open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ernsts Felle

**Ferdinands Ernsts Felle** (; dzimis , miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Felle startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Vācijas komandas *Ludwigshafener Ruder Verein* dalībniekiem. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu startējot otrajā fināla braucienā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ernsts Felle (Olympics profils) 
* Ernsts Felle (Olympedia profils) 
* Ernsts Felle (Sports Reference profils)
Oto Fikkeizens

**Oto Fikkeizens** (; dzimis , miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās zelta un bronzas medaļas ieguvējs.

Fikkeizens ir startējis divās vasaras olimpiskajās spēlēs — 1900. gadā un 1912. gadā. Abās šajās olimpiskajās spēlēs viņš startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnās. Olimpiskajās spēlēs viņš bija Vācijas airētāju komandas *Ludwigshafener Ruderverein* dalībnieks. 1900. gadā viņš šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu, savukārt 1912. gadā viņš disciplīnā ieguva zelta medaļu. 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oto Fikkeizens (Olympics profils) 
* Oto Fikkeizens (Olympedia profils) 
* Oto Fikkeizens (Sports Reference profils)
Denjels Gafords

**Denjels Gafords** (; dzimis  Arkanzasas štatā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē centra un spēka uzbrucēja pozīcijā. 2025. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Dalasas "Mavericks".

## Karjera
Augstskolu basketbolā pārstāvēja NCAA komandu Arkanzasas Universitātes "Razorbacks".

### NBA
Pēc divām sezonām augstskolu basketbolā 2019. gada NBA draftā viņu Čikāgas "Bulls" izraudzījās ar kopējo 38. numuru otrajā kārtā. "Bulls" sastāvā D. Gafords bija rezervists, spēlējot arī G Līgas komandā *[[Windy City Bulls]]*.

2021. gada martā D. Gafords tika aizmainīts uz Vašingtonas "Wizards" trīs komandu maiņas darījumā, kurā bija iesaistīta arī Bostonas "Celtics", bet "Wizards" atstāja Mo Vāgners. Pirmajā nepilnajā sezonā D. Gafords bija "Wizards" rezerves centra spēlētājs, taču ar otrās sezonas sākumu nostiprinājās komandas starta pieciniekā.

2021. gada 18. oktobrī D. Gafords noslēdza trīs gadu līgumu ar "Wizards", kura ietvaros paredzēts 40,2 miljonu dolāru liels atalgojums. 2022. gada aprīlī aizvadīja karjeras rezultatīvāko spēli, gūstot 24 punktus uzvarā pār Minesotas "Timberwolves" (132—114).

2024. gada februārī D. Gafords tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks" pret Ričonu Holmsu un nākotnes drafta izvēli. Drīz pēc pievienošanās "Mavericks" viņš uzstādīja rekordu, trāpot grozā 33 metienus pēc kārtas, kas bija augstākais šāds sasniegums kopš Vilta Čemberlena 35 iemestajiem metieniem pēc kārtas 1967. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Svētā brieža nogalināšana

**"Svētā brieža nogalināšana"** () ir 2017. gada Īrijas un Apvienotās Karalistes psiholoģiska šausmu trillera filma, kuras režisors ir Jorgs Lantims. Filmā galvenās lomas atveido Kolins Ferels, Nikola Kidmena, Berijs Kjogans, Refija Kesidija, Sanijs Saldžiks, Ališija Silverstone un Bills Kemps. Filmas stāsts ir balstīts uz sengrieķu dramaturga Eiripīda traģēdijas "Ifigēnija Aulidā".

Filma ir par sirds ķirurgu Stīvenu Mērfiju (Ferels), kurš slepeni sadraudzējas ar pusaugu zēnu (Kjogans), kuram ir saistība ar viņa pagātni. Viņš iepazīstina puisi ar savu ģimeni, kura sāk noslēpumaini slimot.

Filmas pirmizrāde notika  70. Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Filma ieguva kinofestivāla balvu par labāko scenāriju. Filma ieguva pozitīvas kritiķu atsauksmes un nopelnīja 7 miljonus ASV dolāru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Peters Mahajdīks

**Peters Mahajdīks** (, dzimis 1961. gada 1. jūnijā Bratislavā) ir mūsdienu slovāku komponists, skaņu un vizuālais mākslinieks, kurš kopš 1992. gada dzīvo Berlīnē. Mahajdīks ir komponējis mūziku gandrīz visos žanros, tostarp orķestrim, korim, kamermūziku, solo instrumentam, klavierēm un ērģelēm, kā arī liturģiskos darbus un himnas.

## Ievērojamākie skaņdarbi
* *Behind The Waves* (2016)
* *Namah* (2000) stīgu orķestrim
* *Gegen.Stand* (2019)
* *Wie der Wind in den Dünen* (2010) stīgu orķestrim
* *Double Bayan Concerto* (2008)
* *Haiku* (2016) soprānam, klarnetei un klavierēm
* *Passing Through Nothing* (2021) stīgu kvartets
* *To The Rainbow So Close Again* (2003) stīgu kvartets

## Ārējās saites
* Personiskā vietne
* Skaņdarbu saraksts
Čārlijs Kaufmans

**Čārlzs Stjuarts Kaufmans** (, dzimis ) ir amerikāņu scenārists, producents, režisors un rakstnieks.

Scenārija autors tādām veiksmīgām filmām kā "Būt par Džonu Malkoviču" (1999), "Adaptācija" (2002) un "Gaišo atmiņu mūžīgais starojums" (2004). Kaufmana pirmā režisētā filma ir "Sinekdoha, Ņujorka" (2008), ko kinokritiķis Rodžers Īberts 2009. gadā nodēvēja par desmitgades labāko filmu. Vēlāk veidojis animācijas filmu "Anomalisa" (2015) un psiholoģisko trilleri *[[I'm Thinking of Ending Things]]* (2020).

Kaufmanu uzskata par vienu no sava laika ievērojamākajiem kinoscenāristiem. Viņš četras reizes ir nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai: divreiz par labāko oriģinālscenāriju filmām "Būt par Džonu Malkoviču" un "Gaišo atmiņu mūžīgais starojums", par labāko adaptēto scenāriju filmai "Adaptācija" un par labāko animācijas filmu ("Anomalisa"). Par scenāriju filmai "Gaišo atmiņu mūžīgais starojums" saņēmis Oskaru. Ieguvis arī trīs BAFTA kino balvas. Trīs Kaufmana scenāriji parādās *[[Writers Guild of America]]* "101 visu laiku labāko scenāriju" sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ana de Armasa

**Ana Selija de Armasa Kaso** (; dzimusi ) ir kubiešu izcelsmes aktrise.

Dzimusi Kubā, 18 gadu vecumā pārcēlusies uz Madridi, Spāniju, kur no 2007. līdz 2010. gadam viņa piedalījās populārā pusaudžu seriālā *[[El Internado]]*. Vēlāk pārcēlusies uz Losandželosu, ASV, kur viņa piedalījās angļu valodas filmās "Tuk-tuk" (2015), "Kara suņi" (2016) un *[[Hands of Stone]]* (2016). Starptautisku atpazīstamību ieguvusi ar lomu Denī Vilnēva zinātniskās fantastikas filmu "Pa asmeni skrejošais 2049" (2017). Ieguvusi Zelta globusa balvu kā labākā aktrise komēdijā vai mūziklā par filmu "Uz nažiem" (2019). Piedalījusies arī filmās "Spiegu tīkls" (2019), "Nav laiks mirt" (2021), *[[The Gray Man]]* (2022), "Blondīne" (2022), *[[Ghosted]]* (2023), "Ēdene" (2024) un "Balerīna" (2025).

## Ārējās saites
Acu zobs (filma)

**"Acu zobs"** (; *Kynodontas*) ir 2009. gada Grieķijas psiholoģiskā drāmas filma, kuras režisors ir Jorgs Lantims. Filmā galvenās lomas atveido Krists Stergioglu, Mišela Velija, Angeliki Papolia, Marija Coni un Krists Pasalis.

Filma ir par māti un tēvu, kuri savus trīs bērnus iesloga un audzina nožogotā ēkā. Bērniem nav zināšanu par ārpasauli; viņu vecāki saka, ka viņi būs gatavi doties prom, kad zaudēs savu acu zobu.

"Acu zobs" pirmizrāde notika  Kannu kinofestivālā, kur tā saņēma *[[Un Certain Regard]]* balvu. Filma tika nominēta 83. Kinoakadēmijas balvai kategorijā labākā filma svešvalodā. "Acu zobs" saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, raksturojot to kā "melnu, sirreālu un murgainu" un dēvējot to par vienu no nozīmīgākajām grieķu filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kresta līcis

**Kresta līcis** ( — ‘krusta līcis’;  — ‘izliekums’;  — ‘līcis’) ir Beringa jūras Anadiras līča daļa tā ziemeļos. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Iviltinas rajonā. Austrumos līci norobežo Čukču pussala, dienvidu robeža tiek vilkta no Mēskina raga austrumos līdz Ueļkaļas ragam rietumos. Krasti lielākoties krauji, krastos pārpurvota tundra, ziemeļos — kalnu tundra. Līcim vairāki lieli atzari, galvenie no kuriem ir Kengiņina, Eteļkujima un Egvekinotas līči ziemeļdaļā. Ietek vairākas nelielas upes.

Pirmais no eiropiešiem līci apmeklēja Semjons Dežņovs 1648. gadā. Tagadējo nosaukumu līcim piešķīra Vitusa Beringa ekspedīcija 1728. gadā par godu Svētā Krusta dienai. Krasti mazapdzīvoti, vienīgās pastāvīgās apdzīvotās vietas ir Egvekinota, Koņergina un Ueļkaļa.

## Atsauces
Kenets Brana

**Sers Kenets Čārlzs Brana** (, dzimis ) ir Ziemeļīrijas aktieris un kinorežisors. Ieguvis Amerikas Kinoakadēmijas balvu par oriģinālscenāriju filmai "Belfāsta" (2021).

Brana ir gan režisējis, gan attēlojis galveno lomu vairākās Viljama Šekspīra lugu adaptācijās, kā "Henrijs V" (1989), "Liela brēka, maza vilna" (*Much Ado About Nothing*, 1993), "Otello" (*Othello*, 1995), "Hamlets" (*Hamlet*, 1996), "Veltas pūles mīlā" (*Love's Labour's Lost*, 2000) un "Kā jums tīk" (*As You Like It*, 2006). Par filmu "Henrijs V" nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai gan kā labākais aktieris, gan kā labākais režisors. Par filmu "Hamlets" nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko adaptēto scenāriju.

Piedalījies tādās filmās kā "Slavenība" (1998), "Mežonīgie rietumi" (1999), "Ceļš uz Eldorado" (2000), *[[Conspiracy]]* (2001), "Harijs Poters un Noslēpumu kambaris" (2002), *[[Warm Springs]]* (2005), "Valkīra" (*Valkyrie*, 2008), "Radio pirāti" (2009), "7 dienas un naktis ar Merilinu Monro" (2011), "Denkerka" (2017) un *[[Tenet]]* (2020), "Openheimers" (2023). Par filmu "7 dienas un naktis ar Merlinu Monro" Brana saņēma Oskara nomināciju kā labākais aktieris otrā plāna lomā.

Brana ir režisējis un attēlojis galveno lomu filmās "Mirt vēlreiz" (1991), "Slepkavība Austrumu ekspresī" (2017), "'Nāve uz Nīlas" (2022) un "Pārdabiskais Venēcijā" (2023). Režisējis tādas filmas kā ''Swan Song'' (1992), "Mērijas Šellijas Frankenšteins" (*Mary Shelley's Frankenstein*, 1994), "Burvju flauta" (*The Magic Flute*, 2006), "Okšķeris" (*Sleuth*, 2007), "Tors" (2011), "Pelnrušķīte" (*Cinderella*, 2015) un "Belfāsta" (2021). Branas īsfilma *Swan Song* tika nominēta Oskara balvai kā labākā īsfilma. Par filmu "Belfāsta" Brana tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai trīs kategorijās, no kurām vienu balvu saņēma par labāko oriģinālscenāriju. Līdz ar to Brana kļuva par pirmo, kas nominēts septiņās dažādās ASV Kinoakadēmijas balvas kategorijās, apsteidzot Voltu Disneju, Alfonso Kuaronu un Džordžu Klūniju, kuri tikuši nominēti sešās kategorijās.

## Ārējās saites
Konrāds IV

**Konrāds IV** (, dzimis 1228. gadā, miris 1254. gadā) bija vācu Hoenštaufenu dinastijas valdnieks, Jeruzalemes karalis (kā Konrāds II), Itālijas karalis (kā Konrāds IV), Sicīlijas karalis (kā Konrāds I). Pretendēja uz Svētās Romas impērijas imperatora troni.

## Dzīvesgājums
Dzimis Svētās Romas impērijas ķeizara Frīdriha II un Izabellas II ģimenē. Viņš bija imperatora otrās laulības vienīgais dēls, bet māte mira dzemdībās, atstājot dēlam mantojumā Jeruzalemes karaļa titulu, ko Konrāds ieguva kopš dzimšanas.

Līdz 1235. gadam dzīvoja Sicīlijas Karalistē, bet pēc tam devās uz vācu zemēm. Švābijas hercogs no 1235. gada. 1237. gadā 9 gadu vecumā Vīnē ievēlēts par Romiešu karali un kronēts par Itālijas karali, kopš tā laika bija tēva varas pārstāvis vācu zemēs. Lai arī šo titulu neatzina Romas pāvests Gregors IX, tas nozīmēja, ka Konrāds kļūs par nākamo Svētās Romas impērijas imperatoru. Pēc tēva Frīdriha II atcelšanas no troņa 1245. gadā Konrāds vācu zemēs karoja pret diviem troņa pretendentiem — Heinrihu Raspi un Holandes Vilhelmu II, kam bija Romas pāvesta atbalsts.

Saņemot ziņas par Frīdriha II nāvi, Konrāds 1251. gada oktobrī izlēma doties uz savas dzimtas pārvaldīto Sicīlijas Karalisti. Ieradies Itālijā, Konrāds sasauca tikšanos ar Lombardijas pilsētu pārstāvjiem. 1252. gada 8. janvārī viņš ieradās Sicīlijā, kur viņu sagaidīja reģents un pusbrālis Manfreds. Sicīlijā pret Hoenštaufenu varu bija sākušies vairāki dumpji, kurus Manfreds apspieda. Manfreds arī bija uzsācis neveiksmīgas sarunas ar pāvestu Inocentu IV par iespēju viņam kļūt par Sicīlijas karali Konrāda vietā. Sarunas ar pāvestu par to, lai tas kronētu Konrādu par imperatoru, bija neveiksmīgas, pāvestam atsakoties pieņemt viena Hoenštaufenu pārstāvja varu gan impērijā, gan Sicīlijā. Dumpju apspiešana karalistē turpinājās līdz 1253. gadam, kad pēc vairāku mēnešu aplenkuma 10. oktobrī tika iekarota Neapole. Konrāds atsāka sarunas ar pāvestu, kas turpinājās līdz 1254. gada februārim, pāvestam joprojām atsakoties atzīt Konrādu par likumīgu imperatoru, un 1254. gada aprīlī pāvests Konrādu izslēdza no baznīcas. Konrāds gatavojās karagājienam pret pāvestu un viņa atbalstītājiem Lombardijas līgā, taču mira no malārijas 1254. gada 21. maijā.

## Atsauces
Kamilla Bartone

**Kamilla Bartone** (dzimusi ) ir latviešu tenisiste. Bartone pārī ar Oksanu Seļehmetjevu uzvarēja 2019. gada ASV atklātā čempionāta meiteņu dubultspēļu turnīrā.

## Biogrāfija
K. Bartone tenisu sāka spēlēt sešu gadu vecumā un galvenokārt spēlē ITF turnīrus, kuros līdz šim izcīnījusi vienu titulu vienspēlēs un vienu dubultspēlēs. WTA pamatturnīrā debitēja 2019. gada *Baltic Open* dubultspēļu turnīrā pārī ar Kseniju Alešinu.

2020. gadā medijos parādījās informācija, ka K. Bartone turpmāk varētu pārstāvēt Vāciju.

2022. gada vasarā tenisiste paziņoja, ka pārtrauc profesionālā tenisa karjeru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Teniss 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Teniss]] [[2004. gada vasaras olimpiskās spēles|2004. gada vasaras olimpiskajā spēlēs]]** norisinājās no 15. līdz 22. augustam Atēnās, Atēnu olimpiskajā tenisa centrā uz cietā seguma kortiem. Šī bija pirmā reize, kad tenisistiem olimpiskajās spēlēs bija iespējams nopelnīt ranga punktus.

Medaļas tika sadalītas četrās disciplīnās — vīriešu un sieviešu vienspēlēs un vīriešu un sieviešu dubultspēlēs.

## Medaļnieki
Provideņijas rajons

**Provideņijas rajons** (, , ) ir Krievijas Čukotkas autonomā apvidus administratīvais rajons tā ziemeļaustrumos. Administratīvais centrs ir Provideņijas pilsētciemats. Pašvaldības nozīmē rajona teritorijā izveidots Provideņijas pilsētas apvidus (*Провиденский городской округ*); sīkāka administratīvā iedalījuma rajonā nav.

## Ģeogrāfija
Rajons izvietojies Čukotkas autonomā apvidus austrumu daļā Čukču pussalā. Rietumos robežojas ar Iviltinas rajonu, austrumos — ar Čukotkas rajonu. Dienvidaustrumos krastus apskalo Beringa jūra, dienvidrietumos — Anadiras līcis. Kopējais krasta līnijas garums ir ap 850 km, lielākajā daļā tā izrobota ar līčiem un fjordiem. Rajona teritorijas lielāko daļu aizņem Čukču kalniene. Rajona teritorijā ietilpst vairākas piekrastes salas, lielākās no kurām ir Arakamčečena un Itigrana. Daudz upju, lielākās no kurām ir Jonaivēma, Nuņamovāma, Kurupka un Enmeļena.

Rajona lielākā daļa izvietojusies dienvidos no polārā loka, tā ainavu veido galvenokārt tundra un kalnu tundra. Valda mūžīgais sasalums. Ievērojama klimatisko apstākļu dažādība — piekrastē valda piejūras klimats, 50—100 km joslā gar piekrasti — mēreni kontinentāls, bet centrālajā daļā — krasi kontinentāls. Gada kopējais nokrišņu daudzums piekrastē 250—350 mm, tālāk no piekrastes to daudzums samazinās uz pusi.

Rajona teritorijā bagātīgas derīgo izrakteņu atradnes — zelts, sudrabs, alva, varš,  dzīvsudrabs, urāns, bet rūpnieciska ieguve netiek veikta.

Liela daļa rajona teritorijas ietilpst Beringijas nacionālajā parkā (Provideņijas iecirknis).

## Vēsture
Rajons dibināts 1957. gada 25. aprīlī, nodalot teritoriju no Čukotkas rajona. Par rajona centru kļuva Provideņijas ciemats.

## Iedzīvotāji
Provideņijas rajons vēsturiski ir jaukta čukču un eskimosu apdzīvota teritorija. Rajona teritorijā dzīvo ap 3500 iedzīvotāju, no tiem 60% — rajona centrā Provideņijā, kur mīt 2141 cilvēks. Citas rajona pastāvīgi apdzīvotās vietas ir Novoje Čapļinas (378 iedzīvotāji), Nunligranas (302), Sireņiku (402), Enmeļenas (307) un Janrakinnotas (314) ciemi. No visiem rajona iedzīvotājiem 37 % ir čukči, bet 19 % — eskimosi (to lielākais īpatsvars Krievijā).

Rajona teritorijā divas funkcionējošas vai slēgtas polārstacijas — Buhta Provideņija un Misčapļina.

## Atsauces

## Ārējās saites
Miķelis Veide

**Miķelis Vilhelms Veide** (1869—1941) bija latviešu kuģinieks, tālbraucēju kapteinis.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1869. gada 10. augustā Ainažu pagasta *Milleros* kuģu īpašnieka, kapteiņa un viena no Ainažu jūrskolas dibinātājiem Jura Veides ģimenē. Mācījies un 1892. gadā absolvējis Ainažu jūrskolu ar tālbraucēju kapteiņa diplomu.

1893. un 1894. gadā bijis kapteinis uz tēvam piederošā burinieka — trīsmastu barkentīnas *Georg*. Pēc tam līdz pat Pirmajam pasaules karam bijis kapteinis uz ārzemju tvaikoņiem *Consul Thorsoe* un *Christian Nebe*.
Pēc Pirmā pasaules kara atgriezies Latvijā un 1920. gadu sākumā bijis tvaikoņa *Krīvs* kapteinis. No 1926. līdz pat 1940. gadam bijis Latvijas Tirdzniecības flotes tvaikoņa *[[Kalpaks (kuģis)|Kalpaks]]* kapteinis.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā pārcelts par kapteini uz tvaikoņa *Imanta* vēl pēc tam uz Lietuvas tvaikoņa *Kretinga*. 1941. gada vasarā tvaikonis piedalījās Tallinas ostas evakuācijā uz Ļeņingradu un 15. augustā kuģi Somu jūras līcī sabombardēja Somijas kara aviācija. Gājis bojā kopā ar kuģi.

## Atsauces
36A. autobusu maršruts (Rīga)

**36a. autobusu maršruts** bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Imantas līdz Vakarbuļļiem.

36. autobusu maršruta kopējais garums bija 49,742 km. Maršruta **[[Imanta (Rīga)|Imanta]]** — **[[Vakarbuļļi]]** kopējais garums bija 24,990 km, bet maršruta **[[Vakarbuļļi]]** — **[[Imanta (Rīga)|Imanta]]** kopējais garums bija 24,752 km.

Darbdienās pa 36a. autobusu maršrutu kursēja 8 autobusi, tāpat arī brīvdienās — 7 autobusi.

36a. autobusu maršrutu apkalpoja RPPU 

Maršrūts tika slēgts 2006. gada 1. janvārī

Pēdēja nedēļa kursēja Darba dienās - 8 autobusi un Brīvdienās - 7 autobusi

## Maršruts
**[[Imanta (Rīga)|Imanta]]** — **[[Vakarbuļļi]]** kursēja pa šādām ielām: Airītes iela, Kurzemes prospekts, Jūrmalas gatve, Anniņmuižas bulvāris, Bebru iela, Kurzemes prospekts, Kleistu iela, Lielā iela, Silikātu iela, Gaigalas iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela, Parādes iela, Dzintara iela, Ilmeņa iela un ceļš bez nosaukuma.

**[[Vakarbuļļi]]** — **[[Imanta (Rīga)|Imanta]]** kursēja pa šādām ielām: ceļš bez nosaukuma, Ilmeņa iela, Dzintara iela, Parādes iela, Flotes iela, Kapteiņu iela, Gobas iela, Stūrmaņu iela, Gaigalas iela, Silikātu iela, Lielā iela, Kleistu iela, Kurzemes prospekts, Bebru iela, Anniņmuižas bulvāris, Jūrmalas gatve un Kurzemes prospekts.

## Pieturvietas
36a. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 80 pieturas. Maršrutā **[[Imanta (Rīga)|Imanta]]** — **[[Vakarbuļļi]]** ir 41 pietura, bet maršrutā **[[Vakarbuļļi]]** — **[[Imanta (Rīga)|Imanta]] 5** ir 38 pieturas.

## Skatīt arī

* Rīga
* Autobusu satiksme Rīgā
* Trolejbusu satiksme Rīgā
* Tramvaju satiksme Rīgā
* Sabiedriskais transports Rīgā
* Rīgas satiksme
* Rīgas metropolitēns

## Atsauces
Endrū Mountbatens-Vindzors

**Endrū Alberts Kristians Edvards Mountbatens-Vindzors** (; dzimis 1960. gada 19. februārī), iepriekš zināms kā **Princis Endrū, Jorkas hercogs**, ir Lielbritānijas karaliskās ģimenes loceklis. Viņš ir karaļa Čārlza III brālis un, kā karalienes Elizabetes II un Edinburgas hercoga prinča Filipa trešais bērns (otrais dēls), Endrū ir astotajā vietā Lielbritānijas troņa mantošanas rindā.

Endrū dienēja Karaliskajā flotē kā helikoptera pilots un instruktors un kā karakuģa kapteinis. Folklendu kara laikā viņš veica vairākas misijas. 1986. gadā viņš apprecējās ar Sāru Fērgusoni un tika iecelts par Jorkas hercogu. Viņiem ir divas meitas, princeses Beatrise un Eiženija. Viņu laulība, izšķiršanās 1992. gadā un formāla šķiršanās 1996. gadā, izpelnījās plašu plašsaziņas līdzekļu atspoguļojumu. Endrū 10 gadus līdz 2011. gada jūlijam bija Apvienotās Karalistes īpašais pārstāvis starptautiskās tirdzniecības un investīciju jautājumos.

## Apsūdzības
2019. gadā Virdžīnija Džufre (*Giuffre*) apsūdzēja Endrū par seksuālu vardarbību pret bērnu, apgalvojot, ka 2001. gadā viņš Džefrija Epstīna rīkotā pasākumā uzsāka seksuālu saskarsmi ar viņu, zinot, ka viņa tolaik bija 17 gadus veca un nepilngadīga. Pēc negatīvas sabiedrības reakcijas uz BBC televīzijas interviju 2019. gada novembrī, kurā viņš noliedza Džufres apgalvojumus, apgalvojot, ka neatceras, ka būtu ticies ar viņu, un viņa sakariem ar Epstīnu, Endrū uz laiku atkāpās no sabiedriskajiem pienākumiem.

2022. gada janvārī Endrū kļuva par apsūdzēto tiesas prāvā par seksuālu vardarbību, ko pēc Džufres iesnieguma ierosināja Ņujorkas štatā. Endrū ir Epstīna darījumu kriminālizmeklēšanas lietā minēta persona; ASV varas iestādes iesniedza Apvienotajai Karalistei savstarpējās juridiskās palīdzības pieprasījumu, lai viņu oficiāli nopratinātu. 2022. gada 13. janvārī Endrū zaudēja savus militāros goda titulus un atteicās no dažādu labdarības organizāciju goda patrona lomas, un tika paziņots, ka viņš aizstāvēs prasību kā "privātpersona".

2025. gada oktobrī, turpinoties strīdiem par Endrū saistību ar Epstīnu, Bekingemas pils paziņoja, ka Čārlzs III ir uzsācis "oficiālu procesu", lai atņemtu viņam statusu, titulus un apbalvojumus. Viņam tika arī nosūtīts oficiāls paziņojums par izvākšanos no savas dzīves vietas Karaliskajā ložā, kā arī viņa profils tika dzēsts no oficiālās karaļnama tīmekļa vietnes. Tikmēr valdība paziņojusi, ka nav plānots pieņemt likumu, kas oficiāli atceltu Endrū no troņa pēctecības līnijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Novoje Čapļina

**Novoje Čapļina** (, ) ir nacionālais eskimosu ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Provideņijas rajonā. Izvietojies Beringa jūras Tkačena līča ziemeļu krastā 25 km no rajona centra Provideņijas, ar kuru savienota ar autoceļu. 

Ciems dibināts 1958. gadā, kad uz Tkačena līča piekrasti pārvietoja eskimosus no vairākiem "neperspektīvajiem" ciemiem un apmetnēm, tajā skaitā senā Unazikas ciema Čapļina ragā, no kura cēlies nosaukums. Ciemā ir skola, bērnudārzs, kultūras centrs, feldšeru punkts, bibliotēka, pasts, veikals, maizes ceptuve, enerģiju un siltumu nodrošina vietējā energocentrāle. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir zveja un jūras dzīvnieku medības (vaļi, valzirgi, roņi).

## Atsauces

## Ārējās saites
* basov_chukotka "Домашнее село" Новое Чаплино
22A. autobusa maršruts (Rīga)

**22a. autobusu maršruts** bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tika nodrošināti no Katedrales Rīgas centrā līdz starptautiskajai lidostai "Rīga" Mārupes novadā.

Maršruta kopējais garums sasniedza 26,5 km. Virziena **[[Esplanāde (Rīga)|Katedrale (Esplanāde)]]** — **[[Starptautiskā lidosta "Rīga"|Lidosta "Rīga"]]** kopējais garums bija 11,5 km, bet virziena **[[Starptautiskā lidosta "Rīga"|Lidosta "Rīga"]]** — '''Katedrale''' '''(Esplanāde)''' kopējais garums bija 12 km. 

Pārvadājumus maršrutā nodrošināja RPPU  un SIA "Rīgas satiksme" 6.  autobusu parks. Darba dienās pa maršrutu kursēja 4 autobusi, bet brīvdienās – 3 autobusi.

Maršruts tika slēgts 2009. gadā 1. janvarī.

## Maršruts
Virzienā **[[Rīgas Kristus Piedzimšanas katedrāle|Katedrāle]]** — **[[Starptautiskā lidosta "Rīga"|Lidosta "Rīga"]]** autobusi kursē šādās ielās: Brīvības bulvāris, Kalpaka bulvāris, Krišjāna Valdemāra iela, Vanšu tilts, Krišjāna Valdemāra iela, Kalnciema iela, Lielirbes iela, Kārļa Ulmaņa gatve, P133 (Rīga un Mārupes novads), Ziemeļu iela (Mārupes novads) un lidostas "Rīga" pievedceļš (Mārupes novads).

Virzienā **[[Starptautiskā lidosta "Rīga"|Lidosta "Rīga"]]** — **[[Rīgas Kristus Piedzimšanas katedrāle|Katedrāle]]** autobusi kursē šādās ielās: lidostas "Rīga" pievedceļš (Mārupes novads), P133 (Mārupes novads un Rīga), Kārļa Ulmaņa gatve, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Krišjāna Valdemāra iela, Vanšu tilts, Krišjāna Valdemāra iela, Elīzabetes iela, Brīvības bulvāris.

## Pieturvietas
22a. autobusu maršrutā bija 14 pieturas, virzienā '''Katedrāle (Esplanāde)''' — **[[Starptautiskā lidosta "Rīga"|Lidosta "Rīga"]]** bija 7 pieturas, arī virzienā **[[Esplanāde (Rīga)|Katedrāle (Esplanāde)]]** — **[[Abrenes iela (Rīga)|Abrenes iela]]** bija 7 pieturas.

## Atsauces


## Skatīt arī

* Rīga
* Autobusu satiksme Rīgā
* Trolejbusu satiksme Rīgā
* Tramvaju satiksme Rīgā
* Sabiedriskais transports Rīgā
* Rīgas satiksme
* Rīgas metropolitēns
Ueļkaļa

**Ueļkaļa** (), arī **Valkalļana** ( — ‘ar žokļiem’) vai **Valkalika** () ir nacionālais eskimosu ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Iuļtinas rajonā. Izvietojies Beringa jūras Kresta līča rietumu krastā pie tā ieejas 117 km no rajona centra Egvekinotas. 

Ciemu 1922. gadā dibinājuši no Čapļina raga izceļojušie eskimosi. 2. pasaules kara laikā ciems bija viena no pieturvietām Aļaskas—Sibīrijas (*Alsib*) lidmašīnu pārdzīšanas maršrutā no ASV uz PSRS Eiropas daļu — Ueļkaļa bija pirmā pieturvieta maršruta PSRS daļā. Līdz 2000. gadu sākumam līdzās ciemam bija stacionētas vairākas bruņoto spēku apakšvienības, tajā skaitā troposfēras radioreleju stacija. Ciemā ir skola, bērnudārzs, kultūras centrs, feldšeru punkts, bibliotēka, sporta komplekss, pasts, veikals, maizes ceptuve. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir zveja un jūras dzīvnieku medības.

## Atsauces

## Ārējās saites
* basov_chukotka Один час в Уэлькале
* Konstantin K. Эскимосский поселок Уэлькаль
Kārlis Goslers

**Kārlis Heinrihs Goslers** (; dzimis , miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Goslers startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija Vācijas airēšanas komandas *Der Hamburger und Germania Ruder Club* stūrmanis. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja zelta medaļu, startējot otrajā fināla braucienā. Sacensībās viņš startēja kopā ar saviem brāļiem Oskaru un Gustavu. 

Viņš tika nogalināts Morī le Montuā, Marnas departamentā, Pirmā pasaules kara laikā. 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kārlis Goslers (Olympics profils) 
* Kārlis Goslers (Olympedia profils) 
* Kārlis Goslers (Sports Reference profils)
Melvins Daglass

**Melvins Daglass** (, dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris.

Daglass ir dzimis Meikonā, Džordžijas štatā. Viņa tēvs bija ebreju emigrants no Rīgas.

Savu atpazīstamību ieguvis 30. gados, kad vairākās filmās attēlojis galvenos tēlus. 1939. gadā kopā ar Grētu Garbo attēlojis galveno lomu romantiskajā komēdijā *[[Ninotchka]]*. Par lomām filmās *[[Hud]]* (1963) un *[[Being There]]* (1979), Daglass saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvas kategorijā labākais aktieris otrā plāna lomā. Ieguvis arī Zelta globusa balvu un Tony balvu. Piedalījies tādās filmās kā *[[The Old Dark House]]* (1932), "Sievietes seja" (1941), *[[I Never Sang for My Father]]* (1970), *[[The Candidate]]* (1972), "Īrnieks" (1976), *[[The Changeling]]* (1980) un *[[Ghost Story]]* (1980).

## Atsauces

## Ārējās saites
Heinrihs Raspe

**Heinrihs Raspe** (dzimis , miris ) bija Tīringenes landgrāfs no 1231. līdz 1239. gadam un no 1241. gada līdz savai nāvei. Ar pāvesta aktīvu atbalstu 1246. gadā ievēlēts par Romiešu karali, lai potenciāli, ar pāvesta atbalstu, ieņemtu Svētās Romas impērijas troni.

1226. gadā Heinriha brālis Ludvigs IV nomira pa ceļam uz Sesto krusta karu. Heinrihs kļuva par brāļadēla Hermaņa reģentu. Dažu gadu laikā Heinriham izdevās padzīt jauno brāļadēlu un viņa māti Ungārijas Elizabeti un ap 1231. gadu pašam kļūt par Tīringenes valdnieku. 1242. gadā, kopā ar Bohēmijas karali Vāclavu I, imperators Frīdrihs II Heinrihu Raspi iecēla par vienu no sava mantinieka Konrāda aizbildņiem un padomniekiem.

Nebeidzamie pāvesta un baznīcas konflikti ar imperatoru Frīdrihu II noveda pie pāvesta idejas par sev paklausīgāka imperatora — Heinriha Raspes — ievēlēšanu. Romas pāvests Inocents IV nosūtīja vēstules vācu augstmaņiem, norādot, ka Frīdrihs II ir atkārtoti izslēgts no baznīcas un gāzts no troņa, un kā paklausīgiem baznīcas kalpiem par jauno valdnieku tiem jāievēl Heinrihs Raspe. Šiem lūgumiem laicīgo augstmaņu vidū nebija rezultātu, un neviens no viņiem nepiedalījās nelielajā Hohheimā sasauktajās imperatora vēlēšanās. Šeit sanāca tikai baznīcas augstmaņi — Maincas, Trīres, Ķelnes, Brēmenes arhibīskapi, kā arī Mecas, Špeieres un Strasbūras bīskapi. 1246. gada maijā par Romiešu karali ievēlēja Heinrihu Raspi. Uzreiz pēc ievēlēšanas pāvests Heinriham nosūtīja 10 000 sudraba marku, ko vēlāk papildināja ar vēl 15 000.

Heinriha Raspes pirmais solis bija noslēgt vienošanos ar Lombardijas līgas pilsētām un veidot savu karaspēku. Tikmēr 18 gadus vecais Konrāds pulcināja imperatoram lojālos un paklausīgos augstmaņus savā armijā. Heinrihs izmantoja pāvesta un baznīcas plašos līdzekļus, lai piekukuļotu vairākus Konrāda atbalstītājus. Kaujas dienā divi švābu augstmaņi dezertēja no Konrāda armijas ar saviem 2000 kareivjiem. Sekoja Heinriha uzvara un Konrāda bēgšana. Kaujas rezultātā Bādenes markgrāfs un vairāki citi augstmaņi izlēma pāriet Heinriha Raspes pusē. Konrādu turpināja atbalstīt Bavārijas hercogs.

Nostiprinājis savas pozīcijas, Heinrihs plānoja turpināt karagājienu Švābijā, 1247. gada janvārī sākot Ulmas aplenkumu, taču slimība lika viņam kampaņu pārtraukt un atgriezties Tīringenē. Viņa veselību vēl vairāk iedragāja kritiens no zirga. 1247. gada 16. februārī viņš mira Vartburgā.

Heinriha Raspes jaunākais brālis landgrāfs Konrāds neilgu laiku bija Teitoņu ordeņa lielmestrs.

## Atsauces
Reliģiskās prasības ASV valsts amatpersonām

thumb|
**Reliģiskās prasības valsts amatpersonām** ir likumos noteikti ierobežojumi ieņemt valsts amatus kādu reliģiju piederīgajiem vai ateistiem. '''ASV''' federālajā līmenī šādas prasības ir aizliegtas ar ASV Konstitūciju, bet atsevišķās ASV pavalstīs jeb štatos šādas prasības pastāv.

Reliģiski motivēti ierobežojumi amatu ieņemšanai ASV teritorijā sākās britu koloniju laikā, kad par oficiālu ticību tika atzīts anglikānisms, savukārt katoļticīgajiem kolonistiem bija aizliegts piedalīties vēlēšanās un ieņemt pārvaldes amatus. Pēc ASV Neatkarības iegūšanas, 1788. gadā stājoties spēkā ASV Konstitūcijai, uz reliģiskās piederības balstīti ierobežojumi Savienoto Valstu līmenī tika aizliegti.

1961. gadā ASV Augstākā tiesa izskatīja lietu "Torkaso pret Votkinsu", kurā tā pieņēma lēmumu par labu ateistam Torkaso, kurš, stājoties notāra amatā, nevēlējās zvērēt Dievam, kā to noteica Mērilendas Konstitūcija. Šis Augstākās tiesas lēmums nevarēja nenoteikt par pienākumu mainīt štatu likumus, taču tas radīja precedentu, pēc kura līdzīgus lēmumus, atzīstot štata konstitūcijas noteiktus pantus par neatbilstošiem ASV Konstitūcijai, pieņēma arī atsevišķu štatu tiesas.

Mūsdienās reliģiskas prasības valsts amatus ieņemošajiem ir noteiktas šādu štatu konstitūcijās: Teksasa, Ārkanzasa, Misisipi, Tenesī, Ziemeļkarolīna, Dienvidkarolīna, Pensilvānija, Mērilenda. Tās neierobežo kaut kādu konfesiju pārstāvjus, bet izpaužas kā nosacījums, ka valsts amatpersonām faktiski jābūt monoteistiem.
Aberācija (astronomija)

**Aberācija** astronomijā ir parādība, kas rada debess objektu šķietamu kustību ap to patieso atrašanās vietu atkarībā no novērotāja ātruma. Tās rezultātā objekti šķiet pārvietoti novērotāja kustības virzienā, salīdzinot ar to redzamo stāvokli, kad novērotājs ir nekustīgs. Leņķa izmaiņas ir v/c, kur c ir gaismas ātrums un v novērotāja ātrums. "Zvaigžņu" vai "ikgadējās" aberācijas gadījumā zvaigznes redzamā pozīcija novērotājam uz Zemes periodiski mainās gada laikā, mainoties Zemes kustības virzienam, kad tā riņķo ap Sauli, ar maksimālo leņķi aptuveni 20 loka sekundes.

Termins “aberācija” vēsturiski tika lietots, lai apzīmētu vairākas saistītas parādības saistībā ar gaismas izplatīšanos kustīgos ķermeņos. Aberācija atšķiras no paralakses, kas ir relatīvi tuvu esoša objekta redzamā stāvokļa izmaiņas, ko mēra kustīgs novērotājs, attiecībā pret attālākiem objektiem, kas nosaka atskaites rāmja punktus. Paralakses lielums ir atkarīgs no objekta attāluma no novērotāja, bet aberācijas nav.

Aberācija ir nozīmīga astronomijas vēsturē, jo tai ir nozīme gaismas, elektromagnētisma teoriju un, visbeidzot, speciālās relativitātes teorijas attīstībā. Pirmo reizi astronomi to novēroja 1600. gadu beigās, meklējot zvaigžņu paralaksi, lai apstiprinātu Saules sistēmas heliocentrisko modeli. Tomēr toreiz tā nebija izprasta kā atsevišķa parādība.1727. gadā Džeimss Bredlijs sniedza tam klasisku skaidrojumu attiecībā uz ierobežoto gaismas ātrumu attiecībā pret Zemes kustību tās orbītā ap Sauli, ko viņš izmantoja, lai veiktu vienu no agrākajiem gaismas ātruma mērījumiem. Tomēr Bredlija teorija nebija savienojama ar 19. gadsimta gaismas teorijām, un aberācija kļuva par galveno motivāciju Augustīna Fresnela (1818. gadā) un Dž. Stoksa (1845. gadā) ētera pretestības teorijām, kā arī Hendrika Lorenca elektromagnētisma ētera teorijai 1892. gadā. Gaismas aberācija kopā ar Lorenca izstrādāto Maksvela elektrodinamikas, kustīgā magnēta un vadītāja problēmu, Maikelsona—Morleja eksperimentu, kā arī Fizo eksperimentu, lika Albertam Einšteinam 1905. gadā izstrādāt speciālās relativitātes teoriju, kas sniedza vispārīgu aberācijas vienādojuma formu šādas teorijas izteiksmē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kardānpārvads

thumb|276px|Kardānpārvads
**Kardānpārvads** ir pārvads, kas pārvada griezes kustību starp vārpstām, kuru asis neatrodas uz vienas taisnes. Kardānpārvads sastāv no krusteņa 90 grādu leņķī, kura tapu gali nostiprināti dzītās un dzenamās vārpstas dakšu gultņojumos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Īrnieks (1976. gada filma)

**"Īrnieks"** () ir 1976. gada Francijas psiholoģiska šausmu filma, kuras režisors ir Romans Polaņskis. Filmā galvenās lomas atveido Polaņskis, Izabella Adžanī, Melvins Daglass, Džo Van Flīta, Rufuss un Šellija Vintersa. Filma ir balstīta uz Rolāna Topora 1964. gada grāmatas *Le locataire chimérique*. "Īrnieks" ir noslēdzošā filma Polaņska "dzīvokļu" filmu triloģijā pēc "Riebums" (1965) un "Rozmarijas bērns" (1968).

Filma ir par klusu vīrieti (Polaņskis), kurš noīrē dzīvokli Parīzē, kur iepriekšējā īrniece mēģināja izdarīt pašnāvību. Drīz vien viņš sāk ieslīgt bīstamā paranojā.

"Īrnieks" pirmizrāde notika . Filma tika izrādīta Kannu kinofestivālā.

## Atsauces

## Ārējās saites
PBK Igaunija

thumb|PBK Igaunija logotips, lietojās no 2021. gada
**PBK Igaunija** bija Latvijas TV kanāls krievu valodā. Kanāls raidīja programmas no kanāla Pirmais Baltijas kanāls un daudzus citus seriālus (piemēram, seriāls no Nīderlandes). Kanāls bija pieejams visos kabeļtelevīzijas, digitāltelevīzijas, un interaktīvās televīzijas pieslēgumos. Kanāls nebija pieejams *Home3* līdz 2022. gada 17. janvārim, jo tika aizvērts PBK Latvija īstā kanāla, kopš pašlaik ir PBK Igaunija, kā arī Lietuvā un Igaunijā (Šajas valstīs iekļauts NTV Mir Baltic un Ren TV Baltic). Pašlaik nav pieejams Go3. Kanālā licence šim kanālam ir kopš 2015. gada 13. marta, bet kanālu izmantoja vēlāk.

## Vēsture
PBK Igaunija tika atvērts 2021. gada aprīlī kā PBK Latvija māsas kanāls un PBK otrais kanāls. Sākotnēji kanālā rādīja filmas un seriālus. Reklāma bija tikai dažreiz. Tāds bija PBK Igaunija līdz 2021. gada septembrim, kad PBK Latvija pārvērtās par kanālu latviešu valodā. Tad pa PBK Igaunija sāka raidīt programmas, kuras agrāk raidīja pa PBK Latvija. Tagad PBK Igaunija ir galvenais PBK kanāls, jo 2021. gada 25. oktobrī PBK Latvija aizvēra pēc NEPLP pieprasījuma. Tā paša gada oktobrī arī tika atvērts kanāls PBK Lietuva, kurš rāda NTV programmas. Kanālam retranslāciju *[[Baltcom]]* beidza 2022. gada 26. februārī Krievijas—Ukrainas kara propagandas dēļ, kā arī *Home3*. 2022. gada 2. martā PBK Igaunija kopā ar PBK Lietuva beidza savu retranslēšanu.
Radža Čari

**Radža Džons Vurputors Čari** (*Raja Jon Vurputoor Chari*, dzimis ) ir ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (*NASA*) astronauts, ASV Gaisa spēku pulkvedis.

## Agrīnā dzīve un izglītība
Radža Čari piedzima Viskonsinas štata Milvoki tēva Srēnivasa V Chari (*Sreenivas V Chari*), dzimuša Indijas Telangānas štatā, un mātes Pegijas Egbertas (*Peggy Egbert*) ģimenē. Viņš bērnību pavadīja Cidarfollsā, Aiovā 1995. gadā Čari beidza Kolumbusas vidusskolu Vaterlo.

Radža Čari iestājās ASV Gaisa spēku akadēmijā Kolorādospringsā, Kolorādo štatā, un 1999. gadā viņš ieguva zinātņu bakalaura grādu astronautikas inženierijā un inženierzinātnēs, ar otršķirīgo jomu matemātikā. Pēc absolvēšanas Čari iestājās Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā Kembridžā, un 2001. gadā ieguva zinātņu maģistra grādu aeronautikā un astronautikas inženierijā.

## Militārā karjera
Pēc studiju beigšanas Radža Čari iestājās Vensas Gaisa spēku bāzes (Oklahoma) pēcdiploma pilota kursos. Viņš piedalījās lidmašīnu *F-15E Strike Eagle* mācībās Seimora Džonsona Gaisa spēku bāzē Ziemeļkarolīnā.
2003. gadā viņš tika pārvietots uz Elmendorfas GSB Aļaskā, un piedalījās Irākas karā.
2006. gadā viņš tika komandēts uz *RAF Lakenheath* bāzi Anglijā.
2007. gadā Čari apmeklēja ASV Jūras spēku izmēģinātājpilotu skolu Patuksentriverā Mērilendā kā gaisa spēku apmaiņas virsnieks.
2008. gadā viņš tika pārcelts uz Inglinas (Eglin) GSB Floridā, kur viņš dienēja par *APG-63* un *APG-82* aktīvās elektroniski skenējošā masīva radara programmas projekta izmēģinātājpilotu.
Čari arī apmeklēja ASV Armijas pavēlniecības un ģenerālštāba koledžu Fortlīvenvortā Kanzasā, ko absolvēja 2012. gada decembrī. Pēc tam viņš dienēja par *CENTCOM* laikjutīgas mērķēšanas virsnieku. 
2015. gadā viņš kļuva par komandējošo virsnieku 461. lidojuma izmēģinātāju eskadriļā Edvardsa GSB Kalifornijā.

## Kosmonauta karjera
2008. gadā Radža Čari pieteicās *[[Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija|NASA]]* 20. astronautu grupas uzņemšanā, bet neizturēja atlasi.

2017. gada 7. jūnijā Radža Čari tika izvēlēts par *NASA* 22. astronautu grupas kandidātu, un augustā viņš sāka divu gadu astronauta apmācību.
2020. gada 10. janvārī viņš ieguva astronauta kvalifikāciju.

2020. gada 9. decembrī Čari tika iekļauts *Artemis* komandā, "lai palīdzētu sagatavot ceļu nākamajām Mēness misijām, tostarp pirmās sievietes un nākamā vīrieša nosūtīšanai pa Mēness virsmu 2024. gadā". 14. decembrī viņš kļuva par pirmo astronautu no 22. grupas, kurš izvēlēts kosmosa misijai — viņu iekļāva *SpaceX Crew-3* apkalpē.

Radžas Čari pirmais kosmiskais sākās 2020. gada 11. novembrī, esot kosmosa kuģa *[[SpaceX Crew-3]]* komandierim. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 66. un 67. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes viņš atgriezās 2022. gada 6. maijā.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

Iziešanas atklātā kosmosā:

## Ārējās saites
* Astronaut Raja Chari  NASA 
* Раджа Джон Вурпутур «Гриндер» Чари astronaut.ru
Viduslietuvas Republika

[thumb|200px|Lietuvas sadalīšana Lietuvas Republikā (pelēka) un Viduslietuvas Republikā (zaļa) pēc 1920. gada. Ar pelēku svītrojumu iezīmēta plānotā [Lietuvas Karaliste (1918)|Lietuvas Karalistes teritorija.]]
**Viduslietuvas Republika** (, ) jeb vienkārši **Viduslietuva** (, ) bija starptautiski neatzīts valstisks veidojums, kuru ar Polijas Otrās republikas atbalstu 1920. gada 12. oktobrī pasludināja Lucjans Žeļigovskis.
1922. gada 20. februārī Viļņas Seims nobalsoja par iekļaušanos Polijas Republikā, Viduslietuvas Republiku likvidēja 1922. gada 24. martā, pievienojot trīs Navahrudakas apriņķus, izveidoja Viļņas Zemi.
1923. gadā Tautu Savienība atzina Polijas tiesības uz Viļņas apgabalu. 1938. gadā Polija, piedraudot Lietuvai ar karu, panāca tās piekrišanu Viļņas apgabala aneksijai Polijas sastāvā.

## Vēsture
Poļu—padomju kara laikā Polijas armija Pilsudska vadībā 1920. gada 16. augustā sāka pretuzbrukumu un septembrī ieņēma Baltkrievijas rietumu daļu. 30. augustā Suvalkos sākās Lietuvas un Polijas sarunas ar Sabiedroto lielvalstu piedalīšanos, kuru noslēgumā Polija 7. oktobrī piekrita parakstīt izlīgumu un atdot Viļņu Lietuvai.
Tomēr jau 8. oktobrī 1. Lietuvas-Baltkrievijas kājnieku divīzijas (*1 Dywizja Litewsko-Białoruska*) komandieris Lucjans Žeļigovskis uzbruka Lietuvas armijas kontrolētajai teritorijai un ieņēma Viļņas apgabalu līdz Ilūkstes apriņķa robežai Latvijā.
Kad 1920. gada 12. oktobrī Rīgas Melngalvju namā parakstīja pamieru starp Krieviju un Poliju, Žeļigovskis Viļņā pasludināja Viduslietuvas Republikas (*Republika Litwy Środkowej*) pagaidu valdības izveidi. 20. — 28. oktobra sarunās Tautu Savienības padome piedāvāja Viļņas konfliktu izšķirt ar visu iedzīvotāju plebiscītu, ko abas puses noraidīja, tad novembra otrajā pusē Želigovska divīzija no jauna uzbruka Širvintas un Ģiedraišu virzienā, 18. novembrī pārraujot fronti. Ar Sabiedroto militāro misiju starpniecību pēc 1920. gada 27. — 29. novembra sarunām Kauņā abas karojošās puses noslēdza pamieru un izveidoja neitrālo zonu.
1921. gada 20. aprīlī Briselē sākās jaunas Lietuvas un Polijas valdību sarunas Tautu Savienības padomes locekļa Beļģijas priekšstāvja Himansa vadībā, kurš piedāvāja Lietuvas un Polijas federācijas priekšlikumu, kuru Lietuvas valdība noraidīja.

1922. gada janvārī, gatavojoties Viļņas Seimeļa vēlēšanām, Viduslietuvas Republikai pievienoja Braslavas un Ļidas apriņķus.
20. februārī Viļņas Seimelis nolēma Viduslietuvas Republiku pievienot Polijai, ko akceptēja Polijas Seims. Viduslietuvas Republika beidza pastāvēt 1922. gada 24. martā un tās teritoriju 13. aprīlī apvienoja ar Navahrudakas vojevodistes ziemeļu daļu, izveidojot Viļņas Zemi. 1923. gada 15. martā neitrālo zonu sadalīja un tai pa vidu nosprauda demarkācijas līniju.

1926. gada 20. janvārī Viļņas Zemi pārdēvēja par Viļņas vojevodisti.

## Administratīvais iedalījums
* Ašmenas apriņķis (*powiat oszmiański*),
* Braslavas apriņķis (*powiat brasławski*),
* Švenčoņu apriņkis (*powiat święciański*),
* Traķu apriņķis (*powiat trocki*),
* Viļņas apriņķis (*powiat wileński*).

## Atsauces

## Ārējās saites
Vīlens

**Vīlens** var būt:

* Glens Vīlens (*Glenn Whelan*; dzimis 1984. gadā) — Īrijas futbolists un futbola treneris;
* Ronijs Vīlens (*Ronald Whelan*; dzimis 1961. gadā) — Īrijas futbolists un futbola treneris.
Nunligrana

**Nunligrana** (, ) ir nacionālais čukču ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Provideņijas rajonā. Izvietojies Čukču pussalas dienvidrietumos Beringa jūras Anadiras līča piekrastē 110 km gaisa līnijā no rajona centra Provideņijas. Tuvākā apdzīvotā vieta ir 30 km attālā Enmeļena ziemeļrietumos, ar kuru savienota ar zemesceļu.

Ciems izveidojies bijušās eskimosu apmetnes vietā un tā nosaukums no eskimosu un čukču valodu elementiem nozīmē ‘mājot savā ciemā’. Ciemā ir internātpamatskola, bērnudārzs, kultūras centrs, feldšeru punkts, bibliotēka, pasts, veikals, maizes ceptuve, enerģiju un siltumu nodrošina vietējā energocentrāle. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība, zveja un jūras dzīvnieku medības (vaļi, valzirgi, roņi).

## Atsauces

## Ārējās saites
* basov_chukotka Нунлигран: песня и село 
* Почти 150 жителей уехали из замерзающего села Нунлигран на Чукотке
Spēļu nakts

**"Spēļu nakts"** () ir 2018. gada ASV asa sižeta kinokomēdija, kuras režisori ir Džons Frānsiss Deilijs un Džonatans Goldsteins. Filmā galvenās lomas atveido Džeisons Beitmens, Reičela Makadamsa, Billijs Magnusens, Šerona Horgana, Lamorne Moriss, Kailija Banberija, Džesijs Plemonss, Maikls Hols un Kails Čāndlers.

Filma ir par draugu grupu, kuru spēļu vakars pārvēršas īstā mistērijā, kad vienu no viņiem nolaupa šķietami zagļi.

"Spēļu nakts" pirmizrāde notika . Filma bija gan kritiski, gan komerciāli veiksmīga, nopelnot 117,7 miljonus ASV dolāru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Šellija Vintersa

**Šellija Vintersa** (, dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise.

Septiņu desmitgadu laikā Vintersa parādījusies daudzās filmās. Par filmām "Annas Frankas dienasgrāmata" (*The Diary of Anne Frank*, 1959) un *[[A Patch of Blue]]* (1965) ieguvusi divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas kategorijā labākā aktrise otrā plāna lomā. Par lomu filmā *[[A Place in the Sun]]* (1951) nominēta labākās aktrises  balvai.

Piedalījusies arī tādās filmās kā "Dubultā dzīve" (*A Double Life*, 1947), *[[Winchester '73]]* (1950), "Mednieka nakts" (1955), "Lolita" (1962), "Alfijs" (*Alfie*, 1966), *[[The Poseidon Adventure]]* (1972), *[[Next Stop, Greenwich Village]]* (1976) "Īrnieks" (1976) un "Pīts un pūķis" (1977).

## Ārējās saites
TV24

**TV24** (līdz 2021. gadam — **RīgaTV 24**) ir televīzijas kanāls Latvijā, kas izveidots 2005. gadā un raida visu diennakti.

No 2005. gada kanāls bija skatāms "Baltkom" (tagad "Baltcom") analogās un digitālās abonenttelevīzijas tīklā, publiskajos monitoros "Narvesen" tirdzniecības punktos Rīgā, tirdzniecības centrā "Mols" un degvielas uzpildes stacijās "Neste", kā arī internetā. 2014. gadā TV24 kļuva par bezmaksas kanālu virszemes TV, aizvietojot kanālu LNT, kurš pārcēlās uz maksas apraidi. 2024. gada septembrī paziņots, ka TV24 pametīs bezmaksas virszemes TV apraidi 2025. gada 1. janvārī.

Kanāls piedāvā informatīvi dokumentālus diskusiju raidījumus, ziņu izlaidumus, kā arī kulinārijas šovus un izklaides raidījumus un cita veida saturu. Medija vadība apgalvo, ka tas ir "vienīgais medijs Latvijā, kas 90% no tā satura veido tiešraidē". Televīzijas pasludinātā misija ir "veicināt iedzīvotāju interesi un aktīvu iesaisti sociālos, politiskos notikumos, veidojot Latviju un Rīgu par labāko vietu pasaulē", bet tās mērķis — "kļūt par galveno informācijas ieguves avotu, kas palīdz pieņemt būtiskus lēmumus".

## Interneta ziņu portāls
Ar laikrakstu "Latvijas Avīze" sākotnēji saistītā interneta ziņu portāla "**LA.LV**" galvenais redaktors Atis Sauka 2020. gada oktobrī paziņoja, ka LA.LV veidos no laikraksta atšķirīgu saturu un maina savu vizuālo identitāti. Tā paša gada maijā portāls paziņoja par iekļaušanos televīzijas kanāla RīgaTV 24 struktūrā, kanālam piedāvājot savu saturu izvietošanai LA.LV.

## Programmas TV24 ēterā
Kopš 2023. gada janvāra:

## Iepriekšējie logotipi

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Una Bušēvica

**Una Bušēvica** (dzimusi ) ir bijusī latviešu tenisiste, tagad tenisa trenere.

## Biogrāfija
Una Bušēvica dzimusi 1973. gadā Rīgā. 2006. gadā beigusi LSPA. No 1992. līdz 1995. gadam viņa ir bijusi Latvijas Federācijas kausa komandas dalībniece ar uzvarēto un zaudēto spēļu bilanci 10:9.
## Atsauces

## Ārējās saites
Gada bezmugurkaulnieks Latvijā

[thumb|200px|2026. gada bezmugurkaulnieks Latvijā — [kolembolas (*Collembola*; attēlā — *[[Orchesella cincta]]*)]]
**Gada bezmugurkaulnieks** ir viens no ikgadējiem Latvijas dabas simboliem, kuru kopš 2008. gada izraugās Latvijas Entomoloģijas biedrība. Iepriekšējos gados par dabas simboliem tika nominēti gan kukaiņi, gan gliemji, taču Latvijā ir vēl daudz citu interesantu bezmugurkaulnieku, par kuriem informēt sabiedrību. Tā kā Latvijas Entomoloģijas biedrība apvieno ne tikai kukaiņu, bet arī citu bezmugurkaulnieku pētniekus, tā uzņēmās turpmāk par Gada simbolu nosaukt arī tādu dzīvnieku, kas nepieder pie kukaiņiem vai gliemjiem. Aicinot dabas pētniekus sūtīt ziņas par saviem novērojumiem, Entomoloģijas biedrības speciālisti var apkopot papildu informāciju par pētītās sugas izplatību Latvijā, tās stāvokli dabā un iepazīstināt sabiedrību ar iegūtajiem rezultātiem.

Par pirmo "Gada nekukaini" kļuva lapseņveida zirneklis, kas pirmoreiz Latvijā tika novērots 2004. gadā. Tikai pēdējās desmitgadēs bija konstatēta šīs sugas izplatība no Vidusjūras zemēm uz ziemeļiem.

## Gada bezmugurkaulnieki Latvijā

## Atsauces
Rita Moreno

**Rita Moreno** (, dzimusi ) ir Puertoriko dzimusi amerikāņu aktrise, dziedātāja un dejotāja.

Savā vairāk nekā 70 gadus ilgajā karjerā Moreno ir piedalījusies daudzās filmās, televīzijas seriālos un lugās. Pazīstama ar savām lomām dažādos mūziklos, kā "Dziedot lietū" (1952), *[[The King and I]]* (1956), "Vestsaidas stāsts" 1961. gada un 2021. gada versijā. Par lomu 1961. gada "Vestsaidas stāstā" Moreno saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā Labākā aktrise otrā plāna lomā. Piedalījusies arī tādās filmās kā *[[Popi]]* (1969), *[[Carnal Knowledge]]* (1971), *[[The Four Seasons]]* (1981), *[[I Like It Like That]]* (1994) un kulta filmā *[[Slums of Beverly Hills]]* (1998).

Pazīstama arī savām lomām tādos televīzijas seriālos kā *[[The Electric Company]]* (1971—1977) un ''Oz'' (1997—2003).

Moreno ir viena no nedaudzajām slavenībām, kuras ir ieguvušas visas četras nozīmīgākās amerikāņu izklaides industrijas balvas: Amerikas Kinoakadēmijas balvu, ''Emmy'' balvu, ''Grammy'' balvu un ''Tony'' balvu. Moreno ir arī to aktieru pulkā, kuri ieguvuši Akadēmijas balvu, *Emmy* balvu un Zelta globusa balvu. Tikai Moreno un Helēna Heisa ir sasniegušas abus. Ieguvusi arī vairākas citas balvas, piemēram, Prezidenta brīvības medaļu, augstāko civilo apbalvojumu ASV.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bramas slēdzene

thumb|Bramas slēdzene
**Bramas slēdzene** bija slēdzene, kuru izgatavoja 1784. gadā un kuru spēja atvērt bez atslēgas tikai pēc 67 gadiem 1851. gadā. Atslēgu izgatavoja angļu daiļamatnieks, galdnieks Džozefs Brama un par slēdzenes atvēršanu viņš izsniedza 200 gineju prēmiju.

## Atsauces