open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rihards Treijs

**Rihards Treijs** (1931—2013) bija latviešu žurnālists un vēsturnieks, laikraksta Padomju Jaunatne redaktors (1963—1965). Latvijas Universitātes profesors.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gada 21. jūlijā Ventspils apriņķa Popes pagastā zemnieka Ernesta Treija un viņa sievas Elzas ģimenē. Pēc vietējās pamatskolas absolvēšanas viņš mācījās Ventspils 1. vidusskolā. Strādāja Ventspils laikraksta “Brīvā Venta” žurnālistu, tad studēja vēsturi Latvijas Valsts universitātē (1951—1956), bija LVU laikraksta “Padomju Students” atbildīgais sekretāra un redaktors. Turpināja aspirantūras studijas LZA Vēstures institūtā, bija avīzes “Padomju Jaunatne” redaktors (1963—1965). Latvijas PSR Komitejas kultūras sakariem ar tautiešiem ārzemēs valdes loceklis.

Pēc zinātņu kandidāta disertācijas aizstāvēšanas (1967) bija Daugavpils Pedagoģiskā institūta docents un Vēstures katedras vadītājs, vēlāk Latvijas Universitātes Žurnālistikas katedras vadītājs no 1982. līdz 1993. gadam, 1983. gadā Maskavas Valsts universitātē aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju, kuru 1992. gadā nostrificēja par habilitētā doktora zinātnisko grādu vēsturē (*Dr. habil. hist.*). No 2005. gada bija Valsts emeritētais zinātnieks. 2012. gadā tika uzņemts kā vecbiedrs akadēmiskajā vienībā "Austrums".

Miris 2013. gada 29. maijā, apbedīts Popes kapos.

## Darbi
* “Latviešu žurnālistikas vēsture: no pirmsākumiem līdz Pirmajam pasaules karam” (1992, kopā ar Arvīdu Griguli),
* “Latvijas Republikas prese, 1918—1940” (1996, redaktors)
* “Latvijas valsts un tās vīri: Latvijas Republikas valdības. Ministri savos darbos, 1918.—1940.” (1998)
* raksti enciklopēdijā “Latvijas brīvības cīņas, 1918—1920” (1999)
* “Latvijas diplomātija un diplomāti (1918—1940)” (2003)
* Zigfrīds Meierovics (2007)
* Vilhelms Munters (2010)
* Miķelis Valters (2012)

## Atsauces
Neko Viljamss

**Neko Šejs Viljamss** (, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Viljamss pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu *[[Nottingham Forest]]*. Iepriekš spēlējis ''Liverpool''.

Velsas futbola izlases sastāvā debitējis 2020. gadā.

## Sasniegumi
**Liverpool**

* Anglijas Premjerlīga: 2019—20
* FIFA Klubu Pasaules kauss: 2019
**Fulham**

* Anglijas čempionāts: 2021—22

## Ārējās saites
Amazonīts

thumb|Amazonīts
**Amazonīts** ir zaļš tektosilikāta minerāls, kālija laukšpata paveids. Tās ķīmiskā formula ir KAlSi3O8, kas ir polimorfs ortoklazam. Tā nosaukums ir ņemts no Amazones upes, no kuras agrāk tika iegūti zaļi akmeņi, lai gan nav zināms, vai šie akmeņi bijuši amazonīti. Lai gan tas ir ticis izmantots vairāk nekā divus tūkstošus gadu, par ko liecina arheoloģiskie atradumi Ēģiptē un Divupē, neviena seno laiku vai viduslaiku autoritāte to nepiemin. Pirmo reizi par atšķirīgu minerālu to klasificēja tikai 18. gadsimtā. Zaļās un zaļganzilās kālija laukšpatu šķirnes, kas pārsvarā ir triklīnas, tiek apzīmētas kā amazonīti. Tas ir aprakstīts kā "skaista kristalizēta spilgti zaļgani zaļa šķirne" un kā "dzīvīgi zaļa krāsa". To reizēm slīpē un izmanto kā dārgakmeni.
Stefāno Sensi

**Stefāno Sensi** (, dzimis ) ir itāļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2024. gada Sensi pārstāv Itālijas Serie A komandu *[[AC Monza|Monza]]*.

Savu karjeru Sensi sāka Itālijas komandā ''Cesena''. 2016. gadā viņš pievienojās ''Sassuolo''. 2019. gadā Sensi tika izīrēts Milānas "Internazionale", bet jau nākamajā sezonā viņš noslēdza četru gadu līgumu ar komandu.

Itālijas futbola izlases sastāva debitējis 2018. gadā.

## Sasniegumi
**Inter Milan**

* Itālijas Serie A: 2020—21, 2023—24
* Supercoppa Italiana: 2021, 2023

## Atsauces

## Ārējās saites
Denijs Vords

**Denijs Vords** (, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Velsas futbola izlases dalībnieks.

Vords iepriekš ir spēlējis ''Wrexham'' un ''Liverpool'', kā arī ticis izīrēts ''Tamworth'', ''Morecambe'', ''Aberdeen'' un ''Huddersfield Town''.

Velsas futbola izlases sastāvā Vords debitēja 2016. gadā. Pārstāvējis Velsu 2016. gada Eiropas čempionātā.

## Sasniegumi
**Leicester City**

* FA kauss: 2020—21

## Ārējās saites
Konstantīns Tumilis

**Konstantīns Tumilis** jeb **Konstantīns Tumilis-Tumilovičs** (dzimis 1904. gada 21. maijā Rīgā, miris 1959. gadā Melburnā, Austrālijā) bija latviešu filmu režisors un scenārists.

Jau 1920. gados viņš rakstīja scenārijus, dažus izdevās pārdot ārzemju studijām. Bija viens no filmu "Cēsis" (1939) un "Aizsprosts" (1940) scenārija autoriem, filmas "Mūsu zeme" (1931) scenārists un režisors.

Latvijas okupācijas laikā Tumilis strādāja studijā "Rīgas filma", viņa galvenais darbs bija 1942. gada pilnmetrāžas dokumentālā filma "Sarkanā migla".

1944. gada oktobrī viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz Austrāliju.

## Filmogrāfija

* "Mūsu zeme" (režisors, scenārija līdzautors, 1931)
* "Cēsis" (scenārija autors, 1939)
* "Aizsprosts" (scenārija autors, 1940)
* "Sarkanā migla" (režisors, 1942)

## Atsauces
Maskavas Valsts konservatorija

thumb|264x264px|Maskavas konservatorija
thumb|264x264px|Maskavas konservatorijas Lielā zāle
**Pētera Čaikovska Maskavas Valsts konservatorija** (krievu: *Московская государственная консерватория им. П. И. Чайковского*) — mūzikas augstskola, kas atrodas Krievijas galvaspilsētā Maskavā. Viena no vadošajām mūzikas augstskolām Krievijā un visā pasaulē. Dibināta 1866. gadā. Konservatorijas pastāvēšanas laikā to ir absolvējuši daudzi pasaulē ievērojami mūziķi. Maskavas konservatorijas Lielā zāle ir arī viena no labākajām un populārākajām klasiskās mūzikas koncertzālēm Maskavā, kur notiek arī slavenais Starptautiskais Čaikovska konkurss.

## Vēsture
Konservatoriju 1866. gadā izveidoja Nikolajs Rubinšteins — ievērojams krievu pianists-virtuozs un diriģents. N. Rubinšteins ieņēma konservatorijas direktora amatu līdz 1881. gadam (papildus viņš strādāja arī par klavierspēles profesoru un audzēkņu simfoniskā orķestra diriģentu), un vēlāk šo amatu ieņēma Sergejs Taņejevs (1885—1889), Vasilijs Safonovs (1889—1905), Mihails Ipoļitovs-Ivanovs (1906—1922).

## Pazīstami absolventi
* Aleksandrs Cfasmans — pianists;
* Emīls Gilelss — pianists;
* Aleksandrs Ziloti — pianists un diriģents;
* Dmitrijs Kabaļevskis — komponists un pedagogs;
* Leonīds Kogans — vijolnieks un pedagogs;
* Ivo Pogoreličs — pianists;
* Sergejs Rahmaņinovs — pianists un komponists;
* Svjatoslavs Rihters — pianists;
* Mstislavs Rostropovičs — čellists;
* Aleksandrs Skrjabins — pianists un komponists;
* Eliso Virsaladze — pianiste;
* Sergejs Taņejevs — komponists, pianists un pedagogs;
* Arams Hačaturjans — komponists;
* Georgs Pelēcis — komponists;
* Alfrēds Šnitke — komponists;
* Nikolajs Luganskis — pianists;
* Deniss Macujevs — pianists;
* Sofija Gubaiduļina — komponiste;
* Dāvids Oistrahs — vijolnieks;
* Tatjana Nikolajeva — pianiste, komponiste;
* Mihails Pļetņovs — pianists, diriģents, komponists;
* Vladimirs Spivakovs — vijolnieks, diriģents.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Groša likums

**Groša likums** ir datora veiktspējas pieņēmums, ko veica Herberts Grošs 1953. gadā. Pieņēmums no H. Groša puses ir, ka datora veiktspēja pieaug, pieaugot datora izmaksām kvadrātā. Ja dators "A" maksā divreiz vairāk kā dators "B", tad pieņēmums ir, ka dators "A" būs līdz pat četrām reizēm veiktspējīgāks kā dators "B".

Groša likumu varēja arī piemērot ekonomiskā izpratnē — jo dārgāks ir dators, jo labāka ir tā cenas un veiktspējas attiecība. Pieņemot, ka zemākas cenas datori nevar konkurēt tirgū.

Vēlāk Kenets E. Naits veicot Groša likuma pieņēmumā esošo cenas pret veiktspēju analīzi, secināja, ka datoriem no 1951. gada līdz 1963. gadam šis likums būtu patiess tikai komerciālās un zinātniskās situācijās. Tiesa vēlāk analīze apstiprināja, ka Groša likuma pieņēmums nav patiess.

## Atsauces
Ülker

***Ülker*** ir daudznacionāls Turcijas pārtikas un dzērienu ražotājs, kura galvenā mītne atrodas Stambulā, Turcijā. Tās produkti tiek eksportēti uz 110 valstīm. *Ülker* galvenie produkti ir biskvīti, cepumi, krekeri un šokolāde, taču tas ir paplašinājies arī citās produktu kategorijās.

*Ülker* 2004. gadā saņēma *European Candy Kettle* kluba balvu kā "Gada saldumu uzņēmums Eiropā". 2007. gada decembrī uzņēmums iegādājās *[[Godiva Chocolatier]]* no ''Campbell Soup Company'' par 850 miljoniem USD.

2016. gadā uzņēmuma īpašnieks *Yıldız Holding* nodeva 51% *Ülker* akciju savam jaunajam globālajam biznesam *[[Pladis]]*.

## Vēsture
left|thumb|200x200px| ''Cola Turka'' bundža
*Ülker* 1944. gadā dibināja brāļi Sabri un Asims Ilkeri (*Ülker*), kuru vecāki no Krimas, bēgot no komunisma, 1929. gadā imigrēja Turcijā, sākot darbību Stambulā ar mazu maizes ceptuvi. Pirmā rūpnīca tika atvērta 1948. gadā. *Ülker* 1970. gados paplašināja eksportu uz Tuvo Austrumu tirgu, specializējoties šokolādes ražošanā un iesaiņošanā. 20. gadsimta beigās *Ülker* ražoja margarīnu, augu eļļu un piena produktus. 1989. gadā tika izveidots mātes uzņēmums *Yıldız Holding.* 2000. gadā par uzņēmuma izpilddirektoru kļuva Sabri Ilkera dēls Murats, 2008. gadā viņš kļuva par valdes priekšsēdētāju.

2002. gadā *Ülker* pievērsās gāzēto dzērienu ražošanai un 2003. gadā savu produktu klāstu papildināja ar turku kafiju, saldējumu un bērnu pārtiku. Viens no svarīgākajiem produktiem ir *Cola Turka*, kas Turcijas tirgū tika ieviests 2003. gadā. *Cola Turka* reklāmā piedalījās aktieris Čevijs Čeiss, un saskaņā ar vietējiem avotiem, pateicoties veiksmīgai *Cola Turka* izlaišanai tirgū, galvenais konkurents *[[Coca-Cola]]* samazināja cenas vietējā tirgū par 10%.

Mātes uzņēmums *Yıldız Holding* 2001. gadā nodarbināja vairāk nekā 41 000 cilvēku un bija piektais Turcijas lielāko ražotāju sarakstā. *Ülker* pārdošanas apjoms starptautiski sasniedz 1,5 miljardus USD.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Rasmuss Šillers

**Rasmuss Šillers** (, dzimis ) ir somu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Somijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Šillers pārstāv Zviedrijas ''Allsvenskan'' līgas klubu ''Djurgårdens IF''.

Iepriekš Šillers ir spēlējis Somijas komandās ''Honka Espoo'' un ''HJK'', kā arī MLS līgas komandā ''Minnesota United''.

Somijas futbola izlases sastāvā debitējis 2013. gadā 

## Ārējās saites
Glens Kamara

**Glens Kamara** (, dzimis ) ir somu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Somijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2025. gada Kamara pārstāv Saūda Arābijas profesionālās līgas komandu *[[Al Shabab FC|Al Shabab]]*, kas viņu īrē no *[[Stade Rennais F.C.|Rennes]]*.

Kopš 2012. gada trenējis *[[Arsenal FC|Arsenal]]* akadēmijā, tomēr galvenajā komandā nevienu spēli nenospēlēja. 2017. gadā Kamara pievienojās *[[Dundee FC|Dundee]]* komandai. No 2019. līdz 2023. gadam Kamara spēlēja *[[Rangers F.C.|Rangers]]*. 2023.–2024. gada sezonu aizvadījis Anglijas čempionāta komandā *[[Leeds United FC|Leeds United]]*, bet pēc tam pievienojies Francijas futbola 1. līgas komandai *[[Stade Rennais F.C.|Rennes]]*.

2017. gadā Kamara debitēja Somijas izlasē pret Igaunijas izlasi.

## Sasniegumi
**Rangers**

* Skotijas Premjerlīga: 2020–21
* UEFA Eiropas līga finālists:2021-22

## Atsauces

## Ārējās saites
Antons Šuņins

**Antons Šuņins** (, dzimis  Maskavā) ir krievu futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Krievijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2004. gada Šuņins pārstāv Krievijas Premjerlīgas komandu Maskavas "Dinamo".

Šuņins Krievijas futbola izlasi ir pārstāvējis 2012. gada Eiropas čempionātā.

## Sasniegumi
**Dynamo Moscow**

* FNL: 2016—17

## Ārējās saites
Kristofers Trimmels

**Kristofers Trimmels** (, dzimis ) ir Austrijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Austrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2014. gada Trimmels pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu *[[1. FC Union Berlin]]*.

## Ārējās saites
Entonijs Bērdžess

**Džons Entonijs Bērdžess Vilsons** (, dzimis , miris ) bija angļu rakstnieks un komponists.

Pamatā strādājis kā komiksu rakstnieks. 1962. gadā sarakstījis savu slavenāko darbu — distopisko satīru "Mehāniskais apelsīns" (*A Clockwork Orange*). 1971. gadā novele tika adaptēta Stenlija Kubrika filmā "Mehāniskais apelsīns".

Bērdžess strādāja arī par literatūras kritiķi vairākos laikrakstos, ieskaitot *[[The Observer]]* un *[[The Guardian]]*.

Bērdžess arī sakomponējis vairāk nekā 250 mūzikas darbus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Maķedonijas krusts

thumb|200x200px| Maķedonijas krusts
**Maķedonijas krusts** (), pazīstams arī kā **Veljusas krusts** (; ) un **Strumicas krusts** () ir kristiešu krusta variants, kas galvenokārt saistīts ar Ziemeļmaķedonijas kristietību. Krusts ir Maķedonijas pareizticīgās baznīcas simbols. Krustu var atrast daudzās Ziemeļmaķedonijas baznīcās, tas ir attēlots uz Maķedonijas pareizticīgās baznīcas ģerboņa, un krusts ir Maķedonijas pareizticīgās baznīcas "Svētā Maķedonijas krusta galda medaļas" galvenais elements.

## Vēsture
Krusts pirmo reizi tika parādīts Svētās Dievmātes baznīcā Veljusas klosterī pie Strumicas. Ir zināms, ka baznīca tika uzcelta mūsu ēras 1085. gadā un ka tās dibinātājs bija toreizējais Strumicas bīskaps Emmanuels. Nezināms meistars krustu uz fasādes izveidoja no maziem sarkaniem ķieģeļiem uz kvadrātveida pamatnes, vēlāk tas uzkrāsots uz apmetuma. Sākotnēji šis krusts bija Veljusas klostera un Strumicas diecēzes simbols, vēlāk to sāka izmantot baznīcā arvien vairāk un tādējādi kļuva par Maķedonijas pareizticīgo baznīcas simbolu.

## Galerija

Attēls:Makedonski krst - Veljusa 01.JPG|Krusts uz baznīcas fasādes Veljusas klosterī
Attēls:Makedonski krst - Vodoča.JPG|Krusts Vodočas klosterī
Attēls:Macedonian-ccross-alternate.svg|Maķedonijas krusta alternatīva
Attēls:Macedonian Cross black background.jpg|Cits variants
Attēls:Macedonian Cross, white, black background.jpg|Maķedonijas krusts, balts uz melna fona


## Atsauces

## Ārējās saites
Kārnegija zāle

thumb|274x274px|Kārnegija zāle
**Kārnegija zāle** () ir koncertzāle Ņujorkā, kas atrodas Septītās avēnijas un 57. ielas stūrī Manhatanā. Viena no prestižākajām klasiskās mūzikas koncertzālēm pasaulē. Šodien Kārnegija zālē notiek arī džeza un vieglās mūzikas koncerti.

## Vēsture
Kārnegija zāles ēku projektējis amerikāņu arhitekts Viljams Tathils.

Zāles atklāšana notika 1891. gada 5. maijā ar Ņujorkas simfoniskā orķestra koncertu, kuru diriģēja Pēteris Čaikovskis, izpildot viņa maršu, kas bija rakstīts Krievijas imperatora Aleksandra III kronēšanas ceremonijai 1883. gadā.
Līdz 1898. gadam koncertzāles nosaukums bija "Mūzikas zāle" (*Music Hall*), bet vēlāk tas tika nosaukts par godu Endrū Kārnegijam, kurš savulaik finansēja ēkas celtniecību.thumb|Galvenā zāle|275x275px

## Ēka
Ēkā atrodas trīs zāles, no kurām galvenā kopš 1997. gada ir nosaukta Aizeka Šterna vārdā, kurš savulaik izglāba koncertzāli no nojaukšanas. Kopumā Kārnegija zālē ir 2804 vietas.

Koncertzāles ēka tika restaurēta 1983. un 2003. gadā. Austrumos no koncertzāles atrodas 231 metru augstais debesskrāpis *Carnegie Hall Tower*.

## Pasaules pirmatskaņojumi
Vairāk nekā simt gadu laikā Kārnegija zālē notika daudzu slavenu skaņdarbu pirmatskaņojumi, piemēram:

* Antonīna Dvoržāka *Devītā simfonija* (1893. gada 16. decembrī);
* Riharda Štrausa *Mājas simfonija (*1904. gada 21. martā);
* Sergeja Rahmaņinova *Variācijas par [[Arkandželo Korelli|Korelli]] tēmu* (1931. gada 7. novembrī);
* Bēlas Bartoka *Kontrasti* (1939. gada 9. janvārī);
*Arnolda Šēnberga *Kamersimfonija* (1940. gada 15. decembrī);
* Igora Stravinska *Simfonija trijās daļā* (1946. gada 24. janvārī);
* Olivjē Mesiāna *Himna Svētajam Sakramentam* (1947. gada 13. martā).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kārnegija zāles oficiālā mājaslapa
Ensa

**Ensa** () ir 254 kilometrus gara Donavas labā krasta pieteka Austrijā.

Izteka no Radštates Tauerna kalniem. Augštecē tek pa kalnu ieleju austrumu virzienā, pie Hohtora kalna pagriežas uz ziemeļiem. Ietek Donavā iepretim Mauthauzenei. Upes krastos atrodas Radštate, Līcene, Admonta, Šteire un Ennsa.

## Atsauces

## Ārējās saites
Trauna

**Trauna** () ir 153 kilometrus gara Donavas labā krasta pieteka Austrijā.

Izteka no Totes kalniem. Pašā augštecē tek rietumu virzienā, pēc tam pagriežas uz ziemeļiem, pirms Gunskirhenes pagriežas uz ziemeļaustrumiem. Ietek Donavā lejpus Lincas centra. Bez Lincas upes krastos atrodas Hallštate, Bādauszē, Bādišla, Gmundene, Velsa un Trauna.

Caurtekot Hallštates ezeram un Traunas ezeram, upe tek cauri senajam sāls ieguves rajonam Zalckammergūtai un līdz 19. gadsimtam gar upi veda vienīgais ceļš uz šo reģionu.

## Ārējās saites
Zālaha

**Zālaha** () ir 105,5 kilometrus gara Zalcahas kreisā krasta pieteka Austrijā un Vācijā.

Izteka no Kicbīeles Alpos pie Gamšaga kalna, Tirolē. Augštecē tek austrumu virzienā, pie Maishofenes pagriežas uz ziemeļiem. Vidustecē ietek Vācijas teritorijā, bet pēdējos kilometrus veido Austrijas - Vācijas robežu. Ietek Zalcahā lejpus Zalcburgas. Upes krastos atrodas Zālfeldene, Cellamzē, Bādreihenhalle. Zālahas apkaimē senatnē ieguva sāli. Upe tiek uzskatīta par Bavārijas Alpu austrumu robežu.

## Ārējās saites
Emīls Gilelss

thumb|Emīls Gilelss ar savu māsu Jeļizavetu
**Emīls Gilelss** (; dzimis 1916. gada 19. oktobrī Odesā, miris 1985. gada 14. oktobrī Maskavā) bija ebreju izcelsmes Padomju Savienības pianists.

## Biogrāfija
Emīls Gilelss dzimis 1916. gada 6. oktobrī (j. oktobrī pēc Gregora kalendāra) ebreju Gesjas un Grigorija Gilelsu ģimenē Odesā, Krievijas impērijā (šobrīd Ukraina). Viņa tēvs strādāja par ierēdni cukura pārstrādes rūpnīcā. Viņa trīs gadus jaunākā māsa Jeļizaveta vēlāk kļuva par slavenu vijolnieci.

Piecarpus gadus vecais Gilelss sāka mācīties klavierspēli pie slavenā Odesas klavieru pasniedzēja Jakova Tkača. Ātri mācoties, dažu mēnešu laikā viņš iemācījās spēlēt trīs Lošhorna etīžu sējumus un drīzumā arī Klementi un Mocarta sonātes. 1929. gada maijā Odesā Gilelss sniedza savu pirmo koncertu, kurā atskaņoja F. Lista, F. Šopēna, D. Skarlati un citu komponistu mūziku (tobrīd viņam bija trīspadsmit gadu).

Beidzot Odesas mūzikas un teātra tehnikumu, 1930. gadā Emīls Gilelss iestājās Odesas Bēthovena mūzikas un drāmas institūtā (šobrīd Odesas Nacionālā Mūzikas akadēmija), bet vēlāk, 1935. gadā, viņš mācījās Maskavas Čaikovska konservatorijā, kur studēja pie Heinriha Neihauza un iepazinās ar studiju biedriem Svjatoslavu Rihteru un Broņislavu Stajevski. 1938. gadā viņš ieguva pirmo vietu Ežēna Izaī konkursā Briselē un no 1951. gada kļuva par profesoru Čaikovska konservatorijā Maskavā. Viņš bija viens no nedaudzajiem padomju māksliniekiem, kuri spēja oficiāli sadarboties ar ārzemju ieraksta studijām, tai skaitā Sietlā.

Viņa klavierspēle izcēlās ar ļoti tīru skaņu, neparasti spilgtu legato, dažādiem orķestra tembriem. Par viņa skaņdarbu interpretācijām D. Šostakovičs teica: 

Gilelsa repertuārs pārsvarā ir romantisks — Bēthovena, Brāmsa, Šūmaņa, Sensānsa koncerti un sonātes. Viņš bija arī ir viens no izcilākajiem krievu mūzikas interpretētājiem (sevišķi Prokofjeva, Rahmaņinova skaņdarbos). Piecdesmito gadu sākumā viņš interpretēja Ramo (piemēram*, Putnu sasaukšanās*), kā arī Lulli. Ievērojama ir viņa ierakstītā Brāmsa četru klavieru balāžu interpretācija. Pēdējos dzīves gados viņš apņēmās ierakstīt visas Bēthovena klavieru sonātes, sadarbojoties ar *Deutsche Grammophon* kompāniju, taču nāve neļāva pabeigt ciklu, tādēļ netika ierakstītas sonātes Nr. 1, 9, 22, 24 un 32.

Gilelss mira Maskavas slimnīcā 1985. gada 14. oktobrī no cukura diabēta komplikācijām. Pēc Svjatoslava Rihtera teiktā, kāds nemākulīgs ārsts sajauca divus flakonus, kas arī varēja izraisīt pianista nāvi.

## Atsauces
Loizaha

**Loizaha** () ir 113,2 kilometrus gara Izāras kreisā krasta pieteka Austrijā un Vācijā.

Izteka no Ziemeļu Kaļķakmens Alpiem Tirolē, bet drīz pēc tam ietek Vācijas teritorijā. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Upes krastos atrodas Garmiša-Partenkirhene, lejpus tās tā caurtek Kohelezeru. Vēlāk upe caurtek Volfratshauzeni un drīz pēc tās ietek Izārā. Daļa no upes ūdeņiem tiek izmantota Valhenzē HES darbībai.

## Ārējās saites
Zāmina

**Zāmina** () ir 17 kilometrus gara Illes kreisā krasta pieteka Lihtenšteinā un Austrijā.

Augštece Lihtenšteinas teritorijā, lejtece — Forarlbergā. Ietek Illē augšpus Feldkirhes. Augštecē tiek izmantota elektrības ražošanai, lejtecē — ūdenstūrismam.

## Ārējās saites
Eliso Virsaladze

**Eliso Virsaladze** (, dzimusi ) ir gruzīnu pianiste.

## Biogrāfija
Eliso Virsaladze ir dzimusi Tbilisi, Gruzijas PSR. Viņas tēvs, Konstantīns Virsaladze, bija ievērojams ārsts, tāpat kā vectēvs Spiridons Virsaladze. Pirmās klavieru nodarbības viņa saņēma 8 gadu vecumā pie vecmāmiņas Anastasijas Virsaladzes, pazīstamas Gruzijas PSR mūzikas skolotājas un pianistes. Viņa absolvējusi Tbilisi Valsts konservatoriju un turpināja izglītību kā aspirante Maskavas konservatorijā. Viņa mācījās pie Jakova Zaka un Heinriha Neihauza. Viņa ieguva trešo vietu prestižajā Starptautiskajā Čaikovska konkursā Maskavā 1962. gadā un pirmo vietu starptautiskajā Roberta Šūmaņa konkursā Cvikavā 1966. gadā.

Būdama atzīta kā lieliska pianiste, Eliso Virsaladze uzsāka pedagoga darbu Maskavas konservatorijā 1967. gadā (1994. gadā viņa kļuva par profesori) un Minhenes Mūzikas un Skatuves mākslas universitātē Vācijā (no 1995. gada).

## Mākslinieka darbība
Pianistes repertuārā ietilpst 17.—19. gadsimta Rietumeiropas komponistu skaņdarbi (Mocarts, Bēthovens, Šūberts, Šūmanis, Lists, Šopēns), kā arī Sergeja Prokofjeva un Dmitrija Šostakoviča skaņdarbi. Savas dzīves laikā ir uzstājusies ar daudziem pasaules līmeņa orķestriem un sadarbojusies ar slaveniem diriģentiem. Eliso Virsaladze ļoti augsti vērtē kamermūziku un bieži mēdz to atskaņot kopā ar citiem pazīstamiem mūziķiem. 

Eliso Virsaladzes spēlēšanas mākslu augsti vērtēja S. Rihters, sevišķi izceļot viņas Roberta Šūmaņa skaņdarbu interpretācijas.

Pianiste ir vairākas reizes uzstājusies Latvijā.

## Atsauces
Dzīvo un ļauj mirt

**Dzīvo un ļauj mirt** () ir 1973. gada britu spiegu filma un Džeimsa Bonda filmu sērijas astotā filma, kurā britu specdienesta MI6 aģenta 007 lomu pirmo reizi attēlo angļu aktieris Rodžers Mūrs. Filmas sižets ir balstīts uz 1954. gada Iana Fleminga romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filmas režisors ir Gajs Hamiltons. Galvenās lomas filmā atveido Rodžers Mūrs, Jafets Koto un Džeina Sīmora.  

Filma tituldziesma tikusi nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā labākā dziesma.

## Ārējās saites
Ille

**Ille** () ir 75,3 kilometrus gara Reinas (Alpu Reinas) labā krasta pieteka Austrijas Forarlbergas zemē.

Izteka no Ohzentāles ledāja. Tek ziemeļrietumu virzienā. Lielākā pieteka - Zāmina. Ietek Reinā pie Meiningenes. Upes krastos atrodas Blūdenca un Feldkirha.

## Ārējās saites
Alfrēds Šnitke

**Alfrēds Šnitke** (krievu: *Альфред Гарриевич Шнитке*; dzimis 1934. gada 24. novembrī, miris 1998. gada 3. augustā) bija padomju un vācu komponists, muzikologs un pedagogs.

Viņš ir 4 operu, 3 baletu, 10 simfoniju, 15 instrumentālo koncertu, kā arī daudzu citu vokālo, instrumentālo, kora un kamermūzikas skaņdarbu, kino, animācijas filmu un teātra izrāžu mūzikas autors.

## Biogrāfija
Šnitkes tēvs bija ebrejs no Frankfurtes, kas 1927. gadā pārcēlās uz Padomju Savienību, bet māte bija Krievijas Pievolgas vāciete. Alfrēds Šnitke bija dzimis Engelsā, Volgas Vācu APSR. Sāka mācīties mūziku divpadsmit gadu vecumā Vīnē, kur tobrīd strādāja viņa tēvs.

1948. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Maskavu, kur viņš absolvēja Maskavas konservatorijas kompozīcijas klasi. Šnitke pieņēma kristietību, kas ļoti ietekmēja viņa mūziku.
thumb|Komponista kapakmens, uz kura ir attēlota vesela pauze ar fermātu un zīmi '''''fff''','' ko varētu tulkot kā mūžīgu apdullinošu klusumu
Padomju vara bieži uzskatīja Alfrēda Šnitkes mūziku par aizdomīgu. Padomju Komponistu savienība aizliedza viņa Pirmo simfoniju. 1980. gadā, kad komponists atturējās no Komponistu savienības vēlēšanām, viņam tika aizliegts izbraukt no valsts. 1985. gada jūlijā komponists piedzīvoja insultu, pēc kura viņš nonāca komā un vēlāk pārdzīvoja arī klīnisko nāvi, bet vēlāk atveseļojās un turpināja komponēt.

1990. gadā Alfrēds Šnitke pameta PSRS un apmetās uz dzīvi Hamburgā, Rietumvācijā. Viņa veselība kļuva aizvien vājāka. Pirms nāves 1998. gadā 63 gadu vecumā komponists piedzīvoja vairākus insultus. Viņš tika apglabāts Maskavā, Novodevičjes kapos.

## Mūzika
Alfrēda Šnitkes agrīnajā mūzikā ir manāma Dmitrija Šostakoviča mūzikas ietekme. Kad 1960. gados Padomju Savienību apmeklēja itāļu komponists Luidži Nono, Šnitke iemācījās arī seriālisma tehniku. Vēlāk viņš izveidoja jaunu mūzikas stilu, kuru sauc par "polistilismu".

1980. gados Šnitkes skaņdarbi sāka kļūt arvien populārāki ārzemēs, pateicoties emigrējušiem padomju mūziķiem, kā, piemēram, vijolniekam Gidonam Krēmeram. Šajā periodā komponists savos skaņdarbos daudz pievērsās garīgajām tēmām.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Starptautiskā Afrēda Šnitkes akadēmija 
* Komponista piemiņai veltīta mājaslapa
Volfgangezers

**Volfgangezers** () ir 13 km2 liels saldūdens ezers Austrijā, Zalcburgas un Augšaustrijas zemēs, Zalckammergūtas reģionā.

Ezera krastā Sanktvolfganga Zalckammergūtā. Ezers nosaukts Rēgensburgas bīskapa Volfganga vārdā, kurš, pēc leģendas datiem, 10. gadsimtā šeit uzbūvēja baznīcu. Ezera krastos — kūrortpilsētiņas. No Sanktvolfganga Salckammērgūtā uz 1783 metrus augsto Šafbergu ierīkots Šafberga dzelzceļš (*Schafbergbahn*). Daudzus gadus Volfgangezers bija Vācijas kanclera Helmūta Kola vasaras atpūtas vieta.

## Ārējās saites
Hallštates ezers

**Hallštates ezers** () ir  liels saldūdens ezers Austrijā, Augšaustrijas zemē, Zalckammergūtas reģionā. Nosaukts senā sāls ieguves centra Hallštates pilsētiņas vārdā, kas atrodas ezera dienvidrietumu krastā. Reģions 1997. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Ezeram caurtek Donavas pieteka Trauna.

## Ārējās saites
Mondezers

**Mondezers** () ir 13,78 km2 liels saldūdens ezers Austrijā, Augšaustrijas zemē (ezera dienvidu krasta daļa atrodas Zalcburgas zemē), Zalckammergūtas reģionā. Ezers caur Zēahes upīti dienvidaustrumu galā savienots ar Aterezeru. Ezera dienvidrietumu krastā paceļas 600 metrus augsta Drahenvandas (Drakona sienas) klints. Ezera ziemeļu galā atrodas tūristu iecienīta Mondzē pilsētiņa.

## Ārējās saites
Teofilakis

**Teofilakis** var būt:

* Aleksandrs Teofilakis (*Αλέξανδρος Θεοφιλάκης*; 1879—?) — grieķu sporta šāvējs, olimpiskais medaļnieks;
* Joannis Teofilakis (*Ιωάννης Θεοφιλάκης*; 1879—1968) — grieķu sporta šāvējs, olimpiskais medaļnieks.
Marieši

**Marieši** (mariešu: *Марий-влак*), agrāk **čeremisi** (*çармăс, черемис*), ir somugru tauta, kas apdzīvo Krievijas Federācijas Marijelas Republiku Pievolgas reģionā.

Pēc valodas un kultūras ir izšķiramas trīs mariešu grupas: kalna marieši (Volgas labajā krastā), lejas vai pļavas marieši (Volgas kreisajā krastā) un austrumu (Baškortostānas) marieši.

Kristīti pareizticībā, bet vēl turas pie savām pirmatnējām parašām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Randa Kasīsa

**Randa Kasīsa** (; dzimusi ) ir Francijas un Sīrijas politiķe un Sīrijas opozīcijas vadošā laicīgā figūra. Viņa ir Sīrijas opozīcijas Astanas platformas prezidente un Plurālistiskās sabiedrības kustības dibinātāja.

## Biogrāfija
Viņa bija Sīrijas Nacionālās padomes locekle līdz 2012. gada augustam. Randa Kasīsa bijusi Laicīgo un demokrātisko sīriešu koalīcijas prezidente un Sīrijas Nacionālās padomes locekle. Laicīgo un demokrātisko sīriešu koalīciju, laicīgās un demokrātiskās Sīrijas opozīcijas kodolu, izveidoja desmitu musulmaņu, kristiešu, arābu un kurdu partiju apvienība, kas Sīrijā aicināja minoritātes atbalstīt cīņu pret Bašāra Asada valdību.

Kasīsu izslēdza no Sīrijas Nacionālās padomes par vairākām deklarācijām, kas brīdināja Sīrijas opozīciju par musulmaņu fundamentālistu pieaugumu.

Kasīsa ir arī antropoloģe un žurnāliste. Viņa sarakstīju grāmatu par reliģijām to izcelsmi un darbības veidiem *Crypts of the Gods*. Kopš Sīrijas pilsoņu kara sākuma 2011. gada 15. martā, viņa kļuva par vadošo Sīrijas konflikta un Arābu pavasara plašāko sarežģījumu un Tuvo Austrumu reģiona nākotnes komentētāju.

Randa Kasīsa 2015. gadā uzsāka Astanas platformu pēc viņas lūguma Kazahstānas prezidentam izveidot platformu, kas varētu pulcēt mērenus Sīrijas pretiniekus. Astanas platformas pirmo kārtu vadīja Kazahstānas vēstnieks Bagdads Amrejevs, un atklāšanas sesiju vadīja Kazahstānas ārlietu ministrs Erlands Idrisovs. Otro kārtu vadīja Fabiens Baussarts, Politisko un ārlietu centra (CPFA) prezidents.

Randa Kasīsa piedalījās 2016. gada Ženēvas miera sarunās zem Maskavas/Astanas grupu karoga. Viņa kopā ar Kadri Džamilu ir Sīrijas laicīgās un demokrātiskās opozīcijas delegācijas līdzpriekšsēdētāja. Citi opozīcijas locekļi viņu kritizē par aizstāvību politiskai pārejai sadarbībā ar Bašara al Asada režīmu un atbalstu Krievijas intervencei pilsoņu karā.

2018. gada 30. janvārī Randa Kasīsa kopā ar citiem Astana platformas dalībniekiem piedalījās Sīrijas Nacionālajā kongresā kā Astana platformas prezidente. Kasīsa uzsvēra konstitucionālās komitejas izveidošanas nozīmi, lai veicinātu miera procesu, kuru ANO un Astanas trijotne — Krievija, Irāna un Turcija — vēlāk vienojās izveidot.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Diāna Damrava

thumb|Diāna Damrava 2012. gadā
**Diāna Damrava** (; dzimusi 1971. gada 31. maijā, Gincburgā, Bavārijā) ir vācu operas un kamermūzikas dziedātāja (koloratūrsoprāns).

## Biogrāfija
Diāna Damrava studēja operas mākslu Vircburgā un Zalcburgā. Viņa debitēja operā Vircburgā, Nacionālajā teātrī Manheimā un Frankfurtes operā. Vēlāk viņa uzstājās Vīnes Valsts operā, Metropoles operā, Koventgārdenā, Bavārijas Valsts operā un Zalcburgas festivālā. Dziedātāja ir koncertējusi daudzās pasaules valstīs.

Diāna Damrava dzīvo Ženēvā. 2010. gadā viņa apprecējās ar franču basbaritonu Nikolā Testē, un tā paša gada beigās viņai piedzima dēls Aleksandrs. Pēc bērna piedzimšanas dziedātāja atgriezās uz skatuves un turpina savu aktīvo karjeru.

## Repertuārs
Diānas Damravas repertuārs ir ļoti plašs un dažāds. Viņa izpilda galvenās lomas V. A. Mocarta operās, piemēram, "Burvju flautā" vai "Figaro kāzās", kā arī A. Saljēri, G. Doniceti, V. Bellīni, K. M. fon Vēbera, Dž. Rosīni, Dž. Verdi, R. Štrausa un daudzu citu autoru operās un operetēs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mihails Pļetņovs

thumb|Mihails Pļetņovs 2007. gadā
**Mihails Pletņevs** (; dzimis 1957. gada 14. aprīlī) ir krievu pianists, diriģents un komponists.

## Dzīvesgājums
thumb|Pļetņovs diriģē (2017).
Dzimis 1957. gadā Arhangeļskā, viņa tēvs spēlēja un mācīja bajānu, māte bija pianiste.
Sešus gadus viņš mācījās pie Kiras Šaškinas Kazaņas konservatorijas Speciālajā mūzikas skolā, un 13 gadu vecumā iestājās Maskavas Centrālajā mūzikas skolā, kur mācījās pie Jevgeņija Timakina. 1974. gadā Pļetņovs iestājās Maskavas konservatorijā, kur mācījās pie Jakova Fliēra un Ļeva Vlasenko. 1978. gadā, 21 gada vecumā, viņš ieguva zelta medaļu VI Starptautiskajā Čaikovska konkursā un ieguva starptautisku atzinību un pievērsa lielu uzmanību visā pasaulē. Nākamajā gadā viņš debitēja ASV. Vēlāk viņš pasniedza arī Maskavas konservatorijā. Pletņovs atzīst, ka viņu kā mūziķi īpaši ir ietekmējis Sergejs Rahmaņinovs.

1988. gadā Pletņovu uzaicināja uzstāties lielvalstu konferencē Vašingtonā, kur viņš satikās un sadraudzējās ar Mihailu Gorbačovu. Gūdams Gorbačova atbalstu, pēc diviem gadiem dibināja Krievijas Nacionālo orķestri, kas bija pirmais nevalstiskais orķestris Krievijā kopš 1917. gada, un kļuva par tā pirmo galveno diriģentu. Orķestris debitēja, 1991. gadā izdodot Čaikovska Sesto simfoniju un *Slāvu maršu.* 1990. gadu beigās viņš atkāpās no galvenā diriģenta amata, bet palika orķestra mākslinieciskā vadītāja amatā. Mihails Pletņovs bija galvenais uzaicinātais diriģents *Itāļu Šveices orķestrī* Lugāno, Šveicē no 2008. līdz 2010. gadam.

Pletņovs ir veicis vairākus ierakstus ar kompāniju Deutsche Grammophon. Viņa ieraksti galvenokārt ir krievu autoru skaņdarbi, lai gan 2007. gadā viņš ierakstīja visas Bēthovena simfonijas. Pirmie viņa ierakstītie darbi bija orķestrim, tostarp Čaikovska *[[Miega skaistule (balets)|Apburtā princese]]*, viņa sestā un *[[Manfrēda simfonija]]*, kā arī Rahmaņinova Otrā un Trešā simfonija. Čaikovska Pirmās simfonijas (Ziemas sapņi) ieraksts izpelnījās kritiķu atzinību. Viņa klavieru repertuārs ir plašs, un tajā ietilpst Čaikovska *[[Gadalaiki (Čaikovskis)|Gadalaiki]]*, daudzas Skarlati sonātes, Musorgska *[[Bildes izstādē|Izstādes gleznas,]]* kā arī viņa paša transkripcijas no *Riekstkoža* un *Apburtās princeses*. Ar kompāniju Pentatone Pletņovs arī ir ierakstījis krievu darbus, piemēram, visas Čaikovska simfonijas, Šostakoviča simfonijas Nr. 15 un 11, kā arī Sergeja Taņejeva kantāti “*Pēc psalma izlasīšanas”*.

2010. gada jūlijā Taizemē mūziķi aizturēja saistībā ar apsūdzībām pedofīlijā, taču pats Pļetņovs noliedza savu vainu un vēlāk tika attaisnots.

## Atsauces

## Ārējā saites

* Mihaila Pletņeva biogrāfija Kreivijas Nacionālā orķestra mājaslapā 
* Detalizētāka biogrāfija
* Sikorski Music Publishers par Pļetņova transkripciju no Prokofjeva baleta ''Pelnrušķīte''
Ikšķiles muiža

[thumb|270px|Ikšķiles muižas kungu māja Daugavas krastā 18. gadsimta beigās (no [Johans Kristofs Broce|Broces kolekcija)]]
thumb|270px|Ikšķiles muižas kungu māja pirms Pirmā pasaules kara
**Ikšķiles muiža** () bija Rīgas pilsētas muiža, kas atradās Ikšķilē, Salaspils draudzes novadā. Mūsdienās Ikšķiles muižas kungu mājas vieta un alusdarītavas pamati atrodas Rīgas HES ūdenskrātuves dzelmē starp Danču krogu Rīgas ielā 41 un Ikšķiles baznīcas drupām uz Svētā Meinarda salas.

## Vēsture
Ikšķiles muižas kungu māju klasicisma stilā 1794. gadā cēlis tās nomnieks Oto Hermanis fon Fītinghofs-Šēls pēc Kristofa Hāberlanda projekta.
Pirmā pasaules kara laikā muižas kungu māja atradās piefrontes zonā un tika iznīcināta.
Pēc 1920. gada zemes reformas Kārlis Ducēns muižas saimniecības ēkās ierīkoja gateri un paraugsaimniecību. Blakus muižai atradās alus darītava, kuru nomāja Hermanis Šlenkers, vēlāk Kārlis Kimmels.

### Muižas komplekss
No lielā Polockas ceļa pa labi uz muižu veda gobu aleja. Tūdaļ aiz vietas, kur aleja atdalās no ceļa, pārsimt soļus uz priekšu atradās ķestera māja, draudzes skolas māja, nedaudz tālāk — senās kapsētas vieta. Ceļa kreisajā pusē — sensenais Danču krogs. Alejas abās pusēs lauku vidū bija rijas un šķūņi, ap pašu muižas ēku puslokā grupējās saimniecības ēkas — staļļi, dzīvojamās ēkas, klētis, brūzis, piena pagrabi, kūtis un kalve. Muižas dārzs saplūda ar pirmās kapsētas vietu pie baznīcas. Pašā Daugavas krastā bija Baznīckrogs jeb Voitiņkrogs, gar Daugavu uz augšu — muižas kalpu mājas. Upē pretī muižai bija Muižas sala ar pļavām un šķūņiem.
Pēc Otrā pasaules kara agrākās muižas ēkas nokļuva padomju saimiecības “Budeskalni” īpašumā. Veidojot Rīgas HES ūdenskrātuvi, to visu pārklāja ūdens.

## Atsauces
Cellas ezers

**Cellas ezers** () ir 4,55 km2 liels saldūdens ezers Austrijā, Zalcburgas zemē. Ezeram notece uz Zalcahu. Rietumu krastā - Cellamzē pilsētiņa, kas devusi nosaukumu ezeram. Attīstīts tūrisms.

## Ārējās saites
Komutators

**Komutators** jeb **tīkla slēdzis** ir elektrotehniks aparāts, ar ko ieslēdz, atslēdz, pārslēdz elektrisko ķēdi.
Ierīci izmanto telefonijā līniju savienošanai.

Komutators spēj analizēt tīkla pakešu saturu un nosūtīt paketi tieši adresātam, nevis visām tīklā saslēgtajām stacijām, kā to dara centrmezgls. Izmantojot komutatoru, ievērojami palielinās tīkla ražība.

Slēdži atvieglo resursu koplietošanu, mazo uzņēmumu tīklā savienojot visas ierīces, ieskaitot datorus, printerus un serverus. Pateicoties slēdzim, šīs pievienotās ierīces var kopīgot informāciju un sarunāties savā starpā neatkarīgi no tā, kur tās atrodas. Maza biznesa tīkla izveide nav iespējama bez slēdžiem ierīču sasaistīšanai.

Nepārvaldīts tīkla slēdzis ir izveidots tā, lai tos varētu vienkārši pievienot un tie darbotos, konfigurācija nav nepieciešama. Nepārvaldīti slēdži parasti ir paredzēti pamata savienojamībai. Bieži tie tiek izmantoti mājas tīklos vai visur, kur nepieciešamas vēl dažas pieslēgvietas, piemēram, pie galda, laboratorijā vai konferenču telpā.

Pārvaldītie slēdži nodrošina lielāku drošību, vairāk funkciju un elastību, jo tos var konfigurēt tā, lai tie būtu piemēroti konkrētām tīkla vajadzībām. Izmantojot lielāku kontroli, ir iespēja labāk aizsargāt savu tīklu un uzlabot pakalpojumu kvalitāti tiem, kas piekļūst tīklam.

Tīkla centrmezgls ir centrālais savienojuma punkts ierīcēm lokālajā tīklā vai LAN. Bet joslas platumam, ko lietotāji var koplietot centrālo tīklā, ir ierobežojums. Jo vairāk ierīču tiek pievienots tīkla centrmezglam, jo ilgāk ir nepieciešams, lai dati sasniegtu galamērķi. Slēdzis novērš šos un citus tīkla centrmezglu ierobežojumus.

Liels tīkls var ietvert vairākus slēdžus, kas savieno dažādas datorsistēmu grupas kopā. Šie slēdži parasti ir savienoti ar maršrutētāju, kas savienotajām ierīcēm ļauj piekļūt internetam.

Komutatoru mēdz saukt par vairāku pieslēgvietu tiltu. Gan tilts, gan komutators analizē informāciju, kas nāk iekšā no datoriem tīklā. Komutators izmanto šo informāciju, lai būvētu MAC adrešu tabulu, kurā atzīmēts, kurā pieslēgvietā ir sasniedzami kādi datori. Balstoties uz MAC adrešu tabulas informāciju, tiek pieņemti filtrēšanas, kopēšanas vai pludināšanas lēmumi.

* Ja adresāts ir tajā pašā segmentā, no kura nāca kadrs, to nesūta tālāk nevienā citā segmentā (filtrēšana).
* Ja adresāts ir citā segmentā, to sūta tālāk sūta adresāta segmentā (kopēšana).
* Ja adresāta adrese nav zināma, kadru sūta visos pārējos (ne ienākošajā) segmentos (pludināšana).

Komutatorus biežāk lieto centrālmezglu vietā, lai savienotu datorus lielas veiktspējas tīklā. Tā kā informācijas plūsma starp diviem komutatoram pieslēgtiem datoriem plūst tikai pa šo datoru pieslēgumiem, pārējo datoru pieslēgumi ir brīvi un pieejami citām plūsmām. Tādējādi komutators ļauj vairākiem datoru pāriem vienlaicīgi sazināties savā starpā, nodrošinot kopējo tīkla caurlaides spēju krietni lielāku par viena pieslēguma caurlaides spēju. To sauc par mikrosegmentēšanu (*microsegmentation*).
## Atsauces
Ahenezers

**Ahenezers** () ir 6,8 km2 liels saldūdens ezers Austrijas rietumos, Tiroles federālajā zemē. Lielākais ezers Tirolē. Ezera ūdens kvalitāte ir tuvu dzeramajam, tā dzidrība ir 10 metri. Ezeru iekļauj kalni līdz 2000 metru augstumā. Iesākumā ezeram bija notece uz Izāras upi, bet 1927. gadā izbūvēja ūdens noteci uz Innu elektroenerģijas iegūšanai.

## Ārējās saites
Dahšteins

**Dahšteins** () ir otrs augstākais kalns Ziemeļu Kaļķakmens Alpos Austrijas centrālajā daļā uz Augšaustrijas un Štīrijas robežas, bet daļa no masīva iesniedzas Zalcbuegas zemes teritorijā. Kalnu masīvam ir karsta raksturs, apkaimē atrodas vairākas alas. Dahšteina masīvā atrodas vairāki ledāji. Uz ziemeļiem no Dahšteina atrodas Hallštate un Hallštates ezers. 1997. gadā reģions kā "Hallštate — Dahšteins / Zalckammergūtas kultūrainava" tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

## Ārējās saites

* Dahšteins summitpost.org
Pēteris Kārlis Elferts

**Pēteris Kārlis Elferts** (dzimis 1961. gada 29. jūnijā Sietlā; miris 2021. gada 28. maijā Atēnās) bija latviešu pedagogs, politiķis un diplomāts. Bijis 5. Saeimas deputāts, pārstāvot partiju "Latvijas Ceļš". Vēlāk darbojies diplomātiskajā dienestā. Latvijas Republikas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Īrijā (2009—2013), Turcijā (2016—2020), Grieķijā (2021).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1961. gada 29. jūnijā Sietlā trimdas latviešu ģimenē. Pēc Vašingtonas Universitātes, kur ieguva pedagoģijas un socioloģijas izglītību, absolvēšanas, no 1986. līdz 1989. gadam strādāja par skolotāju Minsteres latviešu ģimnāzijā.​

Atmodas kustības laikā 1989. gadā P. Elferts ieradās Latvijā, kur iesaistījās kustībā "Helsinki-86". Jūlijā viņš piedalījās protesta akcijās pret PSRS armijas poligonu Zvārdē, tādēļ tika izraidīts no Latvijas ar liegumu atgriezties turpmākajos piecos gados. 1989. gada septembrī P. Elferts palīzēja organizēt pirmo Latvijas Nacionālās neatkarības kustības (LNNK), Latvijas Tautas frontes un Pasaules brīvo latviešu apvienības (PBLA) starptautisko konferenci Rietumberlīnē. Bija LNNK biedrs. Pēc 1991. gada Augusta puča viņš atgriezās Latvijā, un kļuva par PBLA informācijas biroja vadītājs Rīgā.

1993. gadā P. Elferts bija partijas "Latvijas Ceļš" dibinātāju skaitā, un viņu ievēlēja par 5. Saeimas deputātu, viņš pildīja "Latvijas ceļa" frakcijas priekšsēdētāja biedra pienākumus, kā arī bija Labklājības ministrijas palamentārais sekretārs. 1995. gadā P. Elferts nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās, bet turpināja darboties politikā, kļūstot par Labklājības ministrijas parlamentāro sekretāru 1996. gadā, Satiksmes ministrijas parlamentāro sekretāru 1997. gadā un Ārlietu ministrijas parlamentāro sekretāru 1998. gadā. 1998. gadā P. Elferts kandidēja arī 7. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Pēc vēlēšanām viņš kļuva par Ministru prezidenta Viļa Krištopana padomnieku, bet 2000. gadā par Ministru prezidenta Andra Bērziņa padomnieku. 2002. gadā nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās, pēc tām atkal ieņemot Ārlietu ministrijas parlamentārā sekretāra amatu.

Bijis speciālo uzdevumu vēstnieks Irākas atjaunošanā un demokratizācijas veicināšanā, bet kopš 2004. gada — vēstnieks. P. Elferts bija Latvijas pastāvīgais pārstāvis Eiropas Padomē (2004—2009), Latvijas vēstnieks Īrijas Republikā (2009—2013), speciālo uzdevumu vēstnieks diasporas jautājumos, vēstnieks Turcijas Republikā (2016—2020) un Grieķijas Republikā (2021).

Miris 2021. gada 28. maijā Atēnās.

## Atsauces
2021. gada UEFA Čempionu līgas fināls

**2021. gada UEFA Čempionu līgas fināls** bija 2020.—2021. gada UEFA Čempionu līgas sezonas finālspēle. Tā notika sestdienā, , Dragau stadionā stadionā Portu, Portugālē. Finālā tikās divi Anglijas klubi — *[[Manchester City F.C.|Manchester City]]*, kam tas bija pirmais Čempionu līgas fināls, un *[[Chelsea F.C.|Chelsea]]*, kas finālā iekļuva trešo reizi.

Sākotnēji 2021. gada Čempionu līgas finālu bija plānots aizvadīt Sanktpēterburgas stadionā Krievijā. Bet tā kā 2020. gada fināls COVID-19 pandēmijas dēļ tika pārcelts no Ataturka Olimpiskā stadiona Stambulā uz Lisabonu, tika nolemts Stambulā rīkot 2021. gada finālu. Tomēr, lai nodrošinātu Anglijas klubu līdzjutēju klātbūtni stadionā, UEFA nolēma vēlreiz mainīt fināla norises vietu uz Portugāli, jo Turcija tika iekļauta Apvienotās Karalistes COVID-19 dēļ noteikto ceļošanas ierobežojumu sarkanajā sarakstā.

*Chelsea* uzvarēja ar rezultātu 1:0 un Eiropas spēcīgākā futbola kluba trofeju izcīnīja otro reizi. Uzvarētāji kvalificējās 2021. gada UEFA Superkausam, kur spēlēs ar 2020.—2021. gada UEFA Eiropas līgas uzvarētājiem *[[Villarreal CF|Villarreal]]*, kā arī 2021. gada FIFA Klubu Pasaules kausam Japānā.

## Ceļš uz finālu

**Piezīmes:**

M — mājās; V — viesos

## Spēle

## Atsauces

## Ārējās saites
*UEFA Čempionu līga (oficiālā mājaslapa)
Robs Peidžs

**Roberts Džons Peidžs** (; dzimis ) ir velsiešu futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis aizsarga pozīcijā, bijis Velsas futbola izlases dalībnieks.

## Futbolista karjera
Spēlētāja karjeru sācis Anglijas klubā *[[Watford F.C.|Watford]]*. 1998. gadā ar komandu uzvarēja Otrajā divīzijā, bet 1999. gadā palīdzēja uzvarēt *play-off* spēlēs par iekļūšanu Premjerlīgā. 1999.—2000. gada sezonā aizvadīja 36 spēles Premjerlīgā un tika atzīts par sezonas labāko *Watford* spēlētāju. No 2001. līdz 2004. gadam pārstāvēja *[[Sheffield United F.C.|Sheffield United]]*. 2004.—2005. gada sezonu aizvadīja *[[Cardiff City F.C.|Cardiff City]]*, bet karjeras turpinājumā spēlēja klubos *[[Coventry City F.C.|Coventry City]]* un *[[Huddersfield Town A.F.C.|Huddersfield Town]]*. Karjeras noslēgumā spēlēja *League Two*, ceturtās pēc līmeņa līgas, klubā *[[Chesterfield F.C.|Chesterfield]]*.

Velsas izlasē debitēja  1998. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Turciju. Kopā izlases rindās aizvadījis 41 spēli, vienā spēlē (2005. gada februārī pret Ungāriju) bijis izlases kapteinis.

## Trenera karjera
2011. gadā sāka strādāt *[[Port Vale F.C.|Port Vale]]* kluba sistēmā kā jauniešu treneris. Vēlāk kļuva par kluba pirmās komandas trenera asistentu, bet 2014. gadā — par galveno treneri. 2016. gada maijā tika apstiprināts par *[[Northampton Town F.C.|Northampton Town]]* galveno treneri, parakstot līgumu uz trīs gadiem, tomēr 2017. gada janvārī tika atbrīvots no amata, komandai atrodoties 16. vietā *League One*.

2017. gada martā tika iecelts par Velsas U-21 izlases galveno treneri. 2019. gada augustā kļuva par Velsas izlases trenera Raiena Gigsa asistentu. 2020. gada novembrī vadīja izlasi Nāciju līgas spēlēs, jo galvenais treneris Gigss tika aizturēts par uzbrukumu draudzenei. 2021. gada aprīlī tika apstiprināts par izlases galvenā trenera pienākumu izpildītāju 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Eiropas čempionātā viņa vadībā izlase aizkļuva līdz astotdaļfinālam. Vadīja izlasi arī 2022. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Pēc ieņemtās 2. vietas grupā kvalificējās izslēgšanas spēlēm, kur uzvarēja finālā Ukrainu un kvalificējās Pasaules kausa finālturnīram. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Dānija—Norvēģija

thumb|300px|Dānijas un Norvēģijas karaļvalsts teritorija 1780. gadā
**Dānija—Norvēģija** bija Dānijas Karalistes un Norvēģijas Karalistes personālūnija no 1380. līdz 1536. gadam un reālūnija no 1537. līdz 1814. gadam. Tās sastāvā bija arī Islande, Grenlande un Fēru salas. 

## Vēsture
Dānijas un Norvēģijas savienība radās 1380. gadā, kad pēc Norvēģijas ķēniņa Hokona VI Magnusona nāves viņa sieva un Dānija ķēniņa Valdemāra IV meita Margrēte I savu mazgadīgo dēlu Olufu II (1370—1387) pasludināja par Dānijas un Norvēģijas ķēniņu. 
Kad tikai septiņpadsmit gadus vecais ķēniņš Olufs pēkšņi nomira, Margarēte 1387. gadā kļuva par Dānijas un Norvēģijas ķēniņieni, bet 1389. gadā arī par Zviedrijas ķēniņieni. Margrētes māsas mazdēls Pomerānijas Ēriks 1397. gada 17. jūnijā Kalmarā tika kronēts par pirmo Dānijas, Norvēģijas un Zviedrijas kopvalsts jeb Kalmāras ūnijas ķēniņu.

Pēc tam, kad 1523. gadā Zviedrija izstājās no Kalmāras savienības, 1536. gadā Kopenhāgenas Rigsdags pieņēma lēmumu pārveidot   Norvēģiju par Dānijas provinci. Lai gan Norvēģija 1660. gadā formāli atguva savu karalistes statusu, tās valstiskās insitūcijas neatjaunoja. 

Pēc Napoleona karu laikā 1814. gada 14. janvārī noslēgtā Ķīles miera līguma Norvēģiju atdalīja no Dānijas un pēc tam tā līdz 1905. gadam atradās personālūnijā ar Zviedriju.
Islande, Grenlande un Fēru salas palika Dānijas pakļautībā. Islande 1918. gadā kļuva par valsti personālūnijā ar Dāniju, bet 1944. gada 17. jūnijā pasludināja neatkarību.

## Ārējās saites
Štefans Tarkovičs

**Štefans Tarkovičs** (; dzimis  Prešovā) ir slovāku futbola treneris un bijušais futbolists. No 2020. gada oktobra līdz 2022. gada jūnijam bija Slovākijas futbola izlases galvenais treneris.

## Futbolista karjera
Spēlējis malējā aizsarga pozīcijā. Bijis Prešovas "Tatran" kluba sistēmā, bet pārsvarā tika izīrēts un spēlēja Slovākijas zemāko līgu klubos. Pārstāvējis klubus *Doprastav Bratislava*, *Devín* un *Artmedia Petržalka*. Spēlējis arī *Spoje Bratislava* un neilgu laiku *Svätý Jur* un *Matadorfix* (tagad — *Iskra Petržalka*) sastāvā.

## Trenera karjera
1994. gadā kļuva par spēlējošo treneri Slovākijas trešās līgas klubā Bratislavas "Spoje". Vēlāk, turpinot arī spēlētāja karjeru, bija trenera asistents Slovākijas zemāko līgu klubos *ŠK Svätý Jur* un *Matadorfix Bratislava*.

Laikā no 1997. līdz 2002. gadam viņš vadīja Slovākijas sieviešu U-19 izlasi un vienlaikus bija Slovākijas sieviešu izlases trenera asistents. No 2000. gada strādāja par skautu dažādu vecumu Slovākijas jauniešu izlasēs. 2005. gadā neilgu laiku bija trenera palīgs klubā *Baniyas SC* Apvienotajos Arābu Emirātos. Pēc atgriešanās Slovākijā viņš strādāja par trenera asistentu Prešovas "Tatran", vēlāk trenēja Slovākijas U-18 izlasi, kā arī asistēja U-19 izlasē.

2010.—2011. gada sezonā kā galvenais treneris debitēja Slovākijas līgā, kurā vadīja *[[MFK Košice]]*, bet nākamajā sezonā bija Prešovas "Tatran" galvenais treneris. 2012. gadā viņš sāka darbu toreizējā Slovākijas čempionvienībā *[[MŠK Žilina]]* kā trenera asistents, bet sezonas beigās kļuva par galveno treneri.

No 2013. līdz 2018. gadam strādāja par Jāna Kozāka asistentu Slovākijas izlasē, tostarp 2016. gada Eiropas čempionātā. Pēc Kozāka atkāpšanās kļuva par izlases galvenā trenera pienākumu izpildītāju un vadīja komandu draudzības spēlē pret Zviedriju 2018. gada oktobrī. 2020. gada oktobrī tika apstiprināts par izlases galveno treneri, nomainot amatā Pavelu Hapalu. Vadīja izlasi 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā, tajā komanda ierindojās trešajā vietā grupā un neiekļuva izslēgšanas spēlēs. Pēc zaudējuma savā laukumā Kazahstānai ar 0:1 2022.—2023. gada UEFA Nāciju līgā tika atbrīvots no izlases galvenā trenera amata. 2023. gada aprīlī kļuva par Kirgizstānas futbola izlases galveno treneri.

## Atsauces

## Ārējās saites