Katiņas slaktiņš

[thumb|235px|Trīs krustu memoriāls [Šventokšižas kalni|Šventokšižas kalnos]]

**Katiņas slaktiņš**, zināms arī kā **Katiņas meža slaktiņš** ( — 'Katiņas noziegums'), bija poļu iedzīvotāju masveida nāvessoda izpilde pēc Padomju varas iestāžu rīkojuma . Aptuvenais upuru skaits bija 22 000, visbiežāk tiek minēts 21 768. Upuri tika nogalināti Katiņas mežā, Kaļiņinas un Harkivas cietumos un citur. Apmēram 8000 no tiem bija poļu virsnieki, kas tika saņemti gūstā 1939. gadā PSRS iebrukuma Polijā laikā, pārējie bija poļi, kas bija tikuši arestēti par "spiegošanu, sabotāžu vai bija žandarmi, zemes īpašnieki, fabriku īpašnieki, advokāti, mācītāji un ierēdņi".

Tā kā Polijas karaklausības sistēma noteica visiem neatbrīvotajiem universitāšu absolventiem kļūt par rezerves virsniekiem, Padomju spēki okupētajā teritorijā sagūstīja lielu daļu poļu inteliģences, arī ebrejus, ukraiņus, gruzīnus un baltkrievus ar Polijas pavalstniecību.

Sākotnēji apzīmējums "Katiņas slaktiņš" attiecās uz Polijas militāro virsnieku no Kozeļskas karagūstekņu nometnes iznīcināšanu Katiņas mežā pie Katiņas un Gņezdovas (aptuveni 19&nbsp;km uz rietumiem no Smoļenskas Krievijā). Tagad to izmanto, lai apzīmētu vienlaicīgo karagūstekņu iznīcināšanu arī ģeogrāfiski attālajā Starobeļskā un Ostaškovā, un politieslodzīto iznīcināšanu Rietumbaltkrievijā un Rietumukrainā, kuri tika nošauti pēc Staļina rīkojuma Katiņas mežā, NKVD () galvenajā mītnē Smoļenskā, Smoļenskas lopkautuvē un cietumos Kaļiņinā (Tverā), Harkivā, Maskavā un citās padomju pilsētās.

Pēc iebrukuma 1941. gadā Nacistiskā Vācija 1943. gadā paziņoja par masu kapu atrašanu Katiņas mežā. Paziņojums noveda pie diplomātisko attiecību pārtraukšanas starp PSRS un Polijas trimdas valdību Londonā. PSRS turpināja noliegt iznīcināšanu līdz 1990. gadam, kad tā beidzot atzina NKVD veiktos noziegumus un sekojošo noklusēšanu. Krievijas Federācijas valdība atzina padomju varas atbildību par slaktiņiem, bet neatzina to par kara noziegumu vai genocīda aktu. Šis atzinums pieprasītu joprojām dzīvo nozieguma veicēju tiesāšanu, ko pieprasīja Polijas valdība. Turklāt Krievijas valdība neatzīst upurus par Staļina represiju upuriem, kas neļauj tos formāli reabilitēt.

## Ieskaņa
[235px|thumb|[Sarkanā armija|Sarkanās armijas sagūstītie poļu karagūstekņi PSRS iebrukumā Polijā]]
[thumb|166px|[Lavrentijs Berija|Lavrentija Berijas 1940. gada 5. marta ziņojums Josifam Staļinam, piedāvājot poļu virsnieku iznīcināšanu]]
[thumb|173px|[Nacistu propagandas plakāts, kas attēlo poļu armijas virsnieku nošaušanu Padomju karavīru izpildījumā ar uzrakstu slovāku valodā "Katiņas mirušo mežs"]]
 Sarkanā armija no austrumiem iebruka Polijā, pārkāpjot Polijas-Padomju Savienības neuzbrukšanas paktu. Šis uzbrukums notika brīdī, kad Polijai jau bija uzbrukusi Nacistiskā Vācija no rietumiem. Vācijas uzbrukums sākās jau . Tajā pašā laikā Lielbritānija, ar kuru Polijai bija noslēgts kopīgs aizsardzības līgums, kā arī Francija, ar kuru bija noslēgta militārā alianse, kura noteica, ka sniegs palīdzību, ja kādai no valstīm uzbrūk, piemēram, kā Vācija uzbruka Polijai, neuzsāka pilnīgi nekādu darbību pret vāciešiem. Protams, arī Padomju armija uzsāka uzbrukumu Polijai, kurš bija jau izplānots, iepriekš noslēdzot starp abām uzbrūkošajām valstīm Molotova—Ribentropa paktu, kurā tika sadalīta arī Polijas teritorija. Sarkanā Armija ātri ielauzās Polijas teritorijā, jo nejuta lielu pretestību no poļiem. No 250 000 līdz 454 700 poļu kareivji kļuva par gūstekņiem un tika internēti. Lielākā daļa tika atbrīvota gandrīz uzreiz, bet 125 000 tika nosūtīti uz iekšējās drošības organizācijām (uz NKVD). Pēc pārbaudēm NKVD 42 400 karavīri atkal tika ātri atbrīvoti. Šie gandrīz 170 000 atbrīvotie kareivji pēc etniskās piederības bija baltkrievi un ukraiņi, kuri dienēja Polijas armijā. 43 000 kareivji, kuri bija dzimuši Rietumpolijā, tajā brīdī Vācijas okupētajā teritorijā, tika nosūtīti vāciešiem. 19. novembrī NKVD bija aptuveni 40 000 karagūstekņi: 8500 virsnieki, 6500 policijas virsnieki un 25 000 kareivji.

## Oriģinālie dokumenti
Autentiskas Padomju dokumentu kopijas, kas saistītas ar Katiņas slaktiņu (otrais dokuments ir iznīcināšanas apstiprinājums, ko parakstījis Josifs Staļins, Vjačeslavs Molotovs, Kliments Vorošilovs, Anastass Mikojans, Mihails Kaļiņins un Lazars Kaganovičs)

Image:1940-03-05 politbiuro.png
Image:1940-03-05 beria1.png
Image:1940-03-05 beria2.png
Image:1940-03-05 beria3.png
Image:1940-03-05 beria4.png


## Ārējās saites

* Katiņas rīkojuma oriģināls
* Ar Katiņu saistīto dokumentu kopa, kas tika nodoti Leham Valensam  
* Padomju avīzes "Izvestia" faksimils ar Burdenko komisijas ziņojumu 
* Alekseja Pamjatņika fotogrāfijas no ekshumācijas Medņojā 1991. gada augustā 
* Divi fragmenti no videoierakstiem no P.Sopruņenko (bijušais NKVD kara noziedznieku nodaļas priekšnieks) nopratināšanas par Katiņas slaktiņu, 29.04.1991. 
* Burdenko komisijas liecinieka Mihaila Krivozerceva intervija 1990. gadā par pierādījumu viltošanu (krieviski ar poļu subtitriem) 
* Katiņas slaktiņa upuru saraksts
* Poļu nāve no Padomju rokas — vietne par Katiņas meža slaktiņu
* Fotogrāfijas no 1943. gada ekshumācijas
* Britu reakcija uz Katiņas slaktiņu, 1943—2003, Eiropas ministrs, Deniss Makšeins
* Katiņas slaktiņš: Īpašo uzdevumu vienības vadītāja skatu punkts
* Katiņa Nirnbergā
* Historians Have Yet to Face Up to the Implications of the Katyn Massacre, Adams Skrupskis, History News Network, 5-17-04
* 10Nov94 H-Diplo posting by Louis R. Coatney, "Argument for Katyn as start & end of Cold War"
* Katiņas meža slaktiņš: raksti un saites
* The Lies of Katyn by Jamie Glazov, FrontPage Magazine, August 8, 2000
* Stalin's Killing Field by Benjamin B. Fischer
* Ferdynand Goetel w Katyniu  — story of one of the Polish members of the 1943 International Commission 
* The Katyn Massacre: An Assesment of its Significance as a Public and Historical Issue in the USA and GB, 1940-1993
* Katiņas fotogalerijas
* Stanisław Szukalski sclupture dedicated Katyń memory

## Atsauces un piezīmes