open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mārtiņš Kazāks

**Mārtiņš Kazāks** (dzimis ) ir latviešu ekonomists. Kopš 2019. gada decembra viņš ir Latvijas Bankas prezidents. Kazāks no 2005. līdz 2018. gadam bija «Hansabankas» (vēlāk — «Swedbank») Latvijas filiāles galvenais ekonomists, un no 2018. līdz 2019. gadam — Latvijas Bankas padomes loceklis.

## Biogrāfija
Mārtiņš Kazāks piedzima  Liepājā. Ieguva vidējo izglītību Liepājas Raiņa 6. vidusskolā. 1995. gadā absolvēja Latvijas Universitāti, iegūstot bakalaura grādu ekonomikā. 1996. gadā Kembridžas Universitātē ieguva diplomu ekonomikā. 1997. gadā Karalienes Mērijas Londonas Universitātē ieguva maģistra grādu ar izcilību ekonomikā, un 2005. gadā turpat ieguva doktora grādu ekonomikā.

No 1994. līdz 1995. gadam Kazāks bija Latvijas Republikas Finanšu ministrijas Makrofiskālās analīzes un prognozes departamenta vadošais ekonomists. No 2005. gada novembra līdz 2018. gada augustam bija «Hansabankas» (vēlāk — «Swedbank») Latvijas filiāles galvenais ekonomists. No 2010. gada janvāra Kazāks bija arī «Swedbank» grupas galvenā ekonomista vietnieks. No 2014. gada janvāra līdz 2018. gada augustam viņš strādāja arī Fiskālās disciplīnas padomē.

Kazāks no 1996. līdz 2008. gadam strādāja par pasniedzēju Rīgas Ekonomikas augstskolā. No 2000. līdz 2002. gadam viņš bija pētnieka asistents Londonas Universitātes koledžā. No 2006. līdz 2011. gadam viņš bija Latvijas Valsts prezidenta Stratēģiskās analīzes komisijas biedrs.

2018. gada jūnijā Saeima apstiprināja Mārtiņu Kazāku darbam Latvijas Bankas padomē sākot ar 1. augustu. 2019. gada nogalē, beidzoties Latvijas Bankas prezidenta Ilmāra Rimšēviča pilnvaru termiņam, Kazāks bija viens no četriem kandidātiem, kuru virzīšanu un atbalstīšanu apsvēra valdošā koalīcija. 3. decembrī koalīcijas pārstāvji paziņoja, ka virzīs Kazāku Latvijas Bankas prezidenta amatam.  Saeima ar 76 balsīm par (neviens nebija pret vai atturējies) ievēlēja M. Kazāku Latvijas Bankas prezidenta amatā. Viņš stājās amatā  un ir ievēlēts uz pieciem gadiem. 2025. gada 6. februārī pārvēlēts uz otro termiņu.

## Atsauces
Trusis Džodžo

**"Trusis Džodžo"** () ir 2019. gada ASV satīriskā melnā komēdija. Filmas režisors un scenārija autors ir Taika Vaititi. Filmas scenārijs veidots pēc Kristīnes Loinensas grāmatas *Caging Skies* motīviem. Romāns Grifins Deiviss atveido filmas galveno varoni Johanesu "Džodžo" Betcleru, hitlerjūgendu, kas uzzina, ka viņa māte (Skārleta Džohansone), bēniņos slēpj ebreju meiteni (Tomasina Makenzija). Viņam jāpārdomā savas vērtības, vienlaikus komunicējot ar savu iedomu draugu — Ādolfa Hitlera idiotisko versiju (Vaititi). Pārējās lomas atveido Rebela Vilsone, Stīvens Merčants, Elfijs Alens un Sems Rokvels.

Filmas pirmizrāde norisinājās  44. Toronto Starptautiskajā kinofestivālā, kur tā ieguva galveno balvu — Grolša ļaužu izvēles balvu. Filmu "Trusis Džodžo" ASV kinoteātros sāka demonstrēt , bet Latvijas kinoteātros filmu demonstrē no . Filma saņēmusi dalītu kritiku, galvenokārt kritizējot par komisku nacistu attēlojumu, tomēr pozitīvi vērtējot aktieru tēlojumu, scenāriju, humoru un sirsnīgo vēstījumu.

Amerikas Kinoinstitūts šo filmu ierindojis starp gada desmit labākajām filmām. Filma tika nominēta 77. Zelta globusa balvai kategorijās "Labākā filma — mūzikls vai komēdija" un "Labākais aktieris mūziklā vai komēdijā". Filma saņēmusi sešas nominācijas 92. Kinoakadēmijas balvai, tostarp kategorijās "Labākā filma", "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Džohansone), bet ieguva balvu kategorijā  "Labākais adaptētais scenārijs".

## Atsauces

## Ārējās saites
Ostrovviktorija

**Ostrovviktorija** () bija vissezonas PSRS (vēlāk — Krievijas) polārstacija Arktikā. Izvietojusies Krievijai piederošajā Viktorijas salā Barenca jūras ziemeļos. Stacija piederēja Diksonas hidrometeoroloģiskā dienesta pārvaldei.

## Vēsture
Stacija izveidota 1959. gada 1. novembrī, pirmais tās vadītājs bija V. Bučins. Stacijas ēkas tika izvietotas salas ziemeļos Kņipoviča ragā vienīgajā no ledus brīvajā salas daļā. Austrumos no stacijas atradās valzirgu kolonija, bet rietumos kopš 1985. gada izvietojās pretgaisa aizsardzības karaspēka radiolokācijas rota. Uz ledus kupola darbojās lidlauks.

1962./1963. un 1967./1968. gada sezonās sakarā ar loģistikas problēmām stacija nedarbojās. Stacija slēgta un iekonservēta 1994. gadā.

## Atsauces
Hāfizs Asads

**Hāfizs Asads** (, *Ḥāfiẓ al-ʾAsad*, dzimis , miris ) bija Sīrijas valstsvīrs, politiķis un militārpersona, no 1971. līdz 2000. gadam bija Sīrijas prezidents. Viņš ir bijis arī Sīrijas premjerministrs (1970—1971), Arābu sociālistiskās atdzimšanas partijas (Sīrijas nodaļas) ģenerālsekretārs (1970—2000), Sīrijas aizsardzības ministrs (1966—1972) un ģenerālis. Viņa prezidentūras laikā Sīrijā tika nostiprināta stabilitāte un valstij pieauga loma Tuvo Austrumu reģionā.

## Biogrāfija
Hāfizs Asads dzimis  nabadzīgā alavītu ģimenē, Kardāhā (mūsdienu Sīrijas rietumos). 1946. gadā kā studentu aktīvists kļuva par Arābu sociālistiskās atdzimšanas partijas biedru. 1952. gadā iestājās Himsas Militārajā akadēmijā, trīs gadus vēlāk kļūstot par gaisa spēku pilotu.

1963. gadā Hāfizs Asads piedalījās valsts apvērsumā, kā rezultātā Sīrijā pie varas nonāca Arābu sociālistiskās atdzimšanas partija. Tā rezultātā Hāfizs Asads kļuva par Sīrijas Gaisa spēku komandieri. Pēc trim gadiem piedalījās 1966. gada valsts apvērsumā, kurā no valdības tika gāzta atdzimšanas partijas dibinātāji un viņu vietā stājās ģenerālis Salahs Džadīds, bet Hāfizs Asads kļuva par Sīrijas aizsardzības ministru. 1970. gada beigās kļuva par Sīrijas premjerministru. 1971. gadā tika ievēlēts par Sīrijas prezidentu.

Nokļuvis pie varas, Asads deradikalizēja partijas politiku, samazinot kontroli pār privātīpašumu un uzlaboja attiecības ar valstīm, ar kurām viņa priekštečiem nebija tās labākās attiecības. Aukstā kara laikā Hāfizs Asads nostājās Padomju Savienības pusē, apmaiņā saņemot atbalstu pret Izraēlu. Sīrijā ieviesa vienas partijas valdīšanu, sadalot varu pēc reliģiskajiem principiem, tas ir, sunnīti nomināli vadīja politiskās institūcijas, bet alavītu kontrolē nonāca bruņotie spēki, izlūkošana un specdienesti, kā arī valstī ieviesa personības kultu.  

Hāfizs Asads vienpersoniski vadīja valsti, sākotnēji kā padomdevēju uzklausot savu brāli Rifatu Asadu. 1983 un 1984. gadā Hāfiza veselības stāvokļa pasliktināšanos brālis centās izmantot, lai pārņemtu varu valstī, bet tas viņam neizdevās, un Rifats tika izraidīts no Sīrijas. Kā nākamais pēctecis tika izvēlēts Hāfiza vecākais dēls Bāsils Asads, bet 1994. gadā viņš gāja bojā autoavārijā. Pēc tam par pēcteci tika izvēlēts jaunākais dēls Bašārs Asads, kas kļuva par Sīrijas prezidentu pēc tēva nāves 2000. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Hukera sala

**Hukera sala** () ir Krievijas Federācijai piederoša neapdzīvota sala Franča Jozefa Zemē Ziemeļu Ledus okeānā. Ietilpst Arhangeļskas apgabala administratīvajā teritorijā «Franča Jozefa Zemes un Viktorijas salas salu teritorija», bet vietējās pašvaldības nozīmē pieder Primorskas rajonam. Nosaukta par godu angļu botāniķim un ceļotājam Džozefam Daltonam Hukeram (*Joseph Dalton Hooker*).

## Ģeogrāfija
Hukera sala izvietojusies arhipelāga dienviddaļā, centrālajā salu grupā. De Brijnes šaurums dienvidrietumos to atdala no Nortbruka un Brūsa salas, Britu kanāls ziemeļrietumos — no Georga Zemes, Allena Junga šaurums ziemeļos — no Ketlica salas, bet Smitsona šaurums austrumos — no Lī Smita salas. Krasta līnija izrobota, daudz līču, nozīmīgākie — Tihajas līcis un Makarova līcis. Salas lielāko daļu klāj ledāji, augstākais ir Džeksona kupols ( vjl). Ledus kupols salas ziemeļdaļā nosaukts lietuviešu gleznotāja Čurļoņa vārdā.

Sala atrodas arktiskās tundra joslā. Augu valsts pārstāvēta galvenokārt ar sūnām un ķērpjiem, sastopama polārā magone. Sastopami leduslāči. Tihajas līcī uz Rubīni klints putnu kolonija, kurā mīt ap 18 000 kairu, kaiju, alku, vētrasputnu un citu putnu.

## Vēsture
Salu 1879. gadā atklāja holandiešu ekspedīcija De Brijnes vadībā ar kuģi *Willem Barentz* un nosauca par godu angļu botāniķim un ceļotājam Džozefam Daltonam Hukeram (*Joseph Dalton Hooker*), kurš piedalījās Džeimsa Rosa 1841. gada Antarktiskajā ekspedīcijā. Detālu salas krastu kartēšanu pirmā veica Džeksona un Hermsvorta ekspedīcija 1894.—1897. gadā.

1913./1914. gadā Tihajas līcī uz ziemošanu apmetās Georgija Sedova ekspedīcija ar kuģi *Svjatoj Mučenik Foma*. 1929. gadā Tihajas līča krastā tika izveidota pirmā polārstacija Franča Jozefa Zemē Buhta Tihaja. 1932. gadā tā tika pārveidota par magnētisko observatoriju un tās pirmais vadītājs bija Ivans Papaņins. 1959. gadā stacija tika slēgta un pārcelta uz Heisa salu (Krenkeļa observatorija). Mūsdienās stacijas infrastruktūra tiek atjaunota kā muzeju komplekss un tūrisma objekts.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Hukera salas topogrāfiskās kartes fragments
Vekšes-Krūneberjes lidosta

**Vekšes-Krūneberjes lidosta** () ir starptautiska lidosta Zviedrijas dienvidos, 10 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Vekšes centra.

Neskaitot čarterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2019. gadā nodrošināja aviosabiedrības *[[BRA Braathens Regional Airlines]]*, *[[KLM]]*, *[[Ryanair]]*, *[[Wizz Air]]*. Visu sezonu lidojumi notiek uz 4 valstīm (Polija, Nīderlande, Ziemeļmaķedonija, Zviedrija), bet sezonāli - vēl uz 3 valstīm (Bosnija un Hercegovina, Spānija, Vācija).

## Ārējās saites

*
Līdsas un Liverpūles kanāls

**Līdsas un Liverpūles kanāls** () ir 204 kilometrus garš 18. gadsimtā izrakts kanāls Anglijas ziemeļos, kas savieno Līdsu un Liverpūli.

Kanālam, kas šķērso Peninu kalnus, ir 91 slūžas, tam ir nelieli atzari. Tas savieno Ziemeļjūras baseina Ēras upi ar Liverpūles ostu. Kanāls sākts rakt 1770. gadā un jau 1774. gadā sākta tā daļēja ekspluatācija. Pabeigts 1816. gadā. 1822. gadā Līdsas un Liverpūles kanāls paplašināts. Liverpūlē tas papildināts vēl 21. gadsimtā.

## Attēlu galerija

Saltaire_from_Leeds_and_Liverpool_Canal.jpg
Bingley_Five_Rise_Locks_1.JPG
Canal_boats.jpg
Bells_lane_bridge_016.JPG


## Ārējās saites

*
Northwestern Lumberman

***Northwestern Lumberman*** (latviešu: *Ziemeļrietumu Mežstrādnieks*) bija deviņpadsmitā gadsimta amerikāņu ikmēneša profesionālās industrijas izdevums (*trade magazine*), veltīts zāģmateriālu industrijai. Tas bija pirmais šai industrijai veltītais izdevums ASV. Gadu gaitā tas palielinājās apjomā un aptvēra arvien plašākus reģionus, un, mainoties nosaukumiem, tiek izdots vēl joprojām.

## Vēsture
Žurnāls pirmo reizi tika publicēts Beisitijā, Mičiganā, 1872. gadā ar nosaukumu *Lumbermen's Gazette.*  To sākotnēji radīja Viljams B. Džadsons (William B Judson). Pārceļoties uz Grandrapidsu, Mičiganā, 1873. gadā, Džudsons izdevumu pārsauca, mainot pirmā sējuma nosaukumu uz *Michigan Lumberman*. Tikai viens izdevums tika izdrukāts Grandrapidsā. Pēc tam izdevniecība pārcēlās uz Maskīgonu, Mičiganā, kur publicēja nākamos vienpadsmit pirmā sējuma numurus.

Otro sējumu sāka publicēt 1874. gada janvārī Čikāgā. Nosaukums atkal tika mainīts, kur to pārsauca par *Northwestern Lumberman.* Žurnāla izdevējs oficiāli tika reģistrēts 1877. gadā kā izdevniecība *Lumberman Publishing Company*  un šādā statusā strādāja līdz 1880. gadam. Pēc tam izdevējs reģistrētas izdevniecības statusu zaudēja un izdošanu turpināja privāti. Tika arī izdotas vairākas ar žurnālu saistītas grāmatas un pielikumi, kā *Lumberman's Hand Book*, *Pocket Reference Book* un *Lumberman's Telegraphic Code*. Žurnāla abonementu kopskaits bija aptuveni 25000, bet veikalos tika pārdoti aptuveni 5000 eksemplāru.

1873. – 1875. gadā žurnāls tika izdots reizi mēnesī uz astoņām līdz divpadsmit lappusēm, taču, žurnālam paplašinoties un augot apjomā, 1876. gadā tas kļuva par 16 lappušu iknedēļas izdevumu. Tas tālāk paplašinājās 1880. un 1890. gados, tā izmēram svārstoties no 52 līdz 64 lappusēm. Žurnālu galvenokārt pārdeva Amerikas Savienotajās Valstīs, taču daži abonementi tika iegādāti arī citur pasaulē.

1899. gada 1. janvārī *Northwestern Lumberman* un žurnāls *The Timberman* tika apvienoti vienā izdevumā, ko tobrīd nosauca par *American Lumberman*.  Pēcāk tā nosaukumu 1961. gadā mainīja uz *Building Materials Merchandiser*, bet 1972. gadā tas kļuva par *Home Center*, kurš tiek izdots joprojām.

## Izmantotā literatūra un atsauces

### Atsauces

### Izmantotā literatūra

* 
* 
* 
* 
* 
*
Kārsavas vidusskola

**Kārsavas vidusskola** ir vispārizglītojoša skola Latgalē. Tās juridiskā adrese ir Vienības iela 101, Kārsava. 

## Izglītības progrāmmas
* Pamatizglītības programma (kods 21011111)
* Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (kods 31011011)
* Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar mācīšanās traucējumiem (kods 21015611)

## Vēsture
1809. gadā pie Malnavas Romas katoļu draudzes atvēra viengadīgu draudzes skolu zemnieku bērniem. 
1865. gadā atvēra tautskolu Mērdzenē (tolaik Mihailovā), 1885. gadā Goliševā, 1886. gadā Kārsavā. Mācības notika krievu valodā. 1890. gados Kārsavas tautskolā darbu uzsāka skolotāji Nikolajs Āboltiņš un Andrejs Narbuts. Mācību ilgums tautskolā bija 3 gadi. Skolēni apguva ticības mācību, lasīšanu, aritmētiku, ģeogrāfiju.

## Atsauces
Igaunijas PSR Augstākā padome

**Igaunijas PSR Augstākā padome** () bija augstākais varas orgāns, kas pastāvēja Igaunijas PSR laikos, kā arī pēc Igaunijas neatkarības atjaunošanas, no 1990. līdz 1992. gadam. 1992. gada 29. septembrī Augstākās padomes funkcijas pārņēma Rīgikogu (Igaunijas parlaments).
Paleju mētra

**Paleju mētra** (*Mentha pulegium*) ir daudzgadīgs, kultivēts lūpziežu dzimtas mētru ģints ārstniecības augs. Dabiski sastopams Eiropā, Ziemeļamerikā un Tuvajos Austrumos.

Sasmalcinātām paleju mētras lapām ir spēcīgs aromāts, līdzīgs krūzmētrām, tādēļ paleju mētras izmanto pārtikas rūpniecībā gan kā piedevu ēdieniem, garšaugu, gan zāļu tējas formā. Tautas medicīnā augam piedēvē dažādas dziedinošas īpašības. Tā aktīvā viela ir pulegons (sastopams arī piparmētrā un kaķumētrā), kas ir stiprs insekticīds. Paleju mētra ir viens no visvairāk izmantotajiem augiem abortu izraisīšanai. Lielā daudzumā ir indīga, traucē aknu darbību, saistīta ar vairākiem nāves gadījumiem.
Ķeguma pamatskola

**Ķeguma pamatskola** (agrāk **Ķeguma komercnovirziena vidusskola** un **Ķeguma vidusskola**) ir vispārizglītojoša skola Ķegumā, kas atrodas Skolas ielā 10.

## Izglītības progrāmmas
# Pamatizglītības programma (kods 21011111).
# Speciālās pamatizglītības programmas izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem (kods 21015811).
# Speciālās pamatizglītības programma izglītojamiem ar mācīšanās traucējumiem (kods 2105611).

## Vēsture
1947. gadā Skolas ielā 2 darbu uzsāka Ogres pilsētas septiņgadīgās skolas filiāle ar latviešu un krievu mācībvalodu, kuru 1948. gada 1. septembrī pārveidoja par Ķeguma septiņgadīgo skolu, bet 1962. gadā par Ķeguma astoņgadīgo skolu. 1981. gadā skola pārcēlās uz ēku Skolas ielā 10. 1989. gadā to pārveidoja par Ķeguma deviņgadīgo skolu, 1992. gadā par Ķeguma pamatskolu.

1993. gadā skolu pārveidoja par Ķeguma komercnovirziena vidusskolu. 2009. gadā tai pievienoja filiāles Tomē un Rembatē, kuras likvidēja 2012. gada 1. augustā.

2022. gadā Ķeguma komercnovirziena vidusskola pārdēvēta par Ķeguma vidusskolu.

2023. gadā pieņemts lēmums par Ķeguma vidusskolas reorganizāciju, sākot ar 2025. gada 1. septembri, pārveidojot to par pamatskolu.

## Direktori
# Vilis Kalnāre (1947—1948)
# Jānis Sviridovs (1948—1949)
# Matvejs Fiļipovs (1949—1951)
# Aleksandra Fomina (1951—1952)
# Valentīna Orlovska (1952—1954)
# Matvejs Fiļipovs (1954—1959)
# Ija Bogača (1959—1960)
# Vilis Grunte (1960—1963)
# Aleksandra Strazdiņa (1963—1966)
# Vladislavs Kokins (1966—1984)
# Airisa Kūmiņa (1984—1994)
# Inta Poļevska (1994—1999)
# Edgars Viņķis (1999—2014)
# Vladimirs Samohins (2014—2024)*Ilze Krastiņa (pienākumu izpildītāja)* (2024—2025)
# Ilze Krastiņa (2025—pašlaik)

## Atsauces
Olaines 1. vidusskola

**Olaines 1. vidusskola** ir vispārizglītojoša skola Olainē, kas atrodas Skolas ielā 10. 

## Izglītības progrāmmas
* Pirmsskolas izglītības programma;
* Pamatizglītības programma;
* Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma;
* Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma;
* Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (5.-9. klasēs)
* Pamatizglītības pirmā posma (1.-4.klase) programma (tiek realizēta Olaines sākumskolā); 
* Speciālās pamatizglītības 1. posma (1.-4.klase) programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (Olaines sākumskolā).

## Vēsture
Olaines 1. vidusskolu izveidoja 1965. gadā, apvienojot Olaines 1. un 2. pamatskolas.  1976. gadā tai pievienoja Pēternieku astoņgadīgo skolu, bet atdalīja Olaines 2. vidusskolu ar krievu mācību valodu.
1992. gadā pirmo klašu skolēni sāka mācības ēkā Kūdras ielā 5 jeb "mazajā skolā".
2008. gadā pabeidza skolas galvenās ēkas piebūves celtniecību.
Olaines 1. vidusskolas filiāle Olaines sākumskola atrodas Jaunolainē.

## Atsauces
Kontinentālā nogāze

thumb|456px|
**Kontinentālā nogāze** ir kontinenta malas slīpais pārejas zemūdens apgabals, kas atrodas starp kontinentālo šelfu un kontinenta pakāji, kas, savukārt, robežojas ar abisālo līdzenumu jeb okeāna dibenu. Pēc ģeoloģiskās uzbūves un reljefa kontinentālā nogāze ir kontinenta turpinājums.

Kontinentālā nogāzes piekrastes robežu veido šelfa kante — kontinentālās platformas mala, kas būtībā ir kontinenta seklās zonas jūras dibena pārliekums, aiz kura sākas nepārtraukts uz dzelmi ejošs slīpums. Šī pārliekuma leņķis var stipri variēt no samērā lēzena (ap 3—4°) līdz ļoti slīpam (39,9—45° un pat vairāk). Vidējais slīpuma leņķis sastāda 3°27’, kas ir tuvs kalnu grēdu slīpuma leņķim. Kontinentālā nogāze aptver plašu dziļuma diapazonu kopumā no 100—200 līdz 3000—4000 m. Taču parasti uzskata, ka kontinentālās nogāzes zona atrodas dziļumā ap 200—3000 m un uz to attiecas 15,3 % no visas Pasaules okeāna platības.

Kontinentālās nogāzes dibens (bentāle) atkarībā no dziļuma tiek dalīts divās zonās: augšējā bentāle jeb mezobentāle ir no 200—500 līdz 1000—2000 metriem, bet apakšējā bentāle jeb batibentāle — no 1000—2000 līdz 3000 metriem.

Kontinentālas nogāzes virsmas reljefu bieži vien veido dažādas gareniskas terases un kraujas vai arī zemūdens kanjoni, orientēti virzienā uz okeānisko gultni. Piemēram, kontinentālās nogāzes pakāpienveida struktūra akumulatīvu līdzenumu veidā spilgti izpaužas Eirāzijas zemūdens daļā Ziemeļu Ledus okeānā. Šeit ir izvietoti divi plaši marginālie zemūdens plato: Jermaka plato, kas atrodas uz ziemeļiem no Špicbergenas, un Čukotkas plato, kuram no austrumiem piekļaujas Nortvinda zemūdens grēda. Arī Antarktīdas kontinentālajai nogāzei ir raksturīgs liels platums, pakāpienveida profils, kuras virsma ir izvagota ar blīvu ļoti platu kanjonu tīklu, īpaši Belinhauzena un Amundsena jūru rajonā.

Nogāzes apakšējai daļai ir raksturīgi akumulatīvi procesi. Kontinentālās nogāzes galvenie nogulumu tipi ir terigēnie nogulumi, pārsvarā aleirītiski, bet siltajās jūrās — karbonātiskas, biogēnās dūņas. Pasaules okeāna blakusantarktiskajās teritorijās ir aisbergu nogulumi un kramaļģu dūņas.

Kontinentālās nogāzes jūras dibena ekoloģisko zonu veido batiāle, kas atrodas starp sublitorāli vai tai sekojošo "pārejas zonu" un abisāli.

## Atsauces
Projām

**"Projām"** ir 2019. gada Latvijas animācijas filma, kuru ar nelielu Valsts Kultūrkapitāla fonda finansiālu atbalstu pilnībā izveidoja Gints Zilbalodis.
Jaunais režisors filmu radīja vienatnē vecāku mājās Berģos, patstāvīgi apgūstot visas prasmes, animācijas un mūzikas celiņa radīšanas tehnoloģijas. Pats bija filmas scenārija autors, režisors, mākslinieks, animators, montāžas režisors, producents un komponists. Filma tapa trīsarpus gadu garumā, tajā nav dialogu.

## Sižets
Filma stāsta par jaunieti, kurš pēc lidmašīnas avārijas nokļuvis uz noslēpumainas salas, kur mīt tumšais gars, kas sāk vajāt puisi, kuram jāatrod ceļš mājup.

## Panākumi
Trīsarpus gadus veidotās pilnmetrāžas filmas pasaules pirmizrāde notika 2019. gada 4. jūnijā Zagrebas kinofestivālā *Animafest Zagreb*. Nedēļu vēlāk filma piedalījās Eiropas lielākajā animācijas festivālā Ansī (galvenajai skatei paralēlajā konkursā *Feature Film Contrechamp*), kur saņēma galveno balvu. Filmas pirmizrāde Rīgā notika 2019. gada 17. oktobrī.

61. Ziemeļvalstu filmu dienās Lībekā "Projām" tika pie īpaša pieminējuma (*Honorable Mention*) bērnu un jauniešu filmu kategorijā. Jaunās Čitoses lidostas Starptautiskajā animācijas festivālā Japānā "Projām" saņēma īpašo žūrijas balvu (*Jury's Special Award*). Ņujorkā notiekošā *CineCina* filmu festivālā filmai "Projām" piešķīra īpašo balvu par mākslinieciskiem sasniegumiem (*Special Artistic Achievement Award*).

2019. gada novembrī filma ieguva 2019. gada Lielā Kristapa balvu animācijas filmu kategorijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
1992. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

**1992. gada [[Pasaules čempionāts cīņas sportā]]** notika no 4. līdz 5. septembrim Vilērbānā (Francija). Sacentās tikai sievietes. 

## Medaļu sadalījums starp valstīm

## Komandu vērtējums

## Medaļu ieguvēji
### Brīvā cīņa, sievietes

## Latvijas cīkstoņu sniegums
Čempionātā piedalījās divas Latvijas brīvā stila cīkstones:
* Irina Tabujeva — 8. vieta (50 kg)
* Agnija Muravska — 7. vieta (70 kg)

## Ārējās saites
* United World Wrestling Database
Beluha

**Beluha** ( — 'baltais',  — 'trīsgalvis',  — 'leduskalna smaile') ir 4506 metrus augsts kalns, kas atrodas uz Kazahstānas un Krievijas Federācijas robežas. Augstākā Altaja virsotne, 20. vai 21. augstākā Krievijas Federācijas virsotne. Līdz ar vairākām citām vietām iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma objektā Altaja Zelta kalni.

No Geblera ledāja Beluhas dienvidu nogāzē sākas Obas satekupe Katuņa.

## Ārējās saites
Čarna Haņča

**Čarna Haņča** jeb **Melnā Haņča** (, , ) ir 145 kilometrus gara Nemunas kreisā krasta pieteka Polijā, Lietuvā un Baltkrievijā.

Izteka no Haņčas ezera. 108,5 metrus dziļais Haņčas ezers ir dziļākais ezers Polijā. Tek dienvidaustrumu virzienā. Caurtek Vigru ezeram. Lejtecē veido Lietuvas — Baltkrievijas valsts robežu. Lielākā pieteka — Mariha (arī Seina). Lielākā apdzīvotā vieta upes krastos — Suvalki.

## Ārējās saites
Roberts Akermanis

**Roberts Akermanis** (1926. gada 10. jūlijs — 1993. gada 22. augusts) bija latviešu skolotājs un izglītības darbinieks. Ilggadējs Liepājas 5. vidusskolas ķīmijas skolotājs un Liepājas pilsētas Ķīmijas skolotāju metodiskās apvienības vadītājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1926. gada 10. jūnijā lauksaimnieku ģimenē. Pēc skolas pabeigšanas un Otrā pasaules kara beigām vairākus gadus strādāja par skolotāju dažādās Liepājas un Liepājas apriņķa skolās (par fizikas, ķīmijas, fizkultūras un matemātikas skolotāju). 1953. gadā kļuva par ķīmijas skolotāju Liepājas 5. vidusskolā, kur strādāja līdz mūža beigām. Skolotāja kvalifikāciju ieguva tikai 1964. gadā Daugavpils Pedagoģiskajā institūtā bioloģijā un ķīmijā.

Brīvajā laikā daudzus gadus darbojies Liepājas Tautas instrumentu orķestrī.

Pēc denacionalizācijas atguva vecākiem atņemto īpašumu Kalvenes pagastā, kur brīvajā laikā ar lauku darbiem nodarbojās atlikušos mūža gadus.

Ir meita Anda Kelveja un dēls Andris Akermanis.

## Skolotāja darbs
Kā ķīmijas skolotājs bijis stingras dabas un pārliecības. Skolotāja darbā veidoja un uzturēja pēcstundu pulciņus un nodarbības, stundu laikā liekot lielu uzsvaru uz praktiskiem paraugdemonstrējumiem. Īpaši pēckara laikā pašdarbojoties iekārtoja un pilnveidoja skolas ķīmijas laboratoriju.

Strādājot skolēnu sodīšanas nolūkos izmantoja dažādas sodīšanas metodes, skolēniem pēc stundām liekot slaucīt grīdas un uzkopt vai stāvēt stūrī.

Par darbu saņēma vairākas Atzinības un Goda rakstus, ilgus gadus tiekot atzīts par Latvijas PSR labāko ķīmijas skolotāju. Strādājot Liepājas 5. vidusskolā, 40 gadu laikā viņa skolēni republikas mēroga sacensībās ieguva 23 pirmās, 26 otrās, un 30 trešās vietas, Vissavienības ķīmijas olimpiādēs — 5 ceturtās vietas, 3 trešās vietas un 1 otrā vieta.

### Pazīstamākie skolēni
Ķīmiju mācīja tādiem Latvijā pazīstamiem cilvēkiem kā medicīniskās ķīmijas speciālistam Edvardam Lavrinovičam, pārtikas un organiskās ķīmijas profesoram Latvijas Lauksaimniecības universitātē Viesturam Kreicbergam, AS "Olainfarm" attīstības direktoram Vilnim Liepiņam un Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskapam Jānim Vanagam.

## Izmantotā literatūra

* Aiga Jaunskalže. *Ķīmijas klade ar pielikumu. Roberts Akermanis.* Liepāja : Nodibinājums "Liepājas Novada fonds", 2016 
* Nora Driķe. "Dzīves skolotāji". *Kurzemes Vārds* (Izdevniecība Kurzemes Vārds), 04.09.2012.

## Atsauces
Konstruktoru birojs ''Pivdenne''

**Konstruktoru birojs "Pivdenne"**, pilnā nosaukumā **M. K. Jangela vārdā nosauktais Valsts konstruktoru birojs "Pivdenne"** (), vēsturiski **Konstruktoru birojs ''Južnoje*** () ir [[Ukraina]]s pilsētā [[Dņipro]] bāzēts uzņēmums, kas nodarbojas ar [[Starpkontinentālā ballistiskā raķete|starpkontinentālo ballistisko raķešu]], [[Nesējraķete|kosmisko raķešu]], [[Zemes mākslīgais pavadonis|Zemes mākslīgo pavadoņu]], [[raķešdzinējs|raķešdzinēju]] un tamlīdzīgu izstrādājumu [[konstruēšana|konstruēšanu]]. Cieši sadarbojas ar Dņipro uzņēmumu *Južmaš*, kas ir šādu izstrādājumu ražotājs.

Konstruktoru birojs dibināts 1951. gadā kā *OKB-586* un tās pirmais vadītājs bija [[Mihails Jangels]]. 1954. gadā to atdalīja no rūpnīcas *Južmaš'', bet 1966. gadā tas pārdēvēts par "Južnoje". Birojs konstruējis tādus PSRS izstrādājumus kā nesējraķetes Zenit.

## Ārējās saites

*
BHUTAN-1

***BHUTAN-1*** (zināms arī kā ***BIRD-BTN***) bija Butānas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Projektu vadīja Butānas Informācijas un sakaru ministrija. Tas orbītā tika palaists 2018. gada 29. jūnijā. 2020. gada 18. novembrī *BHUTAN-1* iegāja Zemes atmosfērā un sadega.

## Priekšvēsture
*BHUTAN-1* izstrādāja Butānas studenti, kuri ieguva maģistra grādu Japānas Kjusju Tehnoloģiju institūtā (*Kyutech*). Butānas pirmā pavadoņa izveide bija daļa no *Kyutech* vadītā otrā kopīgā globālā starptautiskā projekta *Birds-2*, kurā piedalījās arī Malaizijas (*[[UiTMSAT]]*) un Filipīnu (*[[MAYA]]*) studenti.

2016. gadā Butānas premjerministrs Čerings Tobgajs minēja plānu izveidot kosmosa aģentūru Butānas Informācijas un sakaru ministrijas paspārnē. Pēc Tobgaja teiktā, iniciatīva par Butānas pirmā pavadoņa palaišanu kosmosā nāca no Butānas karaļa Džigmes Khesara Namgjela Vangčuka.

Projekts *Birds-2* tika sākts 2016. gada novembrī. *BHUTAN-1* projektēšana sākās 2017. gada martā. Katras kosmiskā aparāta apakšsistēmas funkcijas tika pārbaudītas, un tā paša gada jūnijā tika uzbūvēts *BHUTAN-1* pirmais inženiertehniskais modelis. Līdz 2017. gada oktobrim tika pabeigts otrais inženiertehniskais modelis, un tika uzsākta lidojumu modeļa izstrāde.

## Uzbūve
Kosmiskais aparāts tika veidots *[[CubeSat]] 1U* formā ar sānu malām 10 cm × 10 cm × 11,35 cm un masu 1,11 kg. Tajā bija uzstādītas divas 5 megapikseļu kameras Zemes virsmas attēlu uzņemšanai. Ar radioamatieru datu pārraides sistēmu *[[Automatic Packet Reporting System]]* (*APRS*) attēlus, kā arī teksta ziņojumu var uztvert un retranslēt starp radioamatieriem pavadoņa uztveršanas zonā. Raiduztvērējs darbojās 145 MHz frekvencē.

*BHUTAN-1* bija zinātniskais instruments *Single Event Latch-up* (*SEL*), ko izmantoja, lai pētītu kosmosa starojuma ietekmi uz mazajiem pavadoņiem  zemā Zemes orbītā. GPS modulis bija paredzēts, lai demonstrētu komerciāli pieejamu zemas jaudas moduļa darbību kosmosā. Ar instrumentu *Anisotropic Magneto Resistor Magnetometer* (*AMR-MM*) tika mērīta magnētiskā lauka intensitāte orbītā, lai salīdzinātu to ar mērījumiem, kas iegūti uz Zemes.
		
## Lidojuma gaita
*BHUTAN-1* tika palaists  09:42 UTC kravas kuģī *Dragon* ar nesējraķeti *[[Falcon 9 Full Thrust]]* no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma *SLC-40*. *Dragon* hermētiskaja nodalījumā bez *BHUTAN-1* bija arī nanopavadoņi *[[Biarri-Squad 1]]*, *[[Biarri-Squad 2]]*, *[[Biarri-Squad 3]]*, *[[MAYA]]*, *[[UiTMSAT]]*.

Kravas kuģis SKS sasniedza 2. jūlijā.
10. augustā no stacijas *[[Kibo (SKS)|Kibo]]* moduļa brīvā lidojumā tika palaists *BHUTAN-1*, kā arī *UiTMSAT-1* un *Maya-1*.

2020. gada 18. novembrī *BHUTAN-1* iegāja Zemes atmosfērā un sadega.

## Atsauces
 

## Ārējās saites
* Launch of Bhutan’s First Satellite BHUTAN-1 Press Release, MoIC, 2018-06-29
* MAYA-1/BHUTAN-1 CW Beacon DK3WN SatBlog
* Bird B, BTN, G, J, JPN, LKA, M, MYS, N, NPL, PHL (BRAC Onnesha, Bhutan 1, GhanaSat 1, Toki, Uguisu, Raavana 1, Mazaalai, UiTMSAT 1, EduSat 1, NepaliSat 1, MAYA 1) *Gunter's Space page* 
* BIRD-BT (BHUTAN-1) Orbītas elementi, n2yo.com
Huawei

***Huawei Technologies Co., Ltd.*** (, ) ir Ķīnā bāzēts daudznacionāls tehnoloģiju uzņēmums, kas specializējies telesakaru aprīkojuma un sadzīves elektronikas ražošanā, it īpaši, viedtālruņu ražošanā. Uzņēmuma galvenā mītne atrodas Ķīnas pilsētā Šeņdžeņā. Uzņēmumu 1987. gadā izveidoja Žens Dženfei, kad sākotnēji nodarbojās ar telefonu centrāļu ražošanu. Mūsdienās darbība ir paplašināta līdz telesakaru tīklu nodrošināšanai, kā arī ar plaša patēriņa elektronikas iekārtu ražošanu. Kopš 2018. gada uzņēmumā strādā vairāk nekā 190 tūkstošu darbinieku, no kuriem aptuveni 76 tūkstoši nodarbojas ar pētniecību un uzņēmuma attīstību. Visā pasaulē ir 21 pētniecības institūcijas, 36 inovāciju centri. No 2017. gada katru gadu *Huawei* 5 miljardus ASV dolārus ir ieguldījis pētniecībā.

2012. gadā *Huawei* pārspēja uzņēmumu *[[Ericsson]]*, kļūstot par lielāko telesakaru iekārtu ražotāju, bet 2018. gadā pārspēja *[[Apple]]*, kļūstot par otru lielāko viedtālruņu ražotāju aiz *[[Samsung Electronics]]*. Uzņēmums *Huawei* 2018. gadā žurnāla *[[Forbes]]* veidotajā *[[Fortune Global 500]]* ierindojās 72. vietā.

*Huawei* šobrīd savus viedtālruņus darbina ar *EmuiOS*, jo viņiem ir pārtraukta sadarbība ar *[[Android]]*.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ahmets Kireči

**Ahmets Kireči** (, arī **Ahmets Mersinli** (*Ahmet Mersinli*); dzimis , miris ) bija turku cīkstonis, kas izcīnīja divas olimpiskās medaļas — 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs brīvajā cīņā bronzas un 1948. gada vasaras olimpiskajās spēlēs grieķu-romiešu cīņā zelta medaļu.

## Biogrāfija
Ahmets Kireči ir dzimis Mersinā. Viņš aizrāvās ar boksu, vieglatlētiku, bet pēc tam ar turku cīņu un par uzvarētāju sacensībās Tursusā. Pēc šī panākuma viņš tika aizsūtīts uz cīņas klubu "Kumkapi" Stambulā. Astoņpadsmit gadu vecumā Kireči kļuva par Balkānu čempionu, vēlāk šo titulu viņš ieguva vēl divas reizes. No 1931. gada viņš bija valsts izlases dalībnieks.

1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Kireči piedalījās brīvās cīņas sacensībās un ieguva bronzas medaļu, kļūstot par Turcijas vēsturē pirmo olimpiskās medaļas ieguvēju cīņas sportā. 1948. gadā viņš kļuva par olimpisko čempionu, turklāt šoreiz jau grieķu-romiešu cīņā. Atgriezies Turcijā, viņš pēc valsts prezidenta ierosinājuma savu iesauku *Mersinli* (Mersinietis) oficiāli pieņēma par sava uzvārdu.

1979. gada 17. augustā Ahmets Kireči gāja bojā autokatastrofā. Viņam par godu Mersinā tika uzstādīts piemineklis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Batiāle

[thumb|350px|Lofēlijas koraļļi [Atlantijas okeāns|Atlantijas okeāna batiālajā zonā]]
**Batiāle** (no  (*bathýs*) — 'dziļš') jeb **batiālā zona** ir Pasaules okeāna zona, kas atrodas dziļumā no 200—500 līdz 2000 metriem, aizņemot platību starp šelfa sublitorāli un dziļūdens abisālo zonu. Citos avotos batiāles apakšējā robeža ir minēta 2500 vai 3000 metru dziļumā. Kopsummā tā aizņem 20% no kopējās Pasaules okeāna platības. Ģeomorfoloģiski batiāle aptuveni atbilst kontinentālajai nogāzei. Augšējā robeža ir atkarīga no dziļuma, kurā lēzenais kontinentālais šelfs pāriet samērā stāvā nogāzē. Batiāli raksturo šādi parametri: ūdens spiediens līdz 25 MPa (t.i. līdz 250 atm.), strauja dziļuma un spiediena palielināšanās, gandrīz pilnīga tumsa, nenozīmīgas sezonālās temperatūras un ūdens blīvuma svārstības, salīdzinoši neliela (tomēr lielāka nekā abisālē) ūdens kustība, bieži vien posmots dibena reljefs, nogulumu (batiālie nogulumi) nevienmērīgs biezums un bieži pamatiežu atsegumi.

## Bioloģija
Hidrobioloģijā batiāli sauc par organismu apdzīvoto zonu, kur seklūdens faunu nomaina dziļūdens fauna. Fotosintezējošo augu šajā zonā nav, bet ir tikai baktērijas un sēnes. Dzīvnieki pārtiek no barības vielām, kas pienāk no augšējiem ūdens slāņiem. Bentosa biomasa parasti sastāda dažus gramus vai reizēm dažus desmitus gramu uz m². Bentosu apdzīvo daudz vienveidīgāka fauna, nekā sublitorālē, taču tā ir samēra bagāta (vairāki tūkstoši dzīvnieku sugu). Šeit ir raksturīgas specifiskas foraminīferu, sūkļu, zarndobumaiņu, tārpu, sūneņu, pleckāju, vēžveidīgo, kā arī skrimšļzivju un kaulzivju sugas. Vairākas zivju sugas batiālajā zonā, kā piemēram garastes, beriksas, lielgalvji, melnās mencas un paltusi tiek samēra intensīvi zvejotas. Īpašu biocenozi veido 1979. gadā atklātās "dzīvības oāzes" blakus zemūdens termālo ūdeņu izplūdēm rifta lūzumu rajonos. Šajos ūdeņos intensīvi attīstās autotrofās hemosintezējošās baktērijas, uz kuru rēķina pastāv bagāta un savdabīga bentiskā fauna (piemēram, pogonoforas — vestimentiferas ar caurulīšu garumu līdz 3 m un diametru līdz 5 cm) ar biomasu līdz vairākiem kilogramiem uz m².

## Atsauces
Anna Vladova

**Anna Vladova** (dzimusi 1968. gada 20. decembrī Rīgā) ir Latvijas krievu skolotāja un politiķe, partijas "Saskaņa" valdes locekle. Rīgas Domes deputāte no 2013. gada, Rīgas Domes priekšsēdētāja vietniece (2019—2020).

## Biogrāfija
Anna Vladova ir dzimusi 1968. gada 20. decembrī pedagoģes Gaļinas Jefremovas ģimenē. Mācījās Rīgas 40.vidusskolā, kur strādāja viņas māte. 1991. gadā A. Vladova absolvēja Latvijas Universitāti (LU) kā filoloģe, angļu valodas un literatūras pasniedzēja. Strādāja Rīgas 40. vidusskolā par angļu valodas pasniedzēju. 1997. gadā ieguva maģistra grādu angļu filoloģijā Latvijas Universitātē. Kopš 2000. gada novembra viņa strādāja Rīgas 80. vidusskolā un no 2002. gada ir skolas direktore.

2013. gadā viņu ievēlēja Rīgas domē no partiju apvienības "Saskaņas Centrs" un "Gods kalpot Rīgai" saraksta. Turpināja vienlaikus strādāt par Rīgas 80. vidusskolas direktori. Viņa atkārtoti tika ievēlēta arī 2017. gada vēlēšanās, pārstāvot partiju "Saskaņa".

2019. gada 20. augustā A. Vladovu ievēlēja par Rīgas otro vicemēru (bija vienīgā kandidāte uz šo amatu). Viņa bija pirmā sieviete šajā amatā pēdējo 17 gadu laikā. Viņas uzraudzībā bija Satiksmes departamenta un Labklājības departamenta darbs, kā arī Rīgas Nacionālais zooloģiskais dārzs, virkne ārstniecības iestāžu, uzņēmumi "Rīgas ūdens", "Rīgas pilsētbūvnieks" un "Getliņi Eko". Pēc ievēlēšanas viņa atradās bezalgas atvaļinājumā no skolas direktores amata.

2020. gada 16. janvārī saskaņā ar Rīgas domes deputātu balsojumu tika atstādināta no vicemēra amata. 2020. gada Rīgas domes ārkārtas vēlēšanās atkal ievēlēta pašvaldībā.

2026. gada sākumā pameta partiju "Saskaņa".

## Sabiedriskā darbība
A. Vladova ir Izglītības ministrijas konsultatīvās padomes mazākumtautību izglītības jautājumos locekle.

Viņa ir partijas "Saskaņa" biedre un kopš 2017. gada 10. aprīļa arī valdes locekle. "Saskaņas" kongresā 2019. gada 26. oktobrī partijas priekšsēdētājs Jānis Urbanovičs izvēlējās A. Vladovu par vienu no pieciem saviem vietniekiem. 2022. gada oktobrī Vladova paziņoja par lēmumu aiziet no "Saskaņas" valdes, uzņemoties daļu atbildības par partijas neveiksmi 14. Saeimas vēlēšanās.

## Atsauces
Buhta Tihaja

**Buhta Tihaja** () bija vissezonas PSRS polārstacija Arktikā. Izvietojusies Franča Jozefa Zemei piederošajā Hukera salā Barenca jūras ziemeļos. Izveidota 1929. gadā kā pirmā pastāvīgā polārstacija Franča Jozefa Zemē un līdz 1932. gadam, kad izveidoja Ostrovrudoļfas polārstaciju, bija vistālāk ziemeļos esošā pastāvīgi cilvēku apdzīvotā apmetne.

## Vēsture
Stacija izveidota 1929. gada vasarā polārpētnieka Oto Šmita vadībā. Par vietu stacijas būvniecībai tika izvēlēts Tihajas līča ziemeļu krasts Hukera salas ziemeļrietumos. Šajā pat vietā notika Georgija Sedova polārās ekspedīcijas ziemošana 1913./1914. gadā. Oficiāli atklāta 30. augustā; stacijas darbību sākotnēji nodrošināja septiņu cilvēku komanda, pirmais stacijas vadītājs bija P. Iļļaševičs. Sākotnēji stacijas novērojumu programmā bija tikai meteoroloģija un aeroloģija.

1932. gadā sakarā ar 2. Starptautisko polāro gadu Ivana Papaņina vadībā stacija tika ievērojami paplašināta un reorganizēta par magnētisko observatoriju. Stacija nodrošināja ne tikai meteoroloģiskos, aeroloģiskos, ģeomagnētiskos, hidroloģiskos, aktinometrijas, jonosfēras, polārblāzmas un citus pētījumus, bet kalpoja arī kā atbalsta bāze tālākai arhipelāga un Arktikas izpētei. Atsevišķos periodos stacijā uzturējās līdz pat 60 cilvēku personāla un tajā dzimuši vismaz 11 bērni. Stacijā bija vairāk kā 20 ēkas, tajā skaitā vistālāk ziemeļos uzbūvētais lidmašīnu angārs.

2. Pasaules kara laikā Buhta Tihaja bija vienīgā PSRS polārstacija Barenca jūras ziemeļu daļā, kas nepārtrauca darbību. 1957./1958. gadā stacija piedalījās Starptautiskā ģeofizikas gada programmā.

1960. gadā stacija tika slēgta un pētniecības programma pārnesta uz Heisa salu uz Krenkeļa observatoriju.

Mūsdienās Buhta Tihaja ietilpst nacionālajā parkā Russkaja Arktika un to apsaimnieko Arktikas muzeju un izstāžu centrs. 2015. gadā stacija tika atzīta par kultūrvēsturiskā mantojuma objektu. Staciju restaurē, lai pielāgotu tūrisma vajadzībām. Stacijā ir atvērta pasta nodaļa.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Постройки полярной станции впервые в истории отреставрируют и превратят в музей
Trodosu reģiona apgleznotās baznīcas

**Trodosu reģiona apgleznotās baznīcas** () ir UNESCO Pasaules mantojuma objekts, kas sastāv no 9 baznīcām un viena klostera, kas atrodas Trodosu kalnu ciematos Kipras vidienē. Vēl trīs baznīcas atrodas UNESCO Pasaules mantojuma kandidātu sarakstā un varētu tikt iekļautas šajā objektā nākotnē. Šajās 11. - 16. gadsimta baznīcās atrodas vērtīgas Bizantijas stila freskas.

Pasaules mantojumā iekļautās celtnes:

#Kakopetrijas Svētā Nikolaja baznīca (Εκκλησία του Αγίου Νικολάου της Στέγης), 11. gs, 
#Laguderas Panagijas baznīca (Εκκλησία της Παναγίας του Άρακα), 12. gs, 
#Nikitaru Panagijas baznīca (Εκκλησία της Παναγίας της Ασίνου), 12. gs, 
#Galatas Panagijas baznīca (Εκκλησία της Παναγίας της Ποδίθου), 16. gs, 
#Mutullas Panagijas baznīca (Εκκλησία της Παναγίας του Μουτουλλά), 1280. gads, 
#Pedulas Erceņģeļa Miķeļa baznīca (Εκκλησία του Αρχαγγέλου Μιχαήλ στον Πεδουλά), 1474. gads, 
#Platanistasas Patiesā Krusta baznīca (Εκκλησία του Τιμίου Σταυρού του Αγιασμάτι), 15. gs, 
#Pelendru Patiesā Krusta baznīca (Εκκλησία Τιμίου Σταυρού στο Πελένδρι), 12. gs, 
#Svētā Jāņa Lampadista klosteris (Μονή του Αγίου Ιωάννη του Λαμπαδιστή), 11. gs, 
#Palajhoru Pestītāja Pārveidošanās baznīca (Εκκλησία της Μεταμορφώσεως του Σωτήρος), 16. gs, 

## Attēlu galerija

Agios_Nikolaos_tis_Stegis.JPG|Kakopetrijas Svētā Nikolaja zem Jumta baznīca
Kakopetria_Geburt_Jesu.jpg|Kakopetrijas Svētā Nikolaja zem Jumta baznīcas freskas
Panagia_tou_Arakou_Lagoudera.JPG|Laguderas Panagijas baznīca
Arakiotissa_Lagoudera.jpg|Laguderas Panagijas baznīcas freskas
Church_of_Asinoú.JPG|Nikitaru Panagijas baznīca
Asinou_Apostelkommunion.jpg|Nikitaru Panagijas baznīcas freskas
Panagia_Podithou_Galata.JPG|Galatas Panagijas baznīca
Galata_Apostelkommunion2.jpg|Galatas Panagijas baznīcas freskas
Panagia_church_Moutoullas_cyprus_2010.jpg|Mutullas Panagijas baznīca
St_Michael_church_Pedoulas_Cyprus.jpg|Pedulas Erceņģeļa Miķeļa baznīca
Pedoulas_Konstantin.jpg|Pedulas Erceņģeļa Miķeļa baznīca freskas
Stavros_Agiasmati.JPG|Platanistasas Patiesā Krusta baznīca
Platanistasa_Gefangennahme.jpg|Platanistasas Patiesā Krusta baznīcas freskas
Timios_Stavros_Pelendri.JPG|Pelendru Patiesā Krusta baznīca
Kalopanagiotis,_Agios_Ioannis_Lampadistis_Kirche,_Troodos,_Zypern_(02).jpg|Svētā Jāņa Lampadista klosteris
Kalopanagiotis_Kreuzigung.jpg|Svētā Jāņa Lampadista klostera freskas
Palaichorio_Georg.jpg|Palajhoru Pestītāja Pārveidošanās baznīcas freskas


## Ārējās saites
*
Aglonas Katoļu ģimnāzija

**Aglonas Katoļu ģimnāzija**  ir Aglonas bazilikas draudzes dibināta un uzturēta vispārējās izglītības iestāde, kura īsteno vispārējās pamatizglītības un vispārējās vidējās izglītības programmas.

## Vēsture
1921. gada 5.novembrī Romas Katoļu baznīcas kūrija atvēra **Aglonas vīriešu reālģimnāziju**, kuru vadīja Aglonas dekāns Aloizijs Broks.
Skolas vajadzībām pēc arhitekta Blankenburga projekta 1926. gadā sāka būvēt četrstāvu ēku.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 30. septembrī padomju vara slēdza skolu un ēkas konfiscēja. Pēc Otrā pasaules kara 1944. gadā to pārveidoja par vidusskolu, 1956. gadā par **Aglonas internātskolu**. 1961. gadā atklāja Aglonas vidusskolas pašreizējo ēku Daugavpils ielā 6 Ciriša ezera krastā.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1992. gadā Aglonas internātskolu pārdēvēja par Aglonas internātģimnāziju, kuru vadīja Andris Puzo. 

1995. gada septembrī Ministru prezidents Māris Gailis un Rīgas metropolijas kūrijas arhibīskaps Jānis Pujats parakstīja vienošanos par skolas ēku nodošanu Romas katoļu baznīcai un pārveidošanu par katoļu ģimnāziju. 1995. gada 21. septembrī Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrija nodeva Romas katoļu baznīcai uz Aglonas bazilikas draudzes vārda nostiprināto nekustamo īpašumu un Aglonas internātģimnāzijas kustamo īpašumu.
Tam pretojās skolas kolektīvs un skolas dibinātājs Preiļu rajona padome. 
1996. gada maijā sākās tiesāšanās process, kuru 1999. gadā Aglonas internātģimnāzija zaudēja un pārcēlās uz Jaunaglonas lauksaimniecības skolas telpām.

1999. gada 8. septembrī skolas ēkā sāka darboties **Aglonas Katoļu ģimnāzija**.

## Izglītības programmas
Skola īsteno Izglītības un zinātnes ministrijas licencētas mācību programmas:
* pamatizglītības programma (IP kods 21011111)
* vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma 10.-12. klasei (31011011)

## Ēku rekonstrukcija
2014. gadā Latvijas valdība piešķīra gandrīz 44 000 eiro Aglonas Katoļu ģimnāzijas jumta remontam, bet 2015. gadā no līdzekļiem neparedzētiem gadījumiem gandrīz 200 000 eiro atvēlēja ēkas logu un durvju nomaiņai. 
Rekonstrukcijas rezultātā ģimnāzijas ēku kompleksu plānots pārvērst daudzfunkcionālā, kultūrizglītojošā centrā: vecajā ģimnāzijas korpusā paredzēta konferenču centra un viesnīcu kompleksa izveidošana; bijušās internātvidusskolas ēkā paredzēts izvietot Aglonas Katoļu ģimnāziju un dzīvojamo bloku pasniedzējiem, bet pārejā starp korpusiem tiks projektēta kapela, kura būs pieejama gan no konferenču centra puses, gan no ģimnāzijas puses.
Pieguļošajā teritorijā ir paredzēta labiekārtota zona telšu pilsētiņas ierīkošanai, kurā būs vieta 2000 svētceļniekiem.

## Atsauces
Barselonas akvārijs

**Barselonas akvārijs** () ir Eiropas lielākais akvārijs. Viens no pasaules nozīmīgākajiem Vidusjūras zemūdens faunas aizsardzības centriem. Atrodas Barselonā, Vecās Ostas rajonā, netālu no Kolumba pieminekļa, Spānijas Molle (*Moll d'Espanya*). Adrese: *Port Vell, Moll d’Espanya*, tuvākā metro stacija — *Drassanes*.

Barselonas akvārijs būtībā ir milzīgs 36 metrīgs okeanārijs, kas ietver sevī 4,5 mlj. litru ūdens un 35 nelielus akvārijus, kur katrs no tiem raksturojas ar savu faunas un floras sastāvu. Caurspīdīgs 80 metru garš zemūdens stikla tunelis, kas skaitās pats garākais pasaulē, izvietots zem okeanārija, kur var izvietoties līdz 100 cilvēkiem vienlaicīgi, un ļauj apmeklētājiem justies kā jūras dzelmē.

Ekspozīcija ir izveidota 14 dažādu ekosistēmu veidā: klinšaina un smilšaina pludmale, aļģu audzes, zemūdens alas un groti, koraļļu rifi u.t.t. Vēl 7 akvāriji ir veltīti tropiskajām ekosistēmām: šeit var apskatīt, piemēram, Lielā Barjerrifa, Sarkanās jūras un Karību jūras iemītniekus to dabiskajā dzīves vidē. Viena no interesantākajām ekspozīcijas daļām ir miniakvāriji, kas akcentē uzmanību uz pārsteidzošiem jūru iemītniekiem, kurus ir grūti apskatīt lielā ūdens tilpumā. Tādi, piemēram, ir jūraszirdziņi, sūkļi un mikroskopiskas zivtiņas, kuras var ieraudzīt tikai palielinājumā. Barselonas akvārijā ir savākts ap 11 tūkst. jūras dzīvnieku, kas pārstāv 450 sugas, un no tiem 300 jūras zivju sugas.

Papildus šeit ir dažādas izstādes par jūras tematiku, kafejnīca, veikals, konferenču zāles u.c. No akvārija atvēršanas 1995. gada 8. septembrī to ir apmeklējuši vairāk kā 14 miljoni cilvēku.
## Galerija

## Atsauces
Vīnes Milzu panorāmas rats

**Vīnes Milzu panorāmas rats** () ir 64,75 metrus augsts panorāmas rats Austrijas galvaspilsētas Vīnes Leopoldštates rajonā pie ieejas Prātera parkā. Uzbūvēts 1897. gadā un kļuvis par vienu no Vīnes simboliem. No 1920. līdz 1985. gadam bija augstākais panorāmas rats pasaulē.

Uzcelts par godu imperatora Franča Jozefa I 50 valdīšanas gadiem. 1916. gadā tika saņemta atļauja to demontēt, bet līdzekļu trūkuma dēļ tas netika izdarīts. Iesākumā tam bija 30 gondolas. Panorāmas rats cieta Otrajā pasaules karā, un to atjaunojot gondolu skaitu samazināja uz 15. Vīnes Milzu panorāmas rats kā darbības vide parādās vairākās filmās, tostarp *[[film noir]]* klasikā "Trešais cilvēks".

## Ārējās saites

*
Nadīrs

[right|thumb|300x300px| [Zenīts, nadīrs un horizonts attiecībā pret novērotāju. ]]
**Nadīrs** (no     / ALA-LC : *naẓīr*, kas nozīmē "pretējais") ir virziens uz punktu tieši zem novērotāja, gravitācijas spēka virzienā. Nadīram pretējo virzienu (virs novērotāja galvas) sauc par zenītu. 

Dažreiz iedomāto punktu, kur nadīrs krusto iedomāto debesu sfēru, pašu sauc par nadīru, līdzīgi, kā par zenītu sauc punktu uz debesu sfēras tieši virs novērotāja galvas.

## Ārējās saites
Vislatvijas vecāku sapulce

**Vislatvijas vecāku sapulce** () bija Krievu skolu aizstāvības štāba, Latvijas Krievu savienības (LKS) un Vecāku kopienas rīkota protesta akcija pret Latvijas skolu reformā paredzēto krievu valodā pasniegtā mācību satura pakāpenisku samazināšanu Latvijas mazākumtautību skolās.

## 2018. gada sapulce
Pirmā sapulce notika 2018. gada 31. martā viesnīcas "Latvija" sanāksmju zālē. Tajā uzstājās gan politiķi, gan sabiedriskie darbinieki, gan arī vecāki, kas neatbalstīja toreizējā izglītības ministra Kārļa Šadurska veikto skolu reformu politiku, kas paredzēja krievu valodā pasniegto mācību priekšmetu īpatsvara pakāpenisku samazināšanu un latviešu valodā pasniegto mācību priekšmetu pakāpenisku palielināšanu Latvijas mazākumtautību skolās. Sapulces dalībnieki lūdza Valsts prezidentam Raimondam Vējonim neatbalstīt šo likumu, kā arī vērsās pie latviešu vecākiem, prasot iestāties par "krievu skolām". Žurnālists Viktors Avotiņš paziņoja, ka šī reforma esot politisks lēmums, kas tikai palielināšot spriedzi sabiedrībā.

2018. gada 18. aprīlī Drošības policija (DP) pret tās organizatoriem ierosināja kriminālprocesu apsūdzībā "noziegumā pret valsti", kā arī sakarā citu noziedzīgu (pēc DP viedokļa) nodarījumu pazīmēm. Tika novērtētas arī iespējamas prettiesiskās darbības LKS pārstāvju 1. maijā rīkotajā protesta gājienā. 2018. gada aprīļa beigās par iespējāmām pret Latvijas valsti vērstām darbībām Drošības policija aizturēja aktīvistu Aleksandru Gapoņenko, savukārt maija sākumā aizturēja Vladimiru Lindermanu. 2018. gada 11. maijā DP nopratināja Latvijas Krievu savienības vadītāju Tatjanu Ždanoku. Lindermanu atbrīvoja 21. maijā, bet Gapoņenko — 23. augustā.

2020. gadā kriminālprocesu pret V. Lindermanu un vairākiem citiem sapulces dalībniekiem izbeidza noziedzīga nodarījuma neesamības dēļ.

## 2019. gada sapulce
Otrā Vispārējā vecāku sapulce viesnīcā "Latvija" notika tieši gadu vēlāk, 2019. gada 31. martā. Tajā tika runāts par skolēnu izglītības kvalitāti un "kompetenču pieejas" problēmām un trūkumiem. Šis akcijas mērķis bija izstrādāt prasības Izglītības ministram, vēršot uzmanību uz neprecizitātēm skolēnu mācību grāmatās.

Sapulcē piedalījās bijušais eiroparlamentārietis Miroslavs Mitrofanovs, kurš apgalvoja, ka "Latvijas skolu reformas pamatā ir izglītības sistēmas iznīcināšana parastajās skolās", piebilstot, ka ģimnāzijās joprojām būs klasiskā izglītība, kas jau no skolas sākšot dalīt "pirmās un otrās šķiras cilvēkos". Tāpāt kā gadu iepriekš uzstājās vecāki, kas neatbalstīja reformu. Sapulcē piedalījās arī pirms gada aizturētais aktīvists Aleksandrs Gapoņenko un politiķi Vladimirs Buzajevs, Miroslavs Mitrofanovs un Tatjana Ždanoka. Pēc Ždanokas novērojumiem, sapulcē nebija neviena skolotāja vai skolas direktora, kas, viņasprāt, esot tikuši iebiedēti.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Pirmā sapulce, 31.03.2018:
** Sapulces rezolūcija  Krievu skolu aizstāvības štābs
** Sapulces fotoreportāža Latvijas Krievu savienība
* Otrā sapulce, 30.03.2019:
** Sapulces rezolūcija Krievu skolu aizstāvības štābs
** Sapulces fotoreportāža Latvijas Krievu savienība