open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Luīze Dresere

**Luīze Dresere** (), īstajā vārdā **Luīze Džozefīne Kerlina** (; dzimusi , mirusi ), bija amerikāņu aktrise.

## Biogrāfija
Luīze Džozefīne Kerlina dzimusi Evansvillā, Indiānā, Viljama un Īdas Kerlinu ģimenē. Desmit gadu vecumā viņa kopā ar ģimeni pārcēlās uz Kolumbusu, Ohaio. Viņas tēvs bija vilciena pavadonis, kurš gāja bojā dzelzceļa satiksmes negadījumā, kad Luīze bija 15 gadus veca. Sešpadsmit gadu vecumā viņa aizgāja no mājām, jo vēlējās uzsākt karjeru izklaides biznesā. Pirms kinokarjeras viņa piedalījās vodeviļas izrādēs kā dziedātāja. Kinodebija filmā *The Glory of Clementina* (1922), un pirmā galvenā loma filmā *The City that Never Sleeps* (1924).

Viņa aizguva skatuves uzvārdu no laba drauga Pola Dresera, kurš bija slavens 20. gadsimta dziesmu tekstu autors. Luīze Dresere tika izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par aktierspēli filmā *[[A Ship Comes In]]*.

Viņa ir atveidojusi Elizabeti Romanovu *[[Paramount Pictures]]* studijas filmā *[[The Scarlet Empress]]* (1934). Dreseres pēdējā loma bija filmā *[[Maid of Salem]]* (1937). Televīzijā viņa piedalījās Ralfa Edvarda raidījuma *[[This is Your Life]]* sērijā par Basteru Kītonu. Viņa pazina Kītonu kopš viņš bija mazs zēns.

Divreiz precējusies, pirmo reizi ar dziedātāju un dziesmu autoru Džeku Norvortu, ar kuru izšķīrās. Otrais Luīzes vīrs bija Džeks Gardners, ar kuru viņi nodzīvoja kopā līdz viņa nāvei 1951. gadā. Dresere nomira 1965. gadā Vūdlandhilsā, Kalifornijā, pēc zarnu trakta operācijas. Apbedīta Foreslaunas kapsētā, Glendeilā. Dreserei nebija neviens bērns.
[thumb|left|Luīze Dresere 1900. gada [vodeviļas izrādes plakātā]]

## Ārējās saites

* Luīze Dresere vietnē *Virtual History*
Zorinska

**Zorinska** () ir  pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabala Perevaļskas rajonā. Izvietojusies apgabala dienvidrietumos Lozovas upītes krastos  no apgabala centra Luhanskas un 18 km no rajona centra Perevaļskas. Zorinskas pilsētas padomei administratīvi pakļauts Bairačku ciemats.

## Vēsture
Par apdzīvotās vietas pirmsākumiem uzskata 1878. gadā uz Debaļceves—Luhanskas dzelzceļa līnijas izbūvēto Manuiļivkas dzelzceļa staciju, pie kuras izveidojās ciemats. 1930. gadā netālu no stacijas tika izbūvētas Nikanoras šahtas un pie tām strādnieku ciemats. 1963. gadā šahtu un stacijas ciemati tika apvienoti, nodibinot pilsētu ar tagadējo nosaukumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pāvila 1. vēstule Timotejam

**Pāvila 1. vēstule Timotejam** () ir viena no Jaunās Derības vēstulēm, par kuras autoru tradicionāli uzskata Svēto Pāvilu. To viņš esot adresējis Efesas bīskapam Timotejam. Vēstuli Pāvils esot uzrakstījis laika posmā no pirmās atbrīvošanas no ieslodzījuma Romā līdz viņa pēdējam ieslodzījumam, tas ir, laika posmā no 61. līdz 64. gadam. Vēstulē viņš stāsta par sevi, kā arī dot skaidrus norādījumus par organizatoriskiem jautājumiem draudzē. Tajā viņš arī brīdina Timoteju, lai tas uzmanās no nepatiesām mācībām.

## Ārējās saites
*
Liutprands

**Liutprands** (; dzimšanas gads nezināms, miris 744. gadā) bija langobardu karalis no 712. līdz 744. gadam ar rezidenci Pāvijā.

Glābjoties no Ariperta II, jaunības dienas pavadīja kopā ar tēvu Ansprandu Bavārijā. Atgriezās Lombardijā 712. gadā un pēc tēva nāves ieņēma troni.

Kad 726. gadā Bizantijas imperators Leons III Izaurs sāka ikonoklasma kustību, Liutprands uzbruka Bizantijas īpašumiem Itālijā, ieņemot Emīliju. 728. gadā ar Romas pāvestu Gregoru II noslēdza t.s. Sutru dāvinājumu, piešķirot pāvestam zemes ap Romu, tādējādi likdams pamatus Pāvesta valstij. Liutprands ieņēma Korsiku, lai aizsargātu to no mauru izbrukumiem no Baleāru salām. Tika atvairīti slāvu uzbrukumi Friuli. Liutprands nodibināja draudzīgas attiecības ar franku valdnieku Kārli Martelu, palīdzēdams tam cīņā pret mauriem. 735./36. gadā, sakarā ar slimību, piekrita, ka Hildeprands tika iecelts par līdzvaldnieku. Cīnījies pret Romas pāvestu Gregoru III, aplenkdams Romu.

## Ārējās saites
Honkongas Starptautiskais komerccentrs

**Honkongas Starptautiskais komerccentrs** (; , saīsinājumā *ICC Tower*) ir 484 metrus augsts 118 stāvu komerciāls debesskrāpis Rietumkouluņā, kura būvniecība tika pabeigta 2010. gadā. Tas ir daļa no virs Kouluņas metrostacijas uzbūvētā *Union Square* projekta. 2014. gadā tā ir septītā augstākā ēka pasaulē, kā arī ceturtā augstākā ēka pasaulē pēc stāvu skaita, kā arī augstākā ēka Honkongā.

Ēkā atrodas *[[The Ritz-Carlton]]* viesnīca un skatu laukums 100. stāvā ar nosaukumu *Sky100*.

ICC tornis atrodas pretī otrjai augstākajai ēkai Honkongā, *[[International Finance Centre|2 International Finance Centre]]* (IFC), kurš atrodas Viktorijas ostas otrā krastā Honkongas salas centrālajā daļā. Arī IFC torni projektēja *Sun Hung Kai Properties* kopā ar citu lielu Honkongas nekustamo īpašumu attīstītāju *Henderson Land*.

## Stāvu skaits
Vairāki avoti norāda, ka ēkā ir 118 stāvi, daži norāda, ka tam ir 118 stāvi virs zemes un 4 stāvi pazemē, bet citi, ieskaitot *[[Council on Tall Buildings and Urban Habitat]]* (CTBUH) piemin 108 stāvus virs zemes un 4 zem zemes. CTBUH atzīmē, kas viņu "stāvu skaits var atšķirties no citiem publicētiem avotiem, jo dažos pasaules reģionos konkrēti stāvi netiek iekļauti (piemēram, 4, 14, 24, u.c. stāvs Honkongā)". Ēkā ir stāvs ar numuru 118, kas ir daļa no *Ritz-Carlton* viesnīcas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Ēkas vietne
* Raksts par ''International Commerce Centre'' *Building Journal*, 2011. gada aprīlis.
* ''Elements'' lielveikala tīmekļa vietne
* Union Square
* Sākotnējais piedāvājums
Bonifācijs VIII

**Bonifācijs VIII** (; dzimis ap 1235. gadu; pilsoniskais vārds — **Benedeto Kaetāni** (*Benedetto Caetani*), miris ) bija Romas pāvests no 1294. gada līdz nāvei 1303. gadā.

Dzimis Ananji, cēlies no ievērojamās Kaetāni dzimtas. Pirms pāvesta amata ieņemšanas daudzkārt darbojās kā pāvesta legāts dažādās valstīs. Kļuva par pāvestu pēc Celestīna V atteikšanās no pāvesta amata Neapolē. Bonifācija loma Celestīna atteikumā ir neskaidra.

Pāvests Bonifācijas VIII centās realizēt praksē baznīcas varas pārākuma principu pār valsts varu, tomēr sastapās ar pretestību no Francijas karaļa Filipa IV Skaistā puses. Savstarpējā cīņā par varu beidzās ar franču karaspēka ierašanos pāvesta rezidencē dzimtajā Ananji un, iespējams, pāvesta fizisku ietekmēšanu, ko veica franču karaļa padomnieks Gijoma de Nogarē. Īsi pēc tam Bonifācijs VIII mira.

1300. gadā Romā Bonifācijas VIII noorganizēja krāšņus svētkus, celdams baznīcas prestižu un iegūdams līdzekļus. Bonifācijs bija gleznotāja Džoto aizbildnis. Izdeva bullu, kurā dibināja slavenāko Romas universitāti — *[[La Sapienza]]*. Kā politisko pretinieku Dante Aligjēri savā "Dieviškajā komēdijā" ievietoja Bonifāciju VIII astotajā elles lokā. Bonifāciju savos darbos pieminējuši arī Fransuā Rablē un Džovanni Bokačo.

Pēc pāvesta nāves par pāvestu kļuva Benedikts XI, kurš mira, būdams amatā mazāk par gadu, bet viņam sekoja no Francijas nākošais Klements V, kurš 1305. gadā pārcēla kūriju uz Aviņonu Francijā, uzsākot Aviņonas gūstu. Karalis Filips IV izdarīja spiedienu uz pāvestu Klementu V, lai viņš sarīkotu Bonifācija VIII tiesas prāvu pēc nāves. Viņu apsūdzēja ķecerībā un sodomijā, taču spriedums netika pasludināts.

## Ārējās saites
Ārons Klugs

**Ārons Klugs** (; dzimis , miris ) bija Apvienotās Karalistes ķīmiķis un biofiziķis, saņēmis Nobela prēmiju ķīmijā (1982).

Dzimis Želvā, Lietuvā, bērnību pavadījis Dienvidāfrikā. Izglītību ieguvis Triniti koledžā. Strādājis Kembridžas Universitātē, Londonas Universitātes Birbekā un Molekulārās bioloģijas laboratorijā. 1982. gadā saņēmis Nobela prēmiju.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Nobela prēmijas profils
Dons Kjūpits

**Dons Kjūpits** (; dzimis  Oldemā, Lankašīrā, miris ) bija angļu filozofs un teologs. Kjūpits bijis anglikāņu priesteris un Kembridžas Universitātes profesors, bet šķiet ir plašāk pazīstams kā rakstnieks, strīdīgs reliģisko uzskatu komentētājs, "radikālo teoloģiju" sludinātājs un "sekulārs kristietis."

## Bibliogrāfija

* *Crisis of Moral Authority: The Dethronement of Christianity*, Lutterworth Press, 1972, 
* *Who was Jesus?* (London: British Broadcasting Corporation, 1977). With Peter Armstrong.
* *The Debate About Christ.* SCM Press, 1979 
* *Taking Leave of God*, SCM Press, 1980, 2001 edition: 
* *The Sea of Faith*, BBC Books, 1984, Cambridge University Press 1988 edition: 
* *The Long-Legged Fly: A Theology of Language and Desire*, SCM Press, 1987 
* *After All: Religion Without Alienation*, SCM Press, 1994, 
* *After God: The Future of Religion*, Basic Books, 1997, 
* *Mysticism After Modernity*, Blackwell Publishers, 1998, 
* *The Religion of Being*, SCM Press, 1998, 
* *The New Religion of Life in Everyday Speech*, SCM Press, 1999, 
* *Reforming Christianity*, Polebridge Press, 2001, 
* *Emptiness & Brightness*, Polebridge Press. 2001, 
* *Is Nothing Sacred?: The Non-Realist Philosophy of Religion* (selected essays), Fordham University Press, 2003, 
* *The Way To Happiness: A Theory Of Religion*, Polebridge Press, 2005, 
* *The Old Creed and the New*, SCM Press, 2006, 
* *Radical Theology*, Polebridge Press, 2006: 
* *Impossible Loves*, Polebridge Press, 2007, 
* *Above Us Only Sky*, Polebridge Press, 2008, 
* *The Meaning of the West*, SCM Press, 2008, 
* *Jesus and Philosophy *, SCM Press, 2009, 

### Kritika
* *Holding Fast to God: A Reply to Don Cupitt*, Keith Ward, Abingdon Press, 1990, 
* *The Predicament of Postmodern Theology: Radical Orthodoxy or Nihilist Textualism?*, Gavin Hyman, Westminster John Knox Press, 2001
* *Odyssey on the Sea of Faith: The Life and Writings of Don Cupitt*, Nigel Leaves, Polebridge Press, 2004, 
* *Surfing on the Sea of Faith: The Ethics and Religion of Don Cupitt*, Nigel Leaves, Polebridge Press, 2005, 
* *New Directions In Philosophical Theology: Essays In Honour Of Don Cupitt*, Gavin Hyman (editor), Ashgate Publishing, 2005, 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kjūpita mājaslapa
Sidnijs Breners

**Sidnijs Breners** (; dzimis ) ir ebreju izcelsmes Dienvidāfrikas biologs. 2002. gadā kopā ar H. Robertu Horvicu un Džonu Sulstonu saņēmis Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā.

Izglītību ieguvis *Witwatersrand* universitātē, Oksfordas Universitātē un Kalifornijas Universitātē Bērkli. Sniedzis ieguldījumu vairākos molekulārās bioloģijas laukos. Zinātniskās darbības laikā ir saņēmis vairākus apbalvojumus.

S. Brennera vecāki bija ebreju tautības ieceļotāji no Baltijas. Viņa tēvs cēlies no Lietuvas, māte — no Latvijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Nobela prēmijas profils
Ērdmans Tolgsdorfs

thumb|upright=1.2|Tolgsdorfa latviski tulkotā P. Kanīzija "Īsā pamācīšana no tiem papriekš galvas gabaliem Kristītās mācības. Priekš tiem nemācītiem un jauniem bērniem" (1585)
thumb|upright=1.2|Tolgsdorfa "Rīgas Svētā Benedikta Jaunavu Klostera brīnumaini uzglabātā vēsture..." (1614)

**Ērdmans Tolgsdorfs** (, ap 1550-1620) jeb **Ertmanis Tolgsdorfs** bija Jezuītu ordeņa priesteris un jezuītu kolēģijas loceklis, kas kontrreformācijas laikā 1585. gadā latviskoja jezuītu priestera Pētera Kanīzija "Katoļu katehismu" (, 1558), kas ir senākā līdz mūsdienām saglabājusies grāmata latviešu valodā.

## Dzīvesgājums
Dzimis ap 1550. gadu Prūsijā prūsiski runājošā ģimenē. Darbojās kā Gūtštates kanoniķis Austrumprūsijas Varmijas bīskapijā, iestājās jezuītu biedrībā. Pēc Cēsu bīskapijas nodibināšanas 1583. gadā Cēsu doma prāvests Oto Šenkings viņu uzaicināja uz Livoniju, lai še stātos pretim reformācijas izplatīšanai un nostiprinātu katolicismu. Vispirms Tolgsdorfs bija priesteris Valmieras draudzē, tad Rīgas Sv. Jēkaba baznīcas priekšnieks. Runādams bērnībā latviešu valodai radniecīgu valodu, viņš ātri iemācījās latviski un sarakstīja latviešu dievkalpošanai un garīgas dzīves kopšanai nepieciešamās grāmatas. Viņš bijis starp latviešiem ļoti ieredzēts. Šenkings viņu nosaucis par Livonijas tēvu un apustuli. 1585. gadā Viļņā iespieda viņa latviski tulkoto 70 lappušu tekstu ar nosaukumu *Iscige pammacischen no thems Papreksche Galwe gabblems Christites macibes. Prexskan thems nemacigems vud iounems bernems* (Īsā pamācīšana no tiem papriekš galvas gabaliem Kristītās mācības. Priekš tiem nemācītiem un jauniem bērniem). Vēlāk izdeva arī pirmo latviešu valodas vārdnīcu (*Nomenclator*) un dziesmu grāmatu (*Hymni et antiphonae ...*). No 1604. gada Tolgsdorfs dzīvoja Cēsīs, kur bija bīskapa O. Šenkinga galvenais palīgs rekatolizācijas darbā.

Miris 1620. gada 4. oktobrī Cēsīs, apglabāts Cēsu Sv. Jāņa baznīcā.

## Darbi
* Cathechismus Catholicorum. Istige pammacischen, no thems Papreksche Galve gabblems Christtites macibess... Viļņa, 1585.
* Rīgas Svētā Benedikta Jaunavu Klosteŗa brīnumaini uzglabāta Vēsture no laika, kad Livonijā izplatījās luteriskā ķecerība, līdz tā nodošanai Jēzus Sadraudzības tēviem., izdots vāciski 1614. gadā, latīniski 1615. gadā, tulkojums latviski no "Dzimtenes kalendārs 1986. gadam".

## Atsauces
A Ship Comes In

***A Ship Comes In*** (zināma arī ar nosaukumu ***His Country***) ir 1928. gada ASV mēmā filma, kurā atainota ASV ieceļojošo imigrantu dzīve. Lomās Rūdolfs Šildkrauts, Luīze Dresere, Miltons Holmss, Linda Lendī un Fricis Felds. Filmas režisors ir Viljams Hauards.

Luīze Dresere tika izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā".

## Atsauces

## Ārējās saites
International Finance Centre

***International Finance Centre*** (**IFC**, zīmolā kā "**ifc**") ir komerciāls debesskrāpis Honkongas centrā.

## Atsauces

## Ārējās saites
2014. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā

**2014. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā** bija 22. Eiropas čempionāts vieglatlētikā, kas notika Cīrihē, Šveicē, no  līdz .

## Rezultāti
### Vīrieši

### Sievietes

## Medaļu kopvērtējums

## Latvija
Latviju čempionātā pārstāvēja 24 vieglatlēti. Neviens no Latvijas sportistiem neizcīnīja medaļu, augstākās vietas ieguva Madara Palameika šķēpa mešanā (4. vieta) un Aiga Grabuste tāllēkšanā (5. vieta).

;Vīrieši
* Ronalds Arājs (100 m)
* Jānis Baltušs (400 m/b)
* Dmitrijs Jurkevičs (800 m, 1500 m)
* Arnis Rumbenieks (20 km soļošana)
* Valērijs Žolnerovičs (maratons)
* Mareks Ārents (kārtslēkšana)
* Pauls Pujāts (kārtslēkšana)
* Māris Urtāns (lodes grūšana)
* Elvijs Misāns (tāllēkšana)
* Ainārs Kovals (šķēpa mešana)
* Ansis Brūns (šķēpa mešana)
* Rolands Štrobinders (šķēpa mešana)
* Zigismunds Sirmais (šķēpa mešana; rezervists)

;Sievietes
* Gunta Latiševa-Čudare (400 m)
* Līga Velvere (400 m/b)
* Agata Strausa (1500 m)
* Poļina Jeļizarova (3000 m/šķ)
* Jeļena Prokopčuka (10 000 m)
* Laura Ikauniece-Admidiņa (septiņcīņa)
* Aiga Grabuste (tāllēkšana)
* Lauma Grīva (tāllēkšana)
* Māra Grīva (tāllēkšana)
* Madara Palameika (šķēpa mešana)
* Sinta Ozoliņa-Kovala (šķēpa mešana)
* Līna Mūze (šķēpa mešana)

## Atsauces

## Ārējās saites
*  
* EAA profils
Glorija Svansone

**Glorija Meja Džozefīna Svansone** (, dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise, dziedātāja un producente. Vislabāk zināma ar Normas Desmondes atveidojumu filmā "Sanseta bulvāris" (1950), par šo lomu saņēma Zelta globusa balvu.

Viņa bija viena no slavenākajām mēmā kino zvaigznēm, gan kā aktrise, gan — modes ikona, it īpaši Sesila Demilla filmās. Viņa ir filmējusies vairāk kā ducī mēmajās filmās. Izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par lomu filmā *[[Sadie Thompson]]* (1928). Vēl divas reizes nominēta šai balvai par lomām filmās *[[The Trespasser]]* (1929) un "Sanseta bulvāris" (1950).

Glorija Svansone producējusi piecas filmas ar savu dalību, tajā skaitā arī filmas *Sadie Thompson* un *[[The Love of Sunya]]* (1927).  Personīgās problēmas un lielais izvēlīgums veicināja viņas popularitātes mazināšanos. Tomēr 1950. gadā ar lomu filmā "Sanseta bulvāris" Svansone guva milzīgus panākumus. Pēc tam viņa visbiežāk attēloja lomas teātrī un televīzijā. Pēdējā kinofilma  bija filmā *[[Airport 1975]]* (1974), kurā viņa tēloja pati sevi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Savurmohila

**Savurmohila** (, ) ir paugurs Ukrainas austrumos, viena no Doņecas skrausta augstākajām virsotnēm. Izvietojies Luhanskas apgabala dienvidos netālu no Luhanskas apgabala, Doneckas apgabala un Krievijas robežu trijpunkta. Virsotnē 1967. gadā izbūvēts Otrā pasaules kara piemiņas memoriāls.

Savurmohila ir erodēts Doņecas skrausta atzars, lielākoties veidots no smilšakmens, sastopamas arī kalnu kristāla drūzas. Paugura maksimālais augstums ir 277,9 m vjl. Virsotnē 2. gadu tūkstotī p.m.ē. uzbērts 4 m augsts kurgāns 32 m diametrā. Apkārtnes līdzenā reljefa dēļ paugurs redzams no 30—40 km attāluma; no tā virsotnes skaidrā laikā var redzēt 90 km attālu esošo Azovas jūru.

Paugura nosaukums, domājams, cēlies no tjurku *sauyr* — ‘zirga mugura’, vai arī no sarmatu (savromatu) cilts nosaukuma. Arheoloģiski kurgāns pirmoreiz pētīts 1864. gadā. Zem kurgāna atrodas guļbūvju laikmeta kultūras akmens apbedījumu kamera, kas pētīta 1960. gados.

Savurmohila ir militārā ziņā dominējoša virsotne pār plašu apkārtni un ap to norisinājušās sīvas kaujas gan Otrajā pasaules kara laikā, gan arī 2014. gada Ukrainas antiteroristiskās operācijas laikā pret Krievijas atbalstītajiem separātistu grupējumiem par Ukrainas—Krievijas robežas kontroli.

## Atsauces

## Ārējās saites

* мемориал Саур-Могила
Kredītreitings

**Kredītreitings** ir privātpersonas, uzņēmuma, reģiona vai valsts kredītspēju novērtējums. Kredītreitingus sastāda, vadoties pēc augstākminēto tirgus dalībnieku iepriekšējās un pašreizējās finansu vēstures, kā arī, izvērtējot to īpašumus un finansiālās saistības (parādus). Šī novērtējuma pamatmērķis ir ļaut saprast potenciālajiem kreditoriem un investoriem laicīgas finansiālo saistību nokārtošanas iespējas. Pēdējā laikā ir paplašinājusies arī kredītreitingu lietošanas vide: tos izmanto jauno apdrošināšanas iemaksu aprēķiniem, īres nomas aprēķiniem, kā arī vakanču izskatīšanas procesā palīdz izvērtēt kandidātu īpašības.
Talejas iela

**Talejas iela** ir iela Rīgā, Ziemeļu rajonā, Čiekurkalna apkaimē. 2014. gada 17. aprīlī Talejas ielā 1 atklāja Valsts ieņēmumu dienesta ēku kompleksu.

## Atsauces
Atēnu Atenagors

**Atēnu Atenagors** (, dzimis ap 133. gadu, miris ap 190. gadu) bija gieķiski rakstošs kristiešu apoloģēts.

Ziņas par dzīvi neskaidras. Pirms pievēršanās kristietībai esot bijis filozofs - platonietis. Dzīves lielāko daļu pavadījis Atēnās. 

Saglabājies Atenagora darbs "Vēstniecība (Apoloģija) par kristiešiem" (177. gads, *Πρεσβεία περί χριστιανών*), kuru adresējis Markam Aurēlijam un kurā atspēkojis pārmetumus kristiešiem bezdievībā, asinsgrākā un bērnu kanibālismā. Vēl viens Atenagora darbs ir pārdomas "Par mirušo augšāmcelšanos". 

## Ārējās saites
Polovciešu stepe

**Polovciešu stepe** (, ), **Kipčaku stepe** ( *Desht-i Qipchāq*) vai rietumu avotos **Kumānija** () ir kultūrvēsturisks reģions Eiropā un Āzijā, ko 11.—13. gadsimtā apdzīvoja polovcieši (kipčaki, kumāni). Aptvēra līdzenumu un stepju apgabalus (galvenokārt Pontijas stepi un Kazahu stepi) no Donavas lejteces Eiropas dienvidaustrumos līdz Sirdarjas lejtecei un Balhaša ezeram Āzijas rietumos. Mūsdienās kādreizējā Polovciešu stepe iekļauta lielākoties Krievijas, Ukraina un Kazahstānas teritorijā, kā arī neliela daļa Moldovā un Rumānijā.

Pirmoreiz minēta 11. gadsimtā kā **Dešti Kipčaka** persieša Nāsira Hosrova darbā, kad kipčaki no 1030. gada, ieceļojot no Irtišas krastiem, kļuva par Horezmas kaimiņiem.

Polovciešu stepe parasti tiek dalīta Austrumu (no Altaja līdz Kaspijas jūrai) un Rietumu (no Kaspijas jūras līdz Donavai) Kipčakā. Rietumu Kipčaka senslāvu hronikās minēta kā Polovciešu Zeme, bet bizantiešu un eiropiešu avotos — kā Kumānija. 13. gadsimtā Polovciešu stepi iekaroja mongoļu karaspēks un tā kļuva par Zelta Ordas kodolu.

## Atsauces
Hamilkārs fon Felkerzāms

**Vilhelms Hamilkārs fon Felkerzāms** (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu muižnieks, Vidzemes landmaršals. Zemes reformas plāna autors.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1811. gadā Vidzemes civilā gubernatora Georga Frīdriha fon Felkerzāma un viņa sievas Benignas Gotlības, dzimušas Foigtas, ģimenē.
Mācījās Vidzemes guberņas ģimnāzijā.
No 1829. gada studēja filozofiju Berlīnes Universitātē, viens no viņa pasniedzējiem bija Hēgelis. 1832. gadā Tērbatā apprecējās ar Elizabeti Krīdeneri.
Pēc atgriežanās dzimtenē kļuva par Vidzemes muižnieku liberālā spārna līderi, kā Vidzemes landrāts (1847-1848, 1851-1856) un Vidzemes landmaršals (1848—1851) iestājās par brīvlaisto zemnieku tiesībām iegādāties muižu zemi. Viņa ietekmē Vidzemes valdības zemnieku lietu organizācijas komiteja (*Komitee zur Organisation der livl. Bauernverhältnisse*) izstrādāja 1849. gada Vidzemes agrāro un zemnieku kārtību (*Livländische Agrar- und Bauernverordnung*). 1850. gadā kļuva par Zemnieku rentes bankas (*Bauerrentenbank*) virsvaldes priekšsēdi, bija arī Rīgas Dabaspētnieku biedrības priekšsēdis (1851—1853).

Miris  Rīgā, apglabāts Birkineļu kapos. Pie viņa kapa atrodas plāksnīte ar uzrakstu: *Nicht die Rechte, die jemand ausübt, sondern die Pflichten, die er sich auferlegt, geben ihm den Wert.* ("Cilvēka vērtību nenosaka tiesības, ko viņš iemanto, bet gan pienākumi, ko viņš uzņemas.")

## Muižas
H. Felkerzāmam piederēja
* Kalkūnu muiža (*Kalkuhnen*) ar Birķeneles pusmuižu (tagad Kalkūnes pagastā), kuru vēlāk (no 1872. līdz 1881. gadam) rentēja Raiņa vecāki.
* Rūjienas muiža (*Rujen-Großhof*, 1838-1855, līdz 1847. gadam kā ķīlas īpašums)
* Dūķeru muiža (*Duckershof*, 1851-1855)

## Atsauces
Svaress

**Svaress** ( — 'Svaro dēls', no personvārda Svaro (*Suaro*); sieviešu dzimtē Svaresa) ir izplatīts spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Adolfo Svaress (*Adolfo Suárez*; 1932—2014) — spāņu jurists un politiķis;
* Deniss Svaress (*Denis Suárez*; 1994) — spāņu futbolists;
* Klaudio Svaress (*Claudio Suárez*; 1968) — Meksikas futbolists;
* Luiss Svaress *(Luis Suárez)*:
** Luiss Svaress Fernandess (*Luis Suárez Fernández*; 1924) — spāņu vēsturnieks;
** Luiss Svaress Miramontess (*Luis Suárez Miramontes*; 1935—2023) — bijušais Spānijas futbolists un treneris;
** Luiss Fernando Svaress (*Luis Fernando Suárez*; 1959) — Kolumbijas futbola treneris;
** Luiss Alverto Svaress (*Luis Alberto Suárez*; 1987) — Urugvajas futbolists.

## Atsauces
Mulenrūža

**Mulenrūža** () ir Žozefa Olera (*Joseph Oller*) un Šarla Zidlera (*Charles Zidler*) 1889. gadā dibinātais Parīzes kabarē. Tas atrodas Klišī bulvārī 82, Parīzes 18. apgabalā, Monmartra pakājē. Sākotnēji piedāvājot humoristiskos numurus Mulenrūža laika gaitā deva priekšroku sieviešu dejas izrādēm, padarot to stilu unikālu priekš sava laikmeta. Kopš šīs izklaides iestādes pirmsākumiem tās visslavenākais priekšnesums ir franču kankāns.

Mulenrūža asociējas arī ar Anrī de Tulūza-Lotreka vārdu, kurš iemūžināja savā daiļradē to laiku personāžus, tādus kā Džeina Avrīla (*Jane Avril*) un La Guļū (*La Goulue*). Vēlāk, dažādu pasākumu kontekstā, uz leģendārās skatuves bija uzstājušās vairākas slavenības: Edīte Piafa, Šarls Aznavūrs, Ella Ficdžeralda, Džindžera Rodžersa, Burvils, Moriss Ševaljē, Šarls Trenē (*Charles Trenet*), Laiza Minelli un citi, bet skatītāju vidū bija pat Elizabete II. Ginesa rekordu grāmata ir reģistrējusi sešus dažādus pasaules rekordus kabarē sienās, galvenokārt deju un akrobātikas figūras. Mūsdienās Mulenrūža kļuvusi par vienu no tūristu visapmeklētākajām vietām Parīzē, tāpat kā Eifeļa tornis vai Triumfa arka.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Pauls Maitla

**Pauls Maitla** (;  — ) bija Igaunijas armijas un vēlāk Igauņu leģiona virsnieks, apbalvots ar Trešā reiha augstāko militāro apbalvojumu Dzelzs krusta Bruņinieka krustu.

## Dzīves gājums

Dzimis Tartu apriņķī. Pēc vidusskolas pabeigšanas 1934. gadā iestājies Igaunijas Kara skolā. 1937. gadā turpinājis mācības virsnieku kursos. Pēc virsnieku kursu pabeigšanas 1938. gadā nosūtīts dienestā uz 3. kājnieku pulku Valgā virsnieka komandēšanas cenza izpildei. 1939. gadā Maitlam piešķirta leitnanta dienesta pakāpe. Aizsardzības instruktors vidusskolā Tartu no 1939. līdz 1940. gadam.

Pēc Igaunijas okupācijas 1940. gadā Maitla tika ieskaitīts Sarkanajā armijā, kurā dienēja līdz 1941. gada jūlijam, kad nonāca vāciešu gūstā. Internēts līdz 1941. gada novembrim. Iestājies 37. policijas bataljonā, kas apsargāja vācu lidlaukus. 1942. gada rudenī ieguvis leitnanta dienesta pakāpi vācu karaspēkā.

No 1942. gada oktobra Maitla dienēja Igauņu leģionā. Apmācībai nosūtīts uz Poliju, no kurienes vēlāk nosūtīts uz virsnieku kursiem Bādtelcā. Pēc atgriešanās no kursiem iecelts par rotas komandieri Igauņu leģiona 45. pulkā. Par izrādīto varonību kaujās pie Ņeveļas 1943. gada decembrī apbalvots ar Dzelzs krusta II šķiru.

No 1943. gada decembra līdz 1944. gada februārim Maitla ārstējās hospitālī Tartu. Pēc atveseļošanās 1944. gada aprīlī iecelts par bataljona komandieri Igauņu leģiona 45. pulkā, paaugstinot Maitlu par kapteini (*hauptscharführer*). Apbalvots ar Dzelzs krusta I šķiru par darbību kaujās pret Sarkano armiju Igaunijas teritorijā.

Tannenbergas kaujas laikā 1944. gada 29. jūlijā Maitla vadīja savu bataljonu cīņās par Zilo kalnu (*Sinimäed*), kuru rezultātā tika apturēta padomju karaspēka ofensīva konkrētajā frontes iecirknī. Par izrādīto varonību un iniciatīvu 1944. gada 23. augustā apbalvots ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustu.

1944. gada augustā ieskaitīts Venta kaujas grupā, bet saslimis un ievietots Tartu hospitālī, no kura vēlāk pārvietots uz hospitāli Brēgencā, Vācijā līdz 1945. gada janvārim. Pēc atveseļošanās atgriezies 45. pulkā, kas tobrīd bija pārvietots uz Centrāleiropu. 1945. gada 20. aprīlī paaugstināts par majoru (*sturmbannführer*).

1945. gadā t.s. Čehu elles notikumu gaitā Maitlu kopā ar vēl citiem igauņu karavīriem arestēja čehu partizāni un 10. maijā bez tiesas nošāva.

## Atsauces un piezīmes
Valdības vadītājs

**Valdības vadītājs** ir politiķis vai amatpersona, kas ir atbildīga par valdības darbību un valsts vadību. Šī amatpersona var būt viens no valdības locekļiem, un valdības vadītājs parasti tiek iecelts vai apstiprināts pēc parlamenta vēlēšanām vai pēc tam, kad esošais valdības vadītājs ir atkāpies vai zaudējis uzticību parlamenta vairākumam.

Valdības vadītājs parasti izpilda dažādas funkcijas, kā valdības vadību, sadarbošanos ar parlamentu, lai realizētu svarīgu likumprojektus un politikas virzienus valstī, attiecību veidošanu starpvalstu līmenī, valsts budžeta izstrādp un saimniecības pārvaldību, kā arī krīžu pārvarēšanu, nodrošinot valsts drošību. Valdības vadītāja loma un pilnvaras atšķiras atkarībā no valsts pārvaldes formas un to konstitūcijām. Piemēram, dažās valstīs valdības vadītājs var būt valsts prezidents vai monarhs, bet citur tas var būt atsevišķs amats, kas nav saistīts ar valsts vadītāju, piemēram, premjerministrs, kanclers, ministru prezidents.

## Ārējās saites
Mežonīgais Lauks

thumb|right|200px|Mežonīgā Lauka teritorija mūsdienu Ukrainas kartē.

**Mežonīgais Lauks** (, , , , ) ir vēsturisks apzīmējums mazapdzīvotajai Pontas stepes daļai ziemeļos no Melnās un Azovas jūras. Lietots galvenokārt 16.—18. gadsimta poļu un lietuviešu dokumentos un bieži vien apzīmē teritoriju no Donas austrumos līdz Kijivai ziemeļos un Dņestrai un tās pietekām Siņuhai un Kodimai rietumos.

## Vēsture
Līdz 13. gadsimtam šīs teritorijas bija daļa no Polovciešu stepes, kad to iekaroja Zelta Ordas karaspēks. 1362. gadā, kad lietuviešu kņaza Aļģirda karaspēks sakāva Zelta Ordas karaspēku, Mežonīgā Lauka rietumu daļa nonāca Lietuvas Lielkņazistes varā. 1399. gadā Vītauts Dižais zaudēja šīs teritorijas Zelta Ordai, bet 1441. gadā tās kā Jedisana nonāca Krimas Hanistes varā. Vairāku gadsimtu garumā šīs teritorijas bija Krimas Hanistes, Nogaju Ordas, Maskavas Lielkņazistes un Lietuvas Lielkņazistes cīņu objekts, kas veicināja šo teritoriju depopulāciju.

Dņepras vidustecē 15. gadsimtā izveidojās Zaporižjas Seča. Pēc Bohdana Hmeļnicka vadītās sacelšanās un Hetmanāta izveidošanās lielākā daļa Mežonīgā Lauka ziemeļu daļas nonāca kazaku valsts sastāvā. Vēlākos gadsimtos kazaku zemes un pēc krievu-turku kariem arī Melnās un Azovas jūru piekrastes kā Jaunkrievija nonāca Krievijas Impērijas sastāvā. Mūsdienās Mežonīgā Lauka teritorijas sadalītas starp Ukrainu, Krieviju un Moldovu.

Attēls:Улусы Ногая Бурундая Крым.jpg|Zelta Ordas karavadoņu ulusi Ukrainas dienvidos (13. gadsimta otrā puse)
Attēls:Ukraine. Camporum Desertorum. Beauplan 1648.jpg|Mežonīgais Lauks *(Loca Deserta)* 1648. gada Gijoma de Boplāna kartē (augšā ir dienvidi, lejā ziemeļi)


## Atsauces

## Ārējās saites
* ФЕНОМЕН ДИКОГО ПОЛЯ Уничтожив украинскую государственность, оно раздуло пламя ее возрождения. Александр Ляшев
Henrijs Hartsfīlds

**Henrijs Vorens "Henks" Hartsfīlds jaunākais** (*Henry Warren "Hank" Hartsfield, Jr.*; dzimis , miris ) bija NASA kosmonauts, ASV Gaisa spēku pulkvedis, lidotājs.

[thumb|left|180px|''[STS-41-D* apkalpe. Hartsfīlds ir apakšējais vidū]]
Henrijs Hartsfīlds 1954. gadā ieguvis bakalaura grādu fizikā [[Obernas universitāte|Obernas universitātē]]. Turpat Obernas universitātē viņš apguva Rezerves virsnieku treniņā programmu un 1955. gadā iestājās [[ASV Gaisa spēki|Gaisa spēkos]]. Viņš arī absolvēja ASV Gaisa spēku Izmēģinātājpilotu skolu Edvardsa Gaisa spēku bāzē un kļuva par instruktoru.

1966. gadā Henriju Hartsfīldu ieskaitīja ASV Gaisa spēku kosmiskās stacijas programmā *Manned Orbiting Laboratory* (*MOL*) par astronautu. Pēc *MOL* programmas atcelšanas 1969. gadā Hartsfīlds pārgāja uz NASA.

Sākotnēji NASA Hartsfīlds bija *Apollo 16* apkalpes atbalsta komandā, vēlāk arī misijās *Skylab 2*, *3* un *4*.
1971. gadā viņš ieguva maģistra grādu inženierijā [[Tenesī universitāte|Tenesī universitātē]].
Hartsfīlds bija *Space Shuttle* lidojumu *STS-2* un *STS-3* rezerves apkalpes pilots.

Henrijs Hartsfīlds pirmo kosmisko lidojumu veica no 1982. gada 27. jūnija līdz 4. jūlijam misijā *STS-4*, kas bija kosmoplāna *Columbia* ceturtais un pēdējais izmēģinājumu lidojums.

Otro lidojumu Hartsfīlds veica 1984. gadā misijā *STS-41-D*, esot *Discovery* komandierim. Lidojuma laikā palaistri trīs pavadoņi un veikti daudzi eksperimenti.

Trešais Hartsfīlda kosmiskais lidojums notika 1985. gadā misijā *STS-61-A*, esot *Challenger* komandierim. [[Rietumvācija]]s laboratorijā *Spacelab D1* tika veikti zinātniski un tehnoloģiski eksperimenti.

1986. gadā Hartsfīlds kļuva par Astronautu biroja direktora vietnieku. 1987. gadā viņš kļuva par Lidojumu komandu operāciju direktora vietnieku. 
Vēlāk viņš bija dažādos vadošos amatos NASA struktūrvienībās. NASA viņš atstāja 1998. gadā.

Pēc tam Henrijs Hartsfīlds līdz 2005. gadam strādāja uzņēmumā *Raytheon''.

## Ārējās saites

* Biogrāfiskie dati NASA vietnē
Jaunatnes dārzs

**Jaunatnes dārzs** ir neliels parks Rīgā, Āgenskalnā starp Lapu, Melnsila un Ernestīnes ielām.

Līdz 20. gadsimta trīsdesmitajiem gadiem šis bija privāts, Augsburgu ģimenei piederošs dārzs ar paugurainu reljefu, kāpnēm un atbalsta mūriem. Augšējā daļā atradās parka īpašnieka māja. 1949. gadā Rīgas pilsētas Sarkanarmijas rajona (tagad Zemgales priekšpilsēta) izpildkomiteja nolēma Ernestīnes un Melnsila ielas stūrī izveidot bērnu parku. 1950. gadā bijušā dārza īpašnieka mājā tika iekārtota Rīgas pilsētas 31. bērnu un jauniešu bibliotēka. 1952. gadā kādreizējo privāto dārzu sāka pārveidot pēc Pāvela Seļecka projekta un nosauca par Jaunatnes dārzu.

Parka platība ir 10 850 m2. Parkā aug vietējie un introducētie kokaugi (Ledebūra lapegle, smaržīgā papele, pelēkais riekstkoks).

## Objekti
Parka augšējā daļā atradās bibliotēka. Dibināta 1950. gadā kā Rīgas pilsētas 31. bērnu un jaunatnes bibliotēka, no 1953. gada Rīgas 31. bibliotēka, 1997. gadā ieguva nosaukumu Bibliotēka "Zvirbulis", no 2003. gada Rīgas Centrālās bibliotēkas filiālbibliotēka "Zvirbulis". Bibliotēka 2018. gadā slēgta tehnisko apstākļu dēļ un šobrīd ir ierobežota ar žogu. Pārdaugavas radošais centrs iesaistās, lai bibliotēku atjaunotu, jo zem balto silikātķieģelu pārklāja atrodas 20. gadsimta pirmajā pusē celts koka nams, kas ir labā stāvoklī un restaurējams.

Dārza lejas daļā atrodas bērnu rotaļu laukums.

## Nosaukums
Neoficiāli tas ticis saukts arī par **Ļermontova parku**, jo agrāk blakus atradās Ļermontova iela (tagadējā Viļa Plūdoņa iela) un 5. trolejbusa pietura ar tādu pašu nosaukumu.

## Atsauces
Aleksandrs Faltins

**Hermanis Aleksandrs Faltins** (; dzimis  Rīgā, pēc citiem datiem Liepājā, miris  Vīsbādenē) bija vācbaltiešu jurists, liberāls politiķis, reformators, redaktors un uzņēmējs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1819. gadā veterinārārsta Johana Leopolda Faltina un viņa sievas Juliānas, dzimušas Fītinghofas, ģimenē. 
Pēc studijām Tērbatas universitātē strādāja Kurzemes guberņas Augstākajā tiesā. No 1853. līdz 1881. gadam bija Rīgas rātskungs un Lielās ģildes eltermanis. 

1857. gadā publicēja darbu *Ueber den Anzeigenbeweis in Livland*, kurā vērsās pret valsts iestāžu vardarbību. Kā Rīgas pārstāvis darbojās 1864. gada jurisdiskajā komisijā, dodot ieguldījumu vardarbības mazināšanā Krievijas impērijas juridiskajā sistēmā.
No 1886. līdz 1894. gadam Faltins bija Rīgas—Daugavpils un Rīgas—Jelgavas dzelzceļa uzņēmuma prezidents. Avīzes *[[Baltische Monatsschrift]]* līdzdibinātajs un līdzredaktors, kur rakstīja par politiskiem un ekonomiskiem jautājumiem.

Precējies divas reizes. Pirmā sieva — Aleksandrīne, iespējams, dzimusi Betgere (precējušies 1842. gadā), otrā sieva — Luīze Šarlote, dzimusi Komprehta.

## Ārējās saites
* *[https://web.archive.org/web/20170820160417/http://www.bbl-digital.de/eintrag/Faltin-Hermann-Alexander-1819-1899/ Deutschbaltisches Biographisches Lexikon]*
Da Vinči kods (filma)

**"Da Vinči kods"** () ir 2006. gadā uzņemta ASV mākslas filma. Filma uzņemta pēc Dena Brauna tāda paša nosaukuma romāna motīviem. Filmas režisors ir Rons Hauards, galvenās lomas atveido Toms Henkss, Odrija Totū, Ians Makellens, Alfreds Molina, Jirgens Prohnovs, Pols Betanijs, Žans Reno un Žans Pjērs Marjels. Filmas mūzikas autors Hanss Cimmers tika nominēts Zelta globusa balvai par labāko oriģinālmūziku.

## Sižets
Filmas galvenais varonis profesors Roberts Lengdons (Toms Henkss) tiek iesaistīts senu noslēpumu atklāšanā, kas saistīti ar Svēto grālu. Kopā ar kriptogrāfijas speciālisti Sofiju Nevē (Odrija Totū) viņš cenšas izprast mīklainas norādes, kas varētu būt iešifrētas Leonardo da Vinči gleznā "Svētais Vakarēdiens". Situāciju sarežģī tas, ka tai pašā laikā viņiem nākas bēgt no policijas kapteiņa (Žans Reno), kurš tur Lengdonu aizdomās par Luvras muzeja kuratora slepkavību un vēlas viņu arestēt. Bez tam Romas Katoļu baznīcas organizācija *[[Opus Dei]]* cenšas darboties pret Svētā grāla noslēpumu atklāšanu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Filmas oficiālā mājaslapa
Mašīnpistole

[300px|thumbnail|Mašīnpistoles:<br />MP 40 ([Trešais reihs|Vācija)*M1928A1 Thompson* (ASV)*Sterling* (Apvienotā Karaliste)]]
**Mašīnpistole** ir automātiskais šaujamierocis šaušanai ar pistoles tipa patronām. Šī tipa šaujamieroči ļauj nodrošināt blīvu uguni, tomēr tie ir efektīvi tikai 50 — 200 metru distancē. Konstrukcijā tiek pielietots brīvais, pusbrīvais vai slīdošais aizslēgs, šaušanas ātrums vidēji 600 — 1200 šāvieni minūtē.

Pirmās sērijveidā ražotās mašīnpistoles parādījās Pirmā pasaules kara laikā vācu karaspēkā. Starpkaru periodā norisinājās mašīnpistoļu konstrukciju attīstīšana un ieviešana arī citu valstu armijās. Mašīnpistoles tika plaši pielietotas Otrā pasaules kara laikā. Vienlaikus Otrā pasaules kara laikā parādījās pirmās sērijveidā ražotās triecienšautenes, kas pēc kara pakāpeniski aizvietoja mašīnpistoles kā primārais individuālais kājnieku ierocis bruņotajos spēkos.

Mašīnpistoļu popularitāte bija saistīta ar to spēju nodrošināt lielu uguns blīvumu pretstatā šautenēm, kas ļāva šaut tikai atsevišķiem šāvieniem. Vienlaikus gan pistoļu patronas neļāva šaut ar mašīnpistolēm lielā distancē. Tādēļ ar šī tipa ieročiem pilnībā tika apbruņotas tikai vienības, kas izpildīja palīgfunkcijas, kā arī tanku, lidaparātu ekipāžas, savukārt kājnieku vienību bruņojumā bija gan mašīnpistoles, gan šautenes.

Triecienšautenēs, kas vēlāk aizvietoja mašīnpistoles bruņotajos spēkos, tiek izmantota vidējā patrona (kalibrs starp pistoles un šautenes kalibra lodēm), kas ļauj šaut lielākā attālumā salīdzinājumā ar mašīnpistoli. Mūsdienās mašīnpistoles lielākoties tiek pielietotas policijas vienībās, kā arī bruņotajos spēkos atbalsta u. tml. vienībās.

## Ārējās saites
* Submachine Gun at the *[[Encyclopædia Britannica]]*
Pasaules izstāde Parīzē (1889)

thumb|Atklātne ar izstādes kopskatu.
thumb|Ugunszemes (Argentīnas Patagonija) pamatiedzīvotāji, kurus izstādei uz Parīzi atvedis beļģu vaļu medību uzņēmējs Moriss Metrs.
**Pasaules izstāde Parīzē** () bija starptautiska izstāde, kas notika Francijas galvaspilsētā no 1889. gada 6. maija līdz 31. oktobrim. Tās galvenā tēma bija Franču revolūcijas simtgade. Tā bija desmitā pēc kārtas no starptautiskajām 19. gadsimtā popularizētajām pasaules izstādēm, no kurām pirmā bija Lielā izstāde (*The Great Exhibition*) Londonā. Vairākas celtnes bija uzbūvētas speciāli šim notikumam. No tām līdz mūsu dienām ir saglabājies Eifeļa tornis.

Pasākuma organizācija tika uzticēta inženierim Žanam Šarlam Alfanam (*Jean-Charles Alphand*; 1817-1891) no celtniecības dienesta. Izstādes halles bija izvietotas Marsa laukā (*Champ-de-Mars*), Trokadero pilī (*palais du Trocadéro*) un Invalīdu nama (*Hôtel des Invalides*) esplanādē un kopumā aizņēma 96 hektārus. Izstādē piedalījās 35 valstis, to starpā īpaša vieta tika atvēlēta Francijas kolonijām. Ieejas biļete dienā maksāja 1 franku, bet vakarā 2 frankus. Provinces iedzīvotājiem, uzrādot vilciena biļeti, ieeja bija bezmaksas. Par uzkāpšanu Eifeļa tornī bija papildus jāsamaksā 5 franki. Kopumā izstādi apmeklēja vairāk kā 32 miljoni cilvēku.

Vislielākais uzsvars tika likts uz retrospektīvo industrijas progresa apskatu ar lielu dažāda veida mehānisku, hidraulisku, elektrisku elementu un tvaika dzinēju modeļu skaitu. Vairāki paviljoni piedāvāja arī ieskatu citu sabiedrību kultūrā un mākslā, kā, piemēram, "Nēģeru ciems" (*Village nègre*) vai "Mežonīgo Rietumu šovs" (*Wild West Show*). 
Nākamā Pasaules izstāde *World's Columbian Exposition* notika Čikāgā 1893. gadā.

## Ievērojamākās celtnes

Attēls:Central Dome, Paris Exposition, 1889.jpg|Industrija pils centrālais kupols
Attēls:CLC 528 - PARIS - Galerie des Machines.JPG‎|Mašīnu galerija (nojaukta 1909. gadā)
Attēls:Pavilion of Nicaragua and base of the Eiffel Tower, Paris Exposition, 1889.jpg|Nikaragvas paviljons
Attēls:Paris Exposition Trocadero Palace and Park, Paris, France, 1900.jpg‎‎‎|Trokadero pils un strūklaka (nojaukta 1935. gadā)
Attēls:Paris-LOC cph 3b40741.jpg|Izstādes kopskats ar Eifeļa torni


## Atsauces
Bonifācijs

**Bonifācijs** var būt:

* Bonifācijs I — Romas pāvests no 418. līdz 422. gadam;
* Bonifācijs II — Romas pāvests no 530. līdz 532. gadam;
* Bonifācijs III — Romas pāvests 607. gadā;
* Bonifācijs IV — Romas pāvests no 608. līdz 615. gadam;
* Bonifācijs V — Romas pāvests no 619. līdz 625. gadam;
* Bonifācijs VI — Romas pāvests 896. gadā;
* Bonifācijs VII — antipāvests 974. gadā un no 984. līdz 985. gadam;
* Bonifācijs VIII — Romas pāvests no 1294. līdz 1303. gadam;
* Bonifācijs IX — Romas pāvests no 1389. līdz 1404. gadam.
Autopsija

[350px|thumb|Sekcija — ilustrācija no [Bartolomejs Anglis|Bartolomeja Angļa traktāta "Par lietu īpašībām"]]
**Autopsija** (, *autos* — ‘pats’, , *opsis* — ‘skats’) vai **līķa sekcija**, arī **obdukcija** ir līķa uzšķēršana patologanatomiskās izmeklēšanas nolūkos, nāves cēloņa noskaidrošanai. Autopsiju izdara morgā. To veic ārsts patologs vai tiesu medicīnas eksperts. Anatomisko līķa sekciju veic medicīnas studenti mācību nolūkos. Autopsijas laikā aplūko katra orgāna stāvokli, kā arī paņem audu paraugus mikroskopiskajai izmeklēšanai. Uzšķēršanas tehnika iekļauj: taisno griezienu, Leškes griezienu, Fišera griezienu vai kombinēto griezienu. Iekšējos orgānus izņem pēc Šora metodes. Galvaskausa atvēršanai izmanto speciālu rokas vai elektrisko zāģi. Mīksto audu pāršķelšanai izmanto skalpeli, ķirurģiskās šķēres.

Pēc izmeklēšanas visus orgānus novieto attiecīgajos orgānu dobumos un ādas griezumus aizšuj. Vēlāk sastāda detalizētu patologanatomiskās izmeklēšanas protokolu.

Latvijā ir aizliegts veikt autopsiju pret cilvēka viņa dzīves laikā mutiski (to apstiprina tuvinieki) vai rakstiski izteikto gribu, izņemot gadījumus, kad iespējamais nāves cēlonis ir infekcijas slimība, vai kad slimība un tās komplikācijas netika diagnosticētas dzīves laikā, kā arī, ja nedzīvi dzimuša bērna svars pārsniedz 500 g. Ja cilvēka griba nav zināma un viņam nav tuvinieku, lēmumu pieņem ārstniecības iestādes nodaļas vadītājs. Tiesu patologanatomisko izmeklēšanu pieprasa izziņas izdarītājs, izmeklētājs vai prokurors.

## Vēsture
Rīgas Anatomisko teātri 1753. gadā iekārtoja Konventa namā, Lielajā Kalēju ielā. Krievijā Anatomiskais teātris tika izveidots pēc Maskavas universitātes atvēršanas 1765. gadā.
 
## Atsauces

 
## Ārējās saites

*Судмедэксперт: Борис | (Не)маленький человек (krieviski)
Staņislavs Petkēvičs

**Staņislavs Petkēvičs** (; dzimis  (pēc vecā stila — ), miris  vai pēc citiem avotiem ) bija Latvijas poļu izcelsmes vieglatlēts, pārstāvēja Latviju, vēlāk Poliju.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1908. gadā Rīgā Jāzepa Petkeviča un viņa sievas Jūlijas Koreckas, dzimušas Merķis, ģimenē. Viņa tēvs bija cēlies no Kauņas guberņas Novoaleksandrovskas apriņķa Opsas pagasta.

Piedalījies  Amsterdamā, kur izcīnīja 7. vietu 5000 m distancē un 15. vietu  distancē.  distancē Petkēvičs skriet beidzis vienu apli par ātru tiesnešu darbības nesaskaņotības dēļ, tādēļ bija spiests vēlreiz atsākt skriet. Laikā no 1926. līdz 1928. gadam deviņas reizes kļuva par Latvijas meistaru dažāda garuma distancēs (no 800 m līdz 10 000 m), vēl trīs reizes kļuvis par čempionu krosa skrējienā. Astoņas reizes laboja Latvijas rekordu dažādās distancēs, pie kam tolaik pastāvošo noteikumu dēļ vairāki rekordi netika atzīti, tai skaitā Amsterdamas Olimpiskajās spēlēs sasniegtie, jo tika uzstādīti ārpus Latvijas.

1929. gadā Petkēvičs ieguva Polijas pavalstniecību un pārstāvēja Poliju dažādās sacensībās, bija kluba *Warszawianka* biedrs. Tomēr SOK noteikumu dēļ viņš nedrīkstēja pārstāvēt Poliju Olimpiskajās spēlēs. Viņš sešas reizes uzvarēja valstu sacīkstēs, kur pārspēja Pāvo Nurmi un Janušu Kusočinski. Petkēvičs tika atzīts par 1929. gada Polijas gada labāko sportistu. 1931. gadā Polijas Vieglatlētikas federācija diskvalificēja viņu par amatierisma noteikumu pārkāpšanu, arī Latvijas Vieglatlētikas savienība viņu 1929. gadā diskvalificēja.
Līdz Otrajam pasaules karam Petkēvičs strādāja par treneri, bija Polijas komandas treneris . 

Otrā pasaules kara sākumā Petkēvičs devās bēgļu gaitās uz Argentīnu, kur kļuva par veikalnieku un moderna sporta kompleksa īpašnieku. Traģiski gājis bojā Argentīnā.

## Personiskie rekordi

## Atsauces

## Ārējās saites
Supermēness

thumb|right|Supermēness 2011. gada 19. martā (pa labi), salīdzinot ar vidēju mēnesi 2010. gada 20. decembrī (pa kreisi), kā redzams no Zemes
thumb|2011. gada 19. marta supermēness atradās 356 577 kilometrus no Zemes. Pēdējā reize, kad pilnmēness atradās tik tuvu Zemei, bija 1993. gadā. Tās bija par 20 procentiem spožāks un 15 procentiem lielāks kā parasts pilnmēness.

**Supermēness** ir pilnmēness vai jauna mēness sakritība ar Mēness tuvāko punktu Zemei tā eliptiskajā orbītā, kā rezultātā Mēness no Zemes ir redzams lielākajā izmērā. Termins "supermēness" nav astronomisks, bet gan radies no mūsdienu astroloģijas. Mēness saistība ar okeāna un zemes garozas svārstībām ir radījusi apgalvojumus, ka supermēness fenomens var būt saistīts ar lielāku risku tādiem notikumiem kā zemestrīces un vulkānu izvirdumi, bet pierādījumi šādai saistībai tiek uzskatīti par nepārliecinošiem.

Pretējais fenomens tiek saukts par mikromēnesi, lai arī šis termins ir mazāk izplatīts.

## Definīcija
Mēness attālums katru mēnesi mainās starp aptuveni 357 000 km un 406 000 km eliptiskās Mēness orbītas dēļ (attālumi doti no centra līdz centram).

Saskaņā ar NASA pilnmēness perigejā ir līdz 14% lielāks un par 30% spožāks kā tālākajā punktā jeb apogejā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Fotogrāfija, kur salīdiznāts mēness 222 000 un 248 000 jūdžu attālumā
* Ričarda Nolla definīcija
* .
* BBC News, Galerija ar attēliem
Dagdas iela (Rīga)

**Dagdas iela** ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Latgales apkaimē. Dagdas iela sākas krustojumā ar Lāčplēša ielu un beidzas krustojumā ar Strūgu ielu, nekrustojot nevienu citu ielu. Kopējais ielas garums ir 120 metri, un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Dagdas ielā ir īres namu apbūve.

Dagdas iela ir draudzīga bērniem, jo iespējams nodarboties ar fiziskajām aktivitātēm jaunuzceltajā spēļu laukumā un iegūt jaunas zināšanas datorprogrammēšanā — Pirmajā programmēšanas skolā.

## Vēsture
Dagdas iela līdz 1913. gadam bija bez nosaukuma. Savu pirmo nosaukumu tā ieguva 1913. gadā — **Porhova iela** (par godu Porhovas pilsētai Pleskavas guberņā). Savu tagadējo nosaukumu ieguva 1923. gadā par godu Latgales pilsētai Dagdai.

## Ielu savienojumi
Dagdas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Lāčplēša iela (T veida krustojums);
* Strūgu iela (T veida krustojums).

## Skatīt arī
* Latgales apkaime

## Atsauces
Andešs Jūnass Ongstrēms

**Andešs Jūnass Ongstrēms** (; ;  — ) bija zviedru fiziķis un viens no spektroskopijas zinātnes pamatlicējiem.

Ongstrēma uzvārdā nosaukta garuma mērvienība angstrēms.

## Atsauces

## Ārējās saites
Laplata (pilsēta)

**Laplata** () ir pilsēta Argentīnas austrumos, Buenosairesas provincē, Atlantijas okeāna krastā. Buenosairesas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pēc 2001. gada datiem pilsētā dzīvoja 740 369 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā 894 253 iedzīvotāji. Laplata ir trešā lielākā pilsēta Argentīnā. Dibināta 1882. gada 19. novembrī.

Pilsēta ir mājvieta Laplatas Nacionālajai Universitātei. Tā ir viena no lielākajām un nozīmīgākajām Argentīnas universitātēm ar vairāk kā 90 000 klātienes studentiem.

## Sports
Laplata ir mājvieta divām Argentīnas pirmās divīzijas futbola komandām, kā Laplatas "Estudiantes" un Laplatas "Gimnasia".

## Atsauces

## Ārējās saites
Kolins Pauels

**Kolins Luters Pauels** (; dzimis ; miris ) bija amerikāņu valstsvīrs un ASV Armijas ģenerālis. Bijis ASV valsts sekretārs (2001—2004).

Dienējis ASV Armijā laikā no 1958. līdz 1993. gadam, kur saņēmis četrzvaigžņu ģenerāļa pakāpi. Dienējis Vjetnamas karā, iebrukumā Panamā un Līča karā. Par militāro dienestu saņēmis dažādus apbalvojumus. Militārās karjeras laikā bijis nacionālās drošības padomnieks (1987—1989), ASV apvienotā štāba vadītājs (augstākais ASV Armijas postenis; 1989—1993). Pēc tam no armijas atvaļinājies.

2001. gadā nomainījis Medlinu Olbraitu ASV valsts sekretāra amatā Džordža V. Buša valdībā. Pauels ir pirmais afroamerikānis gan ASV apvienotā štāba vadītāja, gan ASV valsts sekretāra amatā. Par atkāpšanos no amata paziņoja .

2021. gada janvārī, pēc tam, kad Trampa atbalstītāji iebruka Kapitolija ēkā, Pauels pameta Republikāņu partiju.

 miris no COVID-19 izraisītajām komplikācijām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki

thumb|260px|Marijas aizmigšana attēlota 11. gadsimtā. (''Musée de Cluny'')
**Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki** ir katoļu baznīcas reliģiski svētki, ko atzīmē . Latvijā tos visplašāk svin Aglonas Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas Romas katoļu bazilikā.

Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki ir vieni no īpaši Jaunavas Marijas godināšanai veltītajiem svētkiem, vēl pastāv Marijas šķīstīšanas svētki (), Marijas pasludināšanas diena () un Marijas dzimšanas diena ().

Marijas aizmigšana un debesīs uzņemšana ir vieni no senākajiem mariāniskajiem svētkiem gan Austrumu, gan Rietumu baznīcā. Austrumu baznīcā Marijas aizmigšanas svētki tika izsludināti 7. gadsimtā ar imperatora Maurīcija dekrētu, pēc tam tika uzsākta svētku svinēšana arī Romā. 8. gadsimtā tie ieguva pašreizējo nosaukumu.

Svētki simbolizē pilnīgu savienošanos ar Dieva valstību, pirmvecāku grēku izpirkšanu, mūžīgo atpestīšanu, kā arī uzvaru pār grēku.

Tiek atzīmēti kā valsts svētki Austrijā, Austrumtimorā, Beļģijā, Beninā, Burundijā, Čīlē, Francijā, Grieķijā, Gvatemalā, Horvātijā, Itālijā, Kamerūnā, Kiprā, Kotdivuārā, Lietuvā, Luksemburgā, Maltā, Polijā, Portugālē, Slovēnijā, Spānijā un Šveicē.

## Atsauces