciju ministrs (2002–2013; 2015–2016) un Turcijas Lielās nacionālās sapulces priekšsēdētājs (2018–2019). Pēc izglītības Jildirims ir kuģubūves inženieris, absolvējis Stambulas Tehnisko universitāti, vēlāk papildinot zināšanas arī Francijā. Viņa profesionālā un politiskā karjera saistīta ar lieliem infrastruktūras projektiem, tostarp dzelzceļa, ceļu, sakaru un pilsētu transporta modernizāciju. Viens no viņa atpazīstamākajiem politiskajiem sasniegumiem ir nozīmīgā loma Turcijas pārejā no parlamentāras uz prezidentālu pārvaldes formu — viņš kļuva par pēdējo Turcijas premjerministru, pirms šis amats tika likvidēts 2018. gadā. Jildirims tiek uzskatīts par vienu no prezidenta Redžepa Tajipa Erdogana tuvākajiem līdzgaitniekiem, un viņa politiskais profils balstās uz pragmatismu, tehnokrātiju un attīstības virzītu politiku, padarot viņu par ietekmīgu figūru mūsdienu Turcijas politikā.

## Ārējās saites
Sicīlijas arābu valoda

**Sicīlijas arābu valoda** bija viduslaiku arābu valodas dialekts, ko lietoja Sicīlijā un Dienviditālijā no 9. līdz 13. gadsimtam, kad šos reģionus pārvaldīja musulmaņu valdnieki. Tā piederēja Magribas arābu dialektu grupai un bija īpaši tuva tunisiešu arābu formai.

Pēc normaņu iekarojuma 12. gadsimtā arābu valoda pamazām izzuda no lietojuma, taču atstāja dziļu ietekmi uz vietējiem dialektiem un kultūru. No šīs valodas vēlāk attīstījās maltiešu valoda – vienīgā semītu valoda Eiropā, kas tiek rakstīta latīņu alfabētā un lietota kā valsts valoda.

## Ārējās saites
Ķīnas Republikas karogs

thumb|Ķīnas Republikas karogs
**Ķīnas Republikas karogs** ir Taivānas oficiāls simbols, kas sastāv no sarkana lauka ar zilu taisnstūri augšējā kreisajā stūrī, kurā atrodas balts saules simbols ar 12 stariem. Karogs simbolizē trīs tautas pamatprincipus: zilā krāsa pārstāv brīvību un taisnīgumu, baltā saule ar stariem – demokrātisko kārtību un neatlaidību, bet sarkanais fons – tautas vienotību un upurus revolūcijā. 

Karogs tika oficiāli pieņemts 1928. gadā un kopš 1949. gada tiek lietots Taivānā, ko pēc Ķīnas pilsoņu kara beigām ieņem Ķīnas Republikas valdība, atkāpjoties no kontinentālās Ķīnas pēc komunistu spēku uzvaras.

## Ārējās saites
Mainīgā muskare

**Mainīgā muskare** (*Muscari commutatum*) ir muskaru suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Vidusjūras reģiona kalnainajos apgabalos, galvenokārt nogāzēs. Augam ir aptuveni 2,5 cm liels sīpols. Lapas sasniedz 30–40 cm garumu, parasti 5–6 lapas veido rozeti. Ziedkāts ir 20–30 cm garš. Tumši zilas krāsas ziedi sakārtoti blīvās vārpveida ziedkopās.

## Atsauces
Platlapu muskare

**Platlapu muskare** (*Muscari latifolium*) ir daudzgadīga muskaru suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Dienvidāzijas un Rietumāzijas kalnainajos reģionos.

Augam raksturīga viena vai divas ļoti platas lapas, kas vizuāli atgādina tulpju lapas. Sīpola diametrs ir 1,5–2 cm. Ziedi ir sakārtoti garā, cilindriskā vārpā uz ziedkāta, kura augstums var sasniegt līdz 30 cm. Ziedkopas apakšējie ziedi ir ļoti tumši violetā krāsā, savukārt augšējie – ievērojami gaišāki un sterili. Platlapu muskare zied agri – parasti aprīļa beigās. Augs veģetatīvi vairojas slikti.

## Atsauces
Iedzimta slimība

**Iedzimta slimība** ir patoloģisks stāvoklis, kas ir klātesošs jau piedzimšanas brīdī un rodas organisma attīstības pirmsdzemdību periodā.

Šādas slimības var būt ģenētiskas, ko izraisa DNS mutācijas vai hromosomu anomālijas, vai arī neģenētiskas, ja to izraisa ārēji faktori, piemēram, infekcijas, toksiskas vielas vai mātes vielmaiņas traucējumi grūtniecības laikā. Iedzimtas slimības var izpausties tūlīt pēc dzimšanas vai vēlāk dzīves laikā, un to smaguma pakāpe ir atkarīga no konkrētās patoloģijas rakstura un ietekmētajām sistēmām.

## Ārējās saites
Giresuna

**Giresuna** () ir pilsēta Turcijas ziemeļaustrumos, pie Melnās jūras, un tā ir Giresunas ila administratīvais centrs. Pilsēta atrodas apvidū ar kalnainu reljefu un piekrastes klimatu, un Melnās jūras reģionā tā ir nozīmīgs reģionālais centrs. 2022. gadā Giresunā dzīvoja 126 tūkstoši iedzīvotāju. Giresunai ir sena vēsture — tā dibināta 2. gadsimtā p.m.ē. kā grieķu kolonija *Kerasous* (), un tās nosaukums tiek uzskatīts par ķiršu (grieķu: ) izcelsmes vārdu. Romas, Bizantijas un Osmaņu impērijas sastāvā tā attīstījās kā svarīga ostas un tirdzniecības pilsēta. Mūsdienās Giresuna ir pazīstama kā viens no vadošajiem lazdu riekstu ieguves un eksporta centriem pasaulē, veidojot nozīmīgu daļu no reģiona lauksaimniecības un saimniecības struktūras. Papildus tam pilsētā attīstīta arī zivsaimniecība, pārtikas pārstrāde un pakalpojumu sektors. Giresuna reģionālā mērogā pilda svarīgu lomu arī kā izglītības, kultūras un pārvaldes centrs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ene Ergma

**Ene Ergma** (, dzimusi ) ir Igaunijas astrofiziķe un politiķe, viena no redzamākajām sievietēm Igaunijas zinātnē un valsts politikā. Viņa ir pazīstama ar ieguldījumu zvaigžņu evolūcijas un neitronu zvaigžņu pētniecībā, kā arī ar aktīvu darbību valsts likumdošanas procesā. Ergma Maskavas Valsts universitātē ir ieguvusi doktora grādu astrofizikā un ilgus gadus strādājusi Tartu observatorijā, kā arī piedalījusies starptautiskos pētniecības projektos. Vēlāk viņa pievērsās politikai, kļūstot par partijas “Savienība republikai - Res Publika” un vēlāk Reformu partijas pārstāvi un vairākas reizes tika ievēlēta Rīgikogu (Igaunijas parlamentā). No 2003. līdz 2006. gadam un no 2007. līdz 2014. gadam Ergma ieņēma Rīgikogu priekšsēdētājas amatu, kā arī ilgstoši darbojās kā vicepriekšsēdētāja. Viņa Igaunijā ir bijusi ietekmīga zinātnes un izglītības politikas veidotāja, sekmējot akadēmiskās vides attīstību un stiprinot Igaunijas zinātnes starptautisko atpazīstamību. Ene Ergma Igaunijā tiek uzskatīta par racionālas, principiālas un zinātnē balstītas politikas simbolu.

## Ārējās saites
Augusts Zauers

**Augusts Zauers** (1888—1981) bija latviešu gleznotājs un skolotājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1888. gada 5. jūlijā Valgundes pagasta Brūveru Bleķos zemnieku ģimenē. Mācījās Valgundes pagastskolā, pēc tam Jaņa Rozentāla studijā (1907—1910) un Rīgas pilsētas mākslas skolā (1911—1913), pasniedza privātstundas Jelgavā (1913—1915).

Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Maskavu, pēc Oktobra revolūcijas no 1918. līdz 1920. gadam studēja Maskavas Valsts augstākajās mākslas darbnīcās pie Iļjas Maškova. 1920. gadā bija Turkestānas mākslas skolas vadītājs, kā arī Taškentas Centrālās darbnīcas vadītājs (1920—1921).

Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām Zauers atgriezās dzimtenē un kādu laiku vadīja savu studiju, pie viņa mācījās Hilda Vīka (1922—1925), tad strādāja par zīmēšanas skolotāju.
Miris 1981. gada 10. februārī, apbedīts Rīgas Meža kapos.

## Atsauces
Marmarisa

**Marmarisa** (, ) ir piekrastes pilsēta Turcijas dienvidrietumos, Muglas ilā, kas atrodas Egejas jūras piekrastē, gleznainā līcī starp kalnu grēdām. Pilsēta ir Marmarisas ilčes administratīvais centrs. 2022. gadā Marmarisā dzīvoja 97,8 tūkstoši iedzīvotāju, bet tūrisma sezonā cilvēku skaits pilsētā stipri pieaug. Marmarisa ir viens no nozīmīgākajiem kūrortiem Turcijā, kas pazīstama ar savām pludmalēm, jahtu ostām, kūrortviesnīcām, aktīvo naktsdzīvi un dabas ainavām. Tās atrašanās vietas dēļ pilsēta ir arī svarīgs jūras transports un kruīzu tūrisma centrs, ar attīstītu ostas infrastruktūru un regulāriem prāmju savienojumiem ar Grieķijas salām. Vēsturiski Marmarisa pazīstama kopš antīkajiem laikiem kā Fiskosa (*Physkos*), kas bija senā kariešu osta un tirgotāju apmetne. Osmaņu laikmetā pilsēta kļuva par nozīmīgu militāru bāzi, īpaši Suleimana Lieliskā organizētās Rodas kampaņas laikā. Mūsdienās Marmarisa ir viena no visstraujāk augošajām tūrisma pilsētām reģionā, ar saimniecību, kas balstīta uz tūrismu, pakalpojumiem, kuģniecību un lauksaimniecību.

## Atsauces

## Ārējās saites
Matīss Kučinskis

**Matīss Kučinskis** (dzimis ) ir latviešu aktieris.

Mācījies Valmieras Pārgaujas Valsts ģimnāzijā. 2025. gadā Latvijas Kultūras akadēmijā absolvējis režisora Elmāra Seņkova vadīto dramatiskā teātra aktieru kursu.

Kopš 2024. gada ir Latvijas Nacionālā teātra aktieris.

2024. gadā saņēmis Starptautiskā teātra skolu festivāla "SETKÁNÍ/ENCOUNTER" Brno, Čehijā balvu kā "Labākais aktieris" par Viņa lomu izrādē "Ei, jūs tur!".

## Lomas teātrī
* Misters Martins / Ežēns Jonesko "Plikpaurainā dziedone" Latvijas Kultūras akadēmijā, rež. Ralfs Liepa (2022);
* Lomas / "Rīt būs labāk" LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Elmārs Seņkovs (2023);
* Viņš / Viljams Sarojans "Ei, jūs tur!" LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Nellija Spūle (2023);
* Bendžamins / Mariuss fon Maienburgs "Moceklis" LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Elmārs Seņkovs (kursa darbs, 2024);
* Dorflingers / Mariuss fon Maienburgs "Māceklis" LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Elmārs Seņkovs (kursa darbs, 2024);
* Loma / "Kristāla bērni" (stāstu kolāža) Valmieras vasaras teātra festivālā, rež. Elmārs Seņkovs (2024);
* Boriss Trigorins, Konstantīns Trepļevs / "Nevienam nezināmā Marija" (pēc Antona Čehova lugas "Kaija" motīviem) LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Elmārs Seņkovs (diplomdarbs, 2024);
* Niklass / Astrida Lindgrēne "Mēs, Sālsvārnas salas vasarnieki" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Paula Pļavniece (2024);
* Šmuljāns, viens no koristiem, zēnu vecākais / Iedvesmojoties no Rutku Tēva "Dumpīgā Rīga" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Klāvs Mellis (2025);
* Uģis / Rainis "Indulis un Ārija" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Indra Roga (2025);
* Iesildītājs / Lī Hols, Padijs Čajefskis "Nacionālais kanāls" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Matīss Kaža (2025);
* Niks Pērle / Kārlis Vērdiņš, Matīss Kaža "Bastardi" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Matīss Kaža (2025);
* Boriss Trigorins, Konstantīns Trepļevs / "Joprojām nezināmā Marija" (pēc Antona Čehova lugas "Kaija" motīviem) LKA Miera ielā, rež. Elmārs Seņkovs (2025);
* Jaunais vīrietis / Tenesijs Viljamss "Ilgu tramvajs" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Pēteris Krilovs (kopš 2026);
* Alders / Rūdolfs Blaumanis "Ugunī" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Inese Mičule (2026)

## Ārējās saites
* Matīss Kučinskis Latvijas Nacionālais teātris
* Matīss Kučinskis izrades.lv
Kipras grieķu valodas dialekts

**Kipras grieķu valodas dialekts** () ir grieķu valodas paveids, ko lieto Kiprā, galvenokārt Kipras grieķu kopienā. Šis dialekts ir balstīts uz vidusgrieķu valodas formu un atšķiras no standartgrieķu valodas (kas tiek mācīta skolās un lietota oficiālajā saziņā) gan izrunā, gan leksikā, gan gramatikā.

Kipras grieķu dialekts plaši tiek izmantots ikdienas saziņā, taču rakstiski parasti tiek izmantota standartgrieķu valoda. Kipras dialekta leksiskā līdzība ar jaungrieķu valodu ir 84—93%, tāpēc neapmācītiem grieķiem ir grūti saprast šo dialektu. Tomēr pats paveids ir vairāku dialektu kontinuums, uz kura pamata pēc masveida iedzīvotāju pārvietošanās 20. gadsimta 70. gados izveidojās vietējā kipriešu koine.

Pēc izolācijas 12. gadsimta beigās kipriešu dialektu vairāk ietekmēja svešvalodu sistēmas nekā mūsdienu Grieķijas dialektus. To visvairāk ietekmēja arābu, turku, franču, itāļu un angļu valoda. Kipras dialektu ietekmēja arī vietējās salu arābu un turku valodas variācijas.

## Ārējās saites
Ordu

**Ordu** () ir pilsēta Turcijas ziemeļaustrumos pie Melnās jūras, un ir Ordu ila administratīvais centrs. Pilsēta izvietojusies gleznainā reģionā starp jūru un Pontijas kalnu grēdām. 2020. gadā Ordu dzīvoja 229 tūkstoši iedzīvotāju. Ordu ir nozīmīgs reģionālais centrs, kas apvieno saimnieciskās, pārvaldes un kultūras funkcijas. Tā ir labi pazīstama ar savu lauksaimniecības specializāciju, īpaši kā viens no pasaules vadošajiem lazdu riekstu audzēšanas un eksporta reģioniem. Šī nozare ir galvenais pilsētas saimniecības balsts līdzās zivsaimniecībai, pārtikas pārstrādei un pakalpojumu sektoram. Kultūras ziņā Ordu saglabājusi reģionālās tradīcijas, folkloru un vietējo virtuvi, kā arī piedāvā plaukstošu kultūras dzīvi ar muzejiem, festivāliem un izglītības iestādēm, tostarp Ordu Universitāti. Tā ir arī pievilcīgs galamērķis iekšzemes un ārvalstu tūristiem, pateicoties piekrastes novietojumam, dabas ainavām un attīstītajai infrastruktūrai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Agate Marija Bukša

**Agate Marija Bukša** (dzimusi ) ir latviešu aktrise.

Mācījusies Siguldas Valsts ģimnāzijā. 2025. gadā Latvijas Kultūras akadēmijā absolvējusi režisora Elmāra Seņkova vadīto dramatiskā teātra aktieru kursu.

Kopš 2024. gada ir Latvijas Nacionālā teātra aktrise.

## Lomas teātrī
* Villija / "Ugunsblaktis" (pēc Maksa Friša lugas "Bīdermans un dedzinātāji") LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Mārcis Broks (2022);
* Lomas / "Rīt būs labāk" LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Elmārs Seņkovs (2023);
* Severīna / Pēteris Pētersons "Mirdzošais un tumši zilais" LKA E. Smiļģa Teātra muzejā, rež. Ralfs Liepa (2023);
* Natalka Averčenko / Elza Marta Ruža / Matīss Kaža "Maigā vara" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Matīss Kaža (2023);
* Viktors Viktorovičs / Nikolajs Erdmans "Pašnāvnieks" LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Toms Treinis (kursa darbs, 2024);
* Sebastians / Viljams Šekspīrs "Divpadsmitā nakts" LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Linda Kalniņa (2024);
* Hemons / Žans Anuijs "Antigone" LKA teātra mājā "Zirgu pasts", rež. Mārcis Broks (2024);
* Helēna / Alberts Bels "Cilvēki laivās" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Inese Mičule (2024);
* Loma / "Kristāla bērni" (stāstu kolāža) Latvijas Kultūras akadēmijā, rež. Elmārs Seņkovs (2024);
* Betija / Frensiss Skots Ficdžeralds "Lieliskais Getsbijs" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Indra Roga (2024);
* Diāna Kristensena, programmu daļas vadītāja / Lī Hols, Padijs Čajefskis "Nacionālais kanāls" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Matīss Kaža (2025);
* Otrs / Juns Ūlavs Fose "Es esmu vējš" Rīgas cirkā, rež. Mārcis Broks (2025);
* Svaista / Rainis "Indulis un Ārija" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Indra Roga (2025);
* Tedija / Astrida Lindgrēne "Mēs, Sālsvārnas salas vasarnieki" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Paula Pļavniece (no 2025);
* Īva Heringtone, teātra fane / Mērija Orra "Viss par Ievu" Latvijas Nacionālajā teātrī, rež. Ināra Slucka (2025);
* Lomas / Mārcis Broks, Elizabete Šiklova "Svētvieta" Dirty Deal Teatro (2026)

## Ārējās saites
* Agate Marija Bukša Latvijas Nacionālais teātris
* Agate Marija Bukša izrades.lv
Asterolepis dellei

***Asterolepis dellei*** ir devona bruņuzivju suga, kas dzīvoja Austrumeiropas platformas ziemeļrietumu daļā vidusdevonā, živetas laikmetā un tās paliekas ir atrodamas burtnieku svītas nogulumos. Sugu 1940. gadā aprakstīja vācbaltiešu paleontologs Valters Gross par holotipu ņemot galvas vairoga laterālo kaulu. Suga nosaukta latviešu ģeologa Nikolaja Delles vārdā. Šīs sugas pārstāvji bija izplatīti Baltijā, Krievijā un Baltkrievijā.

## Apraksts
Galvas vairogs ir ļoti izliekts. Platuma attiecība aizmugurējo sāna stūru (*plc*) līmenī pret garumu pa mediālo līniju sastāda apmēram 116. Priekšējā (preorbitālā) daļa ir salīdzinoši gara. Galvas vairoga rostrālā mala gandrīz divas reizes ir īsāka par pakauša malu. Pakauša mala ir nedaudz izliekta. *[[Postpineale]]* un *[[nuchale]]* ir pagarināti. *D.end.* atveres ir lielas un izvietotas tuvu viena pie otras. *[[Laterale]]* ir plats, ar garu priekšējo daļu. *[[PMD]]* ir ļoti velvēts ar labi attīstītu mediālo ribu. Kauli no ārpuses ir ornamentēti ar ļoti sīkiem pauguriņiem, kuri saplūst skaidri izteiktās radiālās rindās.

## Salīdzinājums
*Asterolepis dellei* pēc galvas vairoga formas (V. Karatajūtes-Talimā rekonstrukcija) ir nedaudz līdzīga Skotijas sugai *[[Asterolepis thule]]*. Abām šīm sugām *postpineale* ir izstiepta. Arī *nuchale* ir līdzīgās formās. Pēc *nuchale* formas un iekšējās virsmas uzbūves *A. dellei* ir līdzīga *[[Asterolepis essica]]* no Baltijas agrās frānas nogulumiem. Atšķirībā no citām astrolepidīdu sugām uz *nuchale* iekšējās virsmas ir attīstītas lēzenas *cr.pto.* ribas. Šīm pašām sugām ir salīdzinoši līdzīgs pēc formas arī galvas vairoga laterālais kauls (*laterale*). Krasas atšķirības ir novērojamas kaulu ārējās virsmas ornamentējumā: *A. dellei* pēc ornamentējuma atgādina frānas sugu *[[Asterolepis radiata]]*. Atšķirība ir tāda, ka *A. dellei* kaulus klājošās ribiņas ir sīkas un blīvi izvietotas, bet turpretī *A. radiata* tās ir lielas un izvietotas reti. Par *A. dellei* ķermeņa bruņas formu ir grūti spriest, jo daudzi tās kauli nav zināmi. Pati raksturīgākā iezīme, kas atšķir *A. dellei* no citām sugām, ir kaulu ribainais ornamentējums.

## Izplatība
Suga ir izplatīta Latvijā, Salacas krastos pie Mazsalacas, Rojas krastos, Rīgas līča austrumu piekrastē, urbumos, burtnieku svītā, Krievijā, Ļeņingradas apgabalā Lugas upes krastos pie Bežanu ciema, Pleskavas apgabalā Jogļinas krastos Bezvas un Stolbu ciemu apkārtnē, Baltkrievijā urbumos, polockas svītā.

## Atsauces
Sicīlijas arābu iekarojumi

thumb|Arābu iekarojumi Sicīlijā un Itālijas dienvidos
**Sicīlijas arābu iekarojumi** (arābu: فتح صقلية, *Fath Siqilliyya*) bija karadarbības process, kurā musulmaņu karaspēks, galvenokārt Ziemeļāfrikas Aglabīdu emirāta (Abāsīdu kalifāta vasalis) vadībā, laika posmā no 827. līdz 902. gadam pakāpeniski iekaroja Sicīliju. 

Šie iekarojumi ievadīja gandrīz divus gadsimtus ilgu islāma klātbūtni salā, kuras laikā izveidojās Sicīlijas emirāts.

## Vēsturiskais konteksts
thumb|Eiropa 9. gadsimtā
9. gadsimtā Vidusjūras reģions piedzīvoja pastāvīgu cīņu starp kristīgajām Bizantijas un Franku impērijām un islāma kalifātiem. Sicīlija, kas bija stratēģiski svarīga Bizantijas province, kļuva par ieinteresētības objektu arābu musulmaņu varām, kuras jau bija nostiprinājušās Ziemeļāfrikā, Spānijā un Tuvajos Austrumos. Aglabīdu emirāts ar galvaspilsētu Kairavānā meklēja iespējas paplašināt savu ietekmi.

## Iekarošanas sākums
Sicīlijas iekarošana sākās 827. gadā, kad bizantiešu komandieris Eifrims (*Euphemius*), kurš bija sacēlies pret imperatora varu un pasludinājis sevi par salas imperatoru, lūdza palīdzību Aglabīdiem. Pretī palīdzībai viņš apsolīja nodot Sicīliju viņu varā. Aglabīdu emirs Zeids ibn Ikrima nosūtīja armiju 10 000 karavīru sastāvā, ko vadīja Asads ibn al-Furāts — cienījams jurists un karavadonis.

## Galvenie posmi un kaujas
* 827–831: Pēc izsēšanās Mazārā musulmaņi pakāpeniski virzījās uz Palermo. Pilsēta tika ieņemta 831. gadā, kļūstot par arābu pārvaldītās Sicīlijas galvaspilsētu.
* 831–878: Pēc Palermo krišanas musulmaņi nostiprināja savas pozīcijas rietumu Sicīlijā, veicot reidus un aplenkumus citās pilsētās. Cīņas turpinājās ar mainīgām sekmēm. Sirakūzas – viens no galvenajiem bizantiešu cietokšņiem – krita tikai 878. gadā.
* 878–902: Vēl aptuveni 25 gadus musulmaņi pabeidza salas iekarošanu, pakļaujot pēdējās Bizantijas kontrolētās teritorijas, tai skaitā Taormīnu, kas padevās 902. gadā.

## Pārvalde un kultūra
Pēc iekarošanas Sicīlija tika iekļauta Aglabīdu pārvaldē un vēlāk Fatimīdu, bet reālo varu īstenoja vietējie emiri. Sala kļuva par nozīmīgu islāma kultūras un zinātnes centru. Lielā daļa iedzīvotāju pieņēma islāmu, taču salas daudzveidīgais etniskais sastāvs — grieķi, latīņi, berberi, arābi un vēlāk normāņi — saglabājās.

Musulmaņu pārvaldē tika uzlabota lauksaimniecība, ieviešot jaunus apūdeņošanas paņēmienus un kultūras (piemēram, citrusaugļus, cukurniedres, rīsus). Arābu valoda kļuva par administrācijas valodu, bet tika lietota arī grieķu un latīņu valoda.

## Musulmaņu valdīšanas beigas
Arābu vara Sicīlijā sāka vājināties 11. gadsimtā iekšējo nemieru un ārējo draudu dēļ. Normāņu iebrukums sākās 1061. gadā un noslēdzās 1091. gadā ar pilnīgu salas pārņemšanu.
## Ārējās saites
Sezari slimība

thumb|Sezari slimība
**Sezari slimība** ir reta un agresīva ādas T-limfomu forma, kas pieder pie cutānas (ādas) T-šūnu limfomu grupas. Tā ir sistēmiska slimība, kuras gadījumā ļaundabīgās T-šūnas ne tikai infiltrē ādu, bet arī nonāk asinīs un limfmezglos.

Sezari slimību uzskata par progresējošu mikozes fungoides stadiju vai par atsevišķu slimības formu. Galvenie simptomi ir plašs, smags ādas apsārtums (eritrodermija), zvīņošanās, intensīvs nieze, kā arī limfmezglu palielināšanās un Sezari šūnu klātbūtne perifērās asinīs. Šīs ļaundabīgās šūnas ir patoloģiskas T-limfocītu formas ar raksturīgu kodola morfoloģiju. 

Slimība progresē lēni, taču tai ir slikta prognoze, īpaši bez ārstēšanas. Diagnoze tiek noteikta, veicot ādas biopsiju, asins šūnu morfoloģijas izmeklēšanu un imunofenotipēšanu. Ārstēšanas iespējas ietver fototerapiju, interferonu, retinoīdus, sistēmisku ķīmijterapiju, imūnterapiju un dažos gadījumos – kaulu smadzeņu transplantāciju.

## Ārējās saites
Radioaktīvais piesārņojums

[thumb|Radioaktīvais piesārņojums [Pripjata|Pripjatā]]
**Radioaktīvais piesārņojums** ir cilvēka vai dabas izraisīta radioaktīvo vielu klātbūtne vidē tādā koncentrācijā, kas var apdraudēt dzīvos organismus un ekosistēmas. 

Tas rodas, kad radioaktīvās vielas – piemēram, urāns, plutonijs, jods-131, cēzijs-137 un citas – nonāk atmosfērā, ūdenī vai augsnē un izstaro jonizējošo starojumu. Šāda piesārņojuma avoti var būt gan dabīgi (piemēram, radons no zemes dzīlēm), gan mākslīgi – galvenokārt kodolieroču izmēģinājumi, kodolenerģijas ražošana, kodolavārijas (piemēram, Čornobiļas vai Fukusimas katastrofa), nepareiza radioaktīvo atkritumu apsaimniekošana, kā arī rūpnieciskās vai medicīniskās darbības, kurās izmanto radioaktīvas vielas.

Radioaktīvā piesārņojuma ietekme ir atkarīga no starojuma veida, devas un iedarbības ilguma. Jonizējošais starojums var bojāt šūnu DNS, izraisīt mutācijas, vēzi, iedzimtus defektus un citas veselības problēmas gan cilvēkiem, gan dzīvniekiem. Augi var uzkrāt radionuklīdus, tādējādi piesārņojot pārtikas ķēdi. Piesārņojums var būt lokāls (piemēram, ap kodolobjektiem) vai globāls, jo daļiņas var pārvietoties ar vējiem un ūdens straumēm lielos attālumos.

## Ārējās saites
Arlekīno ihtioze

thumb|Bērns ar Arlekino ihtiozi
**Arlekīno ihtioze** (latīņu: *Ichthyosis harlequin*) ir ārkārtīgi reta un smaga ģenētiska ādas slimība, kas pieder pie iedzimto ihtiožu grupas. Tā izpaužas jaundzimušajiem un raksturojas ar ārkārtīgi sabiezinātu, sacietējušu, plēkšņainu ādu, kas veido lielas, daudzstūrainas ragveida plāksnes, atdalītas ar dziļām plaisām. Šī slimība rada ādas barjeras funkcijas traucējumus, izraisot nopietnas problēmas ar termoregulāciju, šķidruma zudumu un uzņēmību pret infekcijām.

## Cēloņi
Arlekīno ihtiozi izraisa mutācija ABCA12 gēnā, kas atbild par tauku transportēšanu šūnās un ādas šūnu normālu attīstību. Slimība tiek pārmantota autosomāli recesīvā veidā – bērns saslimst tikai tad, ja viņš no abiem vecākiem manto bojāto gēnu.

## Simptomi
Jaundzimušie ar šo slimību piedzimst ar biezām, stīvām ādas plāksnēm, kas ierobežo kustības, izraisa izteiktu deformāciju sejā (plakstiņu, lūpu un deguna novietojums var būt patoloģiski mainīts), un rada augstu risku elpošanas un barošanās traucējumiem. Bez ārstēšanas vairums bērnu agrāk nomira dažu dienu vai nedēļu laikā pēc dzimšanas.

## Ārstēšana un prognoze
Mūsdienās, pateicoties uzlabotai intensīvajai aprūpei, ādas mitrināšanai, antibiotiku lietošanai infekciju kontrolei un retinoīdu terapijai (piemēram, ar acitretīnu), daži pacienti var izdzīvot un sasniegt pieauguša cilvēka vecumu, lai gan ar pastāvīgu ādas aprūpes nepieciešamību. Tomēr slimība būtiski ietekmē dzīves kvalitāti.
## Ārējās saites
Hroniska slimība

**Hroniska slimība** ir ilgstoša vai pastāvīga slimība, kas parasti attīstās pakāpeniski un ilgst vairāk nekā trīs mēnešus, bieži visu cilvēka dzīvi. Šādas slimības nav pilnībā izārstējamas, bet tās var kontrolēt ar ārstēšanu un dzīvesveida izmaiņām.

## Piemēri

* cukura diabēts
* hipertensija (paaugstināts asinsspiediens)
* astma
* hroniska obstruktīva plaušu slimība (HOPS)
* reimatoīdais artrīts.

## Galvenās iezīmes

* Ilgstoša norise
* Nepilnīga vai neiespējama izārstēšana
* Nepieciešama regulāra ārstēšana un uzraudzība
* Var ietekmēt dzīves kvalitāti un darbaspējas

## Ārējās saites
Burkinafaso olimpiskajās spēlēs

**[[Burkinafaso]]** sportisti piedalījušies ir visās **[[vasaras olimpiskās spēles|vasaras olimpiskajās spēlēs]]**, kas tiek rīkotas kopš 1988. gada. Ar savu iepriekšējo nosaukumu Augšvolta (VOL) valsts startēja arī 1972. gadā. Pēc piedalīšanās desmit dažādās olimpiskajās spēlēs Burkinafaso ieguva savu pirmo olimpisko medaļu 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, ko izcīnīja trīssoļlēcējs Igs Fabriss Zango Trīssoļlēkšanas sacensībās. Ziemas olimpiskajās spēlēs nav startējis neviens Burkinafaso sportists.
## Dalības

### Vasaras olimpiskās spēles


* 1896−1968 —  

* ** [[1972. gada vasaras olimpiskās spēles|1972 Minhene]] — [[Burkinafaso 1972. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 

* ** [[1976. gada vasaras olimpiskās spēles|1976 Monreāla]] — ** 
* ** [[1980. gada vasaras olimpiskās spēles|1980 Maskava]] — ** 
* ** [[1984. gada vasaras olimpiskās spēles|1984 Losandželosa]] — ** 

* ** [[1988. gada vasaras olimpiskās spēles|1988 Seula]] — [[Burkinafaso 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** [[1992. gada vasaras olimpiskās spēles|1992 Barselona]] — [[Burkinafaso 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** [[1996. gada vasaras olimpiskās spēles|1996 Atlanta]] — [[Burkinafaso 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** [[2000. gada vasaras olimpiskās spēles|2000 Sidneja]] — [[Burkinafaso 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** [[2004. gada vasaras olimpiskās spēles|2004 Atēnas]] — [[Burkinafaso 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** [[2008. gada vasaras olimpiskās spēles|2008 Pekina]] — [[Burkinafaso 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** [[2012. gada vasaras olimpiskās spēles|2012 Londona]] — [[Burkinafaso 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** [[2016. gada vasaras olimpiskās spēles|2016 Riodežaneiro]] — [[Burkinafaso 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** [[2020. gada vasaras olimpiskās spēles|2020 Tokija]] — [[Burkinafaso 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 
* ** ''[[2024. gada vasaras olimpiskās spēles|2024 Parīze]]'' — [[Burkinafaso 2024. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|tika pārstāvēta]]** 

*  *[[2028. gada vasaras olimpiskās spēles|2028 Losandželosa]]* — *nākotnes notikums*


## Sportisti

### Sportistu skaits
#### Vasaras olimpiskās spēles

### Medaļas vasaras olimpiskajās spēlēs

### Medaļas pa vasaras sporta veidiem

## Medaļnieki
[thumb|[Igs Fabriss Zango izcīnījis olimpiskajās spēlēs 1 bronzas medaļu]]
### Vasaras olimpiskajās spēles

## Karognesēji
*Karognesēji, kas nesuši karogus  olimpisko spēļu atklāšanas ceromonijās.*

### Vasaras olimpiskajās spēles

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* 
*
Riubranku (upe)

**Riubranku** ( — ‘Baltā upe’) ir upe Brazīlijā, Amazones pietekas Riunegru garākā pieteka. Sākas Gvajānas plakankalnē Roraimas štatā, saplūstot Urarikoerai ar Takutu. Plūst dienvidu virzienā pa Amazones līdzenumu, ieplūst Riunegru pie Karvueiru. Pašas Roubranku garums ir , bet kopā ar garāko satekupi Urarikoeru — . Lielākās pietekas ir Mukažai, Katrimani (labās) un Anava (kreisā). Lielākā pilsēta krastā ir Roraimas štata galvaspilsēta Boavista. Kuģojama līdz Karakarai, kur upe no plakankalnes noplūst līdzenumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sicīlijas emirāts

thumb|Itālija 1000. gadā (Sicīlijas emirāts iekrāsots gaiši zaļā krāsā)
**Sicīlijas emirāts** bija islāma valsts, kas pastāvēja Sicīlijas salā no 831. līdz 1091. gadam. To izveidoja Aglabīdu dinastija no Ziemeļāfrikas pēc salas iekarošanas, un vēlāk tā nonāca Fatimīdu kalifāta pārvaldībā.

Emirāta galvaspilsēta bija Palermo. Musulmaņu valdīšanas laikā Sicīlijā valdīja salīdzinoša reliģiskā tolerance, ļaujot līdzās pastāvēt musulmaņiem, kristiešiem un ebrejiem. Tika ieviestas jaunas lauksaimniecības metodes, attīstījās arhitektūra, zinātne un literatūra.

Emirāts beidzās 1091. gadā pēc normaņu iekarojuma, taču arābu kultūras un valodas ietekme saglabājās vēl gadsimtiem ilgi.

## Ārējās saites
Aleksejs Zubrickis

**Aleksejs Zubrickis** (*Алексей Витальевич Зубрицкий*; dzimis ) ir Ukrainā dzimis Krievijas kosmonauts, lidotājs, majors rezervē.

## Dzīves sākums un izglītība
Aleksejs Zubrickis piedzima 1992. gada 22. augustā Ukrainā, Zaporižjas apgabala Volodimirovskes ciemā.

2009. gadā Zubrickis absolvēja Zaporižjas kolēģiumu *Elint*.
2013. gada 27. septembrī viņš absolvēja Ivana Kožeduba Harkivas Gaisa spēku universitāti, iegūstot militāro vadību, aviācijas vienību operāciju vadību ar specializāciju "Lidmašīnu lidojuma ekspluatācija un kaujas pielietošana".

## Militārais dienests
No 2013. līdz 2014. gadam Aleksejs Zubrickis dienēja par pilotu Ukrainas Gaisa spēku 204. Sevastopoles taktiskās aviācijas brigādes aviācijas vienībā, kas izvietota Belbekas lidlaukā Sevastopoles pilsētā Krimas.

Pēc Krievijas veiktās Krimas aneksijas 2014. gada martā Zubrickis turpināja dienestu tajā pašā vietā, bet jau Krievijas Gaisa spēku 38. iznīcinātāju aviācijas pulkā.
2014. gada decembrī viņš turpināja dienestu 31. iznīcinātāju aviācijas pulkā Rostovas apgabala Miļļerovas pilsētā.
2015. gada jūlijā Zubrickis tika pārcelts turpmākajam dienestam uz 960. gaisa desanta pulku Krasnodaras apgabala Primorskoahtarskā. Viņš lidoja ar triecienlidmašīnām *[[Su-25]]*.
Zubrickis ir piedalījies Sīrijas pilsoņu karā.

2024. gadā, beidzoties līguma termiņam, viņš atvaļinājās no bruņotajiem spēkiem majora pakāpē.

Plašsaziņas līdzekļi ziņoja, ka 2025. gada martā Vinnicas pilsētas tiesa aizmuguriski piesprieda Aleksejam Zubrickim 15 gadu cietumsodu par valsts nodevību un dezertēšanu.

## Kosmiskā karjera
2017. gada 14. martā Aleksejs Zubrickis pieteicās 2. atklātajam iesaukumam kosmonautu nodaļā.
Zubrickis izturēja atlasi, un 2018. gada 10. augustā viņu apstiprināja par kosmonautu kandidātu.

2018. gada 1. novembrī Zubrickis tika pārcelts uz Jurija Gagarina Kosmonautu sagatavošanas centru, uzņemts kosmonautu grupā un uzsāka vispārējo kosmonauta apmācību.
2019. gada augustā viņš izgāja niršanas apmācību Krievijas Ārkārtas situāciju ministrijas Noginskas glābšanas centrā, 30. augustā veiksmīgi nokārtoja eksāmenu un ieguva kvalifikāciju "ūdenslīdējs".
2020. gada 24. novembrī Zubrickis nokārtoja valsts eksāmenu pēc vispārējā kosmosa mācību kursa pabeigšanas, un 2. decembrī viņam piešķīra kosmonauta izmēģinātāja kvalifikāciju.

2022. gada 20. janvārī Kosmonautu atlases starpresoru komisija Alekseju Zubricki apstiprināja SKS 72. ekspedīcijas pamatapkalpē.
2024. gada 21. augustā viņu apstiprināja par SKS 73. ekspedīcijas pamatapkalpes lidojuma inženieri, startējot ar kosmosa kuģi *Sojuz MS-27*.

Alekseja Zubricka pirmais kosmiskais lidojums sākās 2025. gada 8. aprīlī, ar kosmosa kuģi *[[Sojuz MS-27]]* dodoties uz Starptautiskajā kosmosa staciju.

## Kosmisko lidojumu kopsavilkums

## Atsauces

## Ārējās saites

* ЗУБРИЦКИЙ Алексей Витальевич ФГБУ "НИИ ЦПК имени Ю.А.Гагарина", 
* Алексей Витальевич Зубрицкий astronaut.ru,