open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Katerine

**Katerine** () ir pilsēta Grieķijas ziemeļos, Centrālās Maķedonijas perifērijā, un tā ir Pierijas reģionālās vienības administratīvais centrs. Pilsēta atrodas starp Olimpa kalnu un Egejas jūru, aptuveni 70 km uz dienvidiem no Salonikiem. 2021. gadā Katerinē dzīvoja 82,9 tūkstoši iedzīvotāju, padarot to par vienu no nozīmīgākajiem reģionālajiem centriem Grieķijas ziemeļdaļā. Administratīvi Katerine ir pašvaldība (*dimos*) ar vairākiem piejūras kūrortiem, tostarp *[[Paralia Katerinis]]* un *[[Olympiaki Akti]]*, kas kopā ar pilsētu veido dinamisku ekonomisko un tūrisma zonu. Pilsētas saimniecība balstās uz lauksaimniecību, īpaši tabakas un augļu audzēšanu, mazumtirdzniecību, pakalpojumu sektoru un strauji pieaugošu tūrisma nozari vasaras sezonā, pateicoties tās piekļuvei gan jūrai, gan Olimpa dabas parkam. Katerine ir arī nozīmīgs izglītības un kultūras centrs, ar attīstītu infrastruktūru, kultūras pasākumiem un vietējo sabiedrisko dzīvi. Ģeogrāfiskā novietojuma un attīstītās infrastruktūras dēļ pilsēta kalpo kā vārti uz Pierijas piekrasti un Maķedonijas vēsturisko reģionu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Arti Aigro

**Arti Aigro** (; dzimis  Otepē) ir igauņu tramplīnlēcējs, triju ziemas olimpisko spēļu dalībnieks.

## Karjera
Aigro ir piedalījies 2016. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Lillehammerē, kur ieņēma 16. vietu. Pasaules kausa sacensībās debitēja  Titizē-Neištatē. Viņš startēja arī  Phjončhanā. Sacensībās uz parastā tramplīna nepārvarēja kvalifikāciju, bet uz lielā tramplīna iekļuva pamatsacensībās un ierindojās 48. vietā. Pirmo reizi otrajam lēcienam kvalificējās un ieguva pirmos Pasaules kausa ieskaites punktus  Rukā, kur ieguva 19. vietu sacensībās uz lielā tramplīna. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Zēfeldē, kur lēcienos no parastā tramplīna ierindojās 49. vietā, bet uz lielā tramplīna nekvalificējās pamatsacensībām. 2019. gada martā Planīcā lidojumos ar slēpēm treniņā veica 228 metrus tālu lēcienu, uzstādot neoficiālu Igaunijas rekordu.

 Pekinā abās individuālajās disciplīnās kvalificējās pamatsacensībām, turklāt uz lielā tramplīna kvalificējās arī otrajam lēcienam un ieguva 30. vietu.  Rukā sasniedza savu karjeras labāko rezultātu Pasaules kausa posmos, izcīnot 5. vietu. Pirmajā lēcienā viņš aizlēca 136 metrus tālu un ieguva 128,1 punktu, otrie lēcieni tika pārtraukti sarežģīto laikapstākļu dēļ, līdz ar to tika ieskaitīti tikai pirmā lēciena rezultāti. Ar šo rezultātu Aigro laboja Igaunijas sportistu augstāko sasniegumu Pasaules kausa posmos, kas pirms tam piederēja Kārelam Nurmsalu, kas 2014. gadā bija ieguvis sesto vietu. 2025. gada Pasaules čempionātā Tronheimā ieguva 18. vietu uz lielā tramplīna, izcīnot savu labāko sasniegumu pasaules čempionātos. Tā paša gada martā ar 227,5 metrus tālu lēcienu Planīcā laboja oficiālo Igaunijas rekordu. 2024.—2025. gada sezona bija labākā līdzšinējā karjerā. Četru tramplīnu turnejā viņš ieņēma 30. vietu, bet Pasaules kausa kopvērtējumā ierindojās 23. vietā.

 Aigro ieņēma 26. vietu sacensībās uz lielā tramplīna un 13. vietu *Super team* formāta komandu sacensībās, kur startēja kopā ar Kaimaru Vagulu.

## Rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Sigišoara

**Sigišoara** () jeb **Šegešvāra** () ir vēsturiska pilsēta Rumānijas centrālajā daļā, Transilvānijas reģionā, un tā atrodas Murešas žudecā pie Tirnavamares upes. Pilsēta ir pašvaldība ar municipālo statusu un viens no ievērojamākajiem viduslaiku kultūras un arhitektūras centriem reģionā. 2021. gadā Sigišoarā dzīvo 23,9 tūkstoši iedzīvotāju. Sigišoara ir slavena ar labi saglabātu viduslaiku vecpilsētu, kas kopš 1999. gada ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā izcils 15.–17. gadsimta nocietinātas pilsētas piemērs, kas joprojām tiek apdzīvota. Pilsēta dibināta 12.–13. gadsimtā, kad to apdzīvoja Transilvānijas vācieši (sakši), un tā kļuva par svarīgu komerciālo, amatniecības un militāro centru. Mūsdienās Sigišoara ir ievērojams kultūras tūrisma galamērķis, kas piesaista apmeklētājus ar vēsturisko arhitektūru, muzejiem, baznīcām, torņiem, kā arī ar leģendāro saikni ar Vladu III Tepešu (Drakulu), kurš, pēc dažiem vēstures avotiem, dzimis šeit. Pilsēta ir arī vieta dažādiem viduslaiku festivāliem un kultūras pasākumiem, veicinot tās identitāti kā dzīvu pilsētu Transilvānijas sirdī.

## Atsauces

## Ārējās saites
2025. gada UEFA Eiropas U-21 čempionāts

**2025. gada UEFA Eiropas U-21 čempionāts** bija 25. Eiropas U-21 čempionāts futbolā. Turnīru organizēja UEFA. Čempionāta finālturnīrs notika Slovākijā no  līdz 28. jūnijam. Turnīrā drīkstēja piedalīties spēlētāji, kas ir dzimuši pēc .

UEFA čempionāta rīkošanas tiesības Slovākijai piešķīra 2023. gada janvārī. Slovākija U-21 čempionātu rīko otro reizi, iepriekš tur notika arī 2000. gada Eiropas U-21 čempionāts.

Par čempioniem kļuva Anglijas U-21 futbolisti, kas finālā ar 3:2 papildlaikā pieveica Vāciju.

## Stadioni

## Grupu turnīrs
Visi spēļu laiki ir norādīti pēc vietējā laika (UTC+2), iekavās norādīts Latvijas laiks.

### A grupa

----

----

### B grupa

----

----

### C grupa

----

----

### D grupa

----

----

## Izslēgšanas spēles

### Ceturtdaļfināli

----

----

----

### Pusfināli

----

### Fināls

## Atsauces

## Ārējās saites
* U-21 čempionāts UEFA vietnē
Rašids Zijatdinovs

**Rašids Zijatdinovs** (, dzimis ) ir ASV dzīvojošs uzbeku šaha lielmeistars un šaha treneris. Dzīvo un pārstāv ASV kopš 1998. gada. PSRS sporta meistars (1985) un lielmeistars (1999), starptautiskais meistars (1990) un lielmeistars (2005). Augstākais Elo reitings viņam bija 2535 (1997. gada jūlijā), tajā laikā tā bija 3. vieta Uzbekistānā. 2025. gadā reitings noslīdējis līdz 2041.

Divas reizes uzvarējis PSRS individuālajā čempionātā, pārstāvot Uzbekijas PSR: 1983. un 1985. gadā. Divas reizes spēlējis Uzbekijas PSR sastāvā padomju komandu čempionātos (1983. un 1985. gadā).

1993. gada Uzbekistānas individuālajā čempionātā viņš ierindojās dalītā otrajā vietā ar diviem citiem šahistiem.

Bijis treneris Kirsana Iļumžinova šaha skolā.

Ar baltajiem visbiežāk spēlējis sicīliešu aizsardzību, ar melnajiem — spāņu atklātni un dāmas gambītu.

Uzrakstījis grāmatu "Šaha lielmeistara būtiskas zināšanas" (*Gm-Ram: Essential Grandmaster Chess Knowledge.* 2000, ISBN 978-0938650720). Grāmatai ir nestandarta pieeja, tā galvenokārt sastāv no pozīcijām bez analīzes vai komentāriem. Netiek norādīts pat, kurai pusei ir gājiens, lai sarežģītu apdomu.

Dzīvo netālu no Ņujorkas, Grīnburgas piepilsētā Ērvingtonā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Arhivēts Zijatdinova saits
Kaujas gāzes

**Kaujas gāzes** ir ķīmiski savienojumi, kurus izmanto militāros nolūkos, lai neitralizētu vai iznīcinātu pretinieka dzīvā spēka potenciālu, radot letālu vai citu fizioloģisku iedarbību. Tās tiek klasificētas kā masu iznīcināšanas ieroči, un to lietošana ir stingri reglamentēta ar starptautiskajām tiesībām.

Kaujas gāzes var radīt plašu kaitējumu gan fiziskajai veselībai, gan psiholoģiskajai drošībai. Aizsardzībai pret tām tiek izmantoti individuālie aizsardzības līdzekļi – gāzmaskas, aizsargtērpi un filtrējošie materiāli, kā arī agrīnās brīdināšanas sistēmas, kas ļauj laikus evakuēt apdraudētos reģionus. Mūsdienu armijās pastāv arī speciāli izstrādāti medikamenti, kas spēj neitralizēt dažus ķīmisko vielu efektus.

Lai gan lielākā daļa valstu ir atteikušās no kaujas gāzu pielietošanas, 21. gadsimtā ir reģistrēti vairāki incidenti, kur šādi ieroči tomēr ir tikuši izmantoti, īpaši civiliedzīvotāju ietekmēšanai bruņoto konfliktu zonās, piemēram, Sīrijā.

## Vēsture
Pirmo reizi kaujas gāzes plašā mērogā tika izmantotas Pirmā pasaules kara laikā. 1915. gadā Vācijas armija pie Ipras pilsētas Beļģijā izmantoja hloru – pirmo efektīvo kaujas gāzi. Turpmākajos gados tika attīstītas arī citas gāzes, tostarp fosgēns un iprīts (sinepju gāze), kas izraisīja smagus apdegumus un ilgstošas ciešanas. 

Otrā pasaules kara laikā kaujas gāzes tika ražotas lielos apjomos, taču faktiski frontē netika plaši pielietotas, iespējams, abu pušu savstarpējo baiļu dēļ par atbildes triecienu.

## Klasifikācija
Kaujas gāzes tiek iedalītas pēc to iedarbības veida:

* Nervu paralizējošās vielas (piemēram, zarīns, zomāns, VX): iedarbojas uz nervu sistēmu, bloķējot fermenta acetilholīnesterāzes darbību, kā rezultātā rodas muskuļu spazmas, paralīze un nāve.
* Pūslējošās vielas (piemēram, iprīts): bojā ādu, acis un elpceļus, izraisot smagus ķīmiskus apdegumus un audu bojājumus.
* Aizrīšanās vielas (piemēram, fosgēns, hlors): izraisa elpošanas ceļu bojājumus un plaušu tūsku.
* Asaru gāzes (piemēram, CS, CN): izraisa kairinājumu acīs, degunā un elpceļos, taču parasti netiek uzskatītas par letālām un tiek lietotas galvenokārt nemieru apspiešanai.
* Psihotropās vielas (piemēram, BZ): ietekmē centrālo nervu sistēmu, izraisot dezorientāciju, halucinācijas un uzvedības traucējumus.

## Starptautiskie aizliegumi
Kaujas gāzu lietošana ir aizliegta ar vairākām starptautiskām vienošanām, no kurām nozīmīgākā ir Ķīmisko ieroču konvencija (*Chemical Weapons Convention*, CWC), kas stājās spēkā 1997. gadā. Šī konvencija aizliedz ne tikai ķīmisko ieroču izmantošanu, bet arī to izstrādi, uzglabāšanu un pārvietošanu. Konvenciju parakstījušas vairāk nekā 190 valstis, un tās ievērošanu uzrauga Ķīmisko ieroču aizlieguma organizācija (OPCW).

## Ārējās saites
Florences Republika

thumb|Republikas karte
**Florences Republika** (itāļu: *Republica di Fiorenza*) bija vēsturiska valsts Ziemeļitālijā, kas pastāvēja no 1115. līdz 1532. gadam ar galvaspilsētu Florencē. Tā bija viena no ietekmīgākajām Itālijas pilsētvalstīm viduslaikos un renesanses laikā, ievērojama ar savu ekonomisko, politisko un kultūras nozīmi. Republikai raksturīgs bija sarežģīts pārvaldes modelis un aktīva pilsoņu līdzdalība politikā, kā arī īpaša nozīme mākslas, literatūras un zinātnes attīstībā.

## Vēsture
Florences republika izveidojās pēc Matildes no Kanosas nāves 1115. gadā, kad Florences iedzīvotāji sāka pārvaldīt pilsētu neatkarīgi. Sākotnēji republika bija komunāla pilsētvalsts, kurā vara atradās aristokrātisko dzimtu un tirgotāju rokās. Vēlākajos gadsimtos valdība mainījās, bet tās centrā vienmēr bija pilsētas padome (*Signoria*), ko ievēlēja noteiktās grupās pārstāvēti pilsoņi.

13.–14. gadsimtā Florence kļuva par vienu no bagātākajām un ietekmīgākajām pilsētām Eiropā. Tās ekonomiku veidoja tekstila ražošana, tirdzniecība un augsti attīstīta banku sistēma, kurā dominēja tādas dzimtas kā Bardi, Peruzzi un vēlāk Mediči.

Lai arī formāli Florence palika republika, no 15. gadsimta vidus arvien lielāka vara koncentrējās Mediču dzimtas rokās. Kozimo de' Mediči (1389–1464), saukts arī par „Pilsētas tēvu”, faktiski pārvaldīja republiku, ietekmējot lēmumu pieņemšanu ar saviem bagātīgajiem resursiem un sabiedriskajām saitēm. Viņa pēcnācēji, īpaši Lorenco de' Mediči, turpināja šo ietekmi, saglabājot republikas ārējo formu, bet būtībā valdīja kā neoficiāli valdnieki.

1530. gadā pēc sacelšanās pret Mediču varu un Svētās Romas impērijas iejaukšanās Florence tika aplenkta un pakļauta. 1532. gadā pāvests Klements VII (pats Mediču dzimtas pārstāvis) likvidēja republikas statusu un izveidoja Florences hercogisti, piešķirot varu Aleksandro de' Mediči. Tādējādi beidzās Florences republikas pastāvēšana kā neatkarīgai republikas tipa valstij.

## Ārējās saites
Liepnas luterāņu baznīca

**Liepnas evaņģēliski luteriskā baznīca** ir 1937. gadā iesvētīts Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Alūksnes novada Liepnā.

## Vēsture
Evaņģēliski luteriskā draudze Liepnā dibināta 1923. gadā. Sākotnēji draudze dievkalpojumus noturēja par pagaidu skolu pārbūvētajā Liepnas muižas rijā, vēlāk arī pareizticīgo draudzes skolā un Liepnas sešklasīgajā pamatskolā. 

Liepnas luterāņa dievnama pamatakmeni guldīja 1935. gada jūlijā. Pēc arhitekta Jāņa Cīruļa projekta uzcelto baznīcu iesvētīja 1938. gada 31. oktobrī, klātesot arhibīskapam Teodoram Grīnbergam. 

Baznīcas iekārtas – altāri, kanceli, svečturus – darinātas pēc arhitektūras studenta Anša Bērziņa metiem, un E.Ābeles gleznoto altārgleznu draudzei dāvināja 7. Siguldas kājinieku pulks.  

Otrā pasaules karā, Liepnas kauju laikā, baznīcas 6 metru augstais tornis tika sašauts. Tornis atjaunots 2005. gada vasarā. 

## Atsauces
Vergu tirdzniecība

thumb|Vērgu tirgus (''Gustave Boulanger'')
**Vergu tirdzniecība** ir cilvēku piespiedu pārvietošana, pārdošana un ekspluatācija ekonomiskos, politiskos vai militāros nolūkos. Tā pastāvēja dažādās formās jau kopš senajiem laikiem, taču īpaši liela mēroga un globāla kļuva transatlantiskā vergu tirdzniecība no 15. līdz 19. gadsimtam. Šis process atstāja dziļas sociālas, demogrāfiskas un ekonomiskas sekas visos kontinentos, kur tas norisinājās, un ir viens no būtiskākajiem piemēriem cilvēktiesību pārkāpumiem vēsturē.

Lai gan tradicionālā verdzība mūsdienās ir aizliegta gandrīz visur, dažādas tās formas – piespiedu darbs, cilvēktirdzniecība un bērnu ekspluatācija – joprojām pastāv.

## Senā vergu tirdzniecība
Vergtura prakse bija pazīstama jau Senajā Ēģiptē, Mezopotāmijā, Grieķijā, Romā un citās civilizācijās. Vergi bieži tika iegūti karu rezultātā, kā arī par sodu vai parādiem. Viņi tika izmantoti zemkopībā, celtniecībā, mājsaimniecībā un pat kā ierēdņi vai skolotāji atkarībā no laikmeta un kultūras. Gan musulmaņu pasaulē, gan Eiropā pastāvēja organizēti vergu tirgi un vergu tīkli, kas aptvēra plašus reģionus.

## Transatlantiskā vergu tirdzniecība
No 15. gadsimta beigām, koloniālisma laikmetā, sākās transatlantiskā vergu tirdzniecība, kuras ietvaros miljoniem afrikāņu tika piespiedu kārtā aizvesti uz Ameriku. Eiropas valstis – Portugāle, Spānija, Nīderlande, Francija un Lielbritānija – organizēja tā dēvēto "trīsstūra tirdzniecību":

# No Eiropas uz Āfriku tika vesti ieroči, tekstilizstrādājumi un alkohols.
# No Āfrikas uz Ameriku tika pārvadāti vergi – šis posms bija īpaši nežēlīgs un pazīstams kā Vidusceļš (*Middle Passage*).
# No Amerikas uz Eiropu tika atvesti cukurs, kokvilna, tabaka un citas preces.

Tiek lēsts, ka šajā procesā no Āfrikas tika deportēti vairāk nekā 12 miljoni cilvēku, no kuriem daudzi gāja bojā jau ceļā uz Ameriku vai smagajos darba apstākļos plantācijās.

## Vergu tirdzniecības atcelšana
No 18. gadsimta beigām aizvien pieauga kustība pret verdzību – abolicionisms. Britu impērija oficiāli aizliedza vergu tirdzniecību 1807. gadā, ASV – 1808. gadā, bet pati verdzība tika atcelta pakāpeniski visā pasaulē 19. gadsimta laikā. Piemēram, ASV pilnībā to aizliedza tikai pēc Pilsoņu kara 1865. gadā ar 13. konstitūcijas grozījumu.

## Ārējās saites
Okean Elzy

***Okean Elzy*** (ukraiņu: *Океан Ельзи*) ir ukraiņu rokmūzikas grupa, kas dibināta 1994. gadā Ļvivā. Tā ir viena no vispazīstamākajām un ietekmīgākajām mūzikas apvienībām Ukrainā un visā postpadomju telpā. Grupas līderis, vokālists un dziesmu autors ir Svjatoslavs Vakarčuks, kurš kļuva par vienu no ukraiņu kultūras un sabiedriskās dzīves simboliem.

*Okean Elzy* mūzika apvieno alternatīvā roka, postgrandža un klasiskā roka elementus. Grupas skaņa ir emocionāla, melodiska un bieži apvieno smalku liriku ar spēcīgiem ģitāru un klavieru motīviem. Dziesmu teksti pārsvarā ir ukraiņu valodā.

## Sabiedriskā un politiskā loma
*Okean Elzy* nav tikai muzikāls fenomens — tā aktīvi piedalās sabiedriskajā dzīvē. Svjatoslavs Vakarčuks ir bijis aktīvs pilsoniskās sabiedrības pārstāvis, piedalījies Oranžajā revolūcijā (2004) un Eiromaidanā (2013—2014). Viņš arī īslaicīgi darbojās politikā kā Ukrainas parlamenta deputāts un vēlāk kā partijas līderis.

Grupas koncerti bieži kļūst par patriotisma un vienotības simboliem. Īpaši nozīmīgi ir koncerti Ukrainas neatkarības dienā un kara laikā — grupa ir uzstājusies karavīriem, organizējusi labdarības pasākumus un paudusi atbalstu Ukrainas suverenitātei.

## Ārējās saites
Padomju kosmosa programma

[thumb|Pasaulē pirmais mākslīgais satelīts ''[Sputnik-1*]]
*'Padomju kosmosa programma*' ([[Krievu valoda|krievu]]: *Советская космическая программа*) bija [[Padomju Savienība|PSRS]] īstenota plaša zinātniski-tehniska iniciatīva, kuras mērķis bija attīstīt kosmosa izpēti un tehnoloģijas, īpaši laikā no 1940. gadu beigām līdz 1991. gadam. Tā bija viena no visambiciozākajām un inovatīvākajām programmām 20. gadsimtā, kas radīja globālu sacensību starp Padomju Savienību un [[Amerikas Savienotās Valstis|ASV]] – tā saukto "Kosmosa sacensību" (*Space Race*).

Galvenais Padomju kosmosa programmas arhitekts bija [[Sergejs Koroļovs]], inženieris un konstruktors, kurš ilgu laiku darbojās slepenībā. Pēc viņa nāves (1966) programmas attīstību apgrūtināja organizatoriskas problēmas, konkurence starp birojiem un politiski lēmumi.

Neskatoties uz agrīnajiem panākumiem, PSRS zaudēja sacensību par cilvēka nosēšanos uz [[Mēness]], jo ASV [[Apollo 11]] misija 1969. gadā pirmajiem ļāva cilvēkiem pastaigāties pa Mēness virsmu. Padomju mēness programma tika pārtraukta 1970. gados.

== Svarīgākie sasniegumi ==

* Pirmais mākslīgais Zemes pavadonis – [[Sputnik-1]] (1957). 4. oktobrī 1957. gadā PSRS palaida pirmo cilvēka radīto objektu Zemes orbītā – Sputnik-1. Tas bija neliels, lodveida satelīts ar antenām, kas raidīja radiosignālus. Šis notikums šokēja pasauli un iezīmēja jaunu ēru cilvēces attīstībā.

* Pirmais dzīvnieks kosmosā – suns [[Laika]] (1957), 2. novembrī 1957. gadā "[[Sputnik-2]]" nesējraķetē tika palaista suns Laika, kļūstot par pirmo dzīvo būtni orbītā. Viņa gāja bojā lidojuma laikā, taču eksperimentam bija liela zinātniska nozīme.

* Pirmais cilvēks kosmosā – [[Jurijs Gagarins]] (1961). 12. aprīlī 1961. gadā kosmonauts Jurijs Gagarins ar kuģi [[Vostok-1]] kļuva par pirmo cilvēku kosmosā, veicot vienu pilnu apli ap Zemi. Šis notikums nostiprināja Padomju Savienības līderpozīciju kosmosa izpētē.

* Pirmā sieviete kosmosā – [[Valentīna Tereškova]] (1963). 16. jūnijā 1963. gadā Valentīna Tereškova devās kosmosā ar kuģi Vostok-6, kļūstot par pirmo sievieti orbītā.

* Pirmais cilvēks atklātā kosmosā – [[Aleksejs Ļeonovs]] (1965). 1965. gadā Aleksejs Ļeonovs veica pirmo izgājienu atklātā kosmosā no kuģa "[[Voshod-2]]", atrodoties ārpus kosmosa kuģa vairāk nekā 12 minūtes.

* Mēness programmas – [[Luna-1|Luna]] un [[Zond-1|Zond]]. Padomju programma Luna uz Mēnesi nosūtīja vairākus zondes aparātus. [[Luna-2]] 1959. gadā bija pirmais cilvēka radītais objekts, kas sasniedza Mēness virsmu, bet [[Luna-9]] 1966. gadā – pirmais, kas veica mīksto nosēšanos un nosūtīja attēlus.

== Tehnoloģiskās platformas ==

* R-7 raķešu sistēma: sākotnēji izstrādāta kā starpkontinentālā ballistiskā raķete, vēlāk pārbūvēta par pamatu kosmosa nesējraķetēm ([[Sputnik-1|Sputnik]], [[Vostok-1|Vostok]], [[Sojuz-10|Soyuz]]).
* Kosmosa kuģi: *Vostok*, *Voskhod*, *Soyuz* un *Progress'' – pēdējie joprojām tiek izmantoti.
* Kosmiskās stacijas: PSRS izveidoja pirmo orbitālo staciju Salyut (1971) un vēlāk Mir (1986), kas kļuva par pirmo ilgtermiņa apdzīvoto orbitālo kompleksu.

## Ārējās saites
Rīcins

thumb|Rīcina struktūra
**Rīcins** ir spēcīga proteīna tipa inde, ko iegūst no rīcinauga pupām (*Ricinus communis*). Tas inhibē šūnu ribosomu darbību, tādējādi apturot olbaltumvielu sintēzi un izraisot šūnu bojāeju. Rīcins ir ārkārtīgi toksisks – pat ļoti nelielas devas var būt nāvējošas cilvēkam. 

Saindēšanās var notikt, ja rīcinu ieelpo, norij vai injicē. Simptomi ir slikta dūša, vemšana, caureja, smaga dehidratācija, iekšējo orgānu bojājumi un potenciāla nāve. Rīcinam nav zināmas pretindes, un ārstēšana ir tikai simptomātiska.

## Ārējās saites
Lībijas karogs

thumb|Lībijas karogs
**Lībijas karogs** ir Lībijas valsts simbols. Tas sastāv no trim horizontālām joslām: sarkanās augšpusē, melnās vidū un zaļās apakšā. Melnā josla ir platāka un tās centrā atrodas balts pusmēness ar piecstaru zvaigzni. Karoga krāsas simbolizē Lībijas trīs vēsturiskos reģionus — Tripolitāniju (sarkans), Fezānu (melns) un Kirenaiku (zaļš). Šis karogs tika atjaunots 2011. gadā pēc Kadāfi režīma krišanas un atgriež valsti pie tās neatkarības laika identitātes.

## Ārējās saites
Svjatoslavs Vakarčuks

thumb|Svjatoslavs Vakarčuks 2022. gadā
**Svjatoslavs Vakarčuks** (ukraiņu: *Святослав Вакарчук*; dzimis 1975. gada 14. maijā Mukačevē, Ukrainā) ir ukraiņu mūziķis, sabiedriskais darbinieks un politiķis. Rokgrupas "Okean Elzy" dibinātājs un galvenais vokālists, kā arī aktīvs Ukrainas sabiedriskās un politiskās dzīves dalībnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1975. gada 14. maijā Mukačevē slavenā ukraiņu fiziķa Ivana Vakarčuka ģimenē. Bērnību un jaunību pavadīja Ļvivā.  

Absolvējis Ļvivas Universitāti, iegūstot doktora grādu teorētiskajā fizikā. 

Vakarčuks aktīvi iesaistījies Ukrainas sabiedriskajā un politiskajā dzīvē. Viņš atbalstīja Oranžo revolūciju 2004. gadā un Euromaidanu 2013.–2014. gadā. 2007. gadā viņš tika ievēlēts Ukrainas parlamentā kā neatkarīgais deputāts, taču 2008. gadā nolika mandātu, paužot neapmierinātību ar politisko situāciju valstī.

2019. gadā Vakarčuks dibināja politisko partiju "Holos" (ukraiņu: Голос), kas piedalījās parlamenta vēlēšanās un ieguva pārstāvniecību parlamentā. Tomēr 2020. gadā viņš atkāpās no deputāta amata, lai koncentrētos uz ārpusparlamentāro darbību.

## Iesaistīšanās Ukrainas aizsardzībā
Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gadā Vakarčuks pievienojās Ļvivas apgabala teritoriālās aizsardzības vienībām, demonstrējot savu atbalstu valsts suverenitātei un drošībai.

## Apbalvojumi
Vakarčuks ir saņēmis vairākus apbalvojumus par savu ieguldījumu Ukrainas kultūrā un sabiedrībā, tostarp:

* Ukrainas Nopelniem bagātā mākslinieka tituls (2005)
* Vasila Stusa balva (2014)
* Ļvivas un Kijivas Goda pilsoņa tituli (2015)
* Brīvības ordenis (2016)

## Personīgā dzīve
No 2000. gadiem līdz 2021. gadam Vakarčuks bija attiecībās ar Ļaļu Fonarjovu, kopīgi audzinot viņas meitu Diānu. 2021. gadā viņš paziņoja par attiecību izbeigšanu. Vakarčukam ir divi bērni: dēls Ivans (dzimis 2021. gada 19. jūnijā) un meita Solomija (dzimusi 2022. gada 21. jūnijā).

## Ārējās saites
Čadas karogs

thumb|Čadas karogs
**Čadas karogs** ir Čadas valsts simbols. Tas sastāv no trim vienāda platuma vertikālām joslām: zilas, dzeltenas un sarkanas (no kreisās uz labo pusi). Zilā krāsa simbolizē debesis, cerību un dienvidu reģionu ūdeņus, dzeltenā – sauli un ziemeļu tuksnešus, bet sarkanā – asinis, kas izlietotas par neatkarību, kā arī vienotību un progresu. 

Karogs tika pieņemts 1959. gadā, neilgi pirms valsts neatkarības iegūšanas no Francijas. Čadas karogs ir gandrīz identisks Rumānijas karogam.

## Ārējās saites
Sautsaskačevana

**Sautsaskačevana** () ir upe Kanādā, Saskačevanas upes labā satekupe. Sākas Albertas provinces dienvidos, satekot Bovai un Oldmenai. Plūst līkumojot ziemeļaustrumu virzienā caur Albertas un Saskačevanas provincēm, saplūst ar Nortsaskačevanu, veidojot Saskačevanas upi. Pašas Sautsaskačevanas garums ir 886 km, bet kopā ar augšteci Bovu — 1392 km. Ledus sega no novembra līdz aprīlim, pali — no jūnija līdz augustam. Lielākā pieteka ir Redīra (kreisā). Lielākās pilsētas krastos ir Saskatūna un Medisinheta. 1960. gados izbūvēta Gārdinera hidroelektrostacija, kas daļu Sautsaskačevanas ūdens novada Kvapelas upē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vendi (Pomerānija)

**Vendi** bija viena no rietumslāvu ciltīm, kas viduslaikos apdzīvoja tagadējās Vācijas ziemeļaustrumu, kā arī Polijas un Baltijas valstu teritorijas. 

Termins "vendi" (*[[Vācu valoda|vācu]]: Wenden*) vēsturiskajos avotos tika lietots, lai apzīmētu dažādas slāviski runājošas tautas, īpaši tās, kas dzīvoja aiz Elbas un Zāles upēm, kas tolaik iezīmēja vācu un slāvu pasaules robežu. Vendi apdzīvoja teritorijas, kur mūsdienās atrodas tādas vietas kā Mēklenburga, Brandenburga un Lužica, un viņi bija daļa no plašākas polabu slāvu grupas. Vendi veidoja savas cietokšņu apmetnes, nodarbojās ar lauksaimniecību, zvejniecību un amatniecību, kā arī aktīvi tirgojās ar kaimiņu ciltīm un tautām.

Vēlākajos gadsimtos, sākot no 12. gadsimta, pēc vācu kolonizācijas austrumos (*Ostsiedlung*) un kristianizācijas viļņiem, vendu kultūra un valodas pamazām izzuda. Tomēr viņu nosaukums un vēsturiskā ietekme saglabājusies dažādos vietvārdos, piemēram, Krīvicā (*Crivitz*) vai Vendenē (vācu nosaukums Cēsīm Latvijā — *Wenden*).

## Ārējās saites
Cilvēks ar zelta ieroci

**"Cilvēks ar zelta ieroci"** () ir 1974. gada spiegu filma un Džeimsa Bonda filmu sērijas devītā filma, kurā MI6 aģenta 007 lomu otro reizi atveido Rodžers Mūrs. Filmas režisors ir Gajs Hamiltons. Filmas sižets balstīts uz Iana Fleminga 1965. gada romānu ar tādu pašu nosaukumu. Citas lomas filmā atveido Kristofers Lī un Brita Eklanda.

"Cilvēks ar zelta ieroci" ir ceturtā un pēdējā filmu sērijas daļa, kuras režisors ir Hamiltons. Filmas pirmizrāde notika  un tā saņēma viduvējas kritiķu atsauksmes. Īpaši tika slavēta Kristofera Lī aktierspēle, bet kritizēta filma kopumā, īpaši Mūra un Eklandas aktierspēle.

## Ārējās saites
Kaujas galviņa

**Kaujas galviņa** ir raķetes, torpēdas, bumbas vai cita veida militārā ieroča daļa, kas satur sprāgstvielas, ķīmiskās vielas vai kodolmateriālu un ir paredzēta, lai izraisītu bojājumus mērķī. 

Kaujas galviņu darbina detonators vai aizdedzināšanas mehānisms, kas aktivizējas noteiktos apstākļos – pēc ietriekšanās, tuvumā mērķim, ar taimeri vai attālinātu komandu. 

## Kaujas galviņu veidi

* Sprāgstvielu (konvencionālās) – satur augstsprādzienbīstamas vielas, kas eksplodē, ietekmējot ar triecienvilni, karstumu un šrapneļiem. Tiek izmantotas raķetēs, bumbās, artilērijas lādiņos u.c.
* Kodolgalviņas – satur kodolmateriālu (piemēram, urānu vai plutoniju), kas izraisa kodolreakciju, radot milzīgu sprādzienu, radiāciju un ilgstošu piesārņojumu.
* Ķīmiskās galviņas – satur toksiskas ķīmiskas vielas (piemēram, zarīnu vai iprītu), kas paredzētas cilvēku, dzīvnieku vai augu iznīcināšanai.
* Bioloģiskās galviņas – satur patogēnus vai toksīnus (piemēram, bakas, Sibīrijas mēri), kuru mērķis ir izraisīt slimības vai nāvi dzīvos organismos.
* Termobāriskās (aerosolu) galviņas – izmanto degvielas un gaisa maisījumu, lai izraisītu īpaši intensīvu sprādzienu ar plašu iznīcināšanas zonu. Efektīvas slēgtās telpās un pazemes mērķos.

## Ārējās saites
The Burial

***The Burial*** ir 2023. gada ASV tiesu drāmas filma, kuras režisore ir Megija Betsa. Filmā galvenās lomas atveido Džeimijs Fokss, Tomijs Lī Džonss, Džernija Smoleta un Alans Ruks. Filma balstīta uz patiesu stāstu par advokātu Villiju Greju (Fokss), kurš pārstāvēja apbedīšanas biroja īpašnieku Džeremaju O'Kīfu (Džonss) tiesas prāvā pret daudz lielāku uzņēmumu.

Filmas *The Burial* pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā un to izplatīja *[[Amazon MGM Studios]]*. Kopš  filma pieejama straumēšanas platformā *[[Amazon Prime Video]]*. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fezāna

thumb|Fezāna kartē
**Fezāna** ir viens no trim vēsturiskajiem Lībijas reģioniem, kas atrodas valsts dienvidrietumos. Tā ir plaša, galvenokārt tuksnešaina teritorija, kas veido daļu no Sahāras tuksneša. Fezāna ir pazīstama ar saviem oāzēm, senajiem karavānu ceļiem un vēsturiskajām pilsētām, piemēram, Sabha un Murzuka. Reģions bijis nozīmīgs tirdzniecības centrs jau kopš antīkajiem laikiem, savienojot Ziemeļāfriku ar Centrālāfriku.

Fezāna ir arī bagāta ar kultūras un arheoloģisko mantojumu, tostarp seno civilizāciju pēdām un berberu kultūras ietekmi. Mūsdienās tā ir mazapdzīvota teritorija, kuras ekonomika balstās uz datelēm, lopkopību un pazemes resursiem.

## Ārējās saites
Mākslas vēsture

**Mākslas vēsture** ir cilvēces kultūras un vizuālās izteiksmes attīstības izpētes nozare, kas pēta mākslas darbus, stilus, autorus, tehnikas un to nozīmi dažādos laikmetos un sabiedrībās. Tā aptver gan vizuālo mākslu – glezniecību, tēlniecību, arhitektūru, grafiku un dekoratīvo mākslu –, gan šo darbu sociālo, politisko un kultūras kontekstu.

Mākslas vēsture sniedz ieskatu tajā, kā cilvēki dažādos laikmetos ir attēlojuši realitāti, idejas, emocijas un simbolus, kā arī atspoguļo reliģiskus, filozofiskus un ideoloģiskus uzskatus. Tā ļauj izprast stilu attīstību – no senās pasaules mākslas, piemēram, Ēģiptes un Grieķijas, līdz mūsdienu mākslas strāvām kā modernisms, postmodernisms un laikmetīgā māksla.

## Ārējās saites
Bova

**Bova** () ir upe Kanādā, Sautsaskačevanas upes kreisā satekupe. Sākas no Bovas ezera Klinšu kalnos Albertas provinces dienvidaļā. Plūst dienvidaustrumu virzienā, saplūst ar Oldmenu, veidojot Ssautsaskačevanas upi. Lielākā pieteka ir Haivuda (labā). Lielākās pilsētas krastos ir Kalgari un Kenmora. Upes nosaukums ‘Bultu upe’ cēlies no blekfūtu valodas *Makhabn* — ‘upe, kur bultu niedres aug’ — tās krastos aug niedres, no kurām bizonu medībām izgatavotas bultas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džeks Kveids

**Džeks Henrijs Kveids** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, aktieru Megas Raienas un Denisa Kveida dēls.

Savu karjeru sācis ar nelielu lomu filmā "Bada spēles" (2012). Bijis viens no galvenās lomas atveidotājiem drāmas seriālā *[[Vinyl]]* (2016). Atveidojis otrā plāna lomu Stīvena Soderberga filmā "Loganam veicas" (2017). Guvis plašu atpazīstamību ar lomu satīriskajā supervaroņu seriālā *[[The Boys]]* (2019—pašlaik).

Vēlāk piedalījies tādās filmās kā "Kliedziens" (2022), "Openheimers" (2023), "Novokaīns" (2025) un *[[Heads of State]]* (2025).

## Ārējās saites
Kulu

**Kulu** () ir upe Krievijas Federācijas Tālajos austrumos, Kolimas labā satekupe. Sākas Suntarhajatas grēdā Habarovskas novada ziemeļos, saplūstot Hudžaras un Keņeļiči upītēm. Plūst pa kalnainu apvidu augštecē dienvidaustrumu virzienā, bet ieplūstot Magadanas apgabalā, pagriežas uz austrumiem—ziemeļaustrumiem. Lejtecē noplūst Augškolimas kalnienē, kur upes ieleja paplašinās, veidojot attekas un vecupes. Saplūst ar Ajanjurjahu, veidojot Kolimas upi. Viss upes baseins atrodas mūžīgā sasaluma zonā. Ledus sega no oktobra līdz maijam. Upes nosaukums cēlies no čukču valodas *kuul* — ‘dziļa upe aizā’.

## Atsauces

## Ārējās saites
Gajs Hamiltons

**Mērvins Ians Gajs Hamiltons** (; dzimis , miris ) bija britu kinorežisors. Laika posmā no 1952. līdz 1989. gadam bijis režisors kopumā 22 filmām, tai skaitā četrām Džeimsa Bonda filmām: "Zelta pirksts" (1964), "Dimanti ir mūžīgi" (1971), "Dzīvo un ļauj mirt" (1973) un "Cilvēks ar zelta ieroci" (1974).

Savu karjeru iesācis kā režisora asistents, strādājot kopā ar Kerolu Rīdu. Kā režisors debitējis ar filmu *[[The Ringer]]* (1952). Par Hamiltona pirmo lielbudžeta filmu kļuva *[[The Devil's Disciple]]* (1959), kur galvenās lomas atveidoja Kērks Daglass un Bērts Lankasters. Vēlāk bijis režisors komēdijai *[[The Best of Enemies]]* (1961), kara filmām *[[Man in the Middle]]* (1964), *[[Battle of Britain (filma)|Battle of Britain]]* (1969) un *[[Force 10 from Navarone]]* (1978), spiegu filmai *[[Funeral in Berlin]]* (1966), mistērijas filmām *[[The Mirror Crack'd]]* (1980) un *[[Evil Under the Sun]]* (1982) un piedzīvojumu filmai *[[Remo Williams: The Adventure Begins]]* (1985).

## Ārējās saites
Bhāgīrathi

**Bhāgīrathi** (, *Bhāgīrathī*) ir kalnu upe Indijā, Gangas galvenā satekupe. Sākas  augstumā vjl no Gangotri ledāja Himalaju dienvidu nogāzē Utarakhandas štatā. Gan tās izteka, gan pati upe ir svēta hiduistiem un ir populāra svētceļojumu vieta. Plūst dienvidu virzienā pa šauru ieleju, tās vidējais kritums visā garumā ir 16,7 m/km. Pie Devaprajāgas pilsētas Bhāgīrathi saplūst ar no austrumiem tekošo Alaknandu, veidojot Gangas upi. Lielākās pilsētas krastos ir distrikta centrs un svētceļojumu vieta Utarkāši un Tehri. Upes augštecē 1989. gadā izveidots 2390 km² lielais Gangotri nacionālais parks.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kans Jūnijs Nigers

**Kans Jūnijs Nigers** (jaunākais) () bija Romas konsuls, kas kopā ar Gaju Pomponiju Kamerinu tika par tādu ievēlēts 138. gada janvārī un atstāja amatu tā paša gada pavasarī. Šajā laikā Romā konsulam vairs nebija svarīgu pilnvaru, taču konsula amats bija svarīgs karjeras punkts, kas ļāva cerēt nākotnē ieņemt atbildīgākus amatus. Kans Jūnijs piederēja pie ietekmīgās Jūniju dzimtas, kas bieži saņēma šādus posteņus. Viņa tēvs, Kans Jūnijs Nigers vecākais, bija konsulārais legāts (t.i., provinces pārvaldnieks) Augšvācijā un visticamāk, pirms tam bija arī konsuls.

## Vēsturiskais fons

Kana Jūnija darbības laiks sakrita ar neveiksmīgu posmu impērijas dzīvē. Imperators Adriāns smagi slimoja un viņam vairākkārt atteica palīdzību pašnāvībā; imperators nomira dažus mēnešus pēc Kana Jūnija konsulāta. Neveiksmīgi bija arī Adriāna mēģinājumi pēdējos dzīves gados noorganizēt sev pēctecību ar adopciju. 137. gadā Adriāna svainis un tā mazdēls mēģināja izdarīt valsts apvērsumu. Adriāns savas autokrātijas veicināšanas dēļ bija sliktās attiecībās arī ar Senātu. Viss tas negatīvi ietekmēja Kana Jūnija darbību un, iespējams, paralizēja to, jo nav saglabājušies nekādi dati par viņa un viņa līdzbiedra Gaja Pomponija darbībām konsula amatā.

Pirms viņiem konsula amatu ieņēma Publijs Kēlijs Balbins Vibullijs Piuss, kurš vēlāk kļuva par Dalmācijas gubernatoru, un Lūcijs Aēlijs Cēzars, kuru īsi pirms tam bija adoptējis Adriāns un devis tam Cēzara pievārdu, ieskatot viņu par iespējamu pēcteci, taču Lūcijs Aēlijs nomira vēl pirms Adriāna Kana Jūlija konsulāta laikā. Nākošie konsuli pēc Kana Jūnija un Gaja Pomponija bija Publijs Paktumejs Klemenss, kurš kļuva par Kilikijas gubernatoru, kopā ar maz zināmo Marku Vindiusu Veru.

## Atsauces
Čuņs Vans

**Čuņs Vans** (; dzimis 1982. gadā) ir Ķīnā dzimis Maltas kriptovalūtu uzņēmējs, ceļotājs, kinematogrāfs, kosmonauts. 2025. gadā viņš veica kosmisko lidojumu ar kosmosa kuģi *[[Crew Dragon]]* misijā *[[Fram2]]*.

## Dzīves gaitu sākums
Čuņs Vans piedzima 1982. gadā Ķīnas pilsētā Tiaņdzjiņā. Viņš jau piecu gadu vecumā aizrāvās ar ceļojumiem, pateicoties vectēva atvestajai pasaules kartei.
Savu dzimto reģionu viņš pameta 18 gadu vecumā, lai iestātos universitātē.

## Kriptonaudas uzņēmējdarbība
Vans ienāca kriptovalūtu pasaulē 2011. gadā, iegādājoties savu pirmo *[[Bitcoin]]* par 8,70 ASV dolāriem un sākot kriptonaudas ieguvi.
2013. gadā viņš līdzdibināja *F2Pool* — vienu no pirmajiem *Bitcoin* rakšanas kopfondiem Ķīnā, kas kļuva par vienu no lielākajiem pasaulē.
2018. gadā viņš izveidoja blokķēdes pierādījumu derīguma validatoru *Stake.Fish*.

## Ceļojumi un pilsonība
Čuņs Vans ir aizrautīgs ceļotājs, pirms *Fram2* misijas apmeklējis vairāk nekā 130 valstis un veicis gandrīz 1000 lidojumu.

2015. gadā Vans pārcēlās uz Taizemi, bet pēc tam uz Dienvidkoreju. 2017. gada viņš kļuva par Sentkitsas un Nevisas pilsoni, atsakoties no Ķīnas pilsonības.
2023. gada augustā viņš kļuva par Maltas pilsoni, izmantojot Zelta vīzu shēmu.

## Lidojums kosmosā
2024. gada 12. augustā ASV kosmisko lidojumu nodrošinātājs *[[SpaceX]]* paziņoja, ka Čuņs Vans finansēs un vadīs *[[Fram2]]* misiju ar kosmosa kuģi *[[Crew Dragon]]* — pirmo pilotējamo lidojumu retrogrādā polārā orbītā virs Zemes poliem.

Lidojumu kosmosā Čuņs Vans sāka 2025. gada 1. aprīlī, esot misijas *[[Ax-2]]*, esot *Fram2* misijas komandierim. Līdzi viņš ņēma trīs cilvēkus (Jannike Mikelsena, Rabea Roge un Eriks Filipss), kas bija aizrautīgi Arktikas pētnieki un ceļotāji. 3 dienu 14 stundu lidojuma laikā apkalpe novēroja un pētīja arktiskos apgabalus, ka arī veica 22 eksperimentus. 4. aprīlī kosmosa kuģis atgriezās uz Zemes.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

## Atsauces

## Ārējās saites

* Chun Wang IMDB 
* Wang Chun spacefacts.de 
* Ван Чунь astronaut.ru,
Danskers

[thumb|250px|[Kvidzinas pils. Priekšā pa kreisi tornis-danskers (pārbūvēts 19. gadsimtā)]]
thumb|250px|Toruņas pils danskers
**Danskers** vai **danckers** () — tualete aizsardzības būves veidā Vācu ordeņa konventa ēkās torņa formā, kas stipri izvirzīta aiz aizsardzības perimetra, parasti atrodas virs upes vai strauta, un segta vai vismaz norobežota galerija — pāreja uz to. Reizēm šādas būves sastopamas arī ārpus Vācu ordeņa ietekmes sfēras. Danskers tika sagatavots aizsardzībai un varēja aizstāvēties atsevišķi vai kopā ar pili. Pēc ordeņa krišanas un robežu atvirzīšanās danskeri pārvērtās par saimniecības vai pat dzīvojamām ēkām.
[thumb|200px| Velniņš — ceļrādis uz tualeti [Malborkas pils|Malborkas pilī]]
Parasti pilīs tualetes tika ierīkotas erkeros, taču lielajās pilīs, kurās uzturējās liels garnizons, higiēnas nolūkos bija nepieciešama atsevišķa, no pārējās pils teritorijas atdalīta konstrukcija.

Danskeru torņi Prūsijas konventa pilīs bieži tiek raksturoti kā vērtīgs aizsardzības elements. Mūsdienās grūti iedomāties, ka bruņinieki tolaik iztērētu tik milzīgus materiālos resursus, lai izveidotu sev tualeti. Tomēr šī parādība ir izskaidrojama ar mūku-bruņinieku ordeņa īpašo kultūru. Danskeru torņus bija pieņemts būvēt pretējā pusē baznīcai vai kapelai.

Danskera nosaukums, iespējams, cēlies no bruņinieku satīriska viņu tualetes salīdzinājuma ar Dancigas pilsētu (mūsdienu Gdaņska), kas sacēlās pret Vācu ordeņa varu un pārgāja Polijas jurisdikcijā. Cita versija atsaucas uz senprūšu valodas vārdu *dansk* — 'slapjš, mitrs'. Pastāv arī vairākas citas versijas. Vārda lietošana zināma kopš 1393. gada.

Atrastas ziņas par 34 pilīm ar danskeriem, taču tikai trīs no tām saglabājušās līdz mūsdienām. Divas no sabrukušajām šādām pilīm zināmas Igaunijā — Viljandi un Tarvastā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tulča

**Tulča** (, ) ir pilsēta Rumānijas dienvidaustrumos, Dobrudžas reģionā, un tā ir Tulčas žudeca administratīvais centrs. Tā atrodas pie Donavas — tieši pirms tās ietekas Melnajā jūrā — un tiek uzskatīta par galvenajiem “vārtiem uz Donavas deltu”, vienu no ekoloģiski nozīmīgākajiem un bioloģiski daudzveidīgākajiem reģioniem Eiropā. 2021. gadā pilsētā dzīvoja 65,6 tūkstoši iedzīvotāju. Tulča ir viena no senākajām apdzīvotajām vietām reģionā, kuras pirmsākumi saistās ar seno grieķu koloniju *Aegyssus*, un vēlāk tai bija liela nozīme Romas, Bizantijas un Osmaņu impērijas laikā. Pilsētas vēsturē un kultūrā atspoguļojas etnokulturālā daudzveidība; te izsenis dzīvojušas dažādas kopienas — rumāņi, lipovieši (vecticībnieki), ukraiņi, turki, tatāri, bulgāri un citi. Mūsdienās Tulča ir reģionāls administratīvais, saimnieciskais un kultūras centrs, īpaši attīstīta ir ostas infrastruktūra, pārtikas rūpniecība, zivsaimniecība, kā arī ekotūrisms, pateicoties pilsētas tuvumam Donavas deltas biosfēras rezervātam, kas ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Tulča ir arī svarīgs vides izglītības un pētniecības centrs, piesaistot zinātniekus un dabas mīļotājus no visas pasaules.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jūlija Kristeva

**Jūlija Kristeva** (, , dzimusi ) ir Bulgārijā dzimusi Francijas filozofe, valodniece, literatūrzinātniece, psihoanalītiķe un rakstniece, kura ieguvusi starptautisku atpazīstamību ar ieguldījumu semiotikā, literatūras kritikā, psihoanalīzē un feminisma teorijā. Kopš 1960. gadu vidus dzīvo Francijā un ir Francijas pilsonība. Kristevas darbi būtiski ietekmējuši poststrukturālismu un postmodernisma humanitārās teorijas, īpaši jautājumos par valodas struktūru, subjekta identitāti, dzimti un kultūras diskursiem. Viņa ir viena no ievērojamākajām 20. un 21. gadsimta kultūras teorētiķēm, kuras teorijas par semiotisko un simbolisko valodas līmeni, kā arī par sievišķā subjekta konstrukciju literatūrā un kultūrā, ir kļuvušas par pamatu daudziem starpdisciplināriem pētījumiem. Papildus akadēmiskajai darbībai Jūlija Kristeva ir pazīstama arī kā esejiste un romānu autore, kā arī sabiedriska intelektuāle, kura regulāri piedalās diskusijās par Eiropas identitāti, migrāciju, ētiku un cilvēktiesībām. Viņas darbi ir tulkoti daudzās valodās, un viņa saņēmusi vairākus starptautiskus apbalvojumus par ieguldījumu humanitārajās zinātnēs.

## Ārējās saites
Lihtenšteina 2024. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Lihtenšteina]]** piedalījās ** [[2024. gada vasaras olimpiskās spēles|2024. gada vasaras olimpiskajās spēlēs]]**, kas  notika Parīzē, Francijā no 2024. gada 26. jūlija līdz 11. augustam. Lihtenšteinas sportisti piedalījās deviņpadsmitajā olimpiādē kopš debijas 1936. gadā un pēc 1956. un 1980. gada vasaras olimpisko spēļu boikotēšanas.

Lihtenšteinas sportistu delegācijā bija viens dalībnieks, riteņbraucējs Romano Punteners, kas šajās spēlēs ierindojās valsts mazākajā sportistu delegācijā. Punteners kvalificējās spēlēm, izmantojot universālo kvotu, ko piešķīra Starptautiskā Riteņbraukšanas savienība. Viņš bija komandas karognesējs spēļu atklāšanas ceremonijā, bet spēļu brīvprātīgais to nesa spēļu noslēguma ceremonijā. Viņš startēja vīriešu krosa sacensībās kalnu riteņbraukšanā un ieņēma 28. vietu. Līdz ar to Lihtenšteinai vasaras olimpisko spēļu medaļa vēl nav izcīnīta.
## Dalībnieki
### Sportistu uzskaitījums

* Romano Punteners ()
### Sadalījums sporta veidiem
Pirmo reizi kopš 1992. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Barselonā, Spānijā, Lihtenšteina sacentās riteņbraukšanas sacensībās. Valsts saņēma uzaicinājumu no Starptautiskās Riteņbraukšanas savienības,  uz spēlēm vienam kalnu riteņbraucējam vīrietim, kas ļāva Nacionālajai Olimpiskajai komitejai nosūtīt sportistus, neskatoties uz standarta kvalifikācijas kritērijiem.  Lihtenšteinas federācija izvēlējās Romano Punteneru, kurš startēja vīriešu krosa sacensībās.

## Rezultāti
4,4 kilometru garajā distancē ar astoņiem apļiem vīriešu krosa sacensības notika Kolīna d'Elankūrā un sākās pulksten 14:10. 2024. gada 29. jūlijā. Punteners saglabāja vidējo ātrumu 22,337 kilometri stundā un finišēja ar laiku 1:34:33. Viņš ieņēma 28.vietu no 36 startējušajiem sportistiem. Par sacensību uzvarētāju kļuva brits Toms Pidkoks, kurš aizstāvēja savu Tokijas vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīto titulu. Pidkoks uzvarēja ar laiku 1:26:22.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Lihtenšteina SOK profils
Thursius estonicus

***Thursius estonicus*** ir devona osteolepidīdu suga, kas dzīvoja Igaunijas teritorijā eifela laikmetā, un kuras holotips (galvaskausa etmosfenoīda daļa ar *palatoquadratum* kompleksu un apakšžokli) atrasts arukilas svītas nogulumos Igaunijas dinvidu daļā, Vertsjerva ezera krastos pie Tammes. Bez šīs vietas suga atrasta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā Orodežas krastos pie Novosiverskas ciema un Lugas krastos pie Staricas ciema arukilas svītas nogulumos, kā arī Igaunijā Hallistes upes krastos pie Karksi-Nuijas pilsētas burtnieku svītas nogulumos. Sugu 1977. gadā aprakstīja krievu paleontoloģe Emīlija Vorobjova. Suga nosaukta Igaunijas vārdā.

## Apraksts
*Thursius estonicus* bija ap 30−35 cm garas zivis. Galvaskauss ir salīdzinoši plats. Galvas vairogs ir krasi noliekts uz leju pie priekšējās malas un asaru-žokļa iedobju apgabalā. Nāsis ir trīsstūrveidīgas, izvietotas ventrāli un no augšas nav redzamas. Asaru-žokļa iedobes ir īsas, dziļas un taisnstūrveidīgas. Parietālais vairogs ir garāks par postparietālo. Orbitālie izgriezumi ir mazi (marāki par ⅓ no parietālā vairoga garuma), dziļi (garums divas reizes lielāks par dziļumu), plati atvirzīti, izvietoti priekšpusē (v/w = 1,3) un laterāli. Vairoga platums pie preorbitālajiem stūriem ir 1,0, pie orbitālajiem izgriezumiem − 0,9−1,0, bet postorbitālo iedobju apgabalā − 0,8 no parietālā vairoga garuma. Postorbitālais nodalījums ir salīdzinoši garš: divreiz īsāks par preorbitālā un orbitālā nodalījumu kopgaruma. Preorbitālā nodalījuma garums ir mazāk par 0,7 no orbitalā un postorbitalā nodalījumu kopgaruma. Pineālā atvere ir maza, izvietota mediāli no parietālo bedrīšu līniju priekšējiem galiem (c/d = 0,32). Parietālās bedrīšu līnijas ir īsas, izvietotas postorbitālo stūru līmenī. *[[Intertemporale]]* ir garš un šaurs, un, acīmredzot, līdz orbītai nesniedzas. Lemeša kauli ir īsi, plati atvirzīti, ar zemu zobotu vertikālo plātni. Priekšējā aukslēju bedre stiepjas tālu platajā starpdeguna apgabalā, un priekšpusē ir vāji pārdalīta ar zemu endokraniālo izvirzījumu. Deguna kapsulas ir nelielas, izstieptas gar etmoīda sānu sienu. Dermintermediālais izaugums ir vāji attīstīts. Endohoanālie izgriezumi ir lieli. Bazipterigoīdais izaugums ir zems un vāji savienots ar smadzeņu kārbu. Suprapterigoīdais izaugums nav attīstīts. Autopalatīnā bedre ir dziļa, veidota gareniska dobuma veidā gar olfaktoro izaugumu. *[[Palatoquadratum]]* ir ar attīstītu apikālo izaugumu. Bazālais izaugums (*pb*) ir stieņveidīgs. Augšupejošais un ausu izaugumi nav attīstīti. Hiomandibula ir gara un saplacināta, un ar atvērtu hiomandibulāro eju. Stilohiāle ir 2,5 reizes īsāka par hiomandibulu. Apakšžoklis ir gandrīz divreiz garāks par etmosfenoīdu. Adsimfīzā plātne un zobotā plātne sakļaujas kopā pa augšējo malu ar prekoronoīdo izaugumu. Priekšējā bedrīšu līnija izvietota nosacīti priekšpusē (k/m = 2,5−2,9). Sensoro kanālu poras ir sīkas, retas un vāji pamanāmas. Sensoro poru grupas uz etmoīda nav novērojamas. Zvīņas ir salīdzinoši lielas, (līdz 10 mm diametrā), un to kosmīna slānis ir relatīvi biezs.

## Atsauces
Pēdu fetišisms

thumb|''The Countess with the whip'' (''Martin van Maële'')
**Pēdu fetišisms** ir seksuālās pievilcības veids, kurā cilvēkam erotisko interesi izraisa kājas, īpaši pēdas.

Tas ir viens no visizplatītākajiem fetišismiem un var ietvert aizraušanos ar pēdu izskatu, pieskaršanos, smaržu, apavu valkāšanu, masāžu utt.

Psiholoģijā šo parādību klasificē kā parafiliju, ja tā kļūst par galveno seksuālās uzbudinājuma avotu un traucē normālām attiecībām. Tomēr lielākajā daļā gadījumu pēdu fetišisms tiek uzskatīts par nekaitīgu seksuālās preferences veidu.

## Raksturojums
Pēdu fetišisms ir viena no visizplatītākajām seksuālajām parafilijām.

Pēdu fetišisti bieži pievērš uzmanību pēdu formām, pirkstu izkārtojumam, nagu lakai, pēdu stāvoklim (piemēram, tīrām vai netīrām), kā arī kustībām — piemēram, pirkstu locīšanai vai staigāšanai basām kājām. Dažiem uzbudinājumu izraisa arī pēdu smarža vai sviedri, kas tiek uztverts kā intīms un dabīgs elements. Šī fetiša intensitāte var atšķirties — no vieglas estētiskas pievilcības līdz dziļai erotiskai nepieciešamībai, lai sasniegtu seksuālu apmierinājumu.

## Pēdu fetišisms kultūrā
Daudzās senajās kultūrās pēdām bija simboliska nozīme. Piemēram, Senajā Ēģiptē un Indijā pēdu mazgāšana bija cieņas un padevības zīme. Arī reliģiskās tradīcijās, kā kristietībā, pēdu mazgāšana simbolizē pazemību un kalpošanu.

Popkultūrā pēdu fetišisms kļuva redzamāks 20. gadsimtā, īpaši pateicoties tādiem režisoriem kā Kventins Tarantīno, kura filmās nereti redzami tuvplāni ar sieviešu pēdām. Interneta laikmetā pēdu fetišisms ir kļuvusi par plaši pārstāvētu subkultūru ar milzīgu klātbūtni sociālajos tīklos un specializētās platformās.

## Ārējās saites
Britu Kipra

thumb|Kipras karogs (1922–1960)
Kipra atradās Britu impērijas sastāvā no 1878. gada līdz 1960. gadam.

Sākotnēji (no 1878. gada) Kipra tika nodota Lielbritānijai pārvaldīšanai saskaņā ar vienošanos ar Osmaņu impēriju, lai gan formāli sala vēl palika osmaņu suverenitātē. 1914. gadā, kad Lielbritānija pieteica karu Osmaņu impērijai, tā anektēja Kipru, un 1925. gadā sala kļuva par Britu kroņa koloniju. Šajā periodā notika ievērojamas pārmaiņas Kipras politiskajā, administratīvajā un sociālajā struktūrā. Tajā pašā laikā pieauga arī vietējo grieķu vēlme pēc apvienošanās (*enosis*) ar Grieķiju, kā arī pieauga spriedze starp grieķu un turku kopienām.

1960. gadā Kipra ieguva neatkarību, kļūstot par neatkarīgu Kipras Republiku.

Lielbritānijas mantojums Kiprā cita starpā ietver kreisās puses satiksmi, kā arī divas atlikušās militārās bāzes, kas atrodas Lielbritānijas suverenitātē. Salas elektrotīkli ir izbūvēti pēc britu standartiem. Tajos ir britu stila rozetes (BS 1363) un 250 voltu spriegums. Salā diezgan plaši tiek lietota arī angļu valoda, lai gan tā nav oficiālā.

## Ārējās saites