open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šaušana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

[250px|thumb|[Skopeftirions Kalitejā bija uzbūvēts īpaši šaušanas sacensībām 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.]]
**[[Šaušana]] [[1896. gada vasaras olimpiskās spēles|1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs]]** bija viens no deviņiem sporta veidiem, kas bija iekļauts olimpisko spēļu programmā. Šaušanas sacensības tika aizvadītas Skopeftirionā, Kalitejā no 8. līdz 12. aprīlim. Skopeftirons bija būve, kas tika uzbūvēta īpaši šīm sacensībām. Šaušanas sacensībās bija iekļautas 5 disciplīnas ar diviem dažādiem šaujamieročiem — pistoli un šauteni. Ar pistoli bija trīs disciplīnas — 25 metri ar militāro pistoli, 25 metri ātršaušana un 30 metri ar pistoli. Savukārt ar šauteni bija 200 metri ar militāro šauteni un 300 metri, 3 pozīcijās ar šauteni. Šaušanas sacensībās kopā startēja 61 sportists no 7 valstīm, lielākā daļa no tiem, 50 sportisti, pārstāvēja Grieķiju.

Par čempionu 25 metros ar militāro šauteni tika atzīts ASV sportists Džons Peins. Viņa brālis Samners Peins par čempionu kļuva 50 metros ar pistoli, bet 25 metros ātršaušanā ar pistoli uzvarēja Grieķijas sportists Joannis Frangudis. 200 metru šaušanā ar šauteni uzvarēja Grieķijas sportists Pantelis Karasevds, bet 300 metru triju pozīciju šaušanā ar šauteni uzvarēja Grieķijas sportists Georgijs Orfanidis. Sportisti Samners Peins un Georgijs Orfanidis bija vienīgie sportisti, kuri šajās sacensībās izcīnīja gan vienu zelta, gan vienu sudraba medaļu. Kopumā visvairāk medaļas izcīnīja Grieķijas sportisti — 9 medaļas, 3 zelta, 3 sudraba un 3 bronzas medaļas.

## Kalendārs

## Medaļnieki
[250px|thumb|Visi trīs Grieķijas čempioni šaušanā — no labās puses: [Pantelis Karasevds, Joannis Frangudis un Georgijs Orfanidis.]]

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.
; Pistole

; Šautene

### Sportisti ar vairākām medaļām

### Medaļu sadalījums starp valstīm

## Pārstāvētās valstis un sportisti
Šaušanā startēja 61 sportists no septiņām valstīm. Šaušana pēc sportistu skaita bija trešais pārstāvētākais sporta veids šo olimpisko spēļu programmā.

### Valstis
*Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.*
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Sportisti

## Atsauces

## Ārējās saites
* Starptautiskās olimpiskās komitejas rezultātu datubāze.
*  (Digitally available at http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/1896/1896.pdf )
*  (Excerpt available at http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/Mallon/1896.pdf )
*
Trāveminde

thumb|270px|Prāmji Trāvemindes ostā.
**Trāveminde** () ir Lībekas pilsētas daļa Trāves upes krastos pie tās ietekas Baltijas jūrā Šlēzvigā-Holšteinā. Tajā atrodas viena no lielākajām Vācijas prāmju ostām (savienojumi ar Zviedriju, Somiju, Krieviju, Latviju (Ventspili) un Igauniju).

## Ārējās saites
Nikolajs Nosovs

**Nikolajs Nosovs** (, dzimis , miris ) bija padomju bērnu literatūras rakstnieks, vislabāk pazīstams kā "Nezinīša" grāmatu sērijas autors. Rakstīja arī lugas, īsos stāstus un filmu scenārijus.

## Bērnība un jaunība
Dzimis estrādes aktiera ģimenē, bērnību aizvadīja Irpiņas pilsētā. No 1927. līdz 1929. gadam studēja Kijivas Mākslas institūtā, vēlāk pārvācās uz Maskavu, kur 1932. gadā absolvēja Viskrievijas Valsts kinematogrāfijas institūtu.

## Karjera
Nosova literārā debija notika 1938. gadā. No 1932. līdz 1951. gadam viņš strādāja par izglītojošo filmu producentu. Otrā pasaules kara laikā režisēja filmas Sarkanās armijas vajadzībām, par ko 1943. gadā tika apbalvots ar Sarkanās Zvaigznes ordeni.

1938. gadā Nosovs sāka publicēt savus darbus. Tika publicēti stāsti *Затейники*, *Живая шляпа*, *Огурцы*, galvenokārt tos publicēja bērnu žurnāls *[[Murzilka]]*. Par populārākajiem stāstiem kļuva stāsti "Jautrā saimīte" (1949), "Koļas Siņicina dienasgrāmata" (1950) un "Vitja Maļejevs skolā un mājās" (1951), par kuru Nosovu apbalvoja ar trešās pakāpes Staļina prēmiju.

Lasītāju popularitāti ieguva viņa romāni-pasakas par Nezinīti, pirmais darbs no šis sērijas tika izdots 1954. gadā, vēlāk tiek publicēti "Nezinītis Saules pilsētā" (1958) un "Nezinītis uz Mēness" (1964–1965). Šie darbi tika tulkoti daudzās bijušās PSRS republiku valodās. Pēc to motīviem tika veidotas vairākas animācijas filmas un seriāli.

1969. gadā tika apbalvots ar Nadeždas Krupskas vārdā nosaukto Krievijas PSFR Valsts prēmiju (*Государственная премия РСФСР имени Н. К. Крупской*).

Sarakstīja arī autobiogrāfiskus darbus "Novele par manu draugu Igoru" (*Повесть о моём друге Игоре*) un "Noslēpums akas dzelmē" (*Тайна на дне колодца*).

## Piemiņa
2008. gadā Krievijas Centrālā banka izlaida sudraba monētu par godu rakstnieka 100. dzimšanas dienai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Soritoīdas

**Soritoīdas** (*Soritoidea*) ir miliolīdu kārtas bentisko foraminiferu virsdzimta. Atsevišķos darbos tā tiek pasniegta kā *Miliolana* apakšklases kārta (*Soritida* Saidova, 1981). Ģeohronoloģiski tās ir zināmas no vēlā triasa (iespējams pat no vēlā perma) līdz mūsdienām. Virsdzimtā ir virs 40 ģintīm.

## Apraksts
Soritoīdām ir daudzkameru čaulas, kas augšanas gaitā maina savu formu. Atsevišķas sugas var izaugt līdz 1 cm diametrā, kas priekš protistiem ir gigantiski izmēri. Čaula ir brīva, vai arī retākos gadījumos pieaugoša pie substrāta. Agrīnā stadijā tā ir plakani spirāliska, bet pēdējā augšanas stadijā iegūst vienrindu vai ciklisku formu. Sieniņas ir vienkāršas vai ar iekšējām septulām, kas nesadala kameras izolētos dobumos. Specializētām formām, ar radiālām septām, kas pārdala kameras sīkākās kameriņās; savienojumu starp tām nodrošina stoloni. Čaulas galvenā atvere ir vienkārša vai arī attīstītām formām daudzu caurumu veidā. Vienkāršā atvere var variēt atkarībā no izvietojuma.

## Ekoloģija
Soritoīdas mīt pārsvarā oligotrofos tropiskajos ūdeņos. Visas soritoīdas satur endosimbiotiskas aļģes, kas izskaidro šo foraminiferu lielos izmērus. Tās var būt sārtaļģes, zaļaļģes vai arī dinoflagelātas.

## Sistemātika
Soritoīdu virsdzimtā ir iekļautas šādas dzimtas:
* Virsdzimta: **Soritoidea** Ehrenberg 1839
:* Dzimta: Keramosphaeridae Brady, 1884
:* Dzimta: † Meandropsinidae Henson, 1948
:* Dzimta: † Milioliporidae Brönnimann & Zaninetti, 1971
:* Dzimta: Peneroplidae Schultze, 1854
:* Dzimta: † Siphonoferidae Senowbari-Daryan & Zaninetti, 1986
:* Dzimta: Soritidae Ehrenberg, 1839

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Vīnerneištate

**Vīnerneištate** (, , ) ir pilsēta Austrijas ziemeļaustrumos, Lejasaustrijas federālajā zemē, 50 km uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Vīnes. Vīnerneištatei ir Austrijas statūtpilsētas statuss. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 45,3 tūkstoši iedzīvotāju. Līdz ar to tā ir otra lielākā pilsēta Lejasaustrijā aiz Sanktpeltenes.

Vīnerneištati 1194. gadā dibināja Bābenbergas hercogs Leopolds V, bet pilsētas tiesības tā ieguva 1277. gadā. 15. gadsimtā pilsēta bija Svētās Romas impērijas valdnieka Frīdriha III rezidence. Šajā laikā tā arī uzplauka. Otrā pasaules kara laikā pilsēta stipri cieta no aviācijas uzlidojumiem, līdz ar to daudzas vēsturiskās ēkas tika iznīcinātas.

Pilsētā atrodas viena no pasaulē vecākajām militārajām akadēmijām Terēzijas militārā akadēmija, kuru 1751. gadā izveidoja Austrijas ķeizariene Marija Terēze, lai apmācītu virsniekus Austrijas armijai.

## Ārējās saites
Momčilo Tapavica

**Momčilo Tapavica** (, ; dzimis , miris ) bija Ungārijas (pēc tautības — serbs) tenisists, cīkstonis un svarcēlājs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs tenisā. Pēc savas sportiskās karjeras Tapavica kļuva par pazīstamu arhitektu.

## Sporta karjera
Momcilo Tapavica dzimis 1872. gadā. Viņš pabeidza vidusskolu Ūjvidēkā (mūsdienās Novi Sada), pēc tam Tehniskajā koledžā Budapeštā studēja arhitektūru. Studiju laikā parādījās viņa mīlestība uz sportu. Drīz viņš visā Austroungārijā kļuva pazīstams kā izcils students un labākais sportists, tāpēc viņš tika iekļauts nacionālajā komandā pirmajām olimpiskajām spēlēm Atēnās 1896. gadā.

1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tapavica, būdams vienīgais Ungārijas Olimpiskās komandas tenisists, izcīnīja bronzas medaļu tenisa vienspēļu turnīrā. Pirmajā kārtā viņš pieveica Dimitriju Frangopulu no Grieķijas. Otrā kārta viņš bija brīvs, pēc tam pusfinālā zaudēja citam grieķim Dionisijam Kasdaglim un bez izslēgšanas spēles dalīja trešo vietu ar grieķi Konstantinu Paspati. Tapavica bija pirmais etniskais serbs, kurš ieguva olimpisko medaļu, kā arī pirmais un pagaidām vienīgais Ungārijas pārstāvis, kurš olimpiskajās spēlēs ieguva medaļu tenisā. Tenisa dubultspēļu turnīrā viņš nepiedalījās.

Svarcelšanā Tapavica guva pleca traumu un abrocīgajā grūšanā finišēja kā pēdējais no sešiem konkurentiem. Divas dienas vēlāk, vēl neizdziedēts, Tapavica startēja grieķu-romiešu cīņā. Pirmajā kārtā viņš zaudēja Stefanam Kristopulam.

Pēc olimpiskajām spēlēm Tapavica vairs nekad nepiedalījās sacensībās, tomēr turpināja nodarboties ar sportu, piemēram, vieglatlētiku, vingrošanu un airēšanu. Daudzus gadus viņš bija Ūjvidēkā bāzētā airēšanas kluba *Danubius* biedrs.

### Olimpisko spēļu rezultāti

## Sasniegumi arhitektūrā
thumb|left|200px|Serbu maticas nams Novi Sadā.
Pēc Tehniskās koledžas absolvēšanas Tapavica uz īsu laiku palika Budapeštā, pēc tam viņš atgriezās Ūjvidēkā. 1908. gadā, pēc Melnkalnes monarha Nikola I Petroviča ielūguma, Tapavica devās uz Melnkalni, kur projektēja vairākas ēkas. Starp viņa ievērojamajiem šī perioda darbiem var minēt Vācijas vēstniecību un Valsts banku Cetiņē un Boka viesnīcas ēku Hercegnovi, kuru iznīcināja 1979. gada zemestrīce. Serbu Maticas ēka Novi Sadā, kas celta pēc Tapavicas zīmējumiem, tika pabeigta 1912. gadā.

Sākoties Pirmajam pasaules karam, Tapavica vispirms emigrēja uz Austroungāriju, vēlāk caur Romu un Lozannu nonāca Marokā. Atrodoties Marokā, viņš pievienojās Francijas Ārzemju leģionam un sadraudzējās ar nākamo Spānijas diktatoru Fransisko Franko.

Pēc kara viņš atgriezās Novi Sadā, kur vadīja savu arhitektūras projektēšanas firmu un aktīvi piedalījās diskusijās par pilsētas pilsētplānošanu. Pēc Otrā pasaules kara 1948. gadā viņš pārcēlās uz Poreču, kur deva ievērojamu ieguldījumu kara izpostītās pilsētas atjaunošanā. Viņš nomira 1949. gadā Pulā.

## Piemiņa
Momčilo Tapavicam ir veltīta režisores Milana Todoroviča 2016. gada dokumentālā filma "Tapavica". Novi Sadā viņam par godu uzstādīts krūšutēls.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Momčilo Tapavica (SOK profils) 
* Tapavica - Dokumentālā filma
Pie vecās ziņģes

**Pie vecās ziņģes** ir Raimonda Paula dziesmu albums, kas izdots 1986. gadā.

Albumā apkopotas dziesmas galvenokārt ar Jāņa Ziemeļnieka un Valda Artava tekstiem. 

## Dziesmu saraksts
# Senās dienas (J. Ziemeļnieks) - 3:18
# Nepalaid garām! (V. Artavs) - 3:31
# Tavs vārds	(J. Ziemeļnieks) - 2:42
# Cosi fan tutte (V. Artavs) - 2:34
# Pie jūras dzīve mana (V. Artavs) - 3:57
# Kuplejas par laimi (V. Artavs) - 2:06
# Tādu muļķu nav (V. Artavs) - 2:44
# Zvaigznei (J. Ziemeļnieks) - 3:21
# Mednieku dziesmiņa (V. Artavs) - 3:30
# Vaļā matiem, basām kājām (J. Peters) - 3:20

Solisti: Rolands Zagorskis (1, 3, 8, 10), Žoržs Siksna (2, 4, 10), Rita Trence (5, 10), Viktors Lapčenoks (6, 7, 9, 10).

Vokāls ansamblis, instrumentāls ansamblis Raimonda Paula vadībā.

1985. gada ieraksts.

## Atsauces
Melnais kliedziens

**Melnais kliedziens** ir Raimonda Paula dziesmu albums ar Gunāra Kroļļa tekstiem, kas grupas "Credo" ierakstā izdots 1986. gadā. 

## Tapšana
Šis dziesmu cikls veltīts Hirosimas traģēdijas upuru piemiņai. Izdota arī albuma versija krievu valodā.

Albums atkārtoti izdots 2004. gadā kompaktdiska formātā kopā ar iepriekš neizdoto 1983. gadā ierakstīto R. Paula dziesmu ciklu ar Leona Brieža vārdiem "Austrumu motīvi" ("Tirgus" — 5:19; "Vīna kauss" — 3:31; "Pār tuksnesi" — 6:10; "Mirušo pilsēta" — 3:59; "Karavāna" — 2:31).

## Dziesmu saraksts
# Uguns bulta. Sāpe — 12:28
# Melnais kliedziens — 3:47
# Ēna — 3:06
# Lūgums ugunij — 7:14
# Nakts. Pieskāriens — 8:46
# Epilogs — 1:31

## Izpildītāji
Grupa "Credo":
* Guntis Veits — vokāls
* Raivis Krūms — vokāls
* Armands Alksnis — ģitāra
* Aldis Langbaums — taustiņinstrumenti
* Valdis Skujiņš — bass
* Guntars Brečs — sitaminstrumenti

## Atsauces
Atēna Manukjana

**Atēna Manukjana** (, ; dzimusi  Atēnās, Grieķijā) ir grieķu-armēņu dziedātāja un dziesmu autore. Bija plānots, ka viņa piedalīsies 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē, pārstāvot Armēniju ar dziesmu *[[Chains on You]]*, tomēr konkurss tika atcelts COVID-19 pandēmijas izplatīšanās dēļ.

## Atsauces
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Vingrošana]] [[1896. gada vasaras olimpiskās spēles|1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs]]** bija viens no deviņiem sporta veidiem, kas bija iekļauts olimpisko spēļu programmā. Vingrošanas sacensības tika aizvadītas Panatinaiko stadionā no 9 līdz 10. aprīlim. Vingrošanā tika aizvadītas 8 sporta vingrošanas disciplīnas, tajā skaitā 2 komandu disciplīnas. Vingrošanas sacensībās startēja visvairāk sportistu — 71 sportists (52 sportisti bija no Grieķijas) no 9 valstīm.

Par čempionu atbalsta lēcienā kļuva Vācijas sportists Kārlis Šūmanis; līdztekās par čempionu kļuva Vācijas sportists Alfrēds Flatovs; vingrošanas riņķos uzvarēja Grieķijas sportists Joannis Mitropuls; vingrošanas stienī uzvarēja Vācijas sportists Hermanis Veingertners; vingrošanas zirgā par čempionu kļuva Šveices sportists Luijs Cuters; kāpšanā virvē par čempionu kļuva Grieķijas sportists Nikolajs Andriakopuls; savukārt komandu disciplīnās līdztekās un vingrošanas stienī uzvarēja Vācijas vingrotāju komanda, kurā startēja arī sportisti, kas bija izcīnījuši medaļas individuālajās disciplīnās. Visvairāk medaļu vingrošanā izcīnīja Vācijas sportists Hermanis Veingertners, viņš kopā izcīnīja 6 olimpiskās medaļas, 3 zelta, 2 sudraba un 1 bronzas medaļu. Pa trim zelta medaļām izcīnīja Vācijas sportists Alfrēds Flatovs un Šveices sportists Luijs Cuters. Lielākā daļa no medaļniekiem izcīnīja vismaz divas olimpiskās medaļas. Kopumā visvairāk medaļu - 10 - izcīnīja Vācijas sportisti.

## Kalendārs

## Medaļnieki
[200px|thumb|[Vācija 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|Vācijas sportists Kārlis Šūmanis uz vingrošanas zirga.]]
[200px|thumb|Vācijas vingrotāju komanda uz [līdztekas|līdztekām.]]

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

;Sporta vingrošana

### Sportisti ar vairākām medaļām

### Medaļu sadalījums starp valstīm

## Pārstāvētās valstis un sportisti
Vingrošanā startēja 71 sportists no deviņām valstīm. Vingrošana pēc sportistu skaita bija vispārstāvētākais sporta veids šo olimpisko spēļu programmā.

### Valstis
*Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.*

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Sportisti

## Atsauces

## Ārējas saites
* Starptautiskā Olimpiskā komitejas rezultātu datubāze 
*  (Digitally available at http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/1896/1896.pdf )
*  (Excerpt available at http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/Mallon/1896.pdf )
*
Jozefs Nesvadba

**Jozefs Nesvadba** (, dzimis , miris ) bija čehu rakstnieks, viens no sociālisma laikmeta nozīmīgākajiem Čehoslovākijas zinātniskās fantastikas žanra pārstāvjiem, tulkotājs, scenārists, psihiatrs.

Latviešu valodā pārtulkots un izdots Jozefa Nesvadbas zinātniski fantastisko stāstu krājums "Einšteina smadzenes" (1968, sērija "Fantastikas pasaulē").

## Biogrāfija
Jozefs Nesvadba dzimis Prāgā, Čehoslovākijā 1926. gada 19. jūnijā skolotāju ģimenē. No 1945. līdz 1950. gadam viņš studēja Prāgas Kārļa Universitātes medicīnas fakultātē, 1950. gadā iegūstot grādu psihiatrijā, bija grupas psihoterapijas pionieris Čehoslovākijā.

Sākotnēji tulkoja dzeju no angļu valodas. 50. gadu sākumā, būdams vēl students, sarakstīja vairākas teātra lugas, piecdesmito gadu beigās sāka rakstīt zinātniskās fantastikas īsos stāstus. Viņa zinātniskās fantastikas tēma bieži bija psihiatrija.

Pēc dažiem Josefa Nesvadbas stāstiem tika uzņemtas filmas, piemēram, "Ksēnemindes idiots", "Rīt es pamodīšos un applaucēšos ar tēju". Viņš strādāja arī pie vairākiem TV un radio seriāliem. Literāro darbību turpināja arī pēc Čehoslovākijā 1989. gadā notikušās Samta revolūcijas.

Bija reģistrēts kā Čehijas komunistiskās slepenpolicijas StB aģents ar segvārdu *Autor*.

Nesvadbas darbi tulkoti angļu, bulgāru, ungāru, gruzīnu, ķīniešu, korejiešu, mongoļu, vācu, poļu, rumāņu, krievu, serbu, horvātu, slovāku, ukraiņu, franču, japāņu un latviešu valodā. Viņš bija Čehoslovākijas Rakstnieku savienības Zinātniskās fantastikas literatūras sekcijas priekšsēdētājs, pārstāvēja Čehoslovākiju vairākos SF kongresos, bija *World SF* Čehijas sekcijas priekšsēdētājs un divreiz šīs organizācijas balvas ieguvējs.

1983. gadā Nesvadbam tika piešķirts Nopelniem bagātā mākslinieka nosaukums.

Dzīves laikā daudz ceļoja, divus gadus pavadīja ASV.

Jozefs Nesvadba miris Prāgā 2005. gada 26. aprīlī.

## Atsauces

## Ārējas saites
* The Josef Nesvadba Page
* 
* Йозеф Несвадба в Библиотеке Максима Мошкова
* Йозеф Несвадба на сайте Архив фантастики
* Йозеф Несвадба  в Энциклопедии фэнтези и научной фантастики
* Фантастика чехословацких писателей в Лаборатории фантастики
* Если. 2005. № 7 (149).
Mazvalgales senkapi

**Mazvalgales senkapi** ir aizsargājams arheoloģijas piemineklis Talsu novada Abavas pagastā Valgales upes labajā krastā, uz ziemeļiem no Valgales pilskalna. Šeit 20. gadsimta divdesmitajos gados, kapus rokot, atrasts dzelzs platasmens cirvis un vīts bronzas kaklariņķis. Šie atradumi liecina, ka šeit atradies vēlā dzelzs laikmeta kuršu kapulauks.

## Atsauces

## Ārējās saites
*Nacionālās kultūras mantojuma pārvaldes db
Leipcigas kauja

**Leipcigas kauja** (), arī **Tautu kauja** (, ), bija nozīmīga kauja pret Napoleona Bonaparta spēkiem, kas norisinājās no  līdz . Kauja norisinājās Saksijas Karalistē, pie Leipcigas. Tajā Sestā koalīcija (Krievijas Impērija, Austrijas Impērija, Prūsijas Karaliste un Zviedrija) pieveica Napoleona spēkus un pēc kaujas Napoleons zaudēja kontroli pār teritorijām uz austrumiem no Reinas. Pēc kaujas beidza pastāvēt arī Reinas Konfederācija.
## Kaujas iznākums
### Karojošo pušu zaudējumi
Francijas armija pēc aptuvenām aplēsēm Leipcigas kaujā zaudēja 70-80 tūkstošus karavīru, no kuriem aptuveni 40 tūkstoši tika nogalināti vai ievainoti, 15 tūkstoši krita gūstā, vēl 15 tūkstoši sagūstīti slimnīcās un līdz 5 tūkstošiem sakšu pārgāja sabiedroto pusē. Pēc franču vēsturnieka T. Lenca domām, Napoleona armijas zaudējumi sasniedza 70 tūkstošus nogalināto, ievainoto un gūstekņu, vēl 15-20 tūkstoši vācu karavīru pārgāja sabiedroto pusē. Papildus kaujas zaudējumiem atkāpušās armijas karavīru dzīvības prasīja tīfa epidēmija. Ir zināms, ka Napoleons spēja atvest uz Franciju tikai aptuveni 40 tūkstošus karavīru. Starp bojāgājušajiem bija arī maršals Juzefs Poņatovskis (Polijas karaļa Staņislava Augusta brāļadēls), kurš maršala zizli saņēma tikai divas dienas pirms liktenīgās kaujas. Sabiedrotie ieguva arī 325 lielgabalus kā trofejas pēc kaujas.

Sabiedroto zaudējumi sasniedza līdz 54 tūkstošiem nogalināto un ievainoto, no kuriem līdz 23 tūkstošiem bija krievu, 16 tūkstošiem prūšu, 15 tūkstošiem austriešu un 180 zviedru karavīri.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jokstu senkapi

**Jokstu senkapi**, arī **Mogiļņiks** vai **Jokstu kurgāns**, ir aizsargājams arheoloģijas piemineklis Preiļu novada Aglonas pagastā pie valsts autoceļa V762 (Aglona—Višķi) uz dienvidiem no Ciriša ezera.

## Ārējās saites
* Nacionālās kultūras mantojuma pārvaldes db
Jumtiņstabs

[thumb|Jumtiņstabs [Skaruļi|Skaruļu (*Skaruliai*) ciemā netālu no Jonavas]]

**Jumtiņstabs** (, no *stogas* — 'jumts' un *stulpis* — 'stabs') ir tradicionāls lietuviešu sakrālais koka piemineklis — koka stabs ar vienu vai vairākiem četrslīpju jumtiņiem un dekoratīvu smaili. Tajā grebti dažādi saules, debesu un dabas motīvi, kā arī mītiskas būtnes, karaļi un pat literāri tēli.

Jumtiņstabus galvenokārt gatavoja Žemaitijā, Aukštaitijas austrumos un Dzūkijā, un novietoja ceļmalās netālu no mājām vai dažkārt arī kapsētās.

## Skatīt arī
* Kapelstabs
* Dievdaris

## Atsauces
Atēnu lauka tenisa klubs

[200px|thumb|Atēnu lauka tenisa klubs [1896. gada vasaras olimpiskās spēles|1896. gada vasaras olimpisko spēļu laikā.]]
**Atēnu lauka tenisa klubs** (A.L.T.C.) ir tenisa klubs Grieķijas galvaspilsētā Atēnās. Tenisa klubs ir dibināts 1895. gadā. Atēnu lauka tenisa klubs ir vecākais, aktīvākais un uzvarām veiksmīgākais sporta klubs Grieķijā. Klubs atrodas starp Zeva templi un Akropoli no vienas puses un Panatinaiko stadionu no otras puses, iepretim Zapiona savrupmājai.

Šis tenisa klubs bija 1896. gada vasaras olimpisko spēļu tenisa sacensību norises vieta, kā arī šajā vietā notika 1906. gada neoficiālo olimpisko spēļu tenisa turnīrs.

Mūsdienās kluba teritorijā ir gan tenisa, gan skvoša laukumi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Atēnu lauka tenisa kluba mājaslapa
Kapiņu senkapi

**Kapiņu senkapi** ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Preiļu novada Aglonas pagasta Kapiņos, uz ziemeļiem no valsts autoceļa P60 (Dagda—Aglona).

## Ārējās saites
* Nacionālās kultūras mantojuma pārvaldes db
Zijas līcis

**Zijas līcis** (), kopš Osmaņu laikiem zināms arī kā **Pašalimani** (), ir plašs līcis Pirejas pussalas austrumu krastā Grieķijas galvaspilsētā Atēnās. Līcī atrodas gan jūras osta, gan arī jahtu osta. Agrākos laikos šajā līcī atradās lielākā Atēnu militārā osta. 

Zijas līcī 1896. gada vasaras olimpisko spēļu laikā tika aizvadītas peldēšanas sacensības. 

[left|200px|thumb|Skats no [peldēšanas sacensībām 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.]]

## Atsauces

*Maritime database profile of the Zea, Greece marina. - accessed 4 July 2010.
*Portbooker.com profile of the Zea, Greece marina. - accessed 4 July 2010.
*Wallechinsky, David and Jaime Loucky (2008). "Swimming (Men): 100-Meter Freestyle". In *The Complete Book of the Olympics: 2008 Edition*. London: Aurum Press Limited. pp.&nbsp;897–8.
*Worldportsource.com profile of the Zea, Greece marina. - accessed 4 July 2010.

## Ārējās saites
Neo Falirona velodroms

[thumb|Neo Falirona velodroms [1896. gada vasaras olimpiskās spēles|1896. gada vasaras olimpisko spēļu laikā.]]
**Neo Falirona velodroms** () bija velodroms un sporta arēna, kas atrodas Pirejā, Neo Falirona apgabalā, Grieķijā. Velodromā 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tika aizvadītas riteņbraukšanas sacensības treka disciplīnās un tenisa sacensības.

Vēlāk šī velodroma vietā atradās Vecais Karaiskaki stadions un vēlāk arī Karaiskaki stadions.

Karaiskaki stadions tika izmantots arī 2004. gada olimpiskajās spēlēs kā viena no futbola norises vietām.

## Atsauces
Pipedrive

***Pipedrive OÜ*** ir Igaunijas programmatūras uzņēmums. Tas ir dibināts 2010. gadā. *Pipedrive* galvenais birojs atrodas Tallinā un Ņujorkā, ASV.

Uzņēmums uztur klientu attiecību pārvaldības (*CRM*) platformu, kas paredzēta pārdevēju darbības atvieglošanai. Klientiem tā tiek piedāvāta programmatūra kā pakalpojums veidā lietošanai gan ar tīmekļa pārlūkprogrammu gan ar mobilo lietotni. *Pipedrive* var nodrošināt integrāciju ar daudzām citām sistēmām (kontaktu un kalendāra sinhronizācija, tiešsaistes tirdzniecības vietas u.c.)

Tiek piedāvātas arī lietojumprogrammas saskarnes (*API*), lai izstrādātāji varētu *Pipedrive* integrēt ar citām sistēmām. *API* klienta programmatūra ir pieejama *[[GitHub]]* dažādām programmēšanas vidēm.

Uzņēmuma biroji atrodas Dublinā, Lisabonā, Londonā, Ņujorkā, Prāgā, Tampā (Floridā), Tallinā, Tartu, Rīgā. Izstrādes biroji ir Tallinā, Tartu, Prāgā, Lisabonā un Rīgā.

## Vēsture
2010. gadā Timo Reins, Urmass Purde, Ragnars Sass, Martins Tajurs un Martins Henks ierosināja izveidot klientu attiecību pārvaldības rīku no pārdevēja skatupunkta, kas lietotājiem palīdzētu vizualizēt pārdošanas procesus. Viņi izveidoja sistēmu ap darbības bāzētu pārdošanu, kas ietvēra plānošanas, komplektēšanas un izsekošanas aktivitātes. Otra pārdošanas gudrība bija vizuālie "cauruļvadi". Tie ļāva vieglāk izsekot potenciālo darījumu procesus, kad tie virzās caur "cauruļvadu" (procesu dažādām stadijām).
2010. gada 21. jūnijā viņi dibināja uzņēmumu *Pipedrive OÜ*.
2011. gadā *Pipedrive* pievienojās jaunuzņēmumu inkubatoram *[[AngelPad]]* ASV.

Uzņēmums 2018. gada jūnijā sāka piedāvāt pakalpojumu *Pipedrive for Financial Services*, lai optimizētu finanšu pārdošanas darbības. Līdz 2019. gadam *Pipedrive* ir piesaistījis 91,2 miljonus ASV dolāru riska finansējuma no *Atomico*, *Bessemer Venture Partners*, *Paua Ventures*, *Rembrandt Venture Partners* un citiem investoriem.

2020. gada 5. martā tika paziņots, ka *Pipedrive* (*Pipedrive Ireland Ltd.*) ir iegādājies Latvijas e-pasta mārketinga automatizācijas uzņēmumu *Mailigen*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Pipedrive
Dzjiliņa (pilsēta)

**Dzjiliņa** (, ), agrāk arī **Girina** (mandžūru: , *Girin'ula* — ‘pilsēta starp upēm’), ir prefektūras līmeņa municipalitāte Dzjiliņas provincē Ķīnas ziemeļaustrumos.  Izvietojusies provinces vidusdaļā Sunhuadzjanas (Sungari) krastos. Robežojas austrumos ar Jaņbiaņas Korejiešu autonomo prefektūru, dienvidos — ar Baišaņu un Tunhua, rietumos — ar Sipinu un provinces galvaspilsētu Čančuņu, bet ziemeļos — ar Heilundzjanas provinci.

## Vēsture
Dzjiliņa ir viena no senākajām Mandžūrijas pilsētām. Mūsu ēras sākumā šeit atradās senās korejiešu Pujo valsts galvaspilsēta. Mandžūru Bohajas valsts laikā Girina bija viens no monarham tieši pakļautajiem valsts apgabaliem. Pēc tam, kad Bohaju iekaroja kidaņi, šeit atradās Liao dinastijas Austrumu galvaspilsēta. 

Pēc mandžūru Cjinu dinastijas izveidošanās Girina kļuva par ziemeļaustrumu administratīvo centru. Pēc Krievijas ienākšanas reģionā, 1661. gadā Girinā tika uzbūvēta upes flotes bāze. 1673. gadā pilsēta tika nocietināta. 1711. gadā tika izveidots Jundzji apgabals (永吉州, *Yǒngjí Zhōu*) ar centru Girinā. 1907. gadā tika izveidota Girinas province. Pēc Mandžukuo valsts izveidošanas par tās galvaspilsētu kļuva netālā Sjiņdzjina, bet Girina — tikai provinces galvaspilsēta, kas noveda pie tās relatīva panīkuma. Pēc 2. pasaules kara Dzjiliņa kļuva par no jauna izveidotās Dzjiliņas provinces galvaspilsētu. 1954. gadā provinces galvaspilsēta tika pārcelta uz Čaņčunu. 1985 gadā tika izveidota Dzjiliņas municipalitāte.

## Atsauces

## Ārējās saites
Skopeftirions

200px|thumb|Skopeftiriona ēka
**Skopeftirions** () bija šautuve Grieķijas pilsētā Kalitejā. Šajā vietā notika 1896. gada vasaras olimpisko spēļu sacensības šaušanas disciplīnās.

20. gadsimta sākumā šautuves teritoriju un ēku izmantoja grieķu—turku kara laikā pārvietoto cilvēku izmitināšanai. 20. gadsimta 30. gados teritorijā dzīvoja galvenokārt emigranti. 1966. gadā teritorijas ēkas tika nojauktas.

## Atsauces

## Ārējās saites
*Kaliteja
Rūgušpiens

thumb|Rūgušpiens
**Rūgušpiens** ir skābpiena produkts, kuru tradicionāli iegūst, ļaujot dabiski sarūgt nepasterizētam pienam. Rūgšanu rosina pienskābes baktērijas. Rūpnieciski rūgušpienu ražo, pasterizētam pienam pievienojot pienskābes baktēriju kultūru. Arī pasterizēts piens sarūgstot var veidot rūgušpienu, ja kādu iemeslu dēļ baktērijas nav aizgājušas bojā, piemēram, zemas pasterizēšanas temperatūras dēļ, tomēr parasti pasterizēts piens sabojājas un var kļūt bīstams lietošanai uzturā. Latviešu virtuvē rūgušpiens tiek patērēts kā ēdiens vai dzēriens, vai ēdiena piedeva. Tas tiek izmantots skābputras un biezpiena gatavošanai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kaliteja

**Kaliteja** (; tulkojumā — *labais skats*) ir astotā lielākā pašvaldība un pilsēta Grieķijā un ceturtā lielākā pašvaldība Atēnu urbānajā teritorijā (aiz Atēnām, Pirejas un Peristeri). Turklāt tā ir otrā visblīvāk apdzīvotā pašvaldība Grieķijā ar iedzīvotāju blīvumu 21 192 iedz./km2. Kalitejas platība ir 4.749 km2.

Kalitejas centrs (Davaki laukums) atrodas 3 kilometrus uz dienvidiem no Atēnu pilsētas centra (Sintagma laukuma) un 3 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Pirejas. Kaliteja stiepjas no Filopapu un Sikelokas pakalniem ziemeļos līdz Falerona līcim dienvidos.

Kalitejas pilsētas izveidošanas plāni tika oficiāli apstiprināti 1884. gada decembrī.

## 1896. un 2004. gada vasaras olimpiskās spēles
Netālu no pilsētas centra tika uzcelta šautuve Skopeftirions, lai tajā organizētu 1896. gada vasaras olimpisko spēļu šaušanas sacensības. Skopeftirions atradās 2 kilometrus uz ziemeļiem no Panatinaiko stadiona un 2 kilometrus dienvidrietumu virzienā no Neo Falirona velodroma (šobrīd Karaiskaki stadions).

2004. gada olimpiskajās spēlēs Kalitejas apkārtnē Faliro sporta paviljona arēnā tika rīkotas tekvondo un rokasbumbas sacensības, kā arī pludmales volejbols, kas tika aizvadīts Olimpiskajā pludmales volejbola centrā Kalitejas līcī.

## Pilsētas attīstība
Starp abām olimpiskajām spēlēm 1896. un 2004. gadā Kalitejas pilsēta strauji attīstījās. 1910. gadā pilsētā tika uzbūvēts tramvaju depo, pēc tam sekoja Harokopiosa augstskola (1925. gadā) un Panteisa politisko zinātņu augstskola (1928. gadā).

20. gadsimta 20. gados pēc grieķu-turku kara (1919—1922)
pilsētu pārpludināja tūkstošiem bēgļu. Šie bēgļi Kalitejā galvenokārt ieradās no Melnās jūras dienvidiem un senajām Grieķijas pilsētām tagadējās Turcijas teritorijā. Pirmie bēgļi sākotnēji apmetās netālu no Skopeftiriona šautuves. Skopeftirionā līdz 1941. gadam bija skola, bet pēc nacistu okupācijas to pārveidoja par cietumu. Kalitejas cietums tika nojaukts 1966. gadā.

Deviņdesmitajos gados pēc Padomju Savienības sabrukuma Kalitejā no Melnās jūras autrumu piekrastes, Kaukāza augstienes Gruzijā kā arī no tālākajām grieķu apmetnēm Kazahstānā un Uzbekistānā ieradās jauns grieķu imigrantu vilnis.

## Kultūra
Dienvidu Kaliteja ir saistīta ar grieķu tautas mūzikas attīstību, īpaši ar rebetikas un vēlāk arī laiko attīstību.

## Skatīt arī
* Grieķijas pilsētu uzskaitījums

## Atsauces

## Ārējās saites
* Municipality of Kallithea
* Panteion University
* Harokopion University
* Kallithea FC 
* Esperos sports club
Zapions

**Zapions** () ir ēka Atēnu Nacionālajā dārzā Grieķijas galvaspilsētas Atēnu centrā. Ēku izmanto gan oficiālajām, gan privātajām sanāksmēm un ceremonijām.

## Būvniecība
1869. gadā Grieķijas parlaments atvēlēja 80 000 km2 publiskās zemes starp Pils dārziem un seno Olimpisko Zeva templi ēkas būvniecībai. Zapions bija pirmā ēka, kas tika uzcelta speciāli olimpiskajām spēlēm. Ēkas pamatakmens pēc nelielas kavēšanās tika ielikts 1874. gada 20. janvārī. Šo ēku projektēja dāņu arhitekts Teofils Hansens. Zapiona atvēršana notika 1888. gada 20. oktobrī.

## Vēsture
[200px|thumb|left|Skats no [paukošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs|paukošanas sacensībām 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.]]
Zapions 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tika izmantots kā paukošanas sacensību norises vieta. Pēc desmit gadiem, 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs ēkas teritoriju izmantoja kā olimpisko ciematu. No 1998. gada līdz 1999. gadam un 2004. gada olimpisko spēļu laikā ēka kalpoja kā rīkotājkomitejas (ATHOC) atrašanās vieta, kā arī 2004. gada spēļu laikā bija centrālais sakaru centrs.

1938. gadā Zapiona telpās sāka darboties Atēnu radiostacija, kas ir valsts pirmā nacionālā raidorganizācija. Ēkā turpināja darboties Nacionālais radio fonds līdz Radio nama atklāšanai 1970. gadā.

Zapionā ir notikuši arī vairāki vēsturiski notikumi, tostarp svarīgu dokumentu parakstīšana, piemēram, par Grieķijas pievienošanos Eiropas Kopienai 1979. gada maijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*Official Zappeion Megaron Website
*Virtual Tour of the Zappeion
*Zappeion Remodelling Project, 2000
*Old Photos of Zappeion
Tanegasimas kosmosa centrs

**Tanegasimas kosmosa centrs** (, *Tanegashima Uchū Sentā*), arī **Tanegašimas kosmosa centrs**, ir Japānas lielākais kosmodroms. Izvietots Tanegasimas salas dienvidaustrumu piekrastē, apmēram 40 km uz dienvidiem no lielās Kjusju salas dienvidu krasta. Administratīvi atrodas Kagosimas prefektūrā. Dibināts 1969. gadā, pieder Japānas Aerokosmisko pētījumu aģentūrai — JAXA.

Galvenokārt no Tanegasimas kosmisko raķešu palaišanas kompleksa tiek palaistas smagās Japānas nesējraķetes H-IIA un H-IIB, kā arī nelielas suborbitālās raķetes zinātniskiem mērījumiem. Kosmiskos aparātus iespējams palaist līdz 99° leņķī no ekvatora plaknes. Galvenais palaišanas komplekss Josinobu (, *Ōgata Rokketo Hassjadzjo, Lielo raķešu starta laukums*) sastāv no diviem palaišanas laukumiem. Raķetes uz tiem tiek nogādātas un uzstādītas pilnīgi gatavā veidā.

Pie kosmodroma ir izpētes centrs, kurā tiek testēti pavadoņi, dzinēji un degviela.

Tanegasimā atrodas kosmosa muzejs, uz to tiek organizētas autobusu ekskursijas. Tuvumā esošajā Minamitanes pilsētiņā izvietoti startu vērošanas punkti. JAXA reklamē šo kosmodromu kā skaistāko pasaulē.

Par godu Tanegasimas salai un kosmodromam nosaukts asteroīds #8866.

## Attēlu galerija

Tanegashima Space Center 1.jpg|Kosmosa centrs 2018. gadā
H2af35.jpg|Skats uz startu no ziemeļiem
H-II F7 01.JPG|Viena no H-II raķetēm muzejā.
Global Precipitation Measurement (GPM) Mission (12812849445).jpg|ASV sūtne Japānā Kerolaina Kenedija ar JAXA prezidentu Naoki Okumuru TKC apmeklētāju centrā.


## Atsauces

## Ārējās saites
Leitānu senkapi

**Leitānu senkapi** ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Preiļu novada Aglonas pagasta Leitānos, starp valsts autoceļu V636 (Krāslava—Izvalta—Šķeltova—Aglona) rietumos un Raudiņu ezeru dienvidaustrumos.

## Ārējās saites
* Nacionālās kultūras mantojuma pārvaldes db
Guļnara Galkina-Samitova

**Guļnara Galkina-Samitova** (; pirmslaulību uzvārds **Samitova**; dzimusi ) ir bijusī tatāru tautības Krievijas vieglatlēte, vidējo distanču skrējēja, 2008. gada vasaras olimpisko spēļu čempione, Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare.

## Biogrāfija
Guļnara Samitova dzimusi 1978. gadā Tatarstānas pilsētā Naberežnije Čelni. Ar vieglatlētiku viņa sāka nodarboties mācoties vietējā bērnu un jaunatnes sporta skolā. Vēlāk beidza Kamskas Valsts fiziskās kultūras universitāti. No 2003. gada viņa bija Krievijas izlases komandas dalībniece. No 1993. līdz 2007. viņas treneris bija KPFSR un Tatarstānas Nopelniem bagātais treneris Minulla Činkins. No 2008. gada februāra viņu trenēja Krievijas izlases vieglatlētu vecākais treneris Genādijs Suvorovs un vīrs Antons Galkins-Samitovs.

2003. gadā Parīzē pasaules čempionātā vieglatlētikā Samitova finišēja septītā 5000 metru skrējienā un bija sestā tajā pašā distancē 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās. Viņa arī finišēja trešajā vietā 1500 m skrējienā 2004. gada pasaules čempionātā vieglatlētikā telpās Budapeštā.

2003. gada 10. augustā viņa uzstādīja pasaules rekordu 3000 metru šķēršļu skrējienā Krievijas vieglatlētikas čempionātā Tulā finišējot ar rezultātu 9:08.35 min, kuru viņa pārspēja 2004. gada 4. jūlijā uzrādot rezultātu 9:01.59 min.

2004. gadā, pēc olimpiskajām spēlēm viņa apprecējās ar vieglatlētu Antonu Galkinu un pieņēma uzvārdu Galkina-Samitova.

2007. gada pasaules čempionātā Osakā viņa bija septītā 3000 m šķēršļu skrējienā. Viņas lielākais panākums ir uzvara Pekinā notikušajās 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs pirmoreiz sieviešu programmā iekļautajā 3000 m šķēršļu skrējienā ar pasaules rekordu — 8:58,81 min.

2009. gada Pasaules čempionātā Berlīnē 3000 m šķēršļu skrējienā ieņēma 4. vietu, pēc tam viņu sāka mocīt traumētā kāja. 2010. gadā viņa dzemdēja meitu Aļinu.

Savu iemīļoto distanci viņa skrēja arī 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, bet atjaunojās vecā trauma un viņa bija spiesta izstāties. Pēc tam tika veikta kājas operācija, tomēr agrāko sportisko formu vairs sasniegt neizdevās. Profesionālās sacensībās pēdējo reiz viņa piedalījās 2015. gadā.

Pēc savas sportiste karjeras noslēguma viņa ir policijas majore un strādā nepilngadīgo lietu inspekcijā.

## Personīgie rekordi
* 800 metri — 2:00,29 min (2009)
* 1500 metri — 4:01,29 min (2004)
* Jūdzes skrējiens — 4:20,23 min (2007)
* 3000 metri — 8:42,96 min (2008)
* 3000 m/šķ — 8:58,81 min **WR** (2008)
* 5000 metri — 14:33,13 min (2008)

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Draudzības ordenis (Krievija)
* Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare (2008)

## Piezīmes

## Atsauces

## Ārējās saites
Feldkirha

**Feldkirha** (, ) ir pilsēta Austrijas rietumos, Forarlbergas federālajā zemē. Atrodas Reinas Alpos, Illes upes krastos netālu no Austrijas robežas ar Lihtenšteinu un Šveici. Tā ir Austrijas tālākā pilsēta uz rietumiem.  2020. gadā Feldkirhā dzīvoja 34,2 tūkstoši iedzīvotāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Satelītuzņēmums

**Satelītuzņēmums** ir Zemes virsmas attēls, kas uzņemts no kosmosa ar satelīta palīdzību. Ar šo attēlu palīdzību cilvēki var sastādīt kartes un pētīt vai izzināt dažādas pasaules vietas.
Soritīdas

**Soritīdas** (*Soritidae*) ir bentisku foraminiferu dzimta miliolīdu kārtā. Šo dzimtu 1839. gadā aprakstīja vācu zoologs un dabaspētnieks Kristiāns Gotfrīds Ērenbergs. Ģeohronoloģiski soritīdas ir zināmas no krīta perioda (kenomanas stāvs) līdz mūsdienām.

## Apraksts
Čaula plakani spirāliska, vismaz agrīnajā stadijā. Vēlāk var būt attīta, vēdekļveidīga, vārpstveidīga vai cilindriska. Kameras ir daudzskaitlīgas, iekšpusē ir dalītas ar septulām. Poras ir daudzskaitlīgas, bet ontoģenēzes laikā var mainīties.

## Sistemātika
Dzimtas dalījums apakšdzimtās un ģintīs:
* Dzimta: **Soritidae** Ehrenberg 1839
:* Apakšdzimta: *[[Archaiasinae]]* Cushman, 1927
::* Ģints: *[[Androsina]]* Levy, 1977
::* Ģints: *[[Archaias]]* Montfort, 1808
::* Ģints: *[[Cycloputeolina]]* Seiglie & Grove, 1977
::* Ģints: *[[Cyclorbiculina]]* A. Silvestri, 1937
::* Ģints: † *[[Cyclorbiculinoides]]* Robinson, 1974
::* Ģints: † *[[Globoflarina]]* Rahaghi, 1978
::* Ģints: † *[[Miosorites]]* Seiglie & Grove, 1977
::* Ģints: *[[Parasorites]]* Seiglie & Rivera, 1977
:* Apakšdzimta: † *[[Fusarchaiasinae]]* Saidova, 1981
::* Ģints: † *[[Fusarchaias]]* Reichel, 1952
:* Apakšdzimta: † *[[Opertorbitolitinae]]* Loeblich & Tappan, 1986
::* Ģints: † *[[Opertorbitolites]]* Nuttall, 1925
::* Ģints: † *[[Somalina]]* Silvestri, 1939
:* Apakšdzimta: † *[[Praerhapydionininae]]* Hamaoui & Fourcade, 1973
::* Ģints: † *[[Cycledomia]]* Hamaoui, 1964
::* Ģints: † *[[Edomia]]* Henson, 1948
::* Ģints: † *[[Globoreticulina]]* Rahaghi, 1978
::* Ģints: † *[[Lamarmorella]]* Cherchi & Schroeder, 1975
::* Ģints: † *[[Mandanella]]* Rahaghi, 1983
::* Ģints: † *[[Murgella]]* Sinni, 1965
::* Ģints: † *[[Praerhapydionina]]* Wessem, 1943
::* Ģints: † *[[Praetaberina]]* Consorti, Caus, Frijia & Yazdi-Moghadam, 2015
::* Ģints: † *[[Pseudorhapydionina]]* Castro, 1971
::* Ģints: † *[[Pseudorhipidionina]]* Castro, 1971
::* Ģints: † *[[Scandonea]]* Castro, 1971
::* Ģints: † *[[Taberina]]* Keijzer, 1945
:* Apakšdzimta: *[[Soritinae]]* Ehrenberg, 1839
::* Ģints: *[[Amphisorus]]* Ehrenberg, 1839
::* Ģints: † *[[Azzarolina]]* Vicedo & Serra-Kiel, 2015
::* Ģints: † *[[Discolithus]]* Fortis, 1801
::* Ģints: *[[Marginopora]]* Blainville, 1830
::* Ģints: † *[[Orbitolites]]* Lamarck, 1801
::* Ģints: *[[Sorites]]* Ehrenberg, 1839
::* Ģints: † *[[Yaberinella]]* Vaughan, 1928

(†) - izmirušu organismu grupa.

## Atsauces
Marja Kubašeca

**Marja Kubašeca** (, ; dzimusi , mirusi ) bija sorbu rakstniece un pirmā sorbu skolotāja. Rakstīja augšsorbu valodā.

## Biogrāfija
thumb|250px|Dzimtās mājas Kvosā
thumb|250px|Piemiņas plāksne pie mājas
M. Kubašeca dzimusi 1890. gada 7. martā sorbu ciematā Kvosa Baucenes apkārtnē. No 1902. līdz 1909. gadam viņa mācījās pedagoģiskajā licejā Erfurtē . No 1909. līdz 1911. gadam strādāja par skolotāju Dīsburgā, no 1911. līdz 1925. gadam - par skolotāju Krostvicā.  1911. gadā viņa pievienojās kultūras un izglītības organizācijai "Serbu matica". 
No 1920. līdz 1922. gadam M. Kubašeca bija studentu laikraksta *Serbski Student* redaktore, bet no 1920. līdz 1923. gadam - bērnu žurnāla *Raj* redaktore. 1923. gadā Baucenē viņa publicēja savu pirmo darbu, noveli *Wusadny*. Strādājot Krostvicā, Kubašeca rakstīja bērnu stāstus * 'Palčiki w krawcowni' *, * 'Palčik w kowarni' *, * 'Jank a Hanka' *, kurus 1932. gadā izdeva kā atsevišķu grāmatu ar nosaukumu *  Tři hodowne hry za dźěći*. No 1925. līdz 1938. gadam viņa bija vidusskolas skolotāja  Polčnici ciemā, bet no 1946. līdz 1952. gadam skolotāja Radiborā un Baucenē. No 1952. līdz 1956. gadam M. Kubašeca strādāja par pētnieci serbu skolotāju apmācības kursos Baucenē.

Mirusi 1976. gada 13. aprīlī Baucenē.

## Darbi
* *Row w serbskej holi a druhe powědančka*, 1949;
* *Koło časow*, 1950;
* *Hwězdy nad bjezdnom*, 1960;
* *Ptače worakawstwa*, 1961;
* *Wichor a słónčna pruha*, 1961;
* *Wandа*, 1962;
* *Alojs Andricki*, 1967;
* *Bosćiju Serbinje*, vēsturiska triloģija (1963, 1964, 1967);
* *Lěto wulkich wohenjow*, 1970;
* *Nalětnje wětry*, 1978.

## Apbalvojumi
* Čičinska prēmijas laureāte (1962);
* Literatūras prēmijas *Domowina* laureāte(1966);
* Johannesa Bekera medaļa (*Johannes-R.-Becher-Medaille*, 1975).

## Atsauces

## Literatūra
* Trudla Malinkowa: *Marja Kubašec – Maria Kubasch. Ein Lebensbild.* Domowina-Verlag, Bautzen 2014.

## Ārējās saites
* Marjas Kubašecas darbi
Stojna Vangelovska

**Stojna Vangelovska** (; dzimusi ) ir bijusī Dienvidslāvijas, pēc tam Maķedonijas basketboliste, 1988. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēja.

## Karjera
Pirmoreiz Dienvidslāvijas olimpiskās komandas sastāvā Stojna Vangelovska iekļuva 1984. gadā. Olimpiskajās spēlēs Stojna kļuva par savas valsts visjaunāko basketbolisti. Losandželosā piecās spēlēs Dienvidslāvijas basketbolistēm izdevās izcīnīt tikai vienu uzvaru, ieņemot pēdējo vietu priekšsacīkšu turnīrā, kas notika pēc apļa sistēmas. Pēc priekšsacīkstēm par medaļām cīnījās tikai četras labākās komandas, līdz ar to tajās iegūtā sestā vieta palika galīgā vieta Dienvidslāvijas sieviešu komandai.

Pēc olimpiskajām spēlēm, kas nenesa panākumus, Vangelovska turpināja spēlēt savā valstī, kā rezultātā līdz nākamajām olimpiskajām spēlēm Seulā viņa izvirzījās par valstsvienības kapteini. 1988. gada vasaras olimpisko spēļu sieviešu basketbola turnīrs notika divās kārtās, pirmajā kārtā visas astoņās komandas tika sadalītas divās grupās, no kurām pirmās divas vietas devās iekļuva pusfinālā, bet pēdējās divas piedalījās kvalifikācijā par 5. līdz 8. vietu. Dienvidslāvijas basketbolistes pieveica Čehoslovākiju un Ķīnu, zaudēja ASV komandai un ieguva savā grupā otro vietu. Pusfinālā uzveicot Austrālijas valstsvienību ar viena punkta starpību, Dienvidslāvija sasniedza finālu, kur atkal zaudēja amerikāņu basketbolistēm. Stojna Vangelovska ar savu komandu kļuva par spēļu sudraba medaļnieci.

Pēc tam Stojna vairākas reizes tika atzīta par labāko spēlētāju pasaules un Eiropas čempionātos un, pēc savas sporta karjeras beigšanas, kļuva par Maķedonijas Olimpiskās komitejas viceprezidenti, Direktoru padomes locekli, kā arī Maķedonijas Olimpiskās komitejas Milžu (Slavenību) kluba () locekli .

## Atsauces

## Ārējās saites
Solaris Trollino 18,75 H2

***Solaris Trollino 18,75 H2*** ir trešās *[[Solaris Trollino 18]]* paaudzes trolejbuss, kura pamatā tiek izmantots posmainais trolejbusu modelis. To ražo Polijas uzņēmums *[[Solaris Bus & Coach]]*. Tas tika ražots un aprīkots ar H2 sistēmu no 2017. līdz 2018. gadam tieši priekš Rīgas. Līdzīgi kā citi ar dīzeļģeneratoru aprīkotie trolejbusi, *18,75 H2* versijas trolejbuss var tikt izmantots arī bez kontaktlīnijas, izmantojot ūdeņraža enerģijas ģeneratoru ar kuru var nobraukt līdz 150 km attālumam salīdzinājumā ar dīzeļģeneratoru kuram braukšanas attālums ir līdz 70 km. Papildus ūdeņraža ģeneratoram, trolejbuss ir aprīkots ar akumulatoru kuru izmantojot var nobraukt līdz 12 km.

Rīgai kopumā ir piegādāti 10 šādi trolejbusi par kopējām izmaksām 21 miljonu eiro.

## Tehniskie parametri
* Garums: 18750 mm
* Platums: 2550 mm
* Augstums: 3450 mm (ar pantogrāfu)
* Priekšējā pārkare:
* Garenbāze: 5870 / 6780 mm
* Pilnā masa: 30000 kg
* Dzinējs: TSA TME 43-33-6
* Nominālā jauda: 251 kW (izmantojot kontaktlīniju)
* Piedziņa: Medcom
* Degvielas elements: Ballard FCveloCity-HD85
** Nominālā jauda: 85 kW (izmantojot H2 elementu)
** Cilindru ar ūdeņradi nominālais tilpums: 205 l (katrs cilindrs, kopā 4)
** H2 enerģijas patēriņš: 18 kg / 110 km
* Vilces akumulators: LTO 29,2 kWh
** Maksimālais nobrauktais attālums ar akumulatora enerģiju: 12 km
* Kontaktstieņi: Lekov
* Pasažieru skaits: 135
* Sēdvietu skaits: 44
* Durvju mehānisms: 2-2-2-2
* Sēdekļu tips: STER 8MU
* Maksimālais ātrums: 65 km/h

## Skatīt arī
* Sabiedriskais transports Rīgā
* Trolejbusu satiksme Rīgā

## Atsauces
Ūdenspolo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — sieviešu turnīrs

**2008. gada vasaras olimpisko spēļu sieviešu ūdenspolo turnīrā** piedalījās 8 izlases, kuras tiek sadalītas divās grupās pa 4 izlasēm katrā. Katrā grupā katra komanda izspēlēja spēli ar visām pārējām komandām. Abu grupu uzvarētāji automātiski iekļuva pusfinālā, bet grupu otro un trešo vietu ieguvēji cīnījās ceturtdaļfinālos par iekļūšanu pusfinālā. Zelta medaļas izcīnīja Nīderlandes komanda.

## Vietu sadalījums

### A grupa

----

----

----

----

----

### B grupa

----

----

----

----

----

## Izslēgšanas turnīrs
### Spēle par 7.-8. vietu

### Ceturtdaļfināli

----

### Spēle par 5.-6.vietu

### Pusfināli

----

### Bronzas medaļas izcīņa

### Fināls
Deniss Šmihaļs

**Deniss Šmihaļs** (, dzimis  Ļvivā) ir Ukrainas uzņēmējs un politiķis. Ukrainas aizsardzības ministrs kopš 2025. gada 17. jūlija. Bijis Ukrainas premjerministrs no 2020. gada 4. marta līdz 2025. gada 17. jūlijam.

## Dzīvesgājums
1997. gadā absolvēja Ļvivas Politehnikumu. 2003. gadā viņam piešķira Ekonomisku zinātņu kandidāta goda nosaukumu. Strādāja Ļvivas apgabala administrācijā par Ekonomikas nodaļas vadītāju, kā arī Ukrainas Ieņēmumu un Nodevu Ministrijā. No 2015. līdz 2017. gadam bija saldēto preču izplatītāja *TVK Lvivkholod* viceprezidents. 2018. un 2019. gadā bija Burštinas TES direktors, kas ir lielākais elektrības ražotājs Ivanofrankivskā un Ukrainas oligarha Rinata Ahmetova holdinga daļa.

No 2019. gada 1. augusta līdz iecelšanai premjerministra amatam bija Ivanofrankivskas apgabala gubernators. 2020. gada 4. februārī viņš tika iecelts par Ukrainas kopienu un teritoriju attīstības ministru, bet tā paša gada 4. martā kļuva par Ukrainas premjerministru, nomainot amatā Oleksiju Hončaruku.

## Ģimene
Precēts ar Jekaterinu Šmihaļu. Ir divas meitas – Anna un Sofija.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Sunhuadzjana

**Sunhuadzjana** (, *Sōnghuā Jiāng*), arī **Sungari** (mandžūru: , *Sunggari ula*), ir upe Ķīnas ziemeļaustrumos, Amūras lielākā pieteka, viena no valsts galvenajām upēm. Sākas Čanbaišaņa kalnos netālu no Ziemeļkorejas robežas, saplūstot Erdaodzjanai un Tuodaodzjanai. Plūst ziemeļrietumu virzienā pa Mandžūrijas līdzenumu Dzjiliņas un Heilundzjanas provincēs, pirms Harbinas strauji pagriežas uz ziemeļaustrumiem un plūst uz Amūru. Upe stipri meandrēta. Lielākās pietekas ir Neņdzjana, Ašihe, Hulanhe, Mudandzjana. Upes augštecē uzbūvētas vairākas hidroelektrostacijas. Kuģojama līdz Dzjiliņai.

Lielākās pilsētas krastos ir Dzjiliņa, Sunjuaņa, Harbina, Dzjamusi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Rudišķi

**Rudišķi** () ir ciems Lietuvā uz dienvidrietumiem no Jonišķiem. Uz ziemeļiem no Rudišķiem iztek Sidrabe. 1671. gadā Rudišķos uzcelta pirmā kapela.

## Ārējās saites
Viktorija Georgijeva

**Viktorija Georgijeva** (; dzimusi  Varnā, Bulgārijā), plašāk pazīstama ar mononīmu **Viktorija**, ir bulgāru dziedātāja un dziesmu autore. Viņa savu karjeru aizsāka, piedaloties Bulgārijas X Faktora versijas 4. sezonā. Bija plānots, ka viņa piedalīsies 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē, pārstāvot Bulgāriju ar dziesmu *[[Tears Getting Sober]]*, tomēr konkurss tika atcelts COVID-19 pandēmijas izplatīšanās dēļ. Pēc konkursa atcelšanas tika paziņots, ka Viktorija atgriezīsies pārstāvēt Bulgāriju 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.

## Atsauces
Arhaiskais laikmets

[thumb|235px|[Egejas jūras reģions arhaiskajā laikmetā]]
**Arhaiskais laikmets** ir periods Vidusjūras reģionā no 8. gadsimta p.m.ē. līdz 6. gadsimtam p.m.ē. Šajā laikā izveidojas sengrieķu pilsētvalstis, pirmo reizi notika olimpiskās spēles, sengrieķi kolonizēja zemes ārpus Grieķijas, laikmeta beigās izveidojās Peloponēsas savienība. Šim laikam ir raksturīga intensīva sengrieķu saimniecības, kā arī viņu kultūras un mākslas attīstība. Pirms arhaiskā laikmeta bija Homēra laikmets jeb tā sauktie “tumšie gadsimti”, bet pēc tam sekoja klasiskais laikmets.

## Skatīt arī
* Antīkā literatūra

## Ārējās saites
Livdanišķu senkapi

**Livdanišķu senkapi** ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Preiļu novada Aglonas pagasta Livdanišķos, netālu no Tartaka upes iztekas no Pakaļņa ezera. Ezera pretējā krastā — Gūteņu pilskalns.

## Ārējās saites
* Nacionālās kultūras mantojuma pārvaldes db