Irākas karš

**Irākas karš** (2003—2011), pazīstams arī kā **Iebrukums Irākā**, **Otrais Līča karš** un **Irākas brīvības operācija**, bija militāra kampaņa, ko uzsāka ASV, Lielbritānija un to sabiedrotie  ar iebrukumu Irākā. Karš notika pēc tam, kad ASV neizdevās iegūt ANO Drošības padomes atļauju iebrukumam, tādēļ to bieži uzskata par nelegālu. Pēc veiksmīga iebrukuma un okupācijas karš pārgāja cīņā pret bijušās valdības atbalstītājiem un citiem militāriem grupējumiem.

## Vēsture
[left|thumb|[Kolins Pauels ziņo ANO Drošības padomei par pārkāpumiem Irākā (2003. gada 5. februāris)]]
Par iebrukuma mērķi ASV un Apvienotās Karalistes valdības minēja iespējamību, ka Irākas rīcībā ir masu iznīcināšanas līdzekļi, tādējādi tiekot apdraudēta pārējo valstu drošība. Pēc iebrukuma tika noskaidrots, ka Irākai nebija masu iznīcināšanas ieroču. Kritiķi uzskata, ka patiesais iebrukuma iemesls ir bijusi Irākas nafta un reģionālās ietekmes iegūšana. Viens no galvenajiem argumentiem pret viedokli, ka uzbrukums bija masu iznīcināšanas ieroču dēļ, ir tas, ka Džordžs V. Bušs pirms iebrukuma paziņoja, ka ASV iebruks pat tad, ja Irākas prezidents Sadams Huseins pamestu valsti un atļautu ANO pārvaldīt Irāku un sarīkot demokrātiskas vēlēšanas.

Pēc 2003. gada marta iebrukuma ASV vadītā koalīcija ātri gāza Sadama Huseina režīmu: Bagdāde krita aprīļa sākumā, bet pats Huseins tika sagūstīts decembrī. Tomēr sākotnējais militārais panākums pārauga ilgstošā un asiņainā konfliktā. Tika izveidota Koalīcijas pagaidu pārvalde (*Coalition Provisional Authority*), kuru vadīja ASV, un tā uzsāka Irākas armijas un Baas partijas struktūru likvidāciju jeb “debaasifikāciju”. Šis process atstāja tūkstošiem cilvēku bez darba un palielināja nestabilitāti. Jau 2004. gadā sākās bruņoti nemieri, kuros piedalījās gan sunnītu kaujinieki, gan šiītu militārie grupējumi. Tā kā masu iznīcināšanas ieroči netika atrasti, ASV un Lielbritānijas valdībām nācās saskarties ar smagu kritiku gan iekšpolitiski, gan starptautiski. Vienlaikus tika veikti mēģinājumi izveidot demokrātisku sistēmu – 2005. gadā notika vēlēšanas, tika pieņemta jauna konstitūcija un izveidota ievēlēta valdība, tomēr politiskā sistēma bija trausla, un etniskās un reliģiskās sadursmes turpinājās. 2006. gadā Sadams Huseins tika notiesāts par noziegumiem pret cilvēci un sodīts ar nāvi pakarot. 

ASV kaujas misija tika oficiāli izbeigta 2010. gadā, bet lielākā daļa spēku pameta valsti 2011. gadā. Neskatoties uz to, nestabilitāte saglabājās un radīja apstākļus tādu grupējumu kā “*[[Daesh]]*” (ISIS) izveidei un straujai izplešanai pēc 2014. gada.

Par Irākas kara noslēgumu uzskata 2011. gada 18. decembri, kad no Irākas izbrauca pēdējie ASV karavīri. Tomēr karš turpinājās kā Irākas pilsoņu karš.

## Latvijas bruņotie spēki Irākā
Latvijas bruņotie spēki piedalījās ASV vadītajā koalīcijā Irākā no 2003. līdz 2008. gadam. Latvijas karavīru nosūtīšana bija saistīta ar solidaritāti pret sabiedrotajiem NATO un transatlantisko partnerību, kā arī vēlmi nostiprināt valsts starptautisko drošības lomu pēc neatkarības atjaunošanas. Pirmā Latvijas vienība – aptuveni 30 karavīru – ieradās Irākā 2003. gada jūnijā, un turpmākajos gados kontingents tika regulāri rotēts, vidēji sastādot 120–140 karavīru. Latvijas spēki pildīja patrulēšanas, bāzu apsardzes, mīnēšanas neitralizēšanas un civilmilitārās sadarbības uzdevumus, cieši sadarbojoties ar Polijas un citu sabiedroto vienībām.

Līdzdalība karā nebija bez riskiem – vairāki karavīri tika ievainoti, daži krita.

Latvijas kontingents tika izvests 2008. gadā, vienlaikus saglabājot atbalstu starptautiskajām miera uzturēšanas un stabilizācijas operācijām citur pasaulē.

## Zaudējumi
Līdz 2005. gada martam Irākas karā bija krituši: 1517 ASV karavīri, 86 Lielbritānijas, 20 Itālijas, 18 Ukrainas, 17 Polijas, 11 Spānijas, 8 Bulgārijas, 3 Slovākijas, 3 Latvijas, 2 Igaunijas, 2 Taizemes, 2 Nīderlandes, 1 Dānijas, 1 Salvadoras, 1 Ungārijas, 1 Kazahstānas karavīrs. Karā pret sabiedrotajiem krita 5000-7000 Irākas karavīru. Irākas karā piedalījās arī Latvijas karavīri, kopumā bojā gāja 3 karavīri no Latvijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Bibliogrāfija