open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Džerets Stols

**Džerets Stols** (; dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 13 sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Edmontonas "Oilers", Losandželosas "Kings", Ņujorkas "Rangers" un Minesotas "Wild". Kopumā 872 spēlēs atzīmējies ar 388 punktiem. "Kings" sastāvā 2012. un 2014. gadā izcīnījis Stenlija kausu.

## Spēlētāja karjera
No 1998. līdz pat 2002. gadam Stols spēlēja Rietumu hokeja līgas vienībā *[[Kootenay Ice]]*, 2000. un 2002. gadā kļūstot par līgas čempioniem, kā arī 2002. gadā izcīnot Memoriālo kausu. 2002.—03. gada sezonā Stols sāka savu profesionālo karjeru, četras spēles aizvadot arī NHL klubā Edmontonas "Oilers". Nākamajā sezonā "Oilers" rindās uzbrucējs jau bija nostiprinājies. 2005.—06. gada sezonu noslēdza ar 68 rezultativitātes punktiem, kas bija rezultatīvākā Stola NHL sezona viņa karjerā.

2008. gada vasarā Stols tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings" vienību. 2011.—12. un 2013.—14. gada sezonās kopā ar "Kings" izcīnīja Stenlija kausu. 2015. gada augustā noslēdza viena gada līgumu ar Ņujorkas "Rangers". Sezonas gaitā tika aizmainīts uz Minesotas "Wild", pēc sezonas beigām noslēdzot karjeru.

## Ārējās saites
Robins Regīrs

**Robins Regīrs** (; dzimis ) ir Brazīlijā dzimis kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2015) ir bez kluba.

Robins Regīrs ir dzimis Brazīlijā un bērnību pavadījis Indonēzijā, līdz viņa vecāki atgriezās dzīvot Kanādā.

## Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Regīrs sāka 1999.—2000. gada sezonā, kurā aizvadīja 57 spēles NHL kluba Kalgari "Flames" sastāvā. 2003.—04. gada sezonā kopā ar komandu sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, kurā gan piekāpās Tampabejas "Lightning" vienībai. "Flames" sastāvā Regīrs spēlēja līdz pat 2011. gada vasarai, kad tika aizmainīts uz Bufalo "Sabres". 2012.—13. gada sezonas gaitā tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings".

2013.—14. gada sezonā kopā ar "Kings" izcīnīja Stenlija kausu.

## Ārējās saites
Brocēnu ģerbonis

**Brocēnu pilsētas ģerbonis** ir viens no Brocēnu pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 2000. gadā.

## Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs ir sadalīts divās daļās ar diagonālu pakāpienveida dalījumu. Augšdaļa ir tumši zilā krāsā, kas simbolizē Cieceres ezeru, ar baltu ūdensrozi uz zaļas lapas. Apakšdaļa ir sudraba krāsā un tā apzīmē pilsētas vērtīgās izejvielas — kaļķakmeni un mālu.
Džakomo Mateoti

**Džakomo Mateoti** (; dzimis , miris ) bija itāļu kreisais politiķis, viens no Itālijas Sociālistiskās partijas (*Partito Socialista Italiano*), bet no 1922. gada — Apvienotās sociālistu partijas (*Partito Socialista Unitario*) līderiem. 1919., 1921. un 1924. gadā tika ievēlēts parlamentā.

1924. gada 30. maijā uzstājās parlamentā, kur apsūdzēja fašistus vēlēšanu falsificēšanā un terorā. 10. jūnijā tika nolaupīts un nogalināts. Nogalinātais Mateoti tika atrasts pie Romas 16. jūnijā. Slepkavība radīja valstī dziļu iekšpolitisku krīzi.

Slepkavas — fašistu drošības dienesta dalībnieki — tika arestēti pēc dažām dienām. Viņiem tika piespriesti cietumsodi, tomēr karalis Viktors Emanuels III viņus amnestēja. 1947. gadā notika vēl viena prāva, kurā slepkavības dalībniekiem tika piespriests mūža ieslodzījums.

Daudz debatēts par Benito Musolīni iesaisti Mateoti nogalināšanā, tomēr vairums vēsturnieku sliecas domāt, ka Musolīni nezināja par Mateoti noslepkavošanas plāniem un realizāciju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Orānas Vilhelms

**Orānas Vilhelms (Villems)** (), saukts arī **Vilhelms Klusētājs** (*Willem de Zwijger*, dzimis , miris ), bija Nīderlandes politiskais un militārais līderis Nīderlandes Neatkarības kara laikā.

## Dzīvesgājums
Dzimis Nasavas hercoga ģimenē. Iesākumā darbojās Spāņu Nīderlandes stadhauldera Parmas Margaritas galmā. Redzot varas centralizāciju un Nīderlandes protestantu vajāšanas, pārgāja pretējā nometnē un kļuva par tās līderi. 1580. gadā Spānijas karalis pasludināja Vilhelmu ārpus likuma.

1584. gadā Delftā viņš tika nogalināts ar pistoles šāvienu. Tradicionāli Nasavas dzimtas pārstāvji tikuši apglabāti Bredā, bet, tā kā Breda tobrīd atradās spāņu rokās, Vilhelmu apglabāja Delftas Jaunajā baznīcā, un kopš šī laika baznīca ir Nīderlandes monarhu ģimenes kapenes.

Vilhelmu Klusētāju uzskata par Nīderlandes monarhijas pamatlicēju. Nīderlandes karogs cēlies no Vilhelma Klusētāja karoga. Nīderlandes nacionālā krāsa ir oranžs, kas ir Vilhelma dzimtas krāsa. Nīderlandes himna *[[Wilhelmus]]* iesākumā bija Vilhelma propagandas dziesma.

## Ārējās saites
Kaives Senču ozols

**Kaives Senču ozols** ir dižozols, parastais ozols (*Quercus robur*), kas aug Kaivē, Sēmes pagastā, Tukuma novadā, Latvijā. Atrodas 500 metrus uz ziemeļrietumiem no Kaives muižas un 120 metrus uz dienvidaustrumiem no "Senčiem", aug pļavā starp dārziņiem. Ar apkārtmēru 10,55 m tas ir resnākais koks gan Latvijā, gan Baltijā, kā arī ir 11. resnākais un visapjomīgākais ozols Austrumeiropā. Kaives Senču ozols tiek uzskatīts par vecāko ozolu gan Latvijā, gan Baltijā.

## Raksturojums

Stumbra apkārtmērs 2019. gadā bija ir 10,55 m, tas ir 18—19 m augsts, vainaga projekcija sasniedz 250 m2, zari ir līdz 13,7 metriem gari. Laikā no 1974. līdz 2013. gadam ozola apkārtmērs pieaudzis par vienu metru no 9,35 m līdz 10,4 m.

## Vēsture

Tiek uzskatīts, ka Kaives dižozola vecums pārsniedz 800 gadus. Dabas pieminekļu pētnieks Guntis Eniņš gan uzskata, ka Kaives ozols ir gandrīz 400 gadus vecs, nevis 800—1000 gadus, kā uzskata citi avoti, pamatojot to ar koka 3 mm gadskārtu jeb vidējo 2,5 cm stumbra resnuma pieaugumu gadā. Tomēr vairums avotu uzskata, ka ozola vecums ir vairāk nekā 800 gadi.

1920. gada agrārajā reformā Kaives muižas zemi sadalīja 32 jaunsaimniecībās, no kurām zeme ar Kaives ozolu nokļuva J. Stromaņa īpašumā, kas savu jaunsaimniecību nosauca par "Senčiem", no kā arī ozols ieguvis savu pašreizējo nosaukumu. 20. gadsimta 20. gados koka galotnē iespēris zibens, pēc kā ozolam saglabājies tikai viens lielāks zars. Pirmoreiz publicējums presē par šo ozolu parādījies  žurnālā "Nedēļa":

G. Eniņš gan noraida iespējamību, ka šāds dižozols būtu spējis izaugt mežā un muižnieka lauki būtu varējuši būt "sena upuru vieta".

## Atsauces

## Ārējās saites

* Dziedava.lv informācija
Greislenda

**Greislenda** () ir liela savrupmāja 5,6 hektārus lielā īpašumā Memfisā, Tenesī, ASV. Šīs bija mūziķa Elvisa Preslija mājas. Greislenda atrodas apmēram 14,5 km attālumā no pilsētas centra un 6 km uz ziemeļiem no Misisipi štata robežas.

Mājas īpašnieks bija *Memphis Daily Appeal* izdevējs Stīvens Tufs (*Stephen C Toof*), tā tika nosaukta viņa meitas Greisas vārdā. 1957. gadā to iegādājās Elviss Preslijs. Greislendā viņš arī nomira .  tā tika atvērta publiskai apskatei. Greislenda ir kļuvusi par vienu no apmeklētākajām privātajām mājām visā ASV, to ik gadu apmeklē 600 000 cilvēku.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Viļņas vaivadija

thumb|200px|Viļņas vaivadijas ģerbonis.
**Viļņas vaivadija** (, , ) bija tā Lietuvas dižkunigaitijas daļa, kas pēc 1413. gada administratīvi teritoriālās reformas tika izveidota tieši Lietuvas dižkunigaišiem pakļautajās zemēs ap Viļņas pilsētu.
Viļņas vaivadiju uz laiku atjaunoja pēc Viļņas apgabala inkorporācijas Polijas Republikā no 1926. līdz 1939. gadam.

## Vēsture
thumb|left|Viļņas vaivadijas teritorija 17. gadsimtā Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā (sarkanā krāsā).

Dižkunigaiša Ģedimina valdīšanas laikā par Lietuvas dižkunigaitijas galvaspilsētu kļuva Viļņa (1323). Viņš ielika pamatus Lietuvas valdnieku dinastijai, savus plašos valdījumus sadalot dalienas kņazistēs (kunigaitijās). Pēc viņa nāves 1341. gadā Viļņas pilī valdīja viņa dēls Jaunutis un atraitne Jevna, tomēr jau 1345. gadā dižkunigaiša troni pārņēma Aļģirds. Viņa brālim Ķēstutim tika uzticēta Traķu kunigaitija un Žemaitija, bet Aļģirds valdīja pār Viļņu un Lietuvai pakļautajām krievu kņazistēm. Pēc Aļģirda nāves (1377) par dižkunigaiti kļuva viņa dēls Jagailis, kurš pēc 1385. gada Krēvas ūnijas kristījās un kļuva arī par Polijas karali (1386).

Lietuvas pilsoņu kara (1389–1392) rezultātā par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Vītauts Dižais, kas 1413. gadā Hordolo (*Horodło*) parakstīja vienošanos ar savu brālēnu Jagaili, kas paredzēja Lietuvas dižkunigaitijas administratīvo reformu un vaivadiju izveidi. 
1569. gadā pēc Polijas-Lietuvas ūnijas izveides, Viļņas vaivadija kļuva par "Abu tautu kopvalsts" sastāvdaļu. Pēc Trešās Polijas-Lietuvas dalīšanas 1795. gadā Viļņas vaivadiju anektēja Krievijas Impērija un iekļāva jaunizveidotās Lietuvas guberņas (pēc tās sadalīšanas 1801. gadā Viļņas guberņas) sastāvā.

Viļņas vaivadiju atjaunoja 1926. gada 20. janvārī pēc Viļņas Zemes likvidēšanas, kas bija izveidota pēc Viduslietuvas Republikas likvidēšanas 1922. gada 13. aprīlī, to apvienojot ar Navahrudakas vojevodistes ziemeļu daļu.

### Administratīvais sadalījums
* Viļņas pavieta (*Vilniaus pavietas, Віленскі павет*) ap 6000 km²
* Ukmerģes pavieta (*Vilkmergės pavietas, Вількамірскі павет*) ap 9000 km²
* Braslavas pavieta (*Breslaujos pavietas, Браслаўскі павет*) ap 5500 km² (no 1793. gada Braslavas vaivadija)
* Ašmenas pavieta (*Ašmenos pavietas, Ашмянскі павет*) ap 16 000 km²
* Ļidas pavieta (*Lydos pavietas, Лідскі павет*) ap 5200 km² (agrāk Traķu vaivadijas sastāvā)

## Lietuvas vēsturiskās daļas
Ziemeļblāzma (kultūras pils)

**"Ziemeļblāzma"** ir kultūras pils Ziemeļblāzmas ielā 36,  Vecmīlgrāvī, Rīgā. 
Atrodas Rīgas domes pakļautībā. Tajā darbojas vairāki kori, orķestri, folkloras kopa, mākslas studijas, ansambļi u.c. Tāpat te atrodas Rīgas Centrālās bibliotēkas filiāle Ziemeļblāzmas bibliotēka. Ap ēku ir plašs parks ar 35 m augstu skatu torni.

## Vēsture
Pirmā sabiedriskā ēka šajā vietā uzcelta 1904. gadā, tajā darbojās bezalkohola biedrības "Ziemeļblāzma" kultūras nams. Smiltājā ierīkoja arī parku ar gandrīz 2000 kokiem un krūmiem, mākslīgu grotu un divas estrādes, ūdenstorni laistīšanai un ūdens sūkni darbinošu vēja rotoru. Zilā kalna galā ierīkoja "vulkānu" - apjomīgu tvertni Jāņu ugunskuram. 1905. gada revolūcijas laikā 1906. gadā to nodedzināja Krievijas Impērijas kazaku karaspēka soda ekspedīcija (t.s. "melnā sotņa"), vainojot ēku un atturības biedrību simpātijās pret revolucionāriem.
Pašreizējā ēka celta 1913. gadā, viens no ēkas celtniecības finansētājiem un projekta izstrādātājiem bija rūpnieks un mecenāts, atturības kustības aktīvists Augusts Dombrovskis. Tā bija pirmā dzelzsbetona konstrukciju ēka Rīgā, jo Dombrovskis bija nolēmis neļaut to vēlreiz sadedzināt.

Tāpat kā iepriekšējā ēka, arī šī bija iecerēta dažādu uzskatu piekritēju labvēlīgai uzņemšanai. Namu iesvētīja provāciskais mācītājs Andrievs Niedra, apsveikuma runu teica kreisais rakstnieks Leons Paegle.

Pirmā Pasaules kara laikā ēkā bija karavīru bērnu dienas patversme, organizēja atbalstu karavīriem un to ģimenēm. No 1915. gada ēkā bija latviešu strēlnieku apmetne. Kara laikā ēka cieta un to pilnībā atjaunoja tikai 1939. gadā ar ievērojamiem uzlabojumiem.

Latvijas PSR laikā ēkā atradās Rīgas traleru flotes bāzes zvejnieku kultūras pils. 2013. gadā ēka atvērta pēc rekonstrukcijas (arhitekts Juris Monvīds Skalbergs), vienlaikus tika rekonstruēta pussabrukusī parka infrastruktūra. Jāņu ugunskura tvertnes vietā uzcelts 36 m augsts skatu tornis.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* "Cita Rīga" ieraksts
Olborgas "Pirates"

**Olborgas "Pirates"** (, agrāk pazīstama kā **Aalborg Ishockey** un **AaB Ice Hockey**) ir hokeja komanda, kas atrodas Olborgā, Dānijā, un spēlē Dānijas hokeja līgā. Līgas čempiones titulu tā izcīnījusi 1981., 2018., 2022. un 2023. gadā.

1999.—2000. gada sezonā komandas rindās spēlējuši Latvijas hokejisti Aleksandrs Macijevskis un Aleksandrs Šiškovičs. 2006.—07. gada sezonā Olborgā spēlēja Igors Bondarevs, taču 2007.—08. gada sezonā viņam pievienojās arī Macijevskis un Aleksandrs Semjonovs. 2014.—15. gada sezonā "Pirates" sastāvā spēlēja vārtsargs Ervīns Muštukovs.

## Ārējās saites
* Eliteprospects.com komandas lapa
Vladimirs Krutovs

**Vladimirs Krutovs** (; dzimis , miris ) bija padomju hokejists, kreisās malas uzbrucējs, ilggadējs PSRS hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā kļuvis par divkārtēju olimpisko čempionu, kā arī piecas reizes izcīnījis Pasaules čempiona titulu. Lielāko daļu karjeras aizvadījis PSRS hokeja līgas vienībā Maskavas CSKA, lai gan vienu sezonu spēlējis arī Nacionālās hokeja līgas klubā Vankūveras "Canucks". 2010. gadā iekļauts IIHF Slavas zālē.

1987. gadā Krutovs ieguva PSRS hokeja līgas vērtīgākā spēlētāja balvu.

Gan CSKA, gan izlases sastāvā ilgus gadus spēlējis vienā maiņā kopā ar Igoru Larionovu un Sergeju Makarovu, veidojot slaveno *KLM* maiņu.

## Ārējās saites
Vāsas "Sport"

**Vāsas "Sport"** ir profesionāla hokeja komanda, kas bāzēta Somijas Vāsas pilsētā un spēlē SM līgā. Komanda dibināta 1962. gadā.

No 1997. līdz 2014. gadam komanda spēlēja *[[Mestis]]* līgā, taču līdz ar Helsinku "Jokerit" vienības pārcelšanos uz Kontinentālo hokeja līgu, "Sport" ieguva vietu SM līgā. 2009., 2011. un 2012. gadā komanda izcīnījusi *Mestis* čempiona titulu.

## Latvijas hokejisti "Sport" sastāvā

## Ārējās saites
* Komandas oficiālā mājaslapa
* Eliteprospects.com komandas lapa
Aleksandrs Šiškovičs

**Aleksandrs Šiškovičs** (dzimis ) ir bijušais Latvijas hokejists, aizsargs. Karjeras laikā izcīnījis Dānijas un Latvijas čempiona titulus, 54 spēles aizvadījis Latvijas hokeja izlases sastāvā.

## Spēlētāja karjera
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 1996. gada Pasaules čempionātā B divīzijā. Gan pirms 1997. gada Pasaules čempionāta, gan 1998. gada čempionāta guva traumu, savukārt pirms 1999. gada Pasaules čempionāta kā pēdējais tika atskaitīts no izlases sastāva.

## Ārējās saites
2014. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

**2014. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona** (oficiālais nosaukums - **2014. gada SYFORM Latvijas Pirmās līgas čempionāts futbolā**) bija 23. Latvijas futbola 1. līgas sezona.

## Komandas

## Turnīra tabula

## Skatīt arī
* 2014. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona
Kūkas (stacija)

**Kūkas** ir dzelzceļa stacija līnijā Krustpils—Rēzekne II. Stacija atrodas Kūku pagastā, netālu no apdzīvotas vietas Sūnu Paleja. Stacijā ir 3 sliežu ceļi  un izvilkšanas strupceļš. Sākotnējā koka stacijas ēka nav saglabājusies, tās vietā 1961. gadā uzcelta baltu silikātķieģeļu divstāvu ēka. Kūkās pietur dīzeļvilcieni maršrutā Rīga—Zilupe.

## Vēsture
Stacija atklāta Pirmā pasaules kara laikā, sākumā saukta "Kuki". 1936. gadā stacijas tuvumā Driksnas purvā sākta kūdras ieguve un izbūvēts šaursliežu dzelzceļš no purva līdz stacijai. Pie Kūku ciema bija šaursliežu depo. Padomju laikā izbūvēts sazarots šaursliežu tīkls arī tālāk uz dienvidiem esošajā Vilku purvā. Mūsdienās šis dzelzceļš pilnībā nojaukts.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kūku stacijas fotogrāfijas 
* Šaursliežu dzelzceļš pie Kūku stacijas PSRS Ģenerālštāba kartē 
* Kūku kūdras dzelzceļš
Mežāre (stacija)

**Mežāre** ir dzelzceļa stacija līnijā Krustpils—Rēzekne II. Stacija atrodas Mežāres pagastā Mežāres ciemā. Stacijā ir 2 sliežu ceļi  un viens strupceļš.  Mežārē pietur dīzeļvilcieni maršrutā Rīga—Zilupe.

## Vēsture
Stacija atklāta Pirmā pasaules kara laikā, sākumā saukta "Buntiki". Tagadējais nosaukums stacijai ir kopš 1920. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mežāres stacijas fotogrāfijas 
* Stacija pirmskara kartē (ar nosaukumu "Mežotne")
Bahačeve

**Bahačeve** () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Čerkasu apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, Špolkas upītes krastā  no apgabala centra Čerkasiem. Pilsētas padomei pakļauts Skalivatkas ciems.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1947. gadā sakarā ar brūnogļu iegulu apguvi. Raktuvju tehniskais aprīkojums bija izvests no Vācijas. 1949. gadā kalnraču ciematam tika piešķirts pilsētciemata statuss un Vatutines nosaukums par godu Sarkanās armijas ģenerālim, 1. Ukrainas frontes komandierim Nikolajam Vatutinam, bet 1952. gadā — pilsētas tiesības. 1990. gados brūnogļu ieguve tika pārtraukta. Mūsdienās pilsētā vairāki pārtikas rūpniecības, melnās metalurģijas, mašīnbūves un metālapstrādes uzņēmumi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kēnigsbergas Universitāte

**Kēnigsbergas Universitāte** () jeb **Karaļauču Universitāte** () bija universitāte Kēnigsbergā, Austrumprūsijā.

Tā pastāvēja no 1544. gada, kad to atklāja hercogs Albrehts Hoencollerns, līdz 1945. gadam, kad pēc Potsdamas konferences Prūsija nokļuva PSRS varā un vietējā vāciešu kopiena tika padzīta. 1948. gadā Kēnigsbergas Universitātes bijušajās telpās iekārtota jaundibinātā Imanuela Kanta Baltijas Federālā universitāte, kas sevi uzskata par Kēnigsbergas Universitātes tradīciju turpinātāju.
Stirniene (stacija)

**Stirniene** ir dzelzceļa stacija līnijā Krustpils—Rēzekne II. Stacija atrodas Varakļānu pagastā Stirnienes ciemā. Stacijā ir 3 sliežu ceļi  un viens īsāks ceļš kravas rampas apkalpošanai (neizmantota). Stacijā pietur maršruta Rīga—Zilupe dīzeļvilcieni.

## Vēsture
Stacija atklāta 1913. gadā, sākumā saukta "Aizkolnīši". Tagadējais nosaukums stacijai ir kopš 1921. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Stirnienes stacijas fotogrāfijas
Peters Glasers

**Peters Edvards Glasers** jeb **Pīters Gleizers** (*Peter Edward Glaser*; dzimis , miris ) bija čehu izcelsmes ASV zinātnieks, aerokosmiskās jomas inženieris. Plašāk pazīstams kā orbitālas Saules energostacijas koncepcijas autors.

Peters Glasers dzimis Čehoslovākijā 1923. gadā. 1947. gadā pabeidza Kārļa universitāti Prāgā.
1948. gadā viņš ieradās ASV. 1954. gadā ieguva ASV pilsonību.
Kolumbijas Universitātē ieguva maģistra (1951. gadā) un doktora (1955. gadā) grādu mehānikā.

Glasers *[[Apollo programma|Apollo]]* programmā bija projekta vadītājs lāzera atstarotājam *Laser Ranging Retroreflecter Array*, kuru 1969. gada 20. jūlijā un vēl divās nākamajās misijās uzstādīja uz Mēness virsmas. Šie atstarotāji vēl joprojām tiek izmantoti. Viņš bija atbildīgs arī par *Apollo* siltuma plūsmas zondi *Lunar Heat Flow Probes* un gravitometru *Lunar Gravimeter*.
1986. gada janvārī *[[Space Shuttle]]* *[[STS-61-C]]* misijā palaists Glasera izveidots eksperiments *Initial Blood Storage Experiment* cilvēka asins šūnu uzvedības izpētei mikrogravitācijā.

1968. gadā Peters Glasers prezentēja orbitālas Saules energostaciju, kas piegādātu enerģiju no kosmosa uz Zemi ar mikroviļņu palīdzību. 1973. gadā, naftas krīzes laikā, šī koncepcija tika patentēta ASV. 1980. gados, kad naftas cenas kritās, šī ideja vairs nešķita ekonomiski izdevīga.

No 1955. līdz 1994. gadam viņš strādāja menedžmenta konsultāciju uzņēmumā *[[Arthur D. Little]]*.

Peters Glasers piedalījies daudzās zinātniskajās, tehnoloģiju, NASA u.c. organizācijās un komitejās.
Bijis vairāku zinātnisko žurnālu un grāmatu redaktors. Viņam ir vairāk nekā 800 publikāciju.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Peter Glaser National Space Society
Sakstagals (stacija)

**Sakstagals** ir dzelzceļa stacija līnijā Krustpils—Rēzekne II. Stacija atrodas Sakstagala pagasta centrā — Sakstagala ciemā. Stacijā ir 2 sliežu ceļi  un izvilkšanas strupceļš. Sakstagalā pietur dīzeļvilcieni maršrutā Rīga—Zilupe.

## Vēsture
Stacija atklāta Pirmā pasaules kara laikā, sākumā saukta "Sakstigala", vēlāk te bijis pieturas punkts, kas 1931. gadā pārdēvēts tagadējā nosaukumā. Pēc gada uzcelta divstāvu stacijas ēka, kas pastāv arī mūsdienās.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Sakstagala stacijas fotogrāfijas
223. kilometrs

**223. kilometrs** ir blokpostenis (ceļa postenis) līnijā Krustpils—Rēzekne II pie Rēzeknes pilsētas robežas. Postenis atrodas savienojošās līnijas uz Rēzeknes I staciju atzarošanās vietā (Rēzeknes II stacijas ieejas pārmija Nr. 702). Ceļa postenī nav nekādu būvju, vilcieni tajā nepietur.

## Vēsture
Atzars izbūvēts 1937. gadā Rēzeknes dzelzceļa mezgla rekonstrukcijas laikā. 

## Ārējās saites
* Ceļa posteņa atrašanās vieta PSRS Ģenerālštāba kartē 
* Ceļa posteņa fotogrāfija
Edvīns Bitte

**Edvīns Bitte** (1897—1924) bija latviešu kara lidotājs, kapteinis, Latvijas Kara aviācijas skolas pilotu nodaļas priekšnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Skultes pagastā. Mācījās Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā.
Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gadā Bitte beidza Petrogradas Konstantīna artilērijas karaskolu. 1916. gadā viņu kā aviācijas novērotāju pārcēla uz Krievijas Impērijas 22. aviācijas divīziju. Piedalījies kaujās pret Austroungārijas un Vācijas karaspēkiem. No 1917. gada februāra līdz augustam viņš Sevastopoles aviācijas skolā ieguva kara pilota kvalifikāciju, bet oktobrī beidza padziļināto (iznīcinātāju) aviācijas kursu.

Pēc Oktobra revolūcijas viņš 1917. gada 27. oktobrī (pēc VS) ar savu lidmašīnu pārbēga pie "balto" karaspēka un 1. Donas aviācijas grupas sastāvā piedalījās kaujās pret lieliniekiem, paaugstināts kapteiņa pakāpē.

Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām kapteinis Bitte devās uz Parīzi, 1922. gadā atgriezās Latvijā un iestājās Aviācijas Divīzijā, bija Kara aviācijas skolas pilotu nodaļas komandieris (1923-1924). Darbojās arī Latvijas aeroklubā.

Miris  no galvas traumas pēc aviokatastrofas Spilves lidlaukā Rīgā.

1924. gada 5. martā apglabāts Rīgas Brāļu kapos.

## Apbalvojumi
* Svētās Annas ordenis, 2., 3., 4. šķira
* Svētā Staņislava ordenis, 2., 3. šķira

## Ārējās saites
* Битте Эдвин Мартынович (krieviski)

## Atsauces
Simo Vuorilehto

**Simo Vuorilehto** (; dzimis 1930. gada 8. augustā, miris 2024. gada 13. jūnijā) bija Somijas inženieris, uzņēmējs. Pazīstams kā *[[Nokia]]* vadītājs no 1988. līdz 1992. gadam.

Sākotnēji Vuorilehto darbojās papīra un celulozes rūpniecībā.

1986. gadā Simo Vuorilehto kļuva par *[[Nokia]]* vadītāja Kari Kairamo vietnieku.
Pēc tam, kad 1988. gada 11. decembrī Kari Kairamo izdarīja pašnāvību, par uzņēmuma izpilddirektoru un padomes priekšsēdētāju kļuva Simo Vuorilehto.
Viņš turpināja Kairamo izstrādāto uzņēmuma restrukturizācijas plānu. Tika pārdoti zaudējumus nesošie meitas uzņēmumi, koncentrējoties uz strauji attīstošos mobilo telesakaru nozari.
Viņu 1990. gada aprīlī padomes priekšsēdētāja amatā nomainīja Mika Tīvola.
1992. gada maijā viņu izpilddirektora amatā nomainīja Jorma Ollila.

## Atsauces
Bastēra

**Bastēra** () ir Francijas aizjūras reģiona un departamenta Gvadelupas administratīvais centrs. Tā atrodas Bastēras salā. Pilsēta ir dibināta 1643. gadā. 2011. gadā Bastērā dzīvoja 11,7 tūkstoši iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā pilsēta Gvadelupā aiz Puentapitras.

1979. gadā Bastēru stipri izpostīja viesuļvētra.

## Ārējās saites
Legolande

thumb|right|Ieeja Vācijas Legolandē
**Legolande** () ir bērnu tematisko izklaides parku tīkls, kas veltīts "Lego" konstruktoriem. Pasaulē pirmā Legolande tika atklāta 1968. gadā Billundā, Dānijā, kur atrodas arī "Lego" galvenā mītne un rūpnīca, kurā saražo 90% no visas "Lego" produkcijas. Šobrīd darbojas vēl vairākas Legolandes, to skaitā Gincburga (Vācija), Vindzora (Lielbritānija), Karlsbāde (Kalifornija, ASV), Džohora (Malaizija), Vinterheivena (Florida, ASV).
Simons Stevins

**Simons Stevins** (; dzimis , miris ) bija flāmu matemātiķis un inženieris.

Par Stevina dzīvi trūkst precīzu datu. Dzimis Brigē ārlaulībā. Strādājis tirdzniecībā, ceļoja pa Ziemeļeiropu. Vēlāk studēja Leidenes Universitātē, kur sadraudzējies ar Orānijas Moricu, vēlāk kļūdams par Morica padomnieku.

Pēc Stevina darba *De Thiende* publikācijas 1585. gadā, Eiropas matemātikā ieviesās decimāldaļskaitļi. 1595. gadā pirmais parādīja kvadrātvienādojuma universālo atrisinājumu.

1608. gadā Stevins pirmais izskaidroja plūdmaiņas uz Zemes ar Mēness ietekmi. Uzlaboja slūžu konstrukciju. Projektēja militārās aizsardzības būves. Pārsteidza laikabiedrus, izgatavojot jahtu, kas ar riteņu palīdzību pārvietojās pa sauszemi.

Stevinam ir darbs arī mūzikas teorijā. Ieviesa daudzus matemātiskas dabas jaunvārdus nīderlandiešu valodā.

## Darbi
thumb|''Oeuvres mathematiques'', 1634
**Tafelen van Interest*, 1582
**Problemata geometrica*, 1583
**De Thiende*, 1585;
**La pratique d'arithmétique*, 1585;
**L'arithmétique*, 1585;
**De Beghinselen Der Weeghconst*, 1586
**De Beghinselen des Waterwichts*, 1586
**Vita Politica*, 1590
**De Stercktenbouwing*, 1594
**De Havenvinding*, 1599
**De Hemelloop*, 1608
**Wiskonstighe Ghedachtenissen*, 1617
**De Spiegheling der Singconst*
**Œuvres mathématiques...*, 1634

## Ārējās saites
1159. gads

**1159. gads** () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.

## Notikumi
* 7. septembris — Aleksandrs III kļuva par Romas pāvestu.

### Nezināms datums
* Kardināliem tika dotas tiesības ievēlēt jauno Romas pāvestu.

## Dzimuši

## Miruši
* 30. maijs — Vladislavs II Trimdinieks, Polijas lielkņazs (dzimis 1105. gadā)
* 1. septembris — Adriāns IV, Romas pāvests (dzimis ap 1100. gadu)
Augusts Raņķis (šahists)

**Augusts Raņķis** ( Rīga - , Ņujorka) bija Latvijas jurists un šahists.

## Biogrāfija
1927. gadā pirmo reizi piedalījies šaha turnīrā, kuru organizējis Hermanis Matisons. 1929. gadā iestājies Latvijas universitātes tiesību zinātņu fakultātē, šai laikā arī intensīvi piedaloties šaha turnīros. 1933. gadā uzvarējis  Rīgas šaha kluba finālā, kur izšķirošajā cīņā pieveicis Leonīdu Dreibergu. Pēc studiju beigšanas 1935. gadā, devies uz Liepāju, kur strādājis par apgabaltiesas viceprokuroru. Šeit viņš izcīnījis savu nozīmīgāko panākumu Latvijā, kļūstot par Kurzemes apgabala meistaru. Piedalījies 1938. gada Latvijas šaha čempionātā, kur ierindojies 7. vietā 1. virsturnīrā.

Otrā pasaules kara gados devies bēgļu gaitās un pēc kara dzīvojis Vācijā. Bijis trešais Šlēsvigas-Holšteinas šaha čempionātā un Oldenburgas starptautiskajā šaha turnīrā, kā arī 1947. gadā uzvarējis Vācijas britu zonas latviešu šahistu čempionātā. Kopš 1950. gada pārcēlies uz dzīvi ASV. Strādājis par grāmatvedi un pēc neilga pārtraukuma atsācis piedalīties šaha turnīros. 1957. un 1959. gados uzvarējis Ņujorkas šaha čempionātā, turklāt 1957. gadā uzvarējis ar simtprocentīgu rezultātu, uzvarot visas 9 partijas. 1965. gadā uzvarējis 5. Ziemeļamerikas latviešu šaha čempionātā. Bijis starp labākajiem trīsdesmit ASV šahistu reitingu sarakstos (kopā ar citiem latviešu izcelsmes šahistiem Edmāru Medni un Kārli Ivaru Kalmi), kā arī vadījis ASV Baltiešu šaha klubu.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
Rīgas Jaunā Svētās Ģertrūdes baznīca

thumb|right|Baznīca 20. gadsimta sākumā
**Rīgas Jaunā Svētās Ģertrūdes evaņģēliski luteriskā baznīca** ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Brīvības ielā 119, Rīgā. Baznīcā darbojas Rīgas Jaunā Svētās Ģertrūdes draudze.

## Vēsture
19. gadsimta otrajā pusē strauji pieauga Rīgas iedzīvotāju skaits, un attiecīgi pieauga arī Rīgas Svētās Ģertrūdes baznīcas noslogojums. Jaunie baznīcēni galvenokārt bija latvieši, vecā baznīca kļuva par mazu un radās vajadzība pēc savas baznīcas latviešu kopām. Jaunās baznīcas celtniecībai Rīgas pilsēta dāvināja zemi nesen uz Aleksandra (Brīvības) un Matīsa ielas stūri pārceltā Aleksandra tirgus vecajā vietā — laukumā starp Cēsu, Aleksandra (Brīvības) un Rēveles (Tallinas) ielu.

Rīgas Vecās Svētās Ģertrūdes Evaņģēliski luteriskās baznīcas filiālbaznīcas projekta konkursā 1899. gadā uzvarēja Rīgas Politehniskā institūta profesors Vilhelms fon Striks. Pamatakmeni lika 1903. gada 29. maijā (11. jūnijā pēc jaunā stila). Celšanas darbus veica būvuzņēmējs mūrniekmeistars Pēteris Radziņš. Baznīca izmaksāja 135 000 rubļu, naudu savāca ziedojumu ceļā.

Baznīca tika celta no 1903. līdz 1906. gadam, to iesvētīja 1906. gada 11. jūlijā. Baznīcai ir 1600 sēdvietu un 1000 stāvvietu. Staltā, no sarkanajiem ķieģeļiem uz granīta kvadru cokola celtā baznīca ir asimetriska būve ar plastiski bagātu apjomu kompozīciju. Atturīgās neoromāniskās formās veidotā ēka ir viena no pēdējām Rīgā būvētajām eklektisma stila celtnēm, kuras arhitektūrā gan vērojamas jau atsevišķas jūgendstila iezīmes, kas izpaužas tās asimetriskajā kompozīcijā ar stūrī novietoto torni un funkcionāli ērto plānojumu ar plašo draudzes telpu vidusjomā un balkonu sānu jomā. Tas ir viens no nedaudzajiem Rīgas baznīcu interjeriem, kur parādās gan baznīcu iekštelpu apdares pirmsākumi — romānikas elementu stilizācija, gan neogotikas traktējums, kas bija raksturīga 19. gadsimta 60. — 80. gadiem, gan arī 20. gadsimta sākumā valdošā jūgendstila elementi iekšdurvju apdarē, draudzes telpas solu un vitrāžu izveidē.

1906. gadā baznīcas ērģeles tikušas pārvestas no Vecās Svētās Ģertrūdes baznīcas, kurai uzstādīja lielākas un modernākas. Altāri rotā Jaņa Rozentāla 1911. gada eļļas altārglezna "Kristus svētī bērnus", kas tiek uzskatīta par vienu no mākslinieka sakrālās mākslas šedevriem. Baznīcai ir 69 metrus augsts tornis.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* "Cita Rīga" ieraksts
Rīgas Svētās Ģertrūdes Evaņģēliski luteriskā baznīca

**Rīgas Svētās Ģertrūdes Evaņģēliski luteriskā baznīca** var būt:
* Rīgas Jaunā Svētās Ģertrūdes Evaņģēliski luteriskā baznīca;
* Rīgas Vecā Svētās Ģertrūdes Evaņģēliski luteriskā baznīca.
Klasifikācija

**Klasifikācija** var būt:

* automašīnu klasifikācija;
* klimata klasifikācija;
* organismu klasifikācija.
Zolotonoša

**Zolotonoša** () ir pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Čerkasu apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļaustrumos, Zolotonoškas upītes krastā  no apgabala centra Čerkasiem. Zolotonošas rajona centrs. Pilsētas padomei pakļauti Hriškivkas, Zharas un Jarku ciemi.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta vēstures avotos pirmoreiz minēta 1576. gadā, kad to pavēlējis dibināt Volīnijas kņazs Bogušs Koreckis. Jau no 1616. gada zināma kā gadatirgu pilsēta tirdzniecības ceļu krustojumā. 1635. gadā Zolotonošai piešķirtas Magdeburgas tiesības, kopš 1648. gada — kazaku sotņas centrs, bet kopš 1781. gada pilsēta Kijivas vietvaldībā (vēlāk — Mazkrievijas un Poltavas guberņās). 1912. gadā savienota ar dzelzceļa līniju Bahmača—Odesa.

## Cilvēki
Zolotonoša ir šahista Isāka Boļeslavska (*Исаак Ефремович Болеславский*, 1919 – 1977) un cionista Bēra Borohova (*Дов-Бер Борохов*, 1881 – 1917) dzimtā pilsēta.
* Romāns Gribovs (*Роман Валентинович Грибов*, 1990) ir ukraiņu robežsargs. Slavenās frāzes "Krievijas karakuģi, ej di**t" autors.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ekvatoriālā rase

**Ekvatoriālā** jeb **negroaustraloīdā rase**, arī **negroīdā rase**, ir viena no trim lielajām cilvēku rasēm. Tā ir izplatīta Subsahāras Āfrikā, Okeānijā, Austrālijā.

Ekvatoriālās rases pārstāvjiem ir raksturīga tumši brūna āda, tumši sprogaini vai arī viļņaini mati, biezas lūpas, kā arī mēreni izvirzīts plats deguns. Rase var tikt iedalīta divos zaros: Āfrikas jeb rietumu un Okeānijas jeb austrumu zarā (.

20. gadsimta otrajā pusē antropoloģijā un ģenētikā atteicās no rasu klasifikācijas, pamatojoties uz atziņu, ka cilvēku populācijas nevar skaidri sadalīt pēc fiziskām īpašībām. Āfrikā joprojām ir vislielākā cilvēka ģenētiskā daudzveidība. Tas nozīmē, ka Āfrikas iedzīvotāju populācijā ir vairāk ģenētisko variāciju nekā jebkur citur pasaulē, kas parāda, ka cilvēka īpašības nav vienkārši sadalāmas skaidri noteiktās grupās.

## Apstākļi un cēloņi, kas ietekmēja fizisko īpašību attīstību
Tumšāka ādas krāsa ir adaptācija dzīvei tropiskajā klimatā, kur ir intensīvs saules starojums. Tumša āda satur vairāk melanīna, kas aizsargā pret kaitīgo ultravioleto (UV) starojumu un palīdz izvairīties no saules izraisītiem bojājumiem, piemēram, ādas vēža. Melanīns kalpo arī, lai saglabātu folijskābes līmeni organismā, kas ir būtisks veselīgai reprodukcijai un augļa attīstībai.

Tropu reģionos dzīvojošiem cilvēkiem parasti ir garāki un slaidāki ķermeņi, kas ļauj labāk regulēt ķermeņa temperatūru siltos apstākļos. Šis adaptācijas mehānisms ļauj izdalīt vairāk siltuma no ķermeņa virsmas, lai izvairītos no pārkaršanas.

Platāki un lielāki deguni ir izplatīti cilvēkiem tropiskajos reģionos, jo tie palīdz mitrināt un atdzesēt ieelpoto gaisu. Aukstā klimatā, savukārt, biežāk sastopami šaurāki deguni, kas palīdz saglabāt siltumu.

Cirtaini mati rada nelielu gaisa spilvenu virs galvas ādas, kas palīdz regulēt ķermeņa temperatūru un pasargā no tiešiem saules stariem.

## Atsauces
Čjūbu reģions

**Čjūbu reģions** (, *Chūbu-chihō*) ir reģions Honsju salā, Japānā. Reģions sastāv no deviņām prefektūrām (Aiči, Fukui, Gifu, Isikavas, Nagano, Ņiigata, Šidzuoka, Tojama un Jamanasi). To apskalo Klusais okeāns dienvidos un Japāņu jūra rietumos un ziemeļos. Čjūbu reģionā atrodas Japānas augstākā virsotne Fudzi, kuras augstums sasniedz 3776 metrus virs jūras līmeņa. Lielākā reģiona pilsēta ir Nagoja. Reģiona kopējā platība ir 72 572 km2, 2019. gada beigās reģionā dzīvoja ap 23 miljoniem iedzīvotāju.

## Ārējās saites
Diagnoze

**Diagnoze** ir medicīnisks process un rezultāts, ar kura palīdzību tiek noteikta slimība vai veselības stāvoklis, sistēmiski integrējot pacienta anamnēzi, klīniskos simptomus, fiziskās apskates novērojumus un izmeklējumu datus (laboratoriskos, attēldiagnostiskos, funkcionālos un citus). Tā ir ārstniecības procesa pamatposms, kas nodrošina precīzu veselības traucējuma identificēšanu un kalpo kā pamats ārstēšanas plāna izstrādei, prognozes noteikšanai un pacienta aprūpes koordinācijai, tostarp rehabilitācijai un profilaksei. Diagnoze ir dinamisks un sistemātisks process, kurā apvienojas klīniskā pieredze, zinātniskie pierādījumi un tehnoloģiskie līdzekļi. Tā ietver varbūtību izvērtēšanu, hipotežu pārbaudi un secinājumu noformēšanu atbilstoši klīniskajiem standartiem un starptautiskajām klasifikācijām (piemēram, ICD). Precīza diagnoze ļauj izvēlēties piemērotāko terapiju, novērtēt ārstēšanas efektivitāti un optimizēt veselības aprūpes resursu izmantošanu.

Medicīnā izšķir vairākus diagnozes veidus. Klīniskā diagnoze tiek noteikta, balstoties uz simptomiem un ārsta novērojumiem, ar vai bez papildizmeklējumiem. Diferenciāldiagnoze ir strukturēts alternatīvu skaidrojumu saraksts un to secīga izslēgšana vai apstiprināšana, līdz tiek noteikta vispiemērotākā diagnoze. Etioloģiskā diagnoze nosaka slimības cēloni, piemēram, infekcijas izraisītāju vai ģenētisku mutāciju. Funkcionālā diagnoze apraksta orgānu vai sistēmu darbības traucējumus (piemēram, obstruktīva ventilācijas traucējuma tips spirometrijā), pat ja precīzs patoloģijas izcelsmes mehānisms nav zināms. Diagnoze līdz ar to ir centrāls medicīnas instruments, kas nodrošina pacientu drošu, zinātniski pamatotu un efektīvu ārstēšanu, kā arī sabiedrības veselības uzraudzības un medicīnas izglītības pamatu.

## Ārējās saites
Kansai reģions

**Kansai reģions** () ir reģions Honsju salā, Japānā. Reģions sastāv no septiņām prefektūrām (Mie, Siga, Kioto, Osaka, Hjogo, Nara un Vakajama). To apskalo Klusais okeāns dienvidos un Japāņu jūra ziemeļos. Lielākā reģiona pilsēta ir Osaka. Reģiona kopējā platība ir 27 335 km2, 2010. gada beigās reģionā dzīvoja ap 23 miljoniem iedzīvotāju.

## Literatūra
Pradyumna Prasad Karan. Japan in the 21st century: environment, economy, and society. — University Press of Kentucky, 2005. — P. 137—148. — 401 p. — .

## Ārējās saites
Daina (koris)

**"Daina"** bija jauktais koris. To 1925. gadā izveidoja no Malienas nākušie studējošie diriģenta Sergeja Duka vadībā. 1926. gada februārī nodibināja dziedāšanas biedrību *Daina*. Kora atklāšanas koncerts notika 1926. gada 24. aprīlī, uzreiz izpelnoties ministru prezidenta Kārļa Ulmaņa ievērību un vēlējumu *sekmīgi darboties, izkopjot dziedāšanas mākslu un paužot latvju dziesmu daiļskanību*, 1927. gadā koris jau ir pieaudzis un izpelnās uzslavas no Alfrēda Kalniņa (*kora dikcija ir nevainojama; viņš frāzē priekšzīmīgi.*) un Jēkaba Graubiņa (*tas ir jaunatnes koris, bet bez tām negatīvām iezīmēm, kuras dažkārt jaunatnes koriem piemīt. [..] nevar neredzēt lielu, lielu progresu. Disciplīna korī ir priekšzīmīga: visas nianses, dažuviet visai grūtas, izved vienprātīgi sekojot diriģenta gribai ar lielāko uzmanību un saprašanu*). Kora labvēļa Indriķa Stukuļa dāvināto pēc Jāņa Jaunsudrabiņa meta darināto karogu iesvēta 1931. gada 28. martā — uz debeszila fona zelta saule staros lidinājās dziedošs cīrulis; karogu pasniedz Jāzeps Vītols. Kora goda biedri — J. Vītols, P. Jozuus, T. Reiters, J. Zālītis, J. Graubiņš un I. Stukuls no 1931. gada, no 1936. gada J. Mediņš.

Koris darbojās vismaz līdz 1942. gadam, kad sasniedza 100 dziedātāju skaitu.

## Atsauces
Mongoloīdā rase

**Mongoloīdā** jeb **Āzijas—Amerikas rase** ir viena no trim lielajām cilvēku rasēm. Tā ir izplatīta Austrumāzijā, Centrālāzijā, Dienvidaustrumāzijā, Sibīrijā, Arktikā, daļā Amerikas, Klusā okeāna salās un daļā Dienvidāzijas.

Mongoloīdās rases pārstāvjiem ir raksturīga tumša acu un ādas krāsa, plakana seja, kurai ir stipri izvirzīti vaigu kauli, vidēji plats deguns, parasti ir cieti, melni, taisni mati. Rase var tikt iedalīta divos zaros: Āzijas un Amerikas zarā.

## Atsauces
Eiropeīdā rase

**Eiropeīdā** jeb **Eirāzijas rase** saskaņā ar agrāk vispārpieņemto, bet mūsdienās novecojušo rasu teoriju ir viena no trim lielajām cilvēku rasēm. Tā ir izplatīta starp pamatiedzīvotājiem Eiropā, Ziemeļāfrikā, Somālijas pussalā, Āzijas rietumos, centrālajā daļā un dienvidos, kā arī starp imigrantiem Amerikā, Austrālijā, Okeānijā un Dienvidāfrikā.

thumb|Eiropeīdu galveno atzaru izplatība Eiropā saskaņā ar Medisona Granta darbu ''The Passing of the Great Race'' (1916). Ar sarkanu norādīts ziemeļu atzars, zaļu — Alpu atzars, dzeltenu — Vidusjūras atzars|none

## Īpašības
Eiropeīdo rasi raksturoja kā tādu, kuras pārstāvjiem ir raksturīga relatīvi gaiša āda, gaiša matu krāsa, gaiša acu krāsa, šaurs un stipri izvirzīts deguns, liels vai vidējs augums, plānas lūpas.
250px|thumb|left|Gaišas matu krāsas izplatība pasaulē:<br>

Faktiskās ārējās fiziskās īpašības grupas iekšienē nav viendabīgas. Turklāt mūsdienu ģenētiskie pētījumi rāda, ka daudzas citas iezīmes, kā dažādas gēnu haplogrupas, grupējas pilnīgi neatkarīgi no ārējām pazīmēm.

## Klasifikācija
J. Meijera izdotajā enciklopēdija "Lielā konversācijas vārdnīca" (1885—90) kā eiropeīdās rases apakštipi bija minēti āriešu, semītu un hamītu rases.

Padomju antropoloģija eiropeīdo rasi iedalīja divos galvenajos zaros pēc ārējām pazīmēm, starp šiem zariem minot pārejas formas. Kā galvenie eiropeīdās rases zari bija minēti ziemeļu zars — Atlantijas-Baltijas rase un Baltās jūras-Baltijas rase, kuru pārejas formas ir Alpu rase un Viduseiropas rase, un dienvidu zars — Balkānu-Kaukāza rase, armenoīdā rase, Pamira-Fergānas rase, Vidusjūras rase un indomediterānā rase. Dažkārt izšķīra atsevišķu lapoīdo rasi.

## Atsauces
Traķu vaivadija

thumb|150px|Traķu vaivadijas ģerbonis
thumb|150px|Traķu vaivadijas karogs
**Traķu vaivadija** (, , ) bija tā Lietuvas dižkunigaitijas daļa, kas pēc 1413. gada administratīvi teritoriālās reformas tika izveidota no Traķu kunigaitijas un Grodņas kunigaitijas. Traķu vaivada Nikolaja Radvila Rudā pilvaru laikā (1550—1566) pēc 1565. gada vaivadijai pievienoja arī Upītes un Kauņas zemes.

## Vēsture
thumb|left|Traķu vaivadijas teritorija 17. gadsimtā Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā (sarkanā krāsā)

Dižkunigaiša Ģedimina valdīšanas laikā Lietuvas dižkunigaitiju sadalīja dalienas kņazistēs (kunigaitijās). Pēc Ģedimina nāves 1341. gadā viņa dēla Ķēstuta pārvaldībā bija Traķu kunigaitija, Grodņas kunigaitija un Žemaitija. Viņa galvenā rezidence bija Senajā Traķu pilī (*Senieji Trakai*) netālu no mūsdienu Traķiem. Viņa brālis Aļģirds 1345. gadā kļuva par dižkunigaiti un valdīja pār Viļņu un Lietuvai pakļautajām krievu kņazistēm.

Lietuvas pilsoņu kara laikā (1389–1392) rezultātā par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Ķēstuta dēls Vītauts Dižais, kurš 1413. gadā parakstīja Horodlas vienošanos ar savu brālēnu Jagaili, kas paredzēja Lietuvas dižkunigaitijas administratīvo reformu un vaivadiju izveidi. Pēc Livonijas ordeņa sagrāves 1565.-1566. gadā Traķu vaivadijai pievienoja Kauņas pilsētu un Upītes zemi.   
1569. gadā pēc Polijas-Lietuvas ūnijas izveides, tā kļuva par "Abu tautu kopvalsts" sastāvdaļu. Pēc Trešās Polijas-Lietuvas dalīšanas 1795. gadā Traķu vaivadijas austrumu un ziemeļu daļas Nemunas labajā krastā anektēja Krievijas Impērija un iekļāva jaunizveidotās Lietuvas guberņas sastāvā, bet rietumu daļu Nemunas kreisajā krastā anektēja Prūsijas Karaliste.

### Administratīvais sadalījums
* Traķu pavieta (*Trakų pavietas, Троцкі павет*, 1413—1795)
* Grodņas pavieta (*Gardino pavietas, Гарадзенскі павет*, 1413—1793) 
* Kauņas pavieta (*Kauno pavietas, Ковенскі павет*, 1565—1795)
* Upītes pavieta (*Upytės pavietas, Упіцкі павет*, 1566—1795)

## Lietuvas vēsturiskās daļas
Orānas Frīdrihs Henrihs

**Orānas Frīdrihs Henrihs (Oranjes Frederiks Henriks)** (; dzimis , miris ) bija vairāku Nīderlandes provinču stadhaulders no 1625. gada līdz nāvei 1647. gadā. Orānas Vilhelma dēls no viņa ceturtās laulības. Nīderlandiešu militārais līderis ciņā pret spāņiem. Kļuva par politisko līderi pēc pusbrāļa Orānas Morica nāves 1625. gadā. Lielākais Frīdriha Vilhelma militārais triumfs bija Hertogenbosas aplenkums un ieņemšana 1629. gadā.

## Ārējās saites
Laveru ezers

**Laveru ezers** ir beznoteces ūdenstilpe Ādažu novada Carnikavas pagasta dienviddaļā. Izvietojies 1&nbsp;km uz dienvidiem no Carnikavas ciema netālu no Rīgas—Skultes dzelzceļa. Ezera krastā atrodas Laveru ciems. Krasti zemi, lēzeni, dibens — dūņains. Peldvietās ziemeļaustrumu un austrumu krastos sabērta smilts.  Mīt karūsa, līnis, līdaka, rauda, asaris, grundulis.

Ezers ir privātīpašums, taču ir atļauta piekļuve tā pludmalei.

## Atsauces
Homofobija

**Homofobija** ir negatīvo attieksmju kopums pret homoseksualitāti vai cilvēkiem, kas sevi identificē kā lesbieti, geju, biseksuāli vai transpersonu (LGBT). Tā izpaužas kā antipātija, nicinājums, aizspriedumi un naids, tās cēlonis var būt iracionālas bailes, dažkārt arī reliģiskā pārliecība.

Homofobiju var novērot kritiskā un nedraudzīgā uzvedībā (diskriminācija, vardarbība) pret personām ar seksuālo orientāciju, kas atšķiras no heteroseksuālās. Pēc FIB Nacionālā preses biroja datiem 2010. gadā 19,3% naida noziegumu motīvs ASV bija seksuālā orientācija.

## Atsauces
Trubadūrs uz ēzeļa

**"Trubadūrs uz ēzeļa"** ir dzejnieka Jāņa Sudrabkalna 1921. gadā izdots dzejas krājums. Krājumu autors parakstījis ar sava dubultnieka Olivereto vārdu. Krājumā lielākoties ir humoristiska dzeja. 
2009. gadā Daugavpils teātrī bija paredzēts izrādes "Olivereto" iestudējums ar Raimonda Paula oriģinālmūziku, bet iecere netika īstenota. 2013. gadā Latvijas Nacionālajā teātrī tapa izrāde "Trubadūrs uz ēzeļa" par Jāņa Sudrabkalna likteni ar Raimonda Paula rakstīto mūziku Daugavpils teātra izrādei.
Sudraba slidas

**Sudraba slidas** ir amerikāņu rakstnieces Mērijas Meipsas-Dodžas romāns, kurš pirmoreiz ir publicēts 1865. gadā. Romāna notikumi norisinās Holandē un tā parāda nīderlandiešu dzīvi 19. gadsimta sākumā. Stāsts ir par Nīderlandē dzīvojošajiem bērniem Grēteli, viņas brāli Hansu, viņu draugiem un nelabvēļiem. Grāmatā risinās notikumi, kas maina abu bērnu dzīves.
Viļņas kunigaitija

[thumb|240px|[Ģedimina dzimtas ģerbonis.]]

**Viļņas kunigaitija** jeb **Lietuvas kunigaitija** (, ) bija tā Lietuvas dižkunigaitijas daļa, kas dižkunigaiša Ģedimina valdīšanas laikā (1316-1341) bija tieši pakļauta Lietuvas (Viļņas) dižkunigaitim. Pēc 1413. gada administratīvi teritoriālās reformas tās teritorijā izveidoja Viļņas vaivadiju.  

## Vēsture
Dižkunigaitis Ģedimins pēc senkrievu kņazistu iekarošanas arī Lietuvu sadalīja dalienas kņazistēs jeb kunigistēs. Pēc viņa nāves 1341. gadā Viļņas pilī valdīja viņa dēls Jaunutis un atraitne Jevna, tomēr jau 1345. gadā dižkunigaiša troni pārņēma Aļģirds. Viņa brālim Ķēstutim tika uzticēta Traķu kunigaitija un Žemaitija, bet Aļģirds valdīja pār Viļņu un Lietuvai pakļautajām krievu kņazistēm. Pēc Aļģirda nāves (1377) par dižkunigaiti kļuva viņa dēls Jagailis, kurš pēc 1385. gada Krēvas ūnijas kristījās un kļuva arī par Polijas karali (1386). 

Lietuvas pilsoņu kara (1389–1392) rezultātā par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Vītauts Dižais, kas 1413. gadā Hordolo (*Horodło*) parakstīja vienošanos ar savu brālēnu Jagaili, kas paredzēja Lietuvas dižkunigaitijas administratīvo reformu un vaivadiju izveidi.

## Viļņas kunigaiši
* Ģedimins (1316-1341) 
* Jaunutis (1341-1345), Ģedimina dēls 
* Aļģirds (1345-1377), Ģedimina dēls 
* Jagailis (1377-1381), Aļģirda dēls. No 1386. gada vienlaicīgi arī Polijas karalis 
* Ķēstutis (1381-1382), Ģedimina dēls 
* Jagailis (1382-1386), Aļģirda dēls 
* Šķirgailis (1387-1392), Aļģirda dēls, nebija dižkungs, bet gan Jagaiļa vietnieks Lietuvā 
* Vītauts Dižais (1392-1413), Ķēstuša dēls

## Lietuvas vēsturiskās daļas
Kanto reģions

ir reģions Honsju salā, Japānā. Reģions sastāv no septiņām prefektūrām (Ibaraki, Točigi, Gumma, Saitama, Čiba, Tokija un Kanagava). Austrumos un dienvidos to apskalo Klusais okeāns. Lielākā reģiona pilsēta ir Tokija. Reģiona kopējā platība ir 32 424 km2, 2010. gada beigās reģionā dzīvoja ap 43 miljoniem iedzīvotāju. Tajā dzīvo viena trešā daļa no Japānas kopējā iedzīvotāju skaita.

## Atsauces

## Ārējās saites
Barrankilja

**Barrankilja** (, ) ir pilsēta Kolumbijā. Atrodas pie Karību jūras. Barrankilja, kas ir Atlantiko departamenta administratīvais centrs, ar vairāk nekā 2,185 miljoniem iedzīvotāju (aglomerācijā) ir ceturtā lielākā pilsēta valstī pēc Bogotas, Medeljinas un Kali. Barrankilja ir Kolumbijas Karību jūras reģiona galvenais rūpniecības, tirdzniecības, izglītības un kultūras centrs.

Pilsēta tika dibināta . Ar laiku tā kļuva par nozīmīgu ostu. 1940. gados Barrankilja bija otra lielākā pilsēta Kolumbijā un viena no modernākajām pilsētām Karību jūras reģionā un Dienvidamerikā. Pilsētā tiek rīkotas valsts nozīmīgākās folkloras svinības — Barrankiljas karnevāls, kas ir arī viens no pasaulē lielākajiem karnevāliem.

## Iedzīvotāji

## Klimats




## Atsauces

## Ārējās saites
Sociālā stigma

**Sociālā stigma** ir personas vai to grupas, kas atsevišķās raksturiezīmēs neatbilst sabiedrības pieņemtajām normām. Stigmu personām piešķir lielākā sabiedrības daļa, kas šīs īpašības neatzīst vai pat nosoda.
Pirmais ievērojamākais zinātnieks, kas stigmas fenomenu aprakstīja, bija Emīls Dirkems. Ar stigmu pētniecību un to teorijas attīstīšanu 20. gadsimtā nodarbojās Kanādas sociologs Ērvings Gofmanis. Viņš izšķīra trīs sociālās stigmas veidus:
* ārējas deformācijas (piemēram, rētas, slimību radīti izskata pārveidojumi (anoreksija, lepra), invaliditāte, aptaukošanās),
* personības īpatnības (piemēram, garīgas slimības, parafilijas, laulības pārkāpšana, pusaudžu grūtniecība, narkomānija, alkoholisms un nākšana no kriminālas vides),
* "cilšu stigmas" — tautības, pilsonības un reliģiskās piederības atšķirības.

## Skatīt arī
* Sociālā atstumtība
* Stereotips
* Tabu

## Atsauces
Tohoku reģions

**Tohoku reģions** (, *Tōhoku-chihō*) ir reģions Japānā Honsju salas ziemeļos. Reģions sastāv no sešām prefektūrām (Akita, Aomori, Fukusima, Ivate, Mijagi un Jamagata). To apskalo Klusais okeāns austrumos un Japāņu jūra rietumos. Cugaru šaurums ziemeļos to atdala no Hokaido salas. Lielākā reģiona pilsēta ir Sendai. Reģiona kopējā platība ir 66 890 km2, 2010. gada beigās reģionā dzīvoja ap 9 miljoniem iedzīvotāju. Kopš 20. gadsimta sākuma reģiona galvenā saimniecības nozare ir tūrisms. Tohoku reģions smagi cieta 2011. gada zemestrīcē.

## Ārējās saites
Japānas standarta laiks

**Japānas standarta laiks** (**JST**) ir viens no UTC+9 laika zonas nosaukumiem. Tas ir 9 stundas priekšā UTC laikam un to galvenokārt izmanto Japānā. Otrā pasaules kara laikā to bieži sauca arī par **Tokijas standarta laiku**.
Japānas standarta laiks ir tāds pats kā Korejas standarta laiks, Indonēzijas standarta laiks un Irkutskas laiks.
Kaņiva

**Kaņiva** () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas vidusdaļā, Čerkasu apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļos, Dņepras labajā krastā pie Kaņivas ūdenskrātuves  no apgabala centra Čerkasiem. Kaņivas rajona centrs (rajonā neietilpst).

## Vēsture
Apdzīvotā vieta vēstures avotos pirmoreiz minēta Pečeru paterikā, kas datēts starp 1074. un 1088. gadu. Minēta arī 1144. gadā, kad kņazs Vsevolods Oļgovičs dibinājis Svētā Jura baznīcu. 12. gadsimtā bijusi ievērojama apdzīvota vieta, kalpojusi kā Kijivas kņazu un polovciešu sūtņu oficiālā tikšanās vieta. Pilsēta vairākkārt nopostīta. 1320. gadā Kaņivu ieņēma lietuviešu kņazs Ģedimins un no 1362. gada tā bija Lietuvas Lielkņazistes pakļautībā. 16. gadsimtā Kaņiva kļuva par savdabīgu kazaku svētvietu, kur netālu no klostera apmetās tie Zaporižjas kazaki, kas vairs nevarēja piedalīties kaujās. 1601. gadā Kaņivai piešķīra Magdeburgas tiesības. 1667. gadā Kaņiva nonāca Polijas sastāvā, bet no 1672. gada — Turcijas valdījumā. 1793. gadā, pēc Polijas otrās dalīšanas, Kaņiva nonāca Krievijas Impērijas sastāvā. Strauja pilsētas industriālā attīstība sākās 1964. gadā sakarā ar Kaņivas HES būvniecību. Mūsdienās pārtikas rūpniecības un enerģētikas centrs. Četrus kilometrus no pilsētas centra atrodas Ševčenko nacionālais rezervāts, kur 1861. gadā apglabāts ukraiņu dzejnieks Tarass Ševčenko.

## Cilvēki
978. gadā netālu no pilsētas tika nogalināts Jaropolks Svjatoslavičs. Pilsētā apglabāts dzejnieks Tarass Ševčenko un rakstnieks Arkādijs Gaidars.

## Atsauces

## Ārējās saites