Subates vēsture

thumb|270px|Subates aerofotogrāfija 20. gadsimta sākumā (ezera šajā krastā Vecsubate, otrā krastā Jaunsubate ar luterāņu baznīcu)
**Subates vēsture** aptver laika periodu kopš Subates dibināšanas līdz mūsdienām. Subates pilsētas vēsturiskais centrs ir 16.–19. gadsimta valsts nozīmes pilsētbūvniecības piemineklis, ko veido Vecsubate un Jaunsubate.
Apdzīvotā vieta izveidojusies senās Sēlijas zemju tirdzniecības un kara ceļu krustpunktā Subates ezera rietumu krastā. Livonijas ordeņa valsts laikā Alektenes sēļu zeme nokļuva Daugavpils komturejas sastāvā.

## Kurzemes un Zemgales hercogvalstī
Pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas 1570. gadā pirmais Kurzemes un Zemgales hercogs Gothards Ketlers Subates tirgus vietu () Sēlpils virspilskunga iecirknī izlēņoja Plāteru dzimtai. Kad 17. gadsimta vidū Plāteri pārgāja katoļticībā, Subates luterāņu baznīcu 1677. gadā ar Polijas-Lietuvas valdnieka rīkojumu nodeva katoļiem, 1690. gadā jezuītu ordenim. No Ilūkstes apriņķa austrumu daļas Subatē ieceļoja vecticībnieki un apmetās pilsētas ziemeļu daļā. 1680. gadā Vecsubates miestam piešķīra Magdeburgas tiesības.

Luterticīgie pilsētnieki pārcēlās uz ezera austrumu krastu, kur uz Prodes muižas zemes izveidoja Jaunsubates miestu. 1686. gadā Jaunsubatē baroka stilā uzcēla Subates luterāņu draudzes baznīcu, kurai bija filiālbaznīcas Gārsenē un Asarē.
1682. gadā Prodes muižas īpašnieks Frīdrihs fon Osten-Zakens dāvāja divus tūkstošus dālderu "Jaunsubates skolas fondam", kas pārvaldīja Subates fonda skolu (*Stiftschule in Subbath*), kuru vadīja akadēmiski izglītots skolas rektors. 1769. gadā fonda apjoms pieauga līdz 3000 Alberta dālderiem. Subates skolu pēc 1804. gada skolu reformas pārveidoja par Jaunsubates fonda pamatskolu (*Stifts-Elementarschule in Neu-Subbath*), kurā mācījās arī Sēlijas latviešu zemnieku bērni. Tā darbojās līdz Baltijas pārkrievošanas izraisītajai skolu reformai 19. gadsimta beigās. 

1723. gadā Vecsubates jezuīti uzcēla jaunu koka dievnamu, ko atjaunoja 1763. gadā. 1773. gadā jezuīti izbeidza savu misiju Subatē, viņu vietā ieradās lācarieši no Ilūkstes. 

## Kurzemes guberņā

Pēc dzimtbūšanas atcelšanas Kurzemes guberņā 1817. gadā Subatē sāka pieaugt iedzīvotāju skaits.
1831. gadā pie Vecsubates tirgus laukuma uzcēla mūra Subates katoļu baznīcu. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas arī Kauņas un Vitebskas guberņās 1861. gadā Subatē strauji pieauga iedzīvotāju skaits, īpaši uz ebreju ieceļotāju rēķina. Jelgavas ielā 1 atradās ebreju sinagoga.
1894. gadā administratīvi apvienoja Vecsubates un Jaunsubates miestus, izveidojot Subates miestu ar ierobežotām pilsētas tiesībām. 1905. gadā Lielā Subates ezera krastā uzcēla vecticībnieku baznīcu. 1917. gadā Subatei piešķīra pilsētas tiesības.

## Pirmais pasaules karš un brīvības cīņas
Pirmā pasaules kara Kurzemes ofensīvas laikā 1915. gada vasarā Vācijas karaspēks ieņēma Subati, un ilgu laiku tā bija bija piefrontes miests, karaspēka apgādei vācu armija 1915. gadā uzbūvēja 30 km garu šaursliežu dzelzceļa līniju Obeļi—Subate—Guļbine—Červonka—Kaldabruņa, kas tur savienojās ar Viesītes šaursliežu dzelzceļu tīkla atzaru Geidāni—Bebrene—Eglaine. 1917. gadā Subatei piešķīra pilsētas tiesības. Pēc Latvijas valsts pasludināšanas sākās Latvijas brīvības cīņas, kuru laikā 1919. gada janvārī Subati ieņēma Padomju Latvijas armija. 1919. gada vasarā Subati atbrīvoja Augškurzemes partizānu pulks un Lietuvas armija. 

Lietuvas valdība pieprasīja pārsvarā ebreju apdzīvoto Subati pievienot Lietuvai, kas 1920. gada augustā izraisīja Latvijas—Lietuvas robežas konfliktu. Kad 24. augustā sākās nelielas sadursmes ar lietuviešiem, Latvijas armijas štāba priekšnieka vietnieks Jānis Ceplītis un Zemgales divīzijas komandieris Oskars Dankers steigšus devās uz Kauņu, kur veda sarunas ar Lietuvas aizsardzības ministru Konstantīnu Žuku, kurš parakstīja vienošanos par Lietuvas armijas atkāpšanos uz dienvidiem no līnijas Subate-Lašmuiža-Ilūkste, turpinot izmantot Kalkūnu dzelzceļa staciju. Tomēr 1. septembrī 6. Lietuvas kājnieku pulks kopā ar robežsargiem un žandarmērijas vienībām vēl arvien atradās Subatē (apmēram 50 karavīri ar 2 ložmetējiem). 2. septembrī Lietuvas militārais pārstāvis Rīgā Talats-Kelpša (*Kazys Tallat-Kelpša*) tika informēts, ka nākamajā dienā Latvijas karaspēks ieņems Subates ziemeļu daļu, kā arī Lašu un Pilskalnes pagastus. 3. septembra rītā latviešu karavīru ieņēma Subati, sagūstot 21 lietuviešu karavīru. Pēc dažām stundām sākās apšaude, kurā krita lietuviešu karavīrs Justīns Krupšaitis un divi Lietuvas armijas karavīri tika ievainoti. Pulksten 14 Subatē ieradās pulkvedis Krišs Ķūķis, kurš ar diviem komandieriem devās uz lietuviešu pozīcijām. Lietuviešu rotas komandieris A. Šimkus pēc sarunām pieņēma lēmumu atkāpties no pilsētas. Oficiālu pavēli atkāpties lietuviešu vienības saņēma 5. septembrī, dienu pēc Bulduru konferences noslēguma. 7. septembrī Subatē ieradās apvienotā Latvijas un Lietuvas komisija, lai uz vietas nokārtotu demarkācijas līnijas jautājumu. 9. septembrī latviešu komendantūru pārvietoja no Subates uz Kazimirvāles muižu.
Pēc tam, kad 1920. gada 8. oktobrī poļu ģenerālis Lucjans Žeļigovskis ieņēma Viļņas apgabalu, Lietuvas armija atstāja Subati un 14. oktobrī Latvijas Bruņotie spēki ieņēma pozīcijas gar Latvijas-Lietuvas robežu, brīdinot Poliju, ka aizstāvēs Lietuvas neatkarību.

## Latvijas Republikā
21. gadsimtā toreizējā Ilūkstes novada vadība dokumentos paredzēja Subates nākotni kā kūrortpilsētu un rekreācijas zonu. Mūsdienās pilsētas dzīve stipri saistīta ar Lietuvas Rokišķiem.

Subates pamatskola slēgta 2024. gadā mazā skolēnu skaita dēļ. Subatē turpina darboties kultūras nams, atvērts valsts un pašvaldības klientu apkalpošanas centrs.

Subate Roman Catholic Church.jpg|Katoļu baznīca
Subate Evangelical Lutheran Church.jpg|Luterāņu baznīca
Subate4.JPG|Vecticībnieku baznīca
Subate cemetery.jpg|Ebreju kapi


## Atsauces