open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vārds (nozīmju atdalīšana)

**Vārds** var būt:

* vārds — mazākā patstāvīgā valodas vienība;
* nosaukums — vārds, kas tiek izmantots, lai identificētu personu, priekšmetu, kādu konkrētu vietu, uzņēmumu un citas lietas;
* personvārds — antroponīms, ko lieto kādas personas apzīmēšanai;
** priekšvārds — personvārda sastāvdaļa;
** otrs vārds — vārds, kas parasti atrodas starp priekšvārdu un uzvārdu;
** tēvvārds — personvārda daļa, kas darināta no tēva vai tālāka senča pa tēva līniju vārda;
** uzvārds — personvārda daļa, kas norāda uz cilvēka piederību noteiktai ģimenei vai dzimtai.
Katrīna Paula Felsberga

**Katrīna Paula Felsberga** (dzimusi  Rīgā) ir latviešu dziedātāja, Latvijas Nacionālās operas un baleta viesdziedātāja.

## Dzīvesgājums
Māte muzikoloģe Liene Jakovļeva, tēvs kordiriģents un mūzikas producents Guntars Felsbergs, vectēvs Ģirts Jakovļevs.

Beigusi Rīgas Doma kora skolu, iegūstot diplomu akadēmiskajā dziedāšanā un kordiriģēšanā, studējusi Berlīnes Mākslu universitātē.

2023. gadā debitēja kā Latvijas Nacionālās operas soliste Cerlīnas lomā Volfganga Amadeja Mocarta operā "Dons Žuans". Opernama izrādēs Katrīna Paula dziedājusi arī Emīlijas lomu Georga Frīdriha Hendeļa operā "Flavio, langobardu ķēniņš" un Adīnas lomu Gaetāno Doniceti operā "Mīlas dzēriens".

Radošajā darbībā apvieno operas, vokālās kamermūzikas un laikmetīgās mūzikas žanrus.

## Apbalvojumi
* Pirmā vieta Starptautiskajā kamermūzikas konkursā 2025. gadā *Franz Schubert and Modern Music* Grācā, Austrijā.
* Pirmā vieta un Marinas Rebekas un ierakstu nama *Prima Classic* speciālbalva 2024. gadā Jāzepa Vītola 5. starptautiskajā vokālistu konkursā Rīgā, Latvijā.
* 2023. gada Lielās Mūzikas balvas laureāte kategorijā "Gada jaunais mūziķis".

## Atsauces
Marks (priekšvārds)

**Marks** ir populārs vīriešu priekšvārds. Tā izcelsme saistīta ar latīņu vārdu *Marcus*, kas, visticamāk, cēlies no romiešu kara dieva Marsa vārda un nozīmē “Marsam piederīgs” vai “karotājs”. Pastāv arī uzskats, ka vārds var būt saistīts ar latīņu vārdu *mas* — “vīrišķīgs, drosmīgs”. Senajā Romā *Marcus* bija viens no visizplatītākajiem priekšvārdiem.

## Citās valodās
* *Marcus* (latīņu)
* *Mark* (angļu, vācu)
* *Marc* (franču, katalāņu)
* *Marco* (itāļu, spāņu)
* *Marcos* (spāņu, portugāļu)
* *Markus* (vācu, zviedru, somu)
* *Márk* (ungāru)
* *Марк* (ukraiņu, bulgāru)
* *Μάρκος* (grieķu)

## Sieviešu vārdu formas
* Marka
* *Marcia*
* Marika

## Skatīt arī
* Latviešu personvārdi
Emīlija (priekšvārds)

**Emīlija** ir populārs sieviešu priekšvārds. Tā izcelsme saistīta ar latīņu dzimtas vārdu *Aemilia*, kas cēlies no vārda *aemulus* — “centīga”, “sacentīga”, “darbīga”. Vārds bija plaši izplatīts Senajā Romā un vēlāk izplatījās Eiropā, īpaši caur kristīgo un literāro tradīciju.

## Citās valodās
* Aemilia (latīņu)
* Emily (angļu)
* Émilie (franču)
* Emilia (itāļu, spāņu, poļu)
* Emilija (lietuviešu, slovēņu, horvātu)
* Emilie (vācu, dāņu, norvēģu)
* Emília (portugāļu, slovāku)
* Емілія (ukraiņu)
* Αιμιλία (grieķu)

## Vīriešu vārdu formas
* Emīls
* Emilijs
Leibs

**Leibs** (, arī לייב, ; no *leib* — lauva) ir ebreju priekšvārds.

Vārds *Leibs* tradicionāli bija plaši izplatīts aškenazu ebreju vidū Austrumeiropā. Tas simbolizē spēku, drosmi un cēlumu, jo lauva ebreju kultūrā ir nozīmīgs simbols.

19. un 20. gadsimtā Krievijas Impērijā un vēlāk Padomju Savienībā vārdu Leibs bieži aizstāja ar slāvu vārdu Ļevs vai oficiālos dokumentos lietoja paralēli tam. Migrācijas dēļ vārds izplatījās arī ASV, Kanādā un Izraēlā.

Vārda diena tradicionālajā jidiša un ebreju vārdu sistēmā netiek atzīmēta; kristīgajās tradīcijās to parasti pielīdzina vārdam Ļevs vai Leo.
Kalvis Salmiņš

**Kalvis Salmiņš** (dzimis ) ir latviešu astronoms, Latvijas Universitātes Astronomijas institūta direktors.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Rucavā vidusskolas direktora Ģedimina Salmiņa un skolotājas Leldes Salmiņas ģimenē. Viņa māsa Liene Auniņa ir Latvijas Universitātes Ģeobotānikas laboratorijas vadītāja.

Kalvis Salmiņš mācījās Rucavas vidusskolā, studēja Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē, iegūstot fizikas bakalaura grādu (1981—1986) un fizikas maģistra grādu (1993—1994). Vairāku zinātnisku publikāciju autors.

## Atsauces
Max (lietotne)

***Max*** () ir Krievijas ziņojumapmaiņas un e-komercijas lietotne, ko 2025. gadā izlaida uzņēmums *[[VK]]*. Lietotne tiek attīstīta kā universāla mobilā platforma, pēc Ķīnas lietotnes *[[WeChat]]* parauga. Tiek veicināts valsts līmenī, vienlaikus Krievijas varasiestādes bloķē citas rietumu ziņapmaiņas platformas.

Kopš 2025. gada septembra MAX lietotne ir iepriekš instalēta visos Krievijā pārdotajos viedtālruņos. Vienlaikus Krievijas sakaru regulators *[[Roskomnadzor]]* ir noteicis ierobežojumus citu ziņojumapmaiņas lietotņu izmantošanai valstī.

Cilvēktiesību aizstāvji pauda bažas par Max platformas iespējām saistībā ar personas datu vākšanu. Konkrēti, pēc Interneta aizsardzības biedrības priekšsēdētāja Mihaila Klimarova teiktā, konfidencialitātes politikā ir norādīts, ka lietotāju informācija var tikt nodota valsts iestādēm, tostarp FSB, KF Iekšlietu ministrijai, Centrālajai bankai, Nodokļu dienestam, utt.

2025. gada 21. jūlijā *Max* reitings *[[Google Play]]* bija 2,4 no 5, bet *[[App Store]]* — 4,2 no 5. Daļa pozitīvo atsauksmju varētu būt radītas mākslīgi.

## Atsauces

## Skatīt arī
* WeChat
* VK
* Gosuslugi
Gosuslugi

***Gosuslugi*** (; pilnais nosaukums — **Federālā valsts informācijas sistēma „Vienots valsts un pašvaldību pakalpojumu (funkciju) portāls”**) ir Krievijas valsts e-pārvaldes platforma, kas izveidota, lai nodrošinātu iedzīvotājiem piekļuvi valsts un pašvaldību pakalpojumiem tiešsaistē. Platforma darbojas kopš 2009. gada un tiek pārvaldīta Krievijas valdības uzraudzībā.

Portāls ļauj lietotājiem pieteikties sociālajiem pabalstiem, reģistrēt transportlīdzekļus, iesniegt nodokļu deklarācijas, saņemt medicīnas un izglītības pakalpojumus, kā arī izmantot digitālo identifikāciju un elektronisko parakstu. Laika gaitā *Gosuslugi* ir kļuvis par centrālu Krievijas digitālās pārvaldes infrastruktūras elementu.

Kopš 2020. gadu vidus *Gosuslugi* funkcionalitāte ir paplašināta, to integrējot ar citām digitālajām platformām, tostarp Krievijas nacionālo ziņojumapmaiņas lietotni *[[Max (lietotne)|Max]]*. Platforma tiek izmantota arī lietotāju identitātes apstiprināšanai un piekļuvei citiem valsts kontrolētiem tiešsaistes pakalpojumiem.
Balsojums par grozījumiem Krievijas Konstitūcijā (2020)

**Viskrievijas balsojums par grozījumiem Krievijas Federācijas Konstitūcijā** (krievu: *Общероссийское голосование по вопросу одобрения изменений в Конституцию Российской Федерации*) bija Krievijas varas ierosināts vispārējs balsojums par plašu Krievijas Federācijas Konstitūcijas grozījumu paketi, kas notika no 2020. gada 25. jūnija līdz 1. jūlijam. Balsojuma mērķis bija apstiprināt vairāk nekā 200 konstitucionālus labojumus, tostarp izmaiņas valsts varas sistēmā, sociālajās garantijās un prezidenta pilnvaru regulējumā.

Balsojums formāli netika organizēts kā referendums saskaņā ar Krievijas Konstitūcijā noteikto kārtību, bet gan kā īpaša veida “vispārēja tautas balsošana”, kurai netika piemērotas vairākas vēlēšanu procesa tiesiskās garantijas.

Krievijas opozīcija, neatkarīgie juristi un cilvēktiesību organizācijas norādīja, ka balsojums neatbilda brīvu un godīgu vēlēšanu standartiem. Tika uzsvērts, ka grozījumu apstiprināšanas process faktiski nostiprināja prezidenta varu un vājināja konstitucionālo varas dalīšanas principu.

Vairāku valstu valdības un starptautiskās organizācijas pauda skepsi par balsojuma leģitimitāti. Balsošana notika arī 2014. gadā anektētajā Krimā. Saskaņā ar Krimas Krievijas varasiestāžu paziņojumiem, vēlēšanās piedalījās 81 % vēlētāju, un 90 % no tiem balsoja „par”.

## Grozījumu saturs
Grozījumu paketē bija iekļauti:

* prezidenta pilnvaru termiņu “nullēšana”, kas ļāva Vladimiram Putinam atkārtoti kandidēt uz prezidenta amatu;
* Krievijas likumu prioritātes nostiprināšana pār starptautisko tiesību normām;
* Konstitucionālās tiesas pilnvaru paplašināšana;
* sociālo garantiju nostiprināšana, tostarp pensiju indeksācija;
* atsauces uz “ticību Dievam” un krievu tautas īpašo lomu valsts vēsturē.

## Balsošanas norise
Balsošana notika vairākas dienas, tostarp attālināti un ārpus tradicionālajiem vēlēšanu iecirkņiem. Šāda procedūra tika pamatota ar COVID-19 pandēmiju, taču kritiķi norādīja uz caurredzamības un kontroles trūkumu.

Starptautiskie novērotāji balsojumā netika plaši iesaistīti, un Krievijas neatkarīgie novērotāji ziņoja par administratīvā resursa izmantošanu, balsu piespiešanu un procedurāliem pārkāpumiem.

## Rezultāti
Saskaņā ar Krievijas Centrālās vēlēšanu komisijas datiem grozījumus atbalstīja 77,92% balsotāju, bet pret nobalsoja 21,27%. Vēlētāju aktivitāte tika paziņota 67,97% apmērā. Balsojuma rezultāti tika apstiprināti bez juridiskas iespējas tos apstrīdēt neatkarīgā tiesā.

## Atsauces
Alfrēds Moisju

**Alfrēds Moisju** (, , dzimis  Škodrā) ir Albānijas politiķis un militārpersona, no 2002. līdz 2007. gadam bija Albānijas prezidents.

Pēc izglītības Alfrēds Moisju ir inženieris, absolvējis Milānas Politehnisko universitāti. Pirms ievēlēšanas prezidenta amatā viņš ilgstoši darbojās Albānijas aizsardzības nozarē un ieņēma vairākus amatus valsts pārvaldē. Moisju tika ievēlēts par prezidentu kā kompromisa kandidāts starp vadošajiem politiskajiem spēkiem.

Prezidentūras laikā Moisju iestājās par Albānijas integrāciju NATO un Eiropas Savienībā, kā arī uzsvēra bruņoto spēku reformu un civilās kontroles nozīmi pār armiju.

## Ārējās saites
Redžeps Meidani

**Redžeps Meidani** (, , dzimis ) ir Albānijas politiķis un fiziķis, no 1997. līdz 2002. gadam bija Albānijas prezidents.

Pēc izglītības Meidani ir fiziķis, absolvējis Tirānas Universitāti. Pirms ievēlēšanas prezidenta amatā viņš darbojās akadēmiskajā vidē un diplomātijā, kā arī bija Albānijas ārlietu ministrs. Par prezidentu tika ievēlēts politiski sarežģītā periodā pēc 1997. gada krīzes Albānijā.

Prezidentūras laikā Meidani uzsvēra demokrātisko institūciju nostiprināšanu, valsts stabilizāciju un Albānijas eiroatlantiskās integrācijas kursu.

## Ārējās saites
Bajrams Begajs

**Bajrams Begajs** (, , dzimis ) ir Albānijas militārpersona un politiķis, kopš 2022. gada ir Albānijas prezidents.

Pēc izglītības Begajs ir ārsts–militārmedicīnas speciālists. Viņš absolvējis Tirānas Universitāti un Gulhanes Militārās medicīnas akadēmiju Turcijā. Pirms ievēlēšanas prezidenta amatā viņš bija Albānijas bruņoto spēku Aizsardzības štāba priekšnieks.

Bajrams Begajs prezidenta amatā tika ievēlēts kā bezpartijisks kandidāts ar valdošās koalīcijas atbalstu. Prezidentūras laikā viņš uzsver Albānijas eiroatlantisko kursu, sadarbību ar NATO un bruņoto spēku modernizāciju.

## Ārējās saites
Pandeli Majko

**Pandeli Majko** (, dzimis ) ir Albānijas politiķis, kurš divas reizes ieņēmis Albānijas premjerministra amatu — no 1998. līdz 1999. gadam un īsu laiku 2002. gadā. Viņš ir Albānijas Sociālistiskās partijas biedrs.

Pandeli Majko kļuva par vienu no jaunākajiem premjerministriem Eiropā, stājoties amatā pēc politiskās krīzes Albānijā 1998. gadā. Viņa pirmā pilnvaru termiņa laikā valsts piedzīvoja stabilizācijas periodu pēc 1997. gada nemieriem, kā arī Kosovas kara sekas reģionā. Otrā premjerministra pilnvaru laikā 2002. gadā viņa valdība darbojās pārejas posmā līdz nākamās valdības izveidei.

## Ārējās saites
Aleksanders Meksi

**Aleksandrs Meksi** (, dzimis ) ir Albānijas politiķis un arheologs, kurš no 1992. līdz 1997. gadam ieņēma Albānijas premjerministra amatu. Viņš bija pirmais premjerministrs pēc komunistiskā režīma krišanas Albānijā un pārstāvēja Albānijas Demokrātisko partiju.

Aleksandra Meksi valdīšanas laikā Albānija uzsāka pāreju uz tirgus ekonomiku un daudzpartiju politisko sistēmu. Viņa pilnvaru termiņš noslēdzās 1997. gada politiskās un sociālās krīzes apstākļos, kas bija saistīta ar finanšu piramīdu sabrukumu valstī.

## Ārējās saites
Vilsons Ahmeti

**Vilsons Ahmeti** (, dzimis ) ir Albānijas politiķis un ekonomists, kurš no 1991. gada decembra līdz 1992. gada aprīlim ieņēma Albānijas premjerministra amatu pārejas periodā pēc komunistiskā režīma sabrukuma.

Vilsona Ahmeti valdība darbojās sarežģītos politiskos un ekonomiskos apstākļos, kad Albānija pārgāja no vienpartijas sistēmas uz daudzpartiju demokrātiju. Viņa pilnvaru laikā tika sagatavotas pirmās pluralistiskās parlamenta vēlēšanas, kas iezīmēja būtisku pavērsienu valsts mūsdienu vēsturē.

## Ārējās saites
Mihals Kovačs

**Mihals Kovačs** (; dzimis , miris ) bija slovāku politiķis un ekonomists, pirmais neatkarīgās Slovākijas prezidents (1993–1998).

Prezidenta amatā Mihals Kovačs stājās pēc Čehoslovākijas sadalīšanās un kļuva par vienu no galvenajām jaunās Slovākijas valsts institucionālās sistēmas veidotājiem. Deviņdesmitajos gados viņš nonāca asā politiskā konfliktā ar premjerministru Vladimiru Mečaru, īpaši jautājumos par demokrātiju, tiesiskumu un valsts ārpolitisko orientāciju. Rietumvalstīs Kovačs tika uztverts kā demokrātijas un konstitucionālo principu aizstāvis Slovākijā.

## Ārējās saites
Slavica Džukiča Dejanoviča

**Slavica Dukiča Dejanoviča** (; dzimusi ) ir serbu politiķe un ārste, viena no ievērojamākajām Serbijas Sociālistiskās partijas pārstāvēm. 2017. gada jūnijā viņa īslaicīgi pildīja Serbijas premjerministra pienākumus.

Slavica Dukiča Dejanoviča ilgstoši ieņēmusi augstus valsts amatus, tostarp bijusi Serbijas Nacionālās asamblejas priekšsēdētāja (2012–2014) un vairākkārt ieņēmusi veselības ministres amatu. Paralēli politiskajai darbībai viņa strādājusi arī akadēmiskajā jomā kā medicīnas zinātņu doktore un universitātes pasniedzēja.

## Ārējās saites
Elza (priekšvārds)

**Elza** ir populārs sieviešu priekšvārds. Tā izcelsme saistīta ar vārdu Elizabete, kas cēlies no senebreju vārda *Elīšebaʿ* (אֱלִישֶׁבַע) — “Dievs ir mans zvērests” vai “Dievs ir pilnība”. Vārds Eiropā izplatījās caur Bībeles tradīciju un viduslaiku kristīgo kultūru, bet kā patstāvīga, saīsināta forma īpaši nostiprinājās vācu un skandināvu valodās, no kurienes nonāca arī Baltijā.

Latviešu valodā vārds Elza kļuva populārs 19.–20. gadsimtā, un mūsdienās tas tiek uztverts kā īss, skanīgs un starptautiski atpazīstams vārds.

## Citās valodās

* Elsa (vācu, zviedru, norvēģu, dāņu, angļu)
* Else (vācu, norvēģu)
* Elza (latviešu, lietuviešu)
* Elżbieta (poļu, pilnā forma)
* Elisabeth / Elizabeth (vācu, angļu, pilnā forma)
* Élise (franču, radniecīga forma)
* Ελισάβετ (grieķu, pilnā forma)
* Ельза (ukraiņu)

## Vīriešu vārdu formas

* Elzs (reta forma)
* Elizars (radniecīgs pēc saknes)
Mehdi Frašeri

**Mehdi Bejs Frašeri** (, dzimis , miris ) bija albāņu politiķis un valsts darbinieks. No 1935. līdz 1936. gadam viņš ieņēma Albānijas premjerministra amatu karaļa Zoga I valdīšanas laikā.

Otrā pasaules kara laikā Mehdi Bejs Frašeri bija viens no trim Albānijas reģentiem (1943—1944). Viņš piederēja pie ievērojamās Frašeri dzimtas, kas Albānijas politiskajā un kultūras vēsturē ieņem nozīmīgu vietu.

## Ārējās saites
Omers Nišani

**Omers Nišani** (, dzimis , miris ) bija Albānijas politiķis un ārsts, pirmais Albānijas prezidents pēc valsts pasludināšanas par tautas republiku. Prezidenta amatā bija no 1946. līdz 1953. gadam. Viņš bija viens no albāņu komunistiskās kustības pārstāvjiem un Albānijas Darba partijas loceklis.

Omera Nišani politiskā darbība bija cieši saistīta ar Albānijas valsts pārveidi pēc Otrā pasaules kara. Prezidenta amats šajā periodā bija galvenokārt reprezentatīvs, bet faktiskā vara atradās partijas vadības un valdības rokās.

## Ārējās saites
Frazeoloģija

**Frazeoloģija** (no  — ‘izteiciens, teiciens’ un  — ‘vārds, mācība’) ir valodniecības nozare, kas pēta frazeoloģismus — noturīgus vārdu savienojumus ar daļēji vai pilnīgi pārnestu nozīmi, kā arī to struktūru, nozīmi, izcelsmi un lietojumu valodā. Šaurākā nozīmē frazeoloģija analizē valodas leksikas sastāvdaļu, kas atspoguļo tautas kultūras, vēstures un domāšanas īpatnības.

Tiek izšķirta vispārīgā un konkrētās valodas frazeoloģija. Vispārīgā frazeoloģija pēta frazeoloģismu kopīgās iezīmes dažādās valodās, savukārt konkrētās valodas frazeoloģija (piemēram, latviešu valodas frazeoloģija) koncentrējas uz noteiktas valodas noturīgajiem vārdu savienojumiem. Frazeoloģismi var būt dažādu tipu: idiomas, sakāmvārdi, parunas, klišejas un frazeoloģiski saistīti vārdu savienojumi.

Latviešu valodniecībā frazeoloģija ir cieši saistīta ar leksikoloģiju un stilistiku, jo frazeoloģismi bieži pilda stilistisku funkciju un tiek aktīvi izmantoti dažādos funkcionālajos stilos — daiļliteratūrā, publicistikā, sarunvalodā un folklorā.

## Ārējās saites
Kārlis Bošs

**Kārlis Bošs** (, ; dzimis , miris ) bija vācu ķīmiķis, inženieris un viens no 20. gadsimta nozīmīgākajiem rūpnieciskās un augstspiediena ķīmijas pionieriem. Viņa darbība būtiski ietekmēja zinātnes, lauksaimniecības un rūpniecības attīstību, jo īpaši demonstrējot, kā fundamentāli ķīmijas atklājumi var tikt pārveidoti liela mēroga, tehnoloģiski drošos un saimnieciski nozīmīgos rūpnieciskos procesos. Bošs ilgu laiku darbojās uzņēmumā *[[BASF]]*, kur bija viens no vadošajiem zinātnes un rūpniecības integrācijas veicinātājiem, bet vēlāk kļuva arī par vienu no *[[IG Farben]]* dibinātājiem un vadošajām personām. Boša nozīmīgākais ieguldījums ir amonjaka rūpnieciskās sintēzes izstrāde un ieviešana, kas pazīstama kā Hābera–Boša process. Balstoties uz Friča Hābera laboratorijā izstrādāto augstspiediena amonjaka sintēzes metodi, Bošs atrisināja galvenās tehniskās problēmas, kas kavēja šīs reakcijas industrializāciju, tas ir, augsta spiediena un temperatūras uzturēšanu, piemērotu katalizatoru izstrādi, kā arī iekārtu un materiālu izturību pret ekstrēmiem apstākļiem. Šo risinājumu rezultātā no atmosfēras slāpekļa un ūdeņraža kļuva iespējams sintezēt amonjaku rūpnieciskos apjomos.

Hābera–Boša procesa industrializācija nodrošināja lētu un plaši pieejamu slāpekļa mēslojumu, kas pasaules mērogā būtiski palielināja lauksaimniecības ražību un pārtikas ražošanas iespējas, vienlaikus veicinot strauju iedzīvotāju skaita pieaugumu 20. gadsimtā. Tajā pašā laikā amonjaks kļuva arī par nozīmīgu izejvielu sprāgstvielu un citu ķīmisko vielu ražošanā, kas Boša darbībai piešķir gan pozitīvu, gan pretrunīgi vērtētu vēsturisku dimensiju. Par ieguldījumu augstspiediena ķīmijas procesā, īpaši amonjaka sintēzes industrializācijā, izstrādē un attīstībā Karls Bošs 1931. gadā kopā ar Frīdrihu Bergiusu saņēma Nobela prēmiju ķīmijā. Viņa darbs tiek uzskatīts par vienu no spilgtākajiem piemēriem tam, kā zinātniski atklājumi var radīt tehnoloģijas ar globālu ekonomisku, sociālu un demogrāfisku ietekmi.

## Ārējās saites
Djoilas reģions

**Djoilas reģions** () ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts rietumu daļā Nigēras pietekas Bani baseinā, robežojas austrumos ar Kutialas reģionu, dienvidos — ar Sikaso un Buguni reģioniem, rietumos — ar Kulikoro reģionu, bet ziemeļos — ar Segu reģionu. Reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Djoila. Lēmums par reģiona izveidi, nodalot no Kulikoro reģiona Djoilas apriņķi, pieņemts 2011. gadā, bet faktiski reģions izveidots 2023. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vitaliāns

**Vitaliāns** (; dzimis , miris ) bija Romas bīskaps un Romas pāvests no 657. līdz 672. gadam. Viņa pontifikāts iekrīt Bizantijas pāvestu periodā (6.–8. gadsimts), kad Roma un pāvesta institūcija atradās Bizantijas impērijas politiskās un reliģiskās ietekmes sfērā, bet pāvestu ievēlēšana un konsekrācija bija atkarīga no Konstantinopoles imperatora apstiprinājuma. Vitaliāna darbība norisinājās laikā pēc ilgstošajiem teoloģiskajiem konfliktiem par monotēlētisma mācību, kas bija nopietni sašķēluši attiecības starp Romu un Austrumu Baznīcu. Vēsturiskais konteksts Vitaliāna pontifikātam bija īpaši sarežģīts. Rietumromas impērijas sabrukums jau sen bija noticis, Itālija formāli ietilpa Bizantijas impērijā, taču tās faktisko kontroli ierobežoja langobardu karaļvalsts ekspansija un ierobežotie imperatora administrācijas resursi. Vienlaikus Vidusjūras austrumu daļu satricināja arābu iekarojumi, kas vēl vairāk vājināja Bizantijas pozīcijas. Šādos apstākļos pāvestam bija jāsabalansē Romas iedzīvotāju intereses, baznīcas doktrīnu konsekvence un lojālas attiecības ar Bizantijas imperatoriem Konstantu II un vēlāk Konstantīnu IV, kā arī ar Konstantinopoles patriarhātu.

Vitaliāna pontifikāta centrālā iezīme bija attiecību normalizēšana starp Romu un Austrumu Baznīcu pēc monotēlētisma nosodīšanas, vienlaikus saglabājot Romas nostāju par Kristus divu gribu mācību. Ar diplomātiskiem žestiem viņš atjaunoja liturģisko savienību ar Konstantinopoli un uzturēja labas attiecības ar imperatora galmu. Par šo attiecību nozīmi liecina arī imperatora Konstanta II vizīte Romā 663. gadā, kas bija ārkārtējs notikums 7. gadsimtā. Tajā pašā laikā Vitaliānam nācās risināt konfliktu ar Ravennas arhibīskapiju, kas uz laiku centās izkļūt no tiešas pāvesta jurisdikcijas. Rietumu Baznīcas kontekstā Vitaliāns aktīvi veicināja Anglijas Baznīcas organizēšanu un konsolidāciju, ieceļot Teodoru no Tarsas par Kenterberijas arhibīskapu un sekmējot britu un anglosakšu kopienu liturģisko un kanonisko vienotību. Romā viņš strādāja pie liturģiskās prakses un baznīcas disciplīnas stabilizācijas, tādējādi nostiprinot pāvesta autoritāti sarežģītos politiskos apstākļos.

Tradicionālajā historiogrāfijā Vitaliāns tiek vērtēts kā pragmatisks un salīdzinoši veiksmīgs starpnieks starp Bizantijas galmu un Romas baznīcu. Viņa pontifikāts tiek uzskatīts par nozīmīgu posmu Austrumu un Rietumu baznīcu attiecību atjaunošanā un pāvesta institucionālās nepārtrauktības nodrošināšanā laikmetā, kad pāvestība bija politiski atkarīga no Bizantijas varas, bet teoloģiski un simboliski saglabāja būtisku nozīmi visas kristīgās pasaules mērogā.

## Ārējās saites
Ājatolla

thumbnail|upright=1.0|Divpadsmitnieks jeb lielie ājatollas
**Ājatolla** (, *ʾāyatu llāh*; , *āyatollāh* — ‘Dieva zīme’) ir augsta līmeņa reliģisks goda tituls šiītu islāmā, kas tiek piešķirts izciliem islāma tiesību un teoloģijas zinātājiem. Ar šo titulu apzīmē garīdznieku, kurš sasniedzis augstu autoritāti Korāna interpretācijā, hadītu izpētē un šiītu juridiskajā domā, kā arī ir spējīgs patstāvīgi veikt idžtihādu, proti, formulēt neatkarīgus reliģiski tiesiskus spriedumus un izdot fatvas. Šādai personai parasti ir mudžtahida statuss un ievērojams skolnieku un sekotāju loks. Šiītu garīdzniecības neformālajā hierarhijā ājatolla ieņem ļoti augstu, bet ne absolūti augstāko pakāpi. Parasti šis tituls atrodas virs tādiem tituliem kā *[[ḥudžjat al-islām]]* un *[[mullā]]*, bet hierarhijas virsotnē atrodas lielais ājatolla (*āyatullāh al-ʿuẓmā*), kurš tiek atzīts par *marjaʿ al-taqlīd* (“atdarināšanas autoritāti”). *Marjaʿ al-taqlīd* ir reliģiska autoritāte, kurai ticīgie drīkst sekot juridiskos un reliģiskos jautājumos (*taqlīd*). Šāda autoritāte netiek formāli iecelta, bet tā veidojas, balstoties uz zinātnisko reputāciju, publicētiem darbiem, skolnieku tīklu un plašu atzīšanu šiītu kopienā.

Tituls “ājatolla” galvenokārt tiek lietots Usūlī virziena Divpadsmitnieku šiītisma (*[[ithnā ʿašariyya]]*) tradīcijā, kas ir lielākā šiītu islāma konfesija. Tas visplašāk sastopams Irānā un Irākā, kā arī citās valstīs ar ievērojamām šiītu kopienām, piemēram, Azerbaidžānā un Libānā; sunnītu islāmā šāds tituls netiek lietots. Nozīmīgākie ājatollas un lielie ājatollas parasti darbojas reliģiskajos izglītības centros (*hawza*) tādās pilsētās kā Koma (Irāna), Nedžefa un Kerbela (Irāka). Mūsdienās ājatollas nereti ieņem ne tikai reliģisku, bet arī sabiedrisku un politisku lomu, īpaši Irānā, kur šiītu garīdzniecībai ir institucionāli nostiprināta ietekme valsts pārvaldē; Irānas Islāma Republikas augstākais līderis tradicionāli ir ājatolla. Kopumā ājatollas tituls apvieno augstu teoloģisku kompetenci, juridisku autoritāti un ievērojamu sociālo ietekmi šiītu islāma pasaulē.

## Ārējās saites
Reportāža

**Reportāža** (, cēlies no  — ‘ziņošana, atspoguļojums’) ir žurnālistikas un literatūras žanrs, kurā notikumi, situācijas vai parādības tiek attēlotas tiešā, konkrētā un bieži vien emocionāli iesaistošā veidā, balstoties uz autora personīgo klātbūtni un novērojumiem. Reportāžas mērķis ir sniegt lasītājam vai skatītājam iespēju iespējami pilnīgi un ticami izjust notikuma norisi, vidi un dalībnieku noskaņojumu.

Reportāža apvieno informatīvo un māksliniecisko funkciju: tā sniedz faktoloģiski precīzu informāciju, vienlaikus izmantojot literārus izteiksmes līdzekļus, piemēram, tēlainu valodu, dialogus, detaļu aprakstus un autora subjektīvo skatījumu. Atšķirībā no ziņas vai hronikas reportāžā būtiska loma ir autora vērojumam, klātbūtnes efektam un notikumu attēlojumam dinamikā. Reportāža var būt notikumu, ceļojumu, sociālo problēmu, kultūras vai sporta norišu atspoguļojums.

Klasiskā reportāža parasti sastāv no ievada, kurā lasītājs tiek ievests situācijā vai notikumā, galvenās daļas, kurā hronoloģiski vai tematiskā secībā tiek izklāstīta notikumu gaita un sniegti novērojumi, kā arī nobeiguma, kurā autors apkopo redzēto vai izceļ būtiskāko secinājumu. Tomēr žanra struktūra var būt elastīga un pielāgota konkrētajam medijam vai autora iecerei.

Reportāža kā žanrs attīstījās 19. gadsimtā līdz ar preses un masu mediju izplatību, īpaši laikrakstos un žurnālos. Vēlāk tā kļuva nozīmīga arī radio, televīzijā un digitālajos medijos. Latviešu žurnālistikā reportāža ieņem nozīmīgu vietu, īpaši presē un televīzijā, kur tā kalpo gan sabiedrības informēšanai, gan sociālu un kultūras procesu atspoguļošanai.

## Atsauces
Raksts

**Raksts** ir žurnālistikas, publicistikas un zinātniskās literatūras pamatžanrs, kurā strukturētā un mērķtiecīgā veidā tiek izklāstīta informācija par kādu tematu, notikumu, problēmu vai pētījuma rezultātiem. Raksta mērķis ir informēt, skaidrot, analizēt vai argumentēt, atkarībā no tā veida un auditorijas.

Raksti var būt informatīvi, analītiski, publicistiski vai zinātniski. Žurnālistikā raksts parasti balstās uz faktiem, avotiem un aktualitātēm, sniedzot lasītājam pārskatāmu un saprotamu informāciju. Publicistiskajā rakstā lielāka nozīme ir autora viedoklim, interpretācijai un argumentācijai, savukārt zinātniskais raksts ir orientēts uz jaunu zināšanu radīšanu vai esošo zināšanu sistematizēšanu, ievērojot akadēmiskās rakstīšanas un citēšanas normas.

Rakstam raksturīga skaidra struktūra, kas parasti ietver ievadu, galveno daļu un nobeigumu. Ievadā tiek formulēta tēma un raksta mērķis, galvenajā daļā izklāstīti fakti, argumenti vai pētījuma rezultāti, bet nobeigumā apkopotas galvenās atziņas vai secinājumi. Atsevišķos rakstu veidos, īpaši zinātniskajos, struktūra var būt detalizētāka, ietverot metodoloģijas aprakstu, analīzi un diskusiju.

Raksti tiek publicēti dažādos medijos, tostarp laikrakstos, žurnālos, akadēmiskajos izdevumos un digitālajās platformās. Mūsdienās raksts ir viens no galvenajiem informācijas aprites veidiem, kam ir būtiska nozīme sabiedrības izglītošanā, viedokļu veidošanā un zināšanu izplatīšanā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džudo olimpiskajās spēlēs

**Džudo olimpiskajās spēlēs** ir viens no olimpiskajiem sporta veidiem, kas programmā iekļauts 20. gadsimta otrajā pusē. Džudo kā sacensību disciplīna balstās uz japāņu cīņas mākslu, kuras pamatā ir metieni, tvērieni, sāpju paņēmieni un žņaugšanas tehnikas, uzsverot spēka, tehnikas un taktikas līdzsvaru.

Džudo pirmo reizi olimpisko spēļu programmā tika iekļauts 1964. gada Vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā kā vīriešu sporta veids. Pēc tam tas uz laiku tika izslēgts no 1968. gada spēļu programmas, bet kopš 1972. gada Minhenes olimpiskajām spēlēm džudo ir pastāvīga olimpiskā disciplīna. Sieviešu džudo olimpiskajās spēlēs oficiāli tika iekļauts 1992. gadā Barselonā, lai gan demonstrācijas sacensības sievietēm notika jau agrāk.

Olimpiskajās spēlēs džudo sacensības notiek dažādās svara kategorijās gan vīriešiem, gan sievietēm. Cīņas notiek pēc Starptautiskās džudo federācijas noteikumiem, un uzvaru var gūt ar tīru metienu (*ippon*), punktu pārsvaru vai pretinieka diskvalifikāciju. Kopš 2020. gada olimpiskajā programmā ir iekļauta arī jaukto komandu sacensību disciplīna, kas uzsver dzimumu līdztiesību un komandas stratēģiju.

Džudo olimpiskajās spēlēs tradicionāli dominē sportisti no Japānas, kas ir šī sporta veida dzimtene, kā arī no Francijas, Dienvidkorejas, Brazīlijas un vairākām Eiropas valstīm. Olimpiskās sacensības būtiski veicinājušas džudo starptautisko popularitāti un attīstību, padarot to par vienu no visplašāk pārstāvētajiem cīņas sporta veidiem pasaulē.

## Atsauces
Krampji

**Krampji** ir pēkšņas un parasti sāpīgas muskuļu kontrakcijas, kas var ilgt no dažām sekundēm līdz vairākām minūtēm. Krampji visbiežāk rodas skeleta muskuļos, piemēram, kājās, pēdās vai rokās, un var parādīties gan miera stāvoklī, gan fiziskas slodzes laikā vai pēc tās.

Krampju cēloņi var būt dažādi. Biežākie no tiem ir muskuļu pārslodze, dehidratācija, elektrolītu (piemēram, kālija, kalcija vai magnija) līdzsvara traucējumi, ilgstoša atrašanās vienā pozā, kā arī asinsrites traucējumi. Krampji var būt saistīti arī ar noteiktām slimībām, piemēram, nervu sistēmas, vielmaiņas vai asinsvadu saslimšanām, kā arī ar dažu medikamentu lietošanu.

Izšķir vairākus krampju veidus. Visbiežāk sastopami ir muskuļu krampji, kas skar konkrētu muskuļu grupu. Pastāv arī neiroloģiski krampji jeb lēkmes, kas saistīti ar smadzeņu darbības traucējumiem, piemēram, epilepsijas gadījumā. Šādā nozīmē termins “krampji” tiek lietots plašāk un neattiecas tikai uz muskuļu sistēmu.

Krampju ārstēšana un profilakse ir atkarīga no to cēloņa. Akūtu muskuļu krampju gadījumā parasti palīdz savilktā muskuļa izstiepšana, masāža un kustība. Profilaktiski ieteicams nodrošināt pietiekamu šķidruma uzņemšanu, sabalansētu uzturu ar minerālvielām, kā arī izvairīties no pārmērīgas fiziskās slodzes. Ja krampji atkārtojas bieži vai ir saistīti ar citiem simptomiem, ieteicams vērsties pie ārsta.

## Atsauces
Dronts

**Dronti** (latīņu: *Raphinae*) ir izmirusi baložveidīgo (*Columbiformes*) putnu apakšdzimta, kurā ietilpa lieli, nelidojoši putni, kas bija endēmiski Indijas okeāna salām. Pazīstamākie šīs apakšdzimtas pārstāvji ir dodo (*Raphus cucullatus*) no Maurīcijas un Rodrigesas vientuļnieks (*Pezophaps solitaria*) no Rodrigesas salas.

Drontu pārstāvji attīstījās izolētā salu vidē, kur trūka sauszemes plēsēju, tāpēc laika gaitā zaudēja spēju lidot. Tiem bija masīvs ķermenis, spēcīgas kājas, samazināti spārni un liels knābis, kas bija pielāgots augu barībai. Molekulārie pētījumi liecina, ka dronti bija cieši radniecīgi Dienvidaustrumāzijas baložiem, īpaši Nikobaru balodim (*Caloenas nicobarica*).

## Vēsture
*Raphinae* apakšdzimtas putni izzuda neilgi pēc cilvēku ierašanās to apdzīvotajās salās 16.–17. gadsimtā. Galvenie izmiršanas cēloņi bija nekontrolēta medīšana, dzīvotņu iznīcināšana un invazīvo dzīvnieku — žurku, cūku un pērtiķu — ieviešana, kas postīja ligzdas un iznīcināja olas.

Dronts Maurīcijā izzuda 17. gadsimta otrajā pusē, savukārt Rodriguesas vientuļnieks izmiris ap 18. gadsimta vidu. Tā kā *Raphinae* pārstāvji netika sistemātiski pētīti dzīves laikā, zināšanas par to bioloģiju un uzvedību balstās uz vēsturiskajiem aprakstiem, ilustrācijām un fosilajiem kauliem.

Raphinae apakšdzimta ieņem nozīmīgu vietu evolūcijas bioloģijā un dabas aizsardzības vēsturē kā klasisks piemērs straujai izmiršanai izolētās salu ekosistēmās cilvēka darbības rezultātā.

## Ārējās saites
Nara (Mali)

**Nara** () ir pilsēta Mali, Naras reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas valsts ziemeļrietumu daļā vēsturiskajā soninku Bahunu zemē  no valsts galvaspilsētas Bamako. 1960. gadā Nara ieguva Bamako reģiona apriņķa centra statusu, bet 2021. gadā kļuva par jaunizveidotā Naras reģiona centru.

## Atsauces

## Ārējās saites
Naras reģions

**Naras reģions** () ir viens no Mali administratīvajiem reģioniem. Tas atrodas valsts ziemeļrietumu daļā, robežojas ziemeļos ar Mauritāniju, austrumos — ar Segu reģionu, dienvidos — ar Kulikoro reģionu, bet rietumos — ar Ņoro reģionu. Reģiona administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Nara. Lēmums par reģiona izveidi, nodalot no Kulikoro reģiona Naras apriņķi, pieņemts 2011. gadā, bet faktiski reģions izveidots 2023. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Serbu Krajinas Republika

thumb|Serbu Krajinas Republikas etniskā karte (1991).
**Serbijas Krajinas Republika (SKR)** () bija starptautiski neatzīts valstisks veidojums, kas Horvātijas kara pastāvēja Horvātijas teritorijā no 1991. līdz 1995. gadam. 

## Vēsture
1991. gada 19. decembrī Dienvidslāvijas Tautas armijas kontrolētajā Serbu Krajinas teritorijā pasludināja separātu valsti ar galvaspilsētu Kninā nolūkā vēlāk pievienoties Serbu Republikai. 1992. gadā Serbijas Krajinas Republikai pievienoja serbu kontrolētās teritorijas Slavonijas austrumos un Baraņā.

Pēc 1992. gada pamiera pašpasludinātās SKR teritorijā izveidoja ANO aizsargājamās teritorijas (UNPA). Horvātijas bruņotie spēki ieņēma lielāko daļu no šīs teritorijas 1995. gada augustā. Arī serbu okupēto Austrumslavonijas daļu līdz 1998. gadam integrēja Horvātijas valstī.

## Ārējās saites
Alvars Gulstrands

**Alvars Gulstrands** (; dzimis , miris ) bija zviedru ārsts oftalmologs, fiziķis un matemātiķis, kura zinātniskā darbība 20. gadsimta sākumā būtiski ietekmēja redzes fizioloģijas, acs optikas un teorētiskās oftalmoloģijas attīstību. Viņš strādāja Upsālas Universitātē kā oftalmoloģijas profesors un tiek uzskatīts par vienu no mūsdienu teorētiskās oftalmoloģijas pamatlicējiem, jo konsekventi apvienoja klīniskos medicīniskos novērojumus ar precīzu matemātisku un fizikālu analīzi. Gulstranda galvenais ieguldījums saistīts ar cilvēka acs optiskās sistēmas teorētisku un matemātisku izpēti. Viņš izstrādāja detalizētus acs modeļus, kuros tika ņemta vērā radzenes un lēcas daudzslāņainā uzbūve, lēcas neviendabīgais (gradētais) laušanas koeficients, virsmu precīza ģeometrija, kā arī optiskās aberācijas un to korekcija. Šo pētījumu rezultātā tika formulēts tā dēvētais Gulstranda acs modelis, kas būtiski paplašināja izpratni par attēla veidošanos uz tīklenes, papildināja klasiskos Helmholca un citu autoru modeļus un radīja teorētisku pamatu precīzākai gaismas laušanas traucējumu (tuvredzības un tālredzības) diagnostikai un korekcijai. Gulstranda darbi iezīmēja pāreju no empīriskas pieejas uz stingri matemātiski pamatotu redzes optikas analīzi.

Par ieguldījumu acs dioptriskā aparāta, optiskās attēlveidošanas un refrakcijas fizioloģijas izpētē Alvars Gulstrands 1911. gadā saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā. Nobela komiteja īpaši uzsvēra viņa darbus par acs optiku un aberāciju teoriju, kas kļuva par pamatu mūsdienu klīniskajai oftalmoloģijai un optometrijai, intraokulāro lēcu projektēšanai, kā arī precīzāku redzes diagnostikas instrumentu izstrādei. Gulstranda zinātniskais mantojums veido nozīmīgu tiltu starp klasisko ģeometrisko optiku un medicīnisko praksi, atstājot ilgstošu ietekmi gan medicīnā, gan instrumentālajā optikā.

## Ārējās saites
Paleoģeogrāfija

**Paleoģeogrāfija** (no  — ‘sens, senatnīgs’,  — ‘zeme’ un *λόγος (logos)* — ‘runa’, burtiski — ‘runa par seno Zemi’) ir ģeoloģijas nozare, kas pēta Zemes virsmas, klimata, okeānu, kontinentu un biosfēras izmaiņas ģeoloģiskajā pagātnē. Paleoģeogrāfijas mērķis ir rekonstruēt seno kontinentu un okeānu izvietojumu, reljefu, klimatiskos apstākļus un dabas vidi dažādos Zemes attīstības posmos. Paleoģeogrāfija ir viena no Zemes zinātnēm un cieši saistīta ar ģeoloģiju, stratigrāfiju, paleontoloģiju un tektoniku.

Paleoģeogrāfiskās rekonstrukcijas balstās uz dažādu datu kopumu, tostarp nogulumiežu sastāvu un uzbūvi, fosiliju izplatību, paleoklimatiskajiem indikatoriem, paleomagnētisma datiem un radiometrisko datēšanu. Šo pētījumu rezultātā ir noskaidrots, ka Zemes vēsturē kontinenti vairākkārt apvienojušies un sadalījušies, veidojot superkontinentus, piemēram, Pangeju, kā arī ka klimats un jūras līmenis būtiski mainījušies laika gaitā.

Paleoģeogrāfijai ir nozīmīga praktiska nozīme, jo tā palīdz izprast derīgo izrakteņu veidošanās apstākļus, prognozēt naftas un dabasgāzes iegulu izvietojumu, kā arī analizēt senos klimata procesus, kas ir būtiski mūsdienu klimata pārmaiņu izpētē. Paleoģeogrāfiskie pētījumi ļauj arī labāk izprast dzīvības evolūciju un ekosistēmu attīstību ģeoloģiskajā laikā.

Paleoģeogrāfija kā patstāvīga zinātnes nozare izveidojās 19. gadsimtā, attīstoties stratigrāfijai un paleontoloģijai, kā arī uzkrājoties datiem par kontinentu kustību. 20. gadsimtā, nostiprinoties plātņu tektonikas teorijai, paleoģeogrāfiskās rekonstrukcijas kļuva ievērojami precīzākas un ieguva globālu raksturu.

## Ārējās saites
Paleomagnētisms

**Paleomagnētisms** ir ģeofizikas un ģeoloģijas nozare, kas pēta Zemes magnētiskā lauka īpašības un tā izmaiņas ģeoloģiskajā pagātnē, izmantojot iežos un nogulumos saglabāto magnētisko informāciju. Paleomagnētisms balstās uz faktu, ka daudzi ieži veidošanās vai pārmagnetizēšanās laikā fiksē tajā brīdī pastāvējušā Zemes magnētiskā lauka virzienu un intensitāti. Šī informācija ļauj rekonstruēt seno kontinentu stāvokli, kustību un Zemes magnētiskā lauka evolūciju.

Paleomagnētiskie pētījumi galvenokārt analizē paliekošās magnetizācijas veidus, piemēram, termisko paliekošo magnetizāciju magmatiskajos iežos un nogulumu paliekošo magnetizāciju nogulumiežos. Izpētot šo magnetizāciju virzienus, iespējams noteikt iežu veidošanās ģeogrāfisko platumu attiecībā pret Zemes magnētisko polu, kā arī identificēt magnētiskās polaritātes maiņas.

Viens no nozīmīgākajiem paleomagnētisma sasniegumiem ir Zemes magnētiskā lauka periodisko polaritātes apvērsumu atklāšana un magnētiskās stratigrāfijas izstrāde. Šie dati tiek plaši izmantoti stratigrāfijā un ģeohoronoloģijā, jo ļauj precīzi datēt iežu slāņus un korelēt tos globālā mērogā. Paleomagnētisms sniedz arī būtiskus pierādījumus plātņu tektonikas teorijai, demonstrējot kontinentu horizontālo pārvietošanos un okeāniskās garozas veidošanos.

Paleomagnētiskie dati ir cieši saistīti ar paleoģeogrāfiju, jo tie ļauj rekonstruēt seno kontinentu izvietojumu, okeānu atvēršanos un aizvēršanos, kā arī superkontinentu, piemēram, Pangejas, veidošanos un sabrukumu. Turklāt paleomagnētisms tiek izmantots arī paleoklimata pētījumos, jo kontinentu platuma izmaiņas ir tieši saistītas ar klimata joslu pārvietošanos ģeoloģiskajā laikā.

Paleomagnētisms kā patstāvīga zinātnes nozare attīstījās 20. gadsimta vidū, īpaši pēc sistemātiskiem okeāna dibena magnētisko anomāliju pētījumiem, kas sniedza pārliecinošus pierādījumus jūras dibena izplešanās procesam. Mūsdienās paleomagnētisms ir nozīmīga starpdisciplināra joma, kas apvieno ģeoloģiju, fiziku un matemātisko modelēšanu.

## Ārējās saites
Litoloģija

**Litoloģija** ir ģeoloģijas nozare, kas pēta iežu sastāvu, uzbūvi, tekstūru un veidošanās apstākļus. Tā galvenokārt nodarbojas ar iežu aprakstu, klasifikāciju un salīdzināšanu, balstoties uz to minerālo sastāvu un fizikālajām īpašībām. Litoloģija ir cieši saistīta ar petroloģiju, stratigrāfiju un sedimentoloģiju.

Litoloģiskie pētījumi ir būtiski Zemes vēstures rekonstrukcijā, nogulumiežu veidošanās apstākļu noteikšanā un derīgo izrakteņu meklēšanā. Litoloģija kā patstāvīga ģeoloģijas nozare izveidojās 19. gadsimtā.

## Ārējās saites
Hidroģeoloģija

**Hidroģeoloģija** ir ģeoloģijas nozare, kas pēta pazemes ūdeņu izplatību, kustību, ķīmisko sastāvu un veidošanās apstākļus Zemes garozā. Tā analizē iežu ūdenscaurlaidību, ūdens nesējslāņu uzbūvi un pazemes ūdeņu mijiedarbību ar apkārtējo vidi. Hidroģeoloģija ir cieši saistīta ar hidroloģiju, ģeofiziku un inženierģeoloģiju.

Hidroģeoloģiskie pētījumi ir būtiski dzeramā ūdens resursu novērtēšanā, ūdensapgādes plānošanā un vides aizsardzībā. Hidroģeoloģija kā patstāvīga zinātnes nozare izveidojās 19. gadsimtā.

## Ārējās saites
Kvartārģeoloģija

**Kvartārģeoloģija** ir ģeoloģijas nozare, kas pēta kvartāra perioda nogulumus, procesus un vides attīstību, aptverot pēdējos aptuveni 2,6 miljonus gadu Zemes vēsturē. Tā analizē ledāju darbību, klimata svārstības, nogulumiežu uzkrāšanos un reljefa veidošanos mūsdienu ainavās. Kvartārģeoloģija ir cieši saistīta ar paleoklimatoloģiju, ģeomorfoloģiju un paleontoloģiju.

Kvartārģeoloģiskie pētījumi ir nozīmīgi mūsdienu dabas vides izpratnē, klimata pārmaiņu analīzē un cilvēka darbības ietekmes uz vidi novērtēšanā.

## Ārējās saites
Jūras ģeoloģija

**Jūras ģeoloģija** ir ģeoloģijas nozare, kas pēta okeānu un jūru dibena uzbūvi, sastāvu, reljefu un ģeoloģiskos procesus. Tā analizē nogulumiežu uzkrāšanos, tektoniskās struktūras, zemestrīces, vulkānismu un citus procesus, kas norisinās jūras vidē. Jūras ģeoloģija ir cieši saistīta ar okeanogrāfiju, ģeofiziku un plātņu tektoniku.

Jūras ģeoloģiskie pētījumi ir nozīmīgi jūras resursu izpētē, vides aizsardzībā un okeāna dibena evolūcijas izpratnē.

## Ārējās saites
Knina

**Knina** (, ) ir pilsēta Horvātijas dienvidos, Šibenikas-Kninas županijā. 2021. gadā Kninā dzīvoja 11,6 tūkstoši iedzīvotāju.

Knina bija viena no viduslaiku Horvātijas karaļvalsts (925—1102) galvaspilsētām un separātiskās Serbu Krajinas Republikas galvaspilsēta (1991—1995).

## Ārējās saites
Dzeltenais lotoss

**Dzeltenais lotoss** (*Nelumbo lutea*) ir lotosu suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir no Kanādas dienvidaustrumiem līdz Meksikai, Lielajām Antiļu salām un Kolumbijai. Tas ir rizomatozs hidrogeofīts (zem ūdens veido sakneņus) un aug galvenokārt mērenajā biomā. To izmanto kā zāles un pārtikā.

## Atsauces
Militārā ģeoloģija

**Militārā ģeoloģija** ir ģeoloģijas lietišķā nozare, kas pēta ģeoloģisko apstākļu ietekmi uz militāro darbību un to izmantošanu militārajā plānošanā. Tā analizē reljefu, iežu un augsnes īpašības, pazemes ūdeņus un dabiskos procesus, kas var ietekmēt karaspēka pārvietošanos, nocietinājumu būvniecību un infrastruktūras drošību. Militārā ģeoloģija ir cieši saistīta ar inženierģeoloģiju, ģeomorfoloģiju un hidroģeoloģiju.

Militārās ģeoloģijas pētījumi tiek izmantoti ceļu, lidlauku un nocietinājumu plānošanā, dabas apdraudējumu novērtēšanā un resursu nodrošināšanā militārajās operācijās.

## Ārējās saites
Aeroģeoloģija

**Aeroģeoloģija** ir ģeoloģijas nozare, kas pēta Zemes virsmu un ģeoloģiskās struktūras, izmantojot aerofotografēšanu un attālinātās izpētes metodes. Tā analizē reljefu, iežu izplatību, lūzumus un citas ģeoloģiskas pazīmes, kas ir saskatāmas no gaisa vai satelītattēlos. Aeroģeoloģija ir cieši saistīta ar attālināto izpēti, ģeomorfoloģiju un kartogrāfiju.

Aeroģeoloģiskie pētījumi tiek izmantoti ģeoloģiskajā kartēšanā, derīgo izrakteņu meklēšanā un dabas apdraudējumu novērtēšanā.

## Ārējās saites
Bengāliskā uguns

thumb|Bengāliskā uguns
**Bengāliskā uguns** ir pirotehnisks izstrādājums, kas deg ar spilgtu, krāsainu liesmu un tiek izmantots apgaismošanai, signalizācijai un dekoratīviem nolūkiem. Tā pamatā ir ķīmisks maisījums, kas satur oksidētāju (parasti kālija nitrātu vai bārija nitrātu), degošu komponentu (piemēram, sēru vai oglekli) un metālu sāļus, kas nosaka liesmas krāsu.

Degšanas procesā bengāliskā uguns rada intensīvu gaismu un siltumu, bet salīdzinoši nelielu sprādzienbīstamību, tādēļ to plaši izmanto svētku pirotehnikā, teātra efektos un ārkārtas signalizācijā. Krāsu variācijas tiek panāktas, pievienojot dažādus metālu savienojumus, piemēram, stroncija sāļus sarkanai krāsai vai vara savienojumus zaļai un zilai krāsai.

Neraugoties uz vienkāršo uzbūvi, bengāliskā uguns ir potenciāli bīstama augstās degšanas temperatūras dēļ, tāpēc tās lietošana jāveic, ievērojot pirotehnikas drošības noteikumus.

Bengāliskā uguns vēsture saistīta ar Bengālijas reģionu, kur jau senatnē izmantotoja spilgti degošus maisījumus rituālos un svētkos. Eiropā bengāliskā uguns parādījās 18.–19. gadsimtā, kad līdz ar pirotehnikas un ķīmijas attīstību tā tika ieviesta teātra efektos, militārajā signalizācijā un sabiedriskos pasākumos.

## Skatīt arī

* Jaunais gads

## Ārējās saites
Petarde

thumb|Tipiskas izklaides petardes
**Petarde** ir pirotehnisks izstrādājums, kas paredzēts skaņas efekta radīšanai, īslaicīgi eksplodējot. Tā tiek plaši izmantota izklaides nolūkos, īpaši svētku laikā, piemēram, Jaunajā gadā, kā arī tradicionālos pasākumos dažādās pasaules valstīs.

Petardes pamatā ir neliels sprāgstvielu maisījums, kas parasti satur oksidētāju (piemēram, kālija nitrātu vai kālija hlorātu) un degošu vielu (oglekli, sēru vai alumīnija pulveri). Aizdedzinot drošinātāju vai aktivizējot triecienmehānismu, notiek strauja ķīmiska reakcija, kuras rezultātā rodas skaļš sprādziens un neliels gaismas uzliesmojums. Atšķirībā no daudziem citiem pirotehniskiem izstrādājumiem petardes galvenais efekts ir skaņa, nevis vizuālais izskats. Tās var būt dažāda lieluma un jaudas — no nelielām, salīdzinoši drošām petardēm līdz jaudīgākiem izstrādājumiem, kuru lietošana ir stingri reglamentēta vai aizliegta civilajā apritē.

Petardes vēsture aizsākas Ķīnā, kur jau vairāk nekā pirms tūkstoš gadiem tika izmantoti ar šaujampulveri pildīti bambusa stiebri, lai ar skaļu troksni atbaidītu ļaunos garus. No Ķīnas šī tradīcija izplatījās uz citām Āzijas zemēm un vēlāk arī uz Eiropu, kur petardes kļuva par populāru svētku pirotehnikas sastāvdaļu. Neraugoties uz vienkāršo konstrukciju, petardes var būt bīstamas, jo sprādziena laikā rodas augsts spiediens, karstas gāzes un atlūzas. Nepareiza lietošana var izraisīt apdegumus, dzirdes bojājumus vai citas traumas, tādēļ daudzās valstīs petaržu tirdzniecība un lietošana ir ierobežota ar likumu.
## Ārējās saites
Pirotehnika

**Pirotehnika** ir ķīmijas un tehnikas nozare, kas nodarbojas ar vielu un maisījumu izstrādi un izmantošanu, kuri deg, eksplodē vai citādi strauji reaģē, radot gaismu, skaņu, siltumu, dūmus vai kustību. Pirotehniskie izstrādājumi tiek izmantoti izklaidē, mākslā, signalizācijā, militārajā jomā un drošības sistēmās.

Pirotehnikas pamatā ir ķīmiski maisījumi, kas parasti sastāv no oksidētāja (piemēram, kālija nitrāta, kālija hlorāta vai amonija perhlorāta), degošas vielas (oglekļa, sēra, metālu pulveru) un piedevām, kas nosaka degšanas ātrumu, krāsu un efektu. Degšanas vai reakcijas laikā izdalītā enerģija rada raksturīgos pirotehniskos efektus.

Pirotehniku plaši izmanto svētku uguņošanā (piemēram, salūtos), teātra un kino specefektos, kā arī signālraķetēs un avārijas apgaismojumā. Militārajā jomā pirotehniskie līdzekļi tiek lietoti apgaismošanai, dūmu aizsegam un signalizācijai. Ikdienā pazīstami pirotehniski izstrādājumi ir, piemēram, petardes, bengāliskās ugunis un raķetes.

Pirotehnikas vēsture aizsākas senajā Ķīnā, kur tika izgudrots šaujampulveris. Sākotnēji tas tika izmantots reliģiskos rituālos un svētkos, bet vēlāk arī militāriem mērķiem. Eiropā pirotehnika izplatījās viduslaikos un īpaši attīstījās 18.–19. gadsimtā, kad to sāka plaši izmantot publiskos pasākumos un teātros.

Lai gan pirotehnika kalpo izklaidei un praktiskiem nolūkiem, tā var būt bīstama nepareizas lietošanas gadījumā. Augstas temperatūras, spiediens un sprādzienbīstamība var izraisīt traumas vai ugunsgrēkus, tādēļ pirotehnisko izstrādājumu ražošana, tirdzniecība un lietošana daudzās valstīs ir stingri reglamentēta ar likumu.

## Ārējās saites
Iļja Azars

**Iļja Azars** (; dzimis  Maskavā) ir Krievijas žurnālists, redaktors un sabiedriskais aktīvists. Pazīstams kā viens no neatkarīgās žurnālistikas pārstāvjiem Krievijā, strādājis vairākos opozicionāros un neatkarīgos medijos.

Azars ilgstoši sadarbojies ar izdevumiem *[[Novaja gazeta]]*, *[[Lenta.ru]]* un citiem medijiem. Bijis aktīvs pilsoniskās sabiedrības procesos, piedalījies protestu kustībās un publiski iestājies par vārda brīvību un neatkarīgu presi.

Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gadā Iļja Azars pameta Krieviju un turpināja profesionālo darbību ārvalstīs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jūlija Navaļnaja

**Jūlija Navaļnaja** (krievu: *Юлия Борисовна Навальная*; dzimusi  Maskavā) ir Krievijas sabiedriskā darbiniece un aktīviste. Plaši pazīstama kā opozīcijas politiķa Alekseja Navaļnija sieva un viena no redzamākajām Krievijas pilsoniskās sabiedrības balsīm pēc 2020. gada.

Pēc vīra aizturēšanas un vēlākās ieslodzīšanas Jūlija Navaļnaja kļuva par nozīmīgu starptautisku Krievijas opozīcijas pārstāvi, publiski iestājoties par cilvēktiesībām, politisko represiju izbeigšanu un demokrātiskām reformām Krievijā.

Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gadā Navaļnaja pameta Krieviju un turpināja sabiedrisko un politisko darbību ārvalstīs. Pēc Alekseja Navaļnija nāves 2024. gadā viņa paziņoja par nodomu turpināt vīra politisko un sabiedrisko darbu, kļūstot par vienu no Krievijas opozīcijas simboliskajām līderēm.

## Personīgā dzīve
Jūlija Navaļnaja kopš 1998. gada bija precējusies ar Alekseju Navaļniju. Pārim ir divi bērni.

## Atsauces