open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Krūmu sīļi

**Krūmu sīļi** (*Aphelocoma*) ir zvirbuļveidīgo (*Passeriformes*) kārtas viena no vārnu dzimtas (*Corvidae*) ģintīm, kas apvieno 7 sugas.
Ģints zinātniskais nosaukums cēlies no grieķu un latīņu valodas, tā pirmā daļa ir grieķu vārds *apheles*, kas latviski nozīmē vienkāršs, bet latīņu vārds *coma* latviski nozīmē mati, tādējādi zinātniskais nosaukums akcentē faktu, ka krūmu sīļiem nav cekula, kāds parasti ir pārējiem Ziemeļamerikas sīļiem.

Krūmu sīļi ir Jaunās pasaules putni, tie ir sastopami Centrālamerikas un ASV rietumos, kā arī austrumos Floridā dzīvo viena izolēta krūmu sīļu populācija — Floridas sīlis (*Aphelocoma coerulescens*). Krūmu sīļi ir iemīļojuši skrajus ozolu mežus, krūmājus un jauktu koku mežus.

## Izskats un īpašības
Krūmu sīļi ir nedaudz lielāki kā zilie sīļi (*Cyanocitta*), un salīdzinoši tiem ir garāka aste, mazliet īsāki un noapaļotāki spārni, un uz to galvām nav cekulu. Galvas apspalvojums parasti ir koši zils. Dažām sugām virs acs ir šaura, balta svītra un ausu caurumiņu apspalvojums tumšs. Krūmu sīļu krūšu apspalvojums ir balts vai pelēks, bet mugura pelēka vai brūna, kas kontrastē ar koši zilo asti un spārniem. Toties zilais krūmu sīlis (*Aphelocoma unicolor*) ir viscaur zils, ārēji atgādinot uz ziemeļiem dzīvojošo pīniju sīli (*Gymnorhinus cyanocephalus*). Knābis un kājas krūmu sīļiem ir melnas.

## Klasifikācija
***Krūmu sīļu ģints** (*Aphelocoma*)
** Floridas sīlis (*Aphelocoma coerulescens*)
** Krūmu sīlis (*Aphelocoma californica*)
** Pelēkzilais sīlis (*Aphelocoma ultramarina*)
** Meksikas sīlis (*Aphelocoma wollweberi*)
** Santakrusas sīlis (*Aphelocoma insularis*)
** Vudhausa sīlis (*Aphelocoma woodhouseii*)
** Zilais krūmu sīlis (*Aphelocoma unicolor*)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Putni Dabā
* Krūmu sīļu foto galerija (animaldiversity)
Žagatsīļi

**Žagatsīļi** (*Calocitta*) ir viena no vārnu dzimtas (*Corvidae*) ģintīm, kas apvieno divas sugas. Tās savā starpā mēdz hibridizēties. Žagatsīļi dzīvo Meksikā un Centrālamerikā: Salvadoras, Gvatemalas, Hondurasas un Kostarikas teritorijās.

## Izskats
thumb|left|200px|Žagatsīļus grezno izteiksmīgs cekuls
Abas sugas ārēji izskatās ļoti līdzīgas. Tie ir samērā lieli putni, bet melnrīkles žagatsīlis ir lielāks par baltrīkles žagatsīli; pirmā ķermeņa garums kopā ar asti ir 58—77 cm., bet baltrīkles žagatsīlis ir apmēram 44 cm garš.

Aste ir ļoti gara, puse no ķermeņa vai vairāk ir žagatsīļa aste. Tā galvu grezno cekuls, kas sastāv no dažām samērā garām un viegli izliektām spalvām. Abas sugas ārēji visvieglāk atšķirt pēc pakakles apspalvojuma krāsas: melnrīkles žagatsīlim tā ir melna, bet baltrīkles žagatsīlim balta.

## Uzvedība
Žagatsīļi ir skaļi un sabiedriski putni. Tos ir viegli atrast un novērot, jo mēdz sekot un uzbrukt saviem novērotājiem. Žagatsīļi veido nelielus barus, kas sastāv no 6—10 indivīdiem. Žagatsīlis ir nometnieks, lai gan tēviņi, sasnieguši dzimumbriedumu, klejo nelielus attālumus, lai atrastu savu teritoriju.

Žagatsīļi ir visēdāji. Tie barojas ar dažādiem kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, vardēm, ķirzakām, olām un putnēniem, sēklām, augļiem un graudiem, kā arī sūc nektāru no balsa koka ziediem. Jaunie putni paliek kopā ar vecākiem vairākus gadus, līdz iemācās patstāvīgi sameklēt barību.

## Klasifikācija
***Žagatsīļu ģints** (*Calocitta*)
** Baltrīkles žagatsīlis (*Calocitta formosa*)
** Melnrīkles žagatsīlis (*Calocitta colliei*)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Baltrīkles žagatsīļa foto (animaldiversity)
* Melnrīkles žagatsīļa foto (avibase)
Nikola Karabatičs

**Nikola Karabatičs** (; dzimis  Nišā, Serbijas SR, Dienvidslāvijā) ir serbu izcelsmes Francijas handbolists, Francijas rokasbumbas izlases dalībnieks. Pašlaik (2011) pārstāv Francijas līgas klubu Montpeljē HB.

## Karjera
N. Karabatičs profesionāļa karjeru uzsāka 2000. gadā Montpeljē HB kluba sastāvā. Pirms tam spēlēja Francijas jauniešu komandās: *Colmar Hanball Club* (1990—1992) un *Thau Handball Frontignan* (1992—2000). Montpeljē kluba sastāvā viņš kļuva par četrkārtēju Francijas čempionu (2002, 2003, 2004, 2005), tikpat reizes viņa pārstāvētais klubs triumfēja Francijas kausa izcīņā (2002, 2003, 2004, 2005). Tāpat kopā ar HB viņš kļuva 2003. gada Čempionu līgas uzvarētāju. Kopumā kluba sastāvā aizvadīja 83 spēles, kurās guva 238 vārtus.

2005. gadā N. Karabatičs pārgāja uz Vācijas Bundeslīgas klubu Ķīles THW. Šī kluba sastāvā Francijas handbolists kļuva par četrkārtēju Vācijas čempionu (2006, 2007, 2008, 2009), trīskārtēju Vācijas kausa ieguvēju (2007, 2008, 2009). Tāpat 2007. gadā viņa pārstāvētais klubs triumfēja Čempionu līgā. THW kluba sastāvā N. Karabatičs aizvadīja 121 spēli, kurās guva 772 vārtus.

2009. gadā viņš pameta Ķīles klubu, lai atkal pievienotos Montpeljē HB klubam. 2009.—2010. gada sezonā viņš kļuva par Francijas čempionu, Francijas un Līgu kausa ieguvēju.

### Karjera Francijas izlasē
Francijas izlasi N. Karabatičs pārstāv kopš 2002. gada. Tās sastāvā debitēja  pret Krievijas valstsvienību. Viņš ir piedalījies trijās Olimpiskajā spēlēs (, , ). 2004. gadā Atēnās Francijas izlase ieņēma 5. vietu, 2008. gadā Pekinā kļuva par olimpiskajiem čempioniem, finālā tika uzvarēta Īslandes izlase, kuras sastāvā spēlē latviešu izcelsmes spēlētājs Aleksandrs Pētersons. Pekinas panākumu atkārtojis arī 2012. gadā Londonā.

Tāpat N. Karabatičs ir pārstāvējis Francijas izlasi piecos Pasaules čempionātos (2003, 2005, 2007, 2009, 2011). Veiksmīgākie bija 2009. un 2011. gada čempionāti, kad Francijas izlase kļuva par Pasaules čempioni. Vēl divas reizes tika iegūta bronzas medaļa (2003, 2005) un 2007. gada čempionātā Vācijā Francijas izlase palika 4. vietā.

Eiropas čempionātos viņš ir ieguvis medaļas visos turnīros, kuros piedalījies. 2006. un 2010. gadā viņš Francijas izlases sastāvā kļuva par Eiropas čempionu un 2008. gadā Norvēģijā Francija uzvarēja spēlē par bronzas medaļu.

## Privātā dzīve
Nikola tēvs Branko Karabatičs, kurš ir no Horvātijas, arī bija profesionāls handbola spēlētājs. Profesionāļa karjeras laikā spēlēja Nišas "Železničar" kluba sastāvā. Karjeras laikā viņš satika savu sievu un Nikola māti Radmilu, kura ir no Serbijas. Ģimene pārcēlās uz Franciju, kad Nikolā bija 3,5 gadi. N. Karabatiča brālis Luka arī ir proefesionāls handbolists.

## Karjeras statistika

## Atsauces

## Ārējās saites

* Oficiālā mājaslapa   
* Ķīles THW profils 
* Statistika 
* Francijas hadbola federācijas profils 
* Sports-Reference profils
Krūmu vārna

**Krūmu vārna** jeb **Etiopijas krūmu vārna** (*Zavattariornis stresemanni*) ir vārnu dzimtas (*Corvidae*) putnu suga, kas ir vienīgā suga **krūmu vārnu ģintī** (*Zavattariornis*). Ģeogrāfisko variāciju nav.

Izplatības areāls krūmu vārnai ir ļoti neliels. Tā dzīvo akāciju krūmu audzēs Etiopijas dienvidos.

## Izskats
Krūmu vārna ir nedaudz lielāka nekā zilais sīlis (*Cyanocitta cristata*). Ķermeņa garums ap 28 cm, svars 130 g. Apspalvojums gaiši zilganpelēks, bet galvas virsa un pavēdere balta. Spārni un aste melna ar metālisku spīdumu. Kājas un knābis melni, bet āda ap tumši brūnajām acīm koši zila. Abi dzimumi izskatās vienādi. Jaunie putni nav tik koši un kontrastaini.

## Barība
Krūmu vārna parasti barojas nelielos baros, kas sastāv no 4—10 indivīdiem. Krūmu vārnas pamatbarība ir kukaiņi, to kāpuri un kūniņas, kurus tā izrok no lielo zālēdāju mēslu kaudzēm. Krūmu vārna ķer arī lidojošos kukaiņus, kā arī pārbauda lielo dzīvnieku muguras, meklējot ādas parazītus uz tiem.

## Ligzdošana
Ligzdot krūmu vārna sāk martā. Tā vij ligzdu akācijas krūmā, ieslēptu aiz akācijas dzeloņiem. Tai ir lodes forma, ar ieeju no augšas. Dējumā parasti ir 5—6 olas. Tās ir krēmīgi baltas ar nelieliem violetiem raibumiņiem. Iespējams, ka ligzdojošam pārim jaunos putnēnus palīdz izbarot iepriekšējā gada bērni.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Habitat degradation threatens the survival of the Ethiopian bush crow Zavattariornis stresemanni
* Krūmu vārnas foto  (mangoverde.com)
* Krūmu vārnas foto (arkive.org)
* Krūmu vārnas foto (flickr.com)
* Krūmu vārnas foto (pbase.com)
Palmu žagata

**Palmu žagata** (*Ptilostomus afer*) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (*Corvidae*) putns, kas ir vienīgā suga **palmu žagatu ģintī** (*Ptilostomus*). Ģeogrāfisko variāciju nav.

## Izplatība
Palmu žagata ir tipiska tropiskās zonas iemītniece Āfrikas ekvatoriālajā reģionā. Tā ir sastopama Senegālā, Mauritānijā, Mali, Gvinejā-Bisavā, Gvinejā, Kotdivuārā, Burkinafaso, Ganā, Sudānā, Ugandā, Nigērijā, NigērāGambijā, Togo, Kongo, Beninā, Etiopijā un Kenijā. 

Palmu žagatai patīk skraji meži un atklātas teritorijas, tā labprāt apmetas kultivētās lauksaimniecības zemēs un ganībās ciemu un pilsētu tuvumā. Tās tuvākie radinieki ir Vidusāzijā dzīvojošie zemessīļi (*Podoces*) un Āfrikas krūmu vārnas (*Zavattariornis*).

## Izskats
thumb|left|240px|Pieaugušiem putniem knābis ir melns, bet jaunajiem putniem tas ir gaiši rozā ar melnu galu
Palmu žagata ir vidēji liels vārnu dzimtas putns ar garu asti. Ķermeņa garums 35—42 centimetrs, svars 121—130 g.

Palmu žagata ir līdzīga Eiropas žagatai (*Pica pica*), tikai ir nedaudz mazāka un slaidāka, bet tās knābis ir relatīvi biezāks un masīvāks. Raksturīga ļoti gara aste. Tās apspalvojums ir melns. Spalvām raksturīga smalka, zīdaina struktūra. Saules gaismā apspalvojumam piemīt violets, metālisks spīdums. Astes spalvām raksturīgs silts, tumši brūns tonis. 

Pieaugušiem putniem knābis ir melns, bet jaunajiem putniem tas ir gaiši rozā ar melnu galu. Nāsis pilnībā segtas ar īsām spalviņām. Kājas ir melnas, bet acis var būt dažādās krāsās, visbiežāk tās ir violetas, sarkanas vai tumši zilas.

## Barošanās
Palmu žagata ir visēdāja un barojas ar visu, ko var atrast. Tās pulcējas baros, kuros ir 10 vai vairāk putnu, un kopīgi dodas barības meklējumos. Tāpat kā citas žagatas, palmu žagata soļos pārvietojas pa zemi un meklē kukaiņus un citus bezmugurkaulniekus. Tā barojas arī ar maitas gaļu. Palmu žagata ēd arī augļus, īpaši tā ir iecienījusi eļļas palmas (*Elaeis guineensis*) augļus. Pa zemi palmu žagata var ne tikai soļot, bet arī salīdzinoši ātri skriet, lai ķertu lidojošos kukaiņus, kas lielo zālēdāju iztraucēti paceļas gaisā. Reizēm palmu žagata iekārtojas uz lielo dzīvnieku mugurām, lai ķertu kukaiņus.

## Ligzdošana
Palmu žagata ligzdas visbiežāk iekārto palmu kokos, bet tā var būt arī citos kokos. Ligzdas būvniecībai tā izmanto palmu lapu šķiedras un zāles stiebrus, to visu sacementējot kopā ar dubļiem. No iekšpuses ligzda tiek izklāta ar palmas stumbra šķiedrām. Ligzdot palmu žagta sāk martā vai aprīlī. Dējumā ir 3—7 olas, tās ir gaiši zilas vai zaļganzilas ar dažiem brūniem raibumiņiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Palmu žagatas foto (pbase.com)
* Palmu žagatas foto (flickr.com)
* Palmu žagatas jauno putnu foto (shutterstock.com)
* Palmu žagatas foto (oiseaux.net)
* Palmu žagtas foto un video  (ibc.lynxeds.com)
* [The conspicuous juvenile bill coloration in the Piapiac Ptilostomus afer](http://www.bioone.org/doi/abs/10.1648/0273-8570(2005)076%5B0090:TCJBCI%5D2.0.CO%3B2)
* Piapiac (Ptilostomus afer) (Linnaeus, 1766)
Zilspārnu žagatas

**Zilspārnu žagatas** (*Cyanopica*) ir viena no vārnu dzimtas (*Corvidae*) ģintīm, kas apvieno divas sugas.

Ilgu laiku pastāvēja uzskats, ka zilspārnu žagatu ģintī ir tikai viena suga, tomēr pēdējo gadu DNS pētījumi pierādīja, ka Eiropā dzīvojošās Pireneju zilspārnu žagatas (*Cyanopica cooki*) un Āzijas zilspārnu žagatas (*Cyanopica cyana*) nav viena suga, bet divas atšķirīgas sugas.

Zilspārnu žagatas abas sugas dzīvo ļoti tālu viena no otras. Viena populācija dzīvo Eiropas rietumos Spānijā un Portugālē, otra Āzijas austrumos Ķīnā, Korejā, Japānā un Mongolijas ziemeļos. Zilspārnu žagatas apmetas skujkoku un jauktu koku mežos vai parkos.

## Izskats
[thumb|left|160px|[Zilspārnu žagata (*Cyanopica cyana*), foto uzņemts Japānā]]
Ārēji abas sugas ir ļoti līdzīgas, tieši tādēļ tās ilgu laiku uzskatīja par vienu sugu. Zilspārnu žagtas ķermeņa garums ir 34—35 cm garš, astes garums apmēram 19—20 cm, svars 65—75 g. Kā jau visām žagatām aste ir puse no visa ķermeņa. Tās vizuāli atgādina Eiropas žagatu (*Pica pica*), tikai ķermenis ir nedaudz slaidāks, kā arī tās knābis un kājas ir proporcionāli mazākas un slaidākas.

Ķermeņa apspalvojums ir gaiši pelēks, galvas virsa melna ar metālisku spīdumu. Pakakle balta. Spārni un aste jūras zilizaļā krāsā.

## Klasifikācija
***Zilspārnu žagtu ģints** (*Cyanopica*)
** Pireneju zilspārnu žagata (*Cyanopica cooki*)
** Zilspārnu žagata (*Cyanopica cyanus*)

## Atsauces
Midzuho

**Midzuho** (; *Mizuho Kichi*) ir slēgta Japānas polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies Karalienes Modas Zemē  augstumā uz Midzuho plato  no Licova-Holma līča piekrastes un  no vissezonas bāzes stacijas Šovas. Izveidota 1970. gadā kā vasaras polārstacija, no 1976. līdz 1986. gadam darbojās kā vissezonas stacija. Slēgta 1987. gadā, periodiski tiek izmantota meteoroloģisko un glacioloģisko novērojumu veikšanai, kā arī kā tranzīta punkts ceļā uz iekškontinentālo Domufudži staciju.

Stacijas kopējā platība ir ap , kas ietver dzīvojamo ēku, novērojumu korpusu, noliktavu un citas ēkas. Stacija sasniedzama no Šovas ar sniega motocikliem 3-4 dienās vasarā un 6-7 dienās ziemā. Stacijas lielākā daļa klāta ar sniega segu, kas pastāvīgi palielinās. Stacijā uzstādītas automatizēta meteostacija.

## Atsauces
Gaišzilais sīlis

**Gaišzilais sīlis** jeb **pīniju sīlis** (*Gymnorhinus cyanocephalus*) ir vārnu dzimtas (*Corvidae*) putnu suga, kas ir vienīgā suga **gaišzilo sīļu ģintī** (*Gymnorhinus*). Ģeogrāfisko variāciju nav.

Gaišzilais sīlis dzīvo Ziemeļamerikas rietumu daļā, sākot ar Oregonas centrālo daļu, līdz Kalifornijai ziemeļos un uz austrumiem līdz Oklahomas rietumiem. Tas ir sastopams kalnos, kuros aug pīniju priedes: Kolorado pīnijas (*Pinus edulis*) un vienlapas pīnijas (*Pinus monophylla*).

## Izskats
thumb|180px|left|Gaišzilajam sīlim pavēdere ir gaišāk pelēka kā pārējais apspalvojums
Gaišzilais sīlis, salīdzinot ķermeņa proporcijas un auguma izmērus, ir vislīdzīgākais riekstrozim. Arī ekoloģisko nišu abi ieņem līdzīgu. Ķermeņa garums 26—29 cm, spārnu plētums 44—48 cm, svars tēviņam apmēram 111 g, mātītei 99 g.

Gaišzilā sīļa apspalvojums ir zilipelēks, tā galva ir tumšāk pelēka, bet pakakle un pavēdere gaišāka. Kājas un knābis melni. Gaišzilais sīlis ir vienīgais putns vārnu dzimtā, kuram nāsis nav segtas ar spalviņām.

## Uzvedība
Gaišzilie sīļi ir ļoti sabiedriski putni. Tie parasti veido barus, kas var būt arī ļoti lieli, līdz pat 250 un vairāk putniem. Kamēr bars barojas, daži indivīdi paliek sardzē, uzmanot, vai netuvojas putnu ienaidnieki. Gados, kad priedēm ienākas maz sēklu, gaišzilie sīļi neligzdo vai ligzdo tikai daži pāri. 

## Barība
Galvenā gaišzilā sīļa barība ir pīniju priežu sēklas. Parasti tiek izmantotas Kolorādo pīniju sēklas un vienlapu pīniju sēklas. Pīniju sēklas ir smagas un barojošas, tām nav priežu sēklām raksturīgo spārniņu. Sēklas neizplatās ar vēju, līdz ar to gaišzilais sīlis ir galvenais pīniju sēklu izplatītājs dabā. Tie ēd arī augļus un ogas, kukaiņus, sienāžus, zirnekļus un citus bezmugurkaulniekus.

## Ligzdošana
thumb|240px|Gaišzilais sīlis ir galvenais pīniju priežu sēklu izplatītājs dabā
Ligzdošana notiek kolonijās, bet vienā kokā ir tikai viena ligzda. Parasti ligzdas vīšanai tiek izvēlēts ozols vai priede. Ligzdot gaišzilais sīlis sāk janvārī vai februārī. Šajā laikā sīļu bars sadalās 2 daļās: ligzdojošie pāri un jaunie putni, kas vēl neligzdo. Dzimumbriedumu gaišzilais sīlis sasniedz apmēram 1,5—2 gadu vecumā. 

Pieaugušie putni veido monogāmus pārus, kuriem ir ilgstošas pāru attiecības, bet arī ligzdošanas laikā pāris vai perēšanas laikā tikai tēviņš nakšņo kopā ar baru, un katru rītu viss bars kopīgi barojas apmēram 1,5 stundas. Dējumā parasti ir 3—5 olas. Inkubācijas periods ilgst 17 dienas. Perē tikai mātīte, bet tēviņš mātīti tikmēr baro. Barība tiek pienesta ligzdas tuvumā uz kāda zara, tad tēviņš sauc mātīti ēst. Mātīte paņem barību un tūlīt atgriežas ligzdā. Pirmās 6 dienas, lai mazuļi nesaltu, mātīte tos nepamet, bet tēviņš visus turpina barot ar priežu sēklām. Apspalvojums putnēniem izaug 21 dienas vecumā. Vēlāk putnēnus baro abi vecāki, bet, līdzko tie sasnieguši izlidošanas vecumu, tos var pabarot ikviens garām lidojošais pieaugušais gaišzilais sīlis no kolonijas. Arī pēc izlidošanas jaunie gaišzilie sīļi tiek baroti apmēram 8 dienas, pēc tam tie mācās sameklēt barību paši.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Pinyon Jay
* Gaišzilā sīļa foto galerija  (vireo)
Midzuho plato

**Midzuho plato** (; *Mizuho Kōgen*) ir līdz 2460 m augsta Polārā plato daļa dienvidos no Prinča Olava krasta Karalienes Modas Zemē. Rietumos to norobežo Karalienes Fabiolas kalni. Apvidu 1960. gada novembrī un decembrī pētīja Japānas antarktiskā ekspedīcija un nosauca vienā no Japānas senajiem nosaukumiem "Midzuho".

Plato vidienē 2230 m augstumā no 1970. līdz 1987. gadam darbojās japāņu polārstacija Midzuho.

## Atsauces
Arsēns Vengers

**Arsēns Vengers**, OBE (; ; dzimis  Strasbūrā) ir Francijas futbola treneris. Viņš ir panākumiem bagātākais *[[Arsenal FC|Arsenal]]* treneris pēc izcīnīto trofeju skaita, kā arī visilgāk strādājušais kluba treneris. Vengers kļuva par pirmo menedžeri, kurš nav brits, kurš izcīnījis divus titulus vienā sezonā, kas viņam izdevās 1998. un 2002. gadā. 2004. gadā viņš kļuva par vienīgo treneri, kam visas Premjerlīgas sezonas laikā nenācās zaudēt ne spēli. Vengers ir plaši pazīstams kā viens no pasaules labākajiem futbola treneriem pēc panākumiem ar *[[AS Monaco FC|AS Monaco]]* un *[[Arsenal FC|Arsenal]]*. Bijušais *Arsenal* viceprezidents Deivids Deins viņu nosauca par "brīnumdari" par viņa tālredzīgajām vadības prasmēm un sasniegumiem futbolā.
Vengeram ir grāds elektrotehnikā un maģistra grāds ekonomikā, kas iegūts Strasbūras Universitātē. Viņš brīvi pārvalda franču, vācu un angļu valodu, kā arī daļēji itāļu, spāņu un japāņu valodu.

## Sasniegumi

### Spēlētāja karjera
**Strasbourg**

* Francijas 1. divīzija: 1978—79

### Trenera karjera
**Monaco**

* Francijas 1. divīzija: 1987—88
* Coupe de France: 1990—91

**Nagoya Grampus**

* Imperatora kauss: 1995
* Japānas Superkauss: 1996

**Arsenal**

* Anglijas Premjerlīga: 1997—98, 2001—01, 2003—04
* FA kauss: 1997—98, 2001—02, 2002—03, 2004—05, 2013—14, 2014—15, 2016—17
* FA Community Shield: 1998, 1999, 2002, 2004, 2014, 2015, 2017

**Individuālie sasniegumi**

* Japānas J līgas gada labākais treneris: 1995
* Anglijas Premjerlīgas sezonas labākais treneris: 1997—98, 2001—02, 2003—04
* Pasaules labākais treneris: 1998
* Francijas gada treneris: 2008

## Atsauces

## Ārējās saites

* Arsēna Vengera profils Arsenal.com 
* Arsēna Vengera profils BBC Sport
1550. gads

**1550. gads** () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.

## Notikumi
* 6. janvāris — spāņu kapteinis Ernando de Santana Kolumbijas teritorijā, Dienvidamerikā, dibināja pilsētu Valleduparu.
* 7. februāris — par 221. Romas pāvestu tika pasludināts Jūlijs III.

## Dzimuši
* 17. jūnijs — Šarls IX, Francijas karalis. Karaļa valdīšana saistās ar "Bērtuļa nakti", hugenotu masveidīgu iznīcināšanu. (miris 1574.)
* 4. oktobris — Kārlis IX (*Karl IX*), Zviedrijas karalis (miris 1611.)

## Miruši
* 11. oktobris — Georgs Pencs, vācu mākslinieks, grafiķis, Albrehta Dīrera skolnieks. (dzimis 1500.)
Nāgālenda

**Nāgālenda** () ir viens no Indijas štatiem, valsts ziemeļaustrumu daļā. Nāgālenda robežojas ar Arunāčalu Pradēšu ziemeļos, ar Asamu rietumos un ar Manipuru dienvidos, kā arī ar Mjanmu austrumos. Štata platība ir 16 579&nbsp;km², pēc 2011. gada datiem štatā dzīvoja 1 980 602 iedzīvotāji. Nāgālendas administratīvais centrs ir Kohīma, bet lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita ir Dimāpura. Štats ir sīkāk sadalīts 12 apgabalos.

Štatu apdzīvo 16 dažādas ciltis, katra ar savu valodu un kultūru. Štata oficiālā valoda ir angļu valoda, un tas ir viens no trijiem Indijas štatiem, kuru populārākā releģija ir kristietība.

## Ārējās saites
Anna Marja Jopeka

**Anna Marja Jopeka** (, dzimusi ) ir poļu mūziķe un dziedātāja. Viņa 1997. gadā ar dziesmu "*Ale jestem*" pārstāvēja Poliju Eirovīzijas dziesmu konkursā. Šajā konkursā Jopeka ieguva 11. vietu 25 dalībnieku konkurencē.
Kaiju dzimta

**Kaiju dzimta** (*Laridae*) ir tārtiņveidīgo kārtas (*Charadriiformes*) kosmopolītiska jūrasputnu dzimta. Tā apvieno 101 sugu, kas tiek iedalītas 22 ģintīs un 3 apakšdzimtās (kaiju apakšdzimta (*Larinae*), zīriņu apakšdzimta (*Sterninae*) un smēlējzīriņu apakšdzimta (*Rynchopinae*)). 

Līdz pat 21. gadsimtam lielākā daļa kaiju dzimtas sugu tika klasificētas kaiju ģintī (*Larus*), bet attīstoties ģenētiskajiem pētījumiem, dzimtas sistemātika ir ievērojami mainījusies un ir izveidotas vairākas jaunas ģintis. Agrāk kaiju dzimtā izdalīja arī klijkaiju apakšdzimtu (*Stercorariinae*), bet pēc jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem tā izdalīta kā atsevišķa dzimta.

## Latvijā
No 22 kaiju dzimtas ģintīm Latvijā novērotas 12 ģintis: kaijas (*Larus*), trīspirkstu kaijas (*Rissa*), ķīri (*Chroicocephalus*), šķeltastes ķīri (*Xema*), sārtās kaijas (*Rhodostethia*), zivju kaijas (*Ichthyaetus*), mazie zīriņi (*Sternula*), lielie zīriņi (*Hydroprogne*), purva zīriņi (*Chlidonias*), zīriņi (*Sterna*) un cekulzīriņi (*Thalasseus*).

Latvijā dzīvo vai vismaz vienu reizi ir novērotas 25 kaiju dzimtas sugas: kajaks (*Larus canus*), sudrabkaija (*Larus argentatus*), reņģu kaija (*Larus fuscus*), melnspārnu kaija (*Larus marinus*), Kaspijas kaija (*Larus cachinnans*), Vidusjūras kaija (*Larus michahellis*), Kamčatkas kaija (*Larus schistisagus*), lielā polārkaija (*Larus hyperboreus*), mazā polārkaija (*Larus glaucoides*), zivju kaija (*Ichthyaetus ichthyaetus*), melngalvas kaija (*Ichthyaetus melanocephalus*), acteku kaija (*Leucophaeus atricilla*), lielais ķīris (*Chroicocephalus ridibundus*), mazais ķīris (*Hydrocoloeus minutus*), trīspirkstu kaija (*Rissa tridactyla*), sārtā kaija (*Rhodostethia rosea*), šķeltastes ķīris (*Xema sabini*), mazais zīriņš (*Sternula albifrons*), lielais zīriņš (*Hydroprogne caspia*), melnais zīriņš (*Chlidonias niger*), baltspārnu zīriņš (*Chlidonias leucopterus*), baltvaigu zīriņš (*Chlidonias hybridus*), upes zīriņš (*Sterna hirundo*), jūras zīriņš (*Sterna paradisaea*) un cekulzīriņš (*Thalasseus sandvicensis*). 
Visbiežāk sastopamās kaijas Latvijā ir lielais ķīris, sudrabkaija un kajaks.

## Sistemātika
**Kaiju dzimta** (*Laridae*)
*Kaiju apakšdzimta (*Larinae*)
**Amerikas kaijas (*Leucophaeus*)
**Galapagu kaijas (*Creagrus*)
**Kaijas (*Larus*)
**Ķīri (*Chroicocephalus*)
**Mazie ķīri (*Hydrocoloeus*)
**Sārtās kaijas (*Rhodostethia*)
**Sniega kaijas (*Pagophila*)
**Šķeltastes ķīri (*Xema*)
**Trīspirkstu kaijas (*Rissa*)
**Zivju kaijas (*Ichthyaetus*)
*Smēlējzīriņu apakšdzimta (*Rynchopinae*)
**Smēlējzīriņi (*Rynchops*)
*Zīriņu apakšdzimta (*Sterninae*)
**Baltie zīriņi (*Gygis*)
**Brūnspārnu zīriņi (*Onychoprion*)
**Cekulzīriņi (*Thalasseus*)
**Inku zīriņi (*Larosterna*)
**Kāpu zīriņi (*Gelochelidon*)
**Lielie zīriņi (*Hydroprogne*)
**Lielknābja zīriņi (*Phaetusa*)
**Mazie zīriņi (*Sternula*)
**Pelēkie zīriņi (*Anous*)
**Purva zīriņi (*Chlidonias*)
**Zīriņi (*Sterna*)

## Atsauces

## Ārējās saites
*Putni dabā 
*Olēdāju putnu ligzdu meklēšanas metodes 
*Redzēt.lv: Kaiju dzimta
*Rudy's Gull-index
*IBC: Gulls (Laridae) 
*Kaiju fotogalerija, sakārtota pa sugām
Jūras transgresija

[thumb|right|250px|Transgresija: [Bēringija|Bēringa zemes tilta izzušana starp Āziju un Aļasku]]
**Jūras transgresija** (no  "pāri iet") ir ģeoloģisks process, kurā paaugstinās jūras līmenis, krasta līnija pārvietojas uz augstākām vietām, izraisot sauszemes applūšanu. Transgresija var rasties sauszemes nogrimšanas vai jūras baseina piepildīšanās ar ūdeni (vai samazinoties baseina tilpumam) rezultātā.

Transgresijai pretējs process ir **regresija**, kurā jūras līmenis pazeminās attiecībā pret sauzsemi, un agrākais jūras dibens nosusinās. 

Transgresiju un regresiju var izraisīt tektoniski notikumi, piemēram, kalnu veidošanās, dažādas klimata maiņas, piemēram, ledus laikmeti, vai izostaziskas izmaiņas pēc ledāja nokušanas.

Spilgtākais piemērs transgresijai ir krīta periodā jūras dibena izplešanās, kā rezultātā Atlantijas okeāns kļuva seklāks. Tā kā samazinājās pasaules okeāna baseina tilpums, tad jūras līmenis cēlās visur. Lielu sauszemes daļu vietās Ziemeļamerikā, Eirāzijā un citur izveidojās jaunas jūras. Jūras regresijas piemērs ir pleistocēna ledus periodi, kuru laikā ledājos uzkrājās okeānu ūdens. Rezultātā jūras līmenis nokritās par 120 metriem, atsedzot Bēringa zemes tiltu starp Āziju un Aļasku.

Liecības par transgresiju vai regresiju senatnē var iegūt, pētot nogulumiežu facijas, jo nogulumu sastāvs atšķiras dažādos procesos. Piemēram, rupji smilšu graudi nosēžas krastu tuvumā, augstu enerģiju vidē; savukārt smalkas daļiņas, tādas kā dūņas vai karbonātu dubļi, nosēžas tālāk no krasta, dziļumā, mazāk kustīgos ūdeņos. Tadējādi par transgresiju var spriest, ja nogulumos virs rupjākām daļiņām seko slāņi ar smalkākām daļiņām. Regresijas gadījumos ir pretēji: dziļūdens facijas mainās uz piekrastes facijām. Regresijas nosēdumu augšējos slāņus var ietekmēt vēlāka erozija, tāpēc reizēm tie tiek izjaukti.
Sojas krasts

**Sojas krasts** (; *Sōya Kaigan*; ) ir ap 150 km garš Licova-Holma līča austrumu krasts Karalienes Modas Zemē Austrumantarktīdā. Stiepjas no Flatungas glečera ziemeļos līdz Širases glečerim līča dienvidos. Ziemeļaustrumos robežojas ar Prinča Olava krastu, rietumos — ar Prinča Haralla krastu. Krastu atklāja un nokartēja Larsa Kristensena ekspedīcija 1936.-1937. gados, bet detālāk pētīja Japānas antarktiskās ekspedīcijas kopš 1957. gada, kas krastu nosauca par godu ekspedīcijas kuģim *Sôya*.

Piekrastē daudz nelielu klinšainu saliņu, lielākās no kurām ir Flatveras, kurās izvietojusies japāņu polārstacija Šova. Krasta vidusdaļā Langhovdes oāze.

## Atsauces
Alegorija

[thumb|250px|Autors nezināms."Tiesas alegorija", ([1560), audekls, eļļa, Strasbūras vēstures muzejs.]]
[thumb|250px|[Džulio Romano. "Alegorija par nemirstību", (1540).]]
[thumb|250px|[Korredžo, "Jupiters un Antiope", (1523), 190 x 124 cm, audekls, eļļa, Parīze, Luvra.]]

**Alegorija** ir vēsturiskā žanra paveids, kurā notikumus un parādības atspoguļo simboliski, nevis stāstoši. Alegorija vēstījumu padara vispārīgu. Alegorija ir visa tēlojuma aina, kas jāsaprot pārnestā nozīmē. Alegorijas kļuva ļoti izplatītas 17.—18. gadsimtā.

Literatūrā alegorija ir kādas (parasti sabiedriskas) parādības aizstāšana ar citu līdzīgu (parasti dabas) parādību; daiļdarbus, kuru pamatā ir alegorija, sauc par alegorijām, bet tēlus — par alegoriskiem tēliem.

Bieži vien alegoriskas figūras atšķiršanai no reālas personas ir vajadzīgas priekšzināšanas. Sākot ar renesanses laikmetu, simbolus atšķirt palīdzēja speciāli izdoti leksikoni un ilustrētas vārdnīcas. 17. gadsimta klasicisma perioda mākslinieki, pievēršoties alegoriskiem sižetiem, ievēroja līdzīgus paņēmienus, kā gleznojot vēsturiskās ainas. Tie bija liela formāta darbi ar tajos attēlotiem alegoriskiem personāžiem, kuru ķermeņi bija daļēji atkailināti, it kā veidoti no citas matērijas, ar pārlaicīgiem tērpiem, ikdienišķa apģērba vietā redzot drapērijas. Bieži vien šiem personāžiem ir spārni, norādot uz metaforisko tēlu. Šīs pazīmes palīdz saprast un pat bez ielūkošanās rakstos uzminēt, ka attēlotā figūra ir alegorija.

Reizēm alegorijas var būt sastopamas arī vēsturiskā žanra darbos, kas visbiežāk novērojams Francijā tapušos darbos, kas nepieder pie klasicisma mantojuma.

## Dažu simbolu atšifrējums alegorijās

### Svētie
Viduslaikos reliģiskā glezniecība pieradināja ticīgos pēc simboliem atpazīt svētos. Jāņa Kristītāja simbols bija jērs, svētā Pētera — atslēgas, svētajam Erasmam bija izlaistas zarnas, bet svētajam Bartolomejam — nodīrāta āda.

### Antīkie dievi
Antīko dievu simboli: vecs vīrs ar izkapti — Saturns, vīriešu kārtas radība ar trijzaru dakšu — Neptūns, bārdains vīrs ar ērgli un zibeni — Jupiters.

### Ideju un tikumu personifikācijas
Sieviete ar zobenu un svariem simbolizē taisnību, tieslietas, bet sieviete, kas rokās tur čūsku ieskautu spoguli — piesardzību. Gara auguma veci vīri ar urnām un niedru vainagiem simbolizē iznīcību.

## Izmantotā literatūra
* Lanerī-Dažāna, Nadēza. Glezniecības enciklopēdija. Rīga:Jumava, 2006. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Sid Meier's Civilization V

***Sid Meier's Civilization V*** (arī ***Civilization 5***) ir *[[Firaxis]]* izstrādāta un 2010. gadā izlaista gājienu stratēģijas videospēle. Standarta spēlei sākoties ir 4000. gads p.m.ē., spēlētāja rīcībā ir viens karotājs un vienība pilsētas izveidošanai. Spēles gaitā spēlētājam jāizpēta pasaule, iepazīstot citu civilizāciju vadoņus, jāiegūst kontrole pār dažādiem resursiem un jāizpēta jaunas tehnoloģijas, kuras atklājot spēlētājs iegūst dažādas jaunas iespējas (piemēram, pieeju jauniem resursiem, vienībām un ēkām). Spēles mērķis ir izveidot savu impēriju. Spēlē ir pieci dažādi uzvaras nosacījumi — visi citi spēlētāji zaudē savas galvaspilsētas, spēlētājs pieņem visas sociālās politikas piecās grupās no astoņām un uzbūvē utopijas projektu, spēlētājs uzbūvē kosmosa kuģi, spēlētājs uzvar ANO vēlēšanās vai vienkārši viņam ir augstākais punktu skaits 2050. gadā. Spēlētājs var arī izveidot spēli ar citādiem nosacījumiem. Spēlē ir pieejamas 18 dažādas civilizācijas, kā arī iespējas nopirkt vēl papildu civilizācijas. Katrai no civilizācijām ir viena vai divas unikālās vienības, kas aizstāj kādu no standarta vienībām, otras vienības vietā dažām civilizācijām ir unikāla celtne. Visām civilizācijām ir arī sava īpašā spēja.

## Civilizācijas

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa 
* Izstrādātāja mājaslapa
Kaijas (nozīmju atdalīšana)

**Kaijas** var būt:
* kaijas — kaiju dzimtas putnu ģints;
* Kaijas (Valmieras pagasts) — apdzīvota vieta Valmieras pagastā.
Kaija

**Kaija** var būt:

* Kaiju dzimtas putns;
* "Kaija" — SIA "Karavela" zivju konservu zīmols;
* Kaija (luga) — Antona Čehova luga.

## Citas nozīmes
* Kaija (personvārds)
Domufudži

**Domufudži** (; *Dōmu Fuji Kichi*, ) ir Japānas vasaras polārstacija Antarktīdā, Karalienes Modas Zemē. Atrodas uz otra augstākā Polārā plato paaugstinājuma — Valkīras leduskupola 3810 m vjl ~800 km no piekrastes un 1400 km no Dienvidpola. Izveidota 1995. gadā  no japāņu bāzes stacijas Šovas un nosaukta pēc Valkīras leduskupola japāņu nosaukuma (Fudzi leduskupols) par **Domufudži novērojumu bāzi** (, *Dōmu Fuji Kansoku Kyoten*). 2004. gadā pārdēvēta par Domufudži staciju.

Stacija sastāv no 8 ēkām ar kopējo platību 407 m², lielākā daļa no kurām atrodas zem sniega. Stacija izveidota ledus dziļurbuma projekta veikšanai. 1996. gadā tika sasniegts  dziļums, kas ļauj iegūt  gadus vecus ledus paraugus. Otrs urbšanas projekts tika sākts 2003. gadā un četru sezonu laikā tika sasniegts 3035,22 m dziļums, kas atbilst  gadu senai pagātnei.

## Atsauces
Pastorāle

[thumb|250px|[Fransuā Bušē, "Rudens pastorāle", 1749, audekls, eļļa, 259,5 x 198,6cm, Londona, Vollesa kolekcijas muzejs]]

**Pastorāle** ir sadzīves žanra paveids, kurš mākslas darbos tiek attēlots kā idealizēta lauku ainava ar idillisku un šķietami bezrūpīgu ganu un dzīvnieku dzīves attēlojumu, dažreiz sižetā iesaistot arī sengrieķu meža dievības.

Idealizētu pastorālu ainavu pirmsākumi ir atrodami helēņu kultūrā Senās Grieķijas civilizācijā, kā arī Senajā Romā gleznojumos uz sienām. Renesanses laikā atdzima interese par pastorāli Itālijā, kur iedvesmojās no itāļu dzejnieka Jakopo Sannazaro aprakstiem viņa darbā "Arkādija", kas ir pirmā poēma — pastorāle dzejā. Viens no šī žanra aizsācējiem un iedvesmotājiem tajā laikā bijis gleznotājs Džordžone un viņa darbs "Pastorālais koncerts". Vēlāk, 17. — 18. gadsimtā Francijā, kas ir uzskatāms par pastorāles kā žanra uzplaukuma laiku un vietu, tai bija pievērsušies vairāki franču mākslinieki, kuru vidū ir minami Nikolā Pusēns, Klods Lorēns un Antuāns Vato.

Pastorāle kā žanrs ir saistīts ar sadzīves žanru un ainavas žanru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Batālais žanrs

[thumb|250px|[Žans Luijs Ernests Mesonjē."Parīzes aplenkums", (1884), batālais žanrs, alegorija, 54 x 71 cm, audekls, eļļa, Parīze, Orsē muzejs.]]
[thumb|250px|[Jaroslavs Vešins. "Bulgāri ieņem turku pozīcijas", (1912), audekls, eļļa.]]

**Batālija** ir tēlotājas mākslas žanrs vai šī žanra atsevišķs mākslas darbs, kurā attēlo kompozīcijā sakārtotus kaujas ainu un frontes dzīves motīvus.

Mākslinieku, kas darbojas batālajā žanrā, sauc par batālistu.

Batāliju žanra galvenās tēmas ir kājnieku un jūras kauju, kā arī karagājienu ainas. Batāliju darbos tiek attēlota kauju varonība, raksturīgākie un nozīmīgākie kauju ainu momenti, kara darbības nozīme, kas to satuvina ar vēsturisko žanru, savukārt kara sadzīves ainas tiek bieži saistītas ar sadzīves žanru.

## Žanra attīstība
Batāliju motīvi ir atrodami jau senajās civilizācijās, par ko liecina gleznojumi uz sengrieķu vāzēm, senajos tempļos, kuros ir redzami kauju attēli, parādot mitoloģisko varoņu drošsirdību. Motīvi ir redzami arī reljefos uz Senās Romas triumfa arkām — imperatoru uzvaras un karagājieni. Viduslaikos kaujas bija raksturīgi attēlot grāmatu miniatūrās, uz gobelēniem, paklājiem, arī uz ikonām. Batāliju kā žanra veidošanās ir attiecināma uz 16. gadsimtu. Renesanses laikā Itālijā tika radīti pirmie reālistiskie kauju atainojumi, pakāpeniski pārejot no oficiālajām batālijām uz reālu kara epizožu atainošanu. Krievijā batāliju žanrs sāka attīstīties ar 17. gadsimtu, kas ir saistīts ar Pētera I uzvaru laiku, vēlāk aktualizējās Pirmā un Otrā pasaules kara laikā un pēc tā.

## Batālijas latviešu mākslā
Žanrs sācis veidoties 19. gadsimtā, batāliju žanrā darbojušies gleznotāji Jānis Staņislavs Birnbaums, Kārlis Veidemanis un Kārlis Baltgailis.
 
## Atsauces

## Ārējās saites
1549. gads

**1549. gads** () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.

## Notikumi
* 29. marts — tika dibināta Salvadora, pirmā Brazīlijas galvaspilsēta.
* 15. augusts — Kagosimas pilsētā Japānā ieradās katoļu misionārs, jezuīts, Francisks Ksavers.

## Dzimuši
* 17. jūnijs — Frančesko Bassano, renesanses laika itāļu gleznotājs. (miris 1592.)
* 1. novembris — Anna no Austrijas, Spānijas un Portugāles karaliene. (mirusi 1580.)

## Miruši
* 10. novembris — Pāvils III, Romas pāvests. (dzimis 1468.)
Tatāru valoda

**Tatāru valoda** (*татарча*, *tatarça*, تاتارچا) ir tjurku valoda, kurā galvenokārt runā tatāri. Visradnieciskākā ir baškīru valoda, ar kuru ir daļējas fonētiskas un gramatiskas atšķirības. Tatāru valoda ir oficiālā valoda Krievijas Tatarstānas Republikā. Šajā valodā runā arī daudzi cilvēki, kas dzīvo Rumānijā, Bulgārijā, Turcijā un Ķīnā. Tiek lēsts, ka tatāru valoda ir dzimtā valoda aptuveni 6,5 miljoniem cilvēku.

## Rakstība
* Tatāru alfabēts kirilicā

* Tatāru alfabēts latīņu rakstībā 

## Atsauces

## Ārējās saites
Nerons

**Nerons Klaudijs Cēzars Augusts Germāniks** (, dzimis , miris ) bija Romas impērijas valdnieks no  līdz . Viņš bija piektais Romas imperators, iepriekšējā imperatora Klaudija padēls, kā arī pēdējais Jūliju-Klaudiju dinastijas imperators.

## Dzīvesgājums
Nerons ir dzimis , viņa tēvs bija Gnejs Domīcijs Ahenoberbs, bet māte — Agripīna Jaunākā. Par Romas imperatoru viņš kļuva 54. gadā pēc viņa audžutēva un iepriekšējā imperatora Klaudija nāves.

Nerons bija pēdējais Jūliju-Klaudiju dinastijas imperators. Valdīšanas laikā Nerons lielu uzmanību pievērsa diplomātijai un tirdzniecībai, kā arī veicinājis kultūras dzīvi, būvējot dažādus teātrus un popularizējot sporta sacensības un pasākumus. Viņš ir slavens ar tirāniju un izšķērdību. Vēsturē Nerons iegājis arī kā persona, kas  esot izraisījusi Lielo Romas ugunsgrēku, lai gan vēsturnieki apšauba šī fakta patiesumu. Pēc ugunsgrēka viņš uzsāka kristiešu vajāšanu, kurus pasludināja par vainīgajiem tā izraisīšanā.

Nerona laikā Romas impērija izcīnīja karu ar Partas impēriju, tika apspiesta Būdikas sacelšanas Britānijā, tika anektēta Bosporas valsts. Iesākās Pirmais jūdu-romiešu karš. Sacelšanās Gallijā un Hispānijā noveda pie Nerona varas krišanas. 68. gadā notika valsts apvērsums, kuru organizēja romiešu senatori.  Nerons izdarīja pašnāvību. Pēc Nerona nāves valstī iestājās juku laiki jeb tā sauktais Četru imperatoru gads.

## Atsauces

## Ārējās saites
Veckalsnava

**Veckalsnava** ir ciems Madonas novada Kalsnavas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos Kalsnavas ezera krastā pie autoceļa P37  no pagasta centra Jaunkalsnavas,  no novada centra Madonas un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies  ap kādreizējo Rīgas arhibīskapa vasaļa pili (*Calcenoide*) un vēlāk — Veckalsnavas muižas *(Alt-Kalzenau)* centru.

## Vēsture
thumb|280px|left|Veckalsnavas muižas kungu māja pirms 1905. gada

1905. gada revolūcijas laikā 1905. gada 28. novembrī vietējiem LSDSP kaujas pulciņa biedriem tika dots rīkojums apbruņoties un sapulcēties Veckalsnavas mežā, lai iznīcinātu Brimmera muižu, kurā bija apmetušies soda ekspedīcijas karavīri. Tikšanās vieta tika nozīmēta pie Kalsnavas kapsētas. Veckalsnavas muižu ielenca ap 3000 kaujinieku, taču kazaki atteicās padoties. 

30. novembrī kazaki no aplenktās Veckalsnavas vairākas reizes neveiksmīgi centās izlauzties uz Stukmaņu pusi. 1. decembra rītā kazaki pārgāja uzbrukumā uz Bērzaunes puses pozīcijām, taču sacelšanās dalībnieki uzbruka kazakiem no mugurpuses, revolucionāri ieņēma Veckalsnavas muižu un to nodedzināja.
## Iedzīvotāji
### Ievērojamas personības
* Herberts Zommers (1895—1983), latviešu aktieris un režisors. Latvijas PSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (no 1949. gada).

## Atsauces
Džeks Metloks

**Džeks Metloks** (, dzimis ) ir amerikāņu vēsturnieks, valodnieks un bijušais Amerikas Savienoto Valstu vēstnieks.

## Biogrāfija

Dzimis Ziemeļkarolīnā. 1950. gadā ar izcilību pabeidzis Djūka Universitāti, iegūstot bakalaura grādu. 1952. gadā Metloks ieguva maģistra grādu Kolumbijas Universitātē. Specializējies Krievijas vēsturē. No 1953. līdz 1956. gadam pasniedzis krievu valodu Dartmuntes koledžā.

Diplomātisko karjeru Metloks uzsāka 1956. gadā. Ārpus ASV darbojies vēstniecībās Austrijā, Vācijā, Padomju Savienībā, Ganā un Tanzānijā. Specializēšanās attiecībās ar Padomju Savienību ļāva viņam ieņemt ASV vēstnieka amatu Čehoslovākijā (1981 — 1983) un vēlāk ASV vēstnieka amatu Padomju Savienībā (1987 — 1991). 1986. gadā Čatokvas konferencē Jūrmalā nolasīja paziņojumu latviešu valodā, par to, ka ASV joprojām neatzīst Latvijas inkorporāciju Padomju Savienībā. Darbojies arī ASV prezidenta administrācijā jautājumos, kas bija saistīti ar ASV—PSRS attiecībām.

1991. gadā aizgājis no ASV diplomātiskā dienesta un pievērsies akadēmiskajai darbībai, kļūstot par diplomātijas profesoru vairākās augstskolās, publicistu un vairāku grāmatu autoru. Metloka grāmatu *Reagan and Gorbachev: How the Cold War Ended* ("Reigans un Gorbačovs: kā beidzās aukstais karš") 2006. gadā latviski izdeva izdevniecība "Atēna". Grīnsboro koledžas, Olbraitas koledžas, Konektikutas koledžas, kā arī Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktors.

Precējies, piecu bērnu tēvs. Metloks pārvalda angļu, krievu, čehu, franču, vācu un svahili valodu.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Džeka Metloka mājaslapa
Winamp

***Winamp*** ir multimediju atskaņotājs Windows bāzētiem datoriem, ko izstrādājusi kompānija *[[Nullsoft]]*, kas šobrīd ir AOL meitas uzņēmums. Tā ir slēgta koda bezmaksas izplatāmprogrammatūra, atbalsta lielu klāstu dažādu formātu, paplašināma ar spraudņiem un vizuālām tēmām. Viena no sākotnēji nozīmīgākajām iespējām bija tā grafiskā skaņas vizualizācija. Tai ir arī atskaņojamo failu saraksts un multimediju bibliotēkas iespējas.

Winamp pirmā versija parādījās 1997. gadā un valošais izstrādātājs bija Džastins Frankels. Atskaņotāja popularitāte strauji pieauga kopā ar popularitāti gūstošo MP3 failu apmaiņu.

2013. gada 20. novembrī AOL paziņoja, ka Winamp.com tiks atslēgts 20. decembrī un programma vairs nebūs lejupielādējama pēc šī datuma. Nākamajā dienā izplatījās baumas, ka *[[Microsoft]]* veic sarunas ar AOL par *Nullsoft* iegādi. Tomēr vēlāk, 2014. gada janvārī tika paziņots, ka AOL pārdevis *Nullsoft* Beļģijas tiešsaistes radio apkopošanas uzņēmumam *Radionomy*; šī darījuma finansiālie dati netika publiskoti.

## Atsauces
Plato (polārstacija)

**Plato** () ir neaktīva ASV polārstacija Austrumantarktīdā. Izvietota Polārajā plato  augstumā  no tuvākās piekrastes (Licova-Holma līča) un  no Dienvidpola. Stacijas izbūve sākta 1965. gada 13. decembrī, darboties sāka 1966. gada janvārī. Stacija funkcionēja nepārtraukti līdz 1969. gada 29. janvārim, kad tā tika iekonservēta. Staciju bija paredzēts ekspluatēt divus gadus, bet darbojās tā pilnus trīs gadus.

1960. gados Plato stacija bija visnomaļākā, augstākā un aukstākā stacija kontinentā. Lai arī absolūtais temperatūras minimums ir novērots Vostokas stacijā, Plato stacijā 1968. gada jūlijā tikusi novērota zemākā mēneša vidējā temperatūra −73,2&nbsp;°C.

Stacija tika izveidota no pieciem moduļiem, ko paredzētajā vietā nogādāja ar Hercules C-130 lidmašīnu. Papildus tika izbūvēti ārkārtas patvērums  no galvenās ēkas, telšu nometne, noliktava,  augsts meteoroloģisko novērojumu un sakaru tornis. Pie stacijas tika izbūvēts 3500 m garš sniega skrejceļš. Stacijas personāls sastāvēja no četru zinātnieku un četru jūras spēku inženiertehnisko darbinieku komandas.

Pētījumu un novērojumu programma ietvēra meteoroloģiju, radioloģiju, glacioloģiju, medicīnu, psiholoģiju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Reinis

**Jānis Reinis** (dzimis , miris ) bija latviešu aktieris. Viņš ir strādājis Latvijas Nacionālajā teātrī un Dailes teātrī, kā arī piedalījies vairākās filmās.

## Biogrāfija
Jānis Reinis piedzima 1960. gada 13. decembrī Obeļos, Lietuvā. Bērnību pavadījis Subatē.

1983. gadā Reinis pabeidza studijas Drāmas teātra kursā. Šajā pašā gadā uzsāka darbu teātrī, tēloja galveno lomu lugā "Princis un ubaga zēns". 1984. gadā tēloja Romeo lomu Šekspīra lugā "Romeo un Džuljeta". Džuljetu atveidoja Reiņa nākamā sieva Lāsma Kugrēna. 1987. gadā Reinis notēloja vēl vienu nozīmīgu lomu teātrī — muzikantu Klāvu izrādē "Tikai muzikants". Starp citām teātra lomām bija arī Skapēns Moljēra "Skapēna nedarbos', Ķencis "Mērnieku laikos" un Ješka "Hipnotiskajā braucienā".

Reinis attēlojis lomas vairākās kinofilmās un televīzijas seriālos. Pazīstamākā no tām ir Mārtiņa loma filmā "Rīgas sargi" (2007), kā arī Roberta loma populārajā Latvijas televīzijas seriālā "Sirdsmīļā Monika" (2000, 2015).

Reinis strādāja teātrī līdz pat 2010. gadam, kad nācās pamest darbu alkohola radīto problēmu dēļ. Tomēr pēc trim gadiem intervijā žurnālam "Privātā dzīve" viņš pastāstīja, ka no alkohola atkarības ir atbrīvojies. Viņš bija arī vēlreiz apprecējies — ar Vitu Frinbergu. No 2015. gada rudens Reinis strādāja par taksometra šoferi, kā arī bija iesaistījies ar aktiera darbu saistītos projektos.

2016. gada 26. augustā Reinis nomira pēkšņā nāvē 55 gadu vecumā.

## Filmas

## TV seriāli

## Atsauces

## Ārējās saites
* Jānis Reinis filmas.lv
* Jānis Reinis izrades.lv
Mets Deimons

**Metjū Peidžs Deimons** (; dzimis ) ir amerikāņu kinoaktieris un scenārists. 1998. gadā viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas un Zelta globusa balvas par scenāriju filmai "Krietnais Vils Hantings" (kopā ar Benu Afleku).

Pazīstamākās filmas, kurās ir tēlojis Mets Deimons, ir "Krietnais Vils Hantings" (1997), "Glābjot ierindnieku Raienu" (1998), "Dogma" (1999), "Talantīgais misters Riplijs" (1999), visās trīs kriminālkomēdijas par Oušena bandu daļās (2001, 2004, 2007), filmu sērijā par superaģentu Džeisonu Bornu (2002, 2004, 2007), "Atkritēji" (2006). Mets Deimons ir pazīstams filantrops, iesaistījies virknē labdarības projektu, tai skaitā ārpus ASV — Āfrikā, Haiti.

2007. gadā Metam Deimonam uzstādīta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.

## Filmogrāfija

## Ārējās saites
Francijas rokasbumbas izlase

**Francijas rokasbumbas izlase** ir komanda, kas pārstāv Franciju starptautiskās rokasbumbas spēlēs.

Francijas izlase ir piedalījusies astoņās olimpiskajās spēlēs (1992, 1996, 2000, 2004, 2008, , , ). Vislabākos panākumus tā sasniedza 2008. gadā Pekinā kā arī 2012. gadā Londonā un 2020. gadā Tokijā, kad kļuva par olimpiskajiem čempioniem. 2008. gada finālā tika uzvarēta Islandes izlase, kuras sastāvā spēlēja latviešu izcelsmes spēlētājs Aleksandrs Pētersons. Vēl 1992. gadā Barselonā tika izcīnīta bronzas medaļa, bet 2016. gadā Riodežaneiro — sudrabs.

Tāpat Francijas izlase ir piedalījusies 25 Pasaules čempionātos. Tajos ir iegūtas 6 zelta, 2 sudraba un 5 bronzas medaļas. Eiropas čempionātos Francija piedalās kopš 1994. gada (kopumā 16 reizes), tajos ir četras reizes kļuvuši par čempioniem un divas reizes ir iegūtas bronzas medaļas.

## Sasniegumi

### Olimpiskās spēles
* 1992: 
* 1996: 4. vieta
* 2000: 6. vieta
* 2004: 5. vieta
* 2008: 
* 2012: 
* 2016: 
* 2020: 
* 2024: 8. vieta
* 2028:
### Pasaules čempionāti

* 1954: 6. vieta
* 1958: 9. vieta
* 1961: 8. vieta
* 1964: 14. vieta
* 1967: 10. vieta
* 1970: 12. vieta
* 1978: priekšsacīkstes
* 1990: 9. vieta
* 1993: 
* 1995: 
* 1997: 
* 1999: 6. vieta
* 2001: 
* 2003: 
* 2005: 
* 2007: 4. vieta
* 2009: 
* 2011: 
* 2013: 6. vieta
* 2015: 
* 2017: 
* 2019: 
* 2021: 4. vieta
* 2023: 
* 2025: 
* 2027: 

### Eiropas čempionāti
* 1994: 6. vieta
* 1996: 7. vieta
* 1998: 7. vieta
* 2000: 4. vieta
* 2002: 6. vieta
* 2004: 6. vieta
* 2006: 
* 2008: 
* 2010: 
* 2012: 11. vieta 
* 2014: 
* 2016: 5. vieta 
* 2018: 
* 2020: *grupu turnīrs*
* 2022: 4. vieta
* 2024: 
* 2026: 7. vieta

## Atsauces

## Ārējās saites
* Francijas handbola federācija
Miljons

thumbnail|200px|Miljona pieraksts normālformā.
thumb|150px|Miljona vizualizācijas piemērs.
**Miljons** jeb **1000000** ir naturāls skaitlis, kas seko aiz 999999. Nākamais naturālais skaitlis pēc miljona ir 1000001. Romiešu skaitļu sistēmā miljonu apzīmē ar . Binārajā skaitīšanas sistēmā miljons ir 11110100001001000000.

Normālformā miljonu pieraksta šādi: 106. SI sistēmā miljona daudzkārtnis ir mega-, piemēram, megavats, megadžouls, megabaits un tamlīdzīgi. 

Kādas mērvienības miljono daļu raksta kā 10-6 un tās apzīmēšanai lieto prievārdu *[[mikro]]-*, piemēram, metra miljonā daļa ir mikrometrs (jeb mikrons), grama miljonā daļa ir mikrograms (µg).

## Vēsture
Nosaukums cēlies no itāļu valodas vārda (*milione*), kas atrodams jau 1299. gadā sacerētajā Marko Polo ceļojuma apraksta oriģinālajā nosaukumā *Il Milione* (t.i. "tūkstošu tūkstotis"). Plašāk lietots Renesanses laika matemātiķu (*Pjero Borgi, Luca Pacioli, Nicolas Chuquet*) darbos kā apzīmējums tūkstotim tūkstošu (1 000 000).
Hārdkors

**Hārdkors** () var būt:

;Mūzikā
* Hārdkors — rokmūzikas žanrs;
* Hārdkors — elektroniskās deju mūzikas žanrs;
* Hārdkors — hiphopa žanrs.

;Kino
* *[[Hardcore (filma)|Hardcore]]* — 1979. gada ASV *neo-noir* krimināldrāmas filma;
* "" (*Hardcore Henry*) — 2016. gada ASV un Krievijas kopražojuma asa sižeta filma.
1548. gads

**1548. gads** () bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.

## Notikumi
* 1. aprīlis — Sigismunds II Augusts kļuva par Polijas karali un Lietuvas lielkņazu.

## Dzimuši
* 5. janvāris — Francisko Suaress, spāņu jezuīts, filozofs un teologs (miris 1617.)
* 2. septembris — Vinčenco Skamoci (*Vincenzo Scamozzi*), itāļu arhitekts (miris 1616.)
* dzimšanas datums nezināms — Džordāno Bruno (*Giordano Bruno*), itāļu filozofs un mistiķis (miris 1600.)
* dzimšanas datums nezināms — Simons Stevins (*Simon Stevin*), flāmu zinātnieks (miris 1620.)

## Miruši
* 1. aprīlis — Sigismunds I Vecais, Polijas karalis un Lietuvas dižkunigaitis. (dzimis 1467.)
Animālija

[thumb|250px|[Franss Sneiderss. "Briežu medības", (1725-1749), audekls, eļļa, 220 x 420cm, Brisele, Karaliskais mākslas muzejs.]]
[thumb|250px|[Alberts Keips . "Gailis ar vistām", (1651), ), audekls, eļļa, 48 x 45cm, Gente, Karaliskais mākslas muzejs.]]

**Animālija** ir tēlotājmākslas žanrs vai atsevišķs darbs, kas atveido dzīvnieku.
Mākslinieku, kas darbojas animālijā, sauc par animālistu.

Biežāk animālijā tiek maksimāli precīzi atveidoti dzīvnieki, tomēr nereti šajā atveidojumā tiek atklātas arī atsevišķas cilvēkiem piemītošas īpašības, kas visbiežāk ir saskatāmas satīriskos vai alegoriskos darbos. 

## Žanra attīstība
Jau pirmatnējā mākslā tika attēloti stilizēti dzīvnieki, Ķīnā animālija radās 8. gadsimtā Tanu dinastijas laikā. Agrajos viduslaikos bija ļoti populārs "zvēru stils". Renesanses laikā parādās mākslas darbi, kuros dzīvnieki tiek attēloti reālistiski, kas ir redzams Pinazello un Albrehta Dīrera darbos. Izcili animālisti Eiropā bija Alberts Keips un Pauls Poters Holandē, Jans Feits un Franss Sneiderss Flandrijā. 20. gadsimta sākumā radās tendence attēlot dzīvnieku precīzi un naturālistiski kā dabas sastāvdaļu, tai piemērs ir Francijas gleznotājs Konstāns Truajons. Viens no Latvijas izcilākajiem animālistiem bija tēlnieks Teodors Zaļkalns.

## Izmantotā literatūra
* Blūma, Daina. Mazā mākslas vēstures terminu vārdnīca. Rīga:Zvaigzne ABC. 

## Atsauces

## Ārējās saites