Grāvendāles muiža

thumb|270px|Grāvendāles muižas kungu māja (1912).
**Grāvendāles muižas** () kungu māja atradās Lielupes kreisajā krastā Bauskas novada Viesturu pagastā.

## Vēsture

1516. gadā Grāvendāles muižas lēni ieguva Martins fon Šulte. Precīzas tā robežas nav nosakāmas. Pēc viņa nāves dēls Francis 1548. gadā mantoja Grāvendāli. 1558. gadā to kā dzimtmuižu ieguva viņa brālēns Dītrihs. Daļu muižas (Ķīšu muižu tagadējā Salgales pagasta Muižzemniekos) viņš ieķīlāja mācītājam Konrādam Meijeram, ko spēja atpirkt tikai fon Ganckavi 1724. gadā. Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā parādu dēļ 1605. gadā Šultes Grāvendāli par 30 0000 Rīgas marku pārdeva kancleram Mihaelam fon Manteifelim no Platones. 1618. gadā Manteifelis atpirka un pievienoja Grāvendālei arī Skurbes muižu. Manteifeļa mantiniece meita Elizabete Magdalēna apprecējās ar oberhauptmani Heinrihu fon Pletenbergu. Kopš 1650. gadiem parādu dēļ Grāvendāli nācās iznomāt.

1683. gadā muižas nomnieks Erdmanis fon Ganckavs muižu nopirka par 58 tūkstošiem florīnu, kopā ar 46 zemnieku saimniecībām, diviem krogiem un Misas ciemu ar 15 zemnieku saimniecībām. Turpmāk muiža piederēja fon Ganckavu (*Gantzkauw*) dzimtai.
Ulrihs fon Ganckavs (1754—1815) 18. gadsimta otrajā pusē uzcēla muižas kungu māju, kas bija koka ēka uz trīs velvētiem mūra pamatiem. Ap gadsimtu miju iekšpagalmā uzbūvēja 39,5 m gara mūra klēti.

1812. gada kara laikā Grāvendāles muižā izvietojās Napoleona karaspēka maršala Makdonalda štābs, bet netālajā Rundālē iekārtojās artilērijas parks. Netālu no Grāvendāles notika Mežotnes kaujas cīņas, kurās prūšu karaspēks piecu stundu ilgā kaujā piespieda krievu karaspēku ģenerāļa Belgarda vadībā atkāpties pāri Lielupei uz Garozu.

Vēlāk pēc tiesāšanās muižu atpirka Karls fon Fītinghofs, no kura tā pakāpeniski pārgāja pie muižas rentnieka Johana fon Denfera. 1859. gadā viņa atraitne muižu pārdeva par 108 tūkstošiem sudraba rubļu Frīdrihams fon Klopmanim (1825—1883), un tā tika novērtēta „kā veca, bet apdzīvojama”. Koka ārsienas vēlāk apmestas un dekorētas ar pilastriem bez bāzes, bet ar vienkāršu toskāņu kapiteli. Mājas zelmiņi veidoti pilnrežģu konstrukcijā. Jumts bija veidots mansarda formā, segts ar kārniņiem, to nosedza divi skursteņi. Muižas kompleksā tolaik bez kungu ēkas un klēts ietilpa arī 48,5 m garš stallis, divas vai trīs kalpu mājas, rija, smēde un pirts.

Muižai 19. gadsimta otrajā pusē piederēja arī 4 hektārus liels parks, vējdzirnavas, kaļķu dedzinātava un trīs pusmuižas: Jaunā muiža (*Neuhof*), Dambju muiža (*Dammhof*) un Garāmāja.

1905. gadā muižu aplenca un pārmeklēja revolucionāri, atņemot visus ieročus, paņemot naudas kontribūciju un pavēlot pielikt kalpiem pie algas. Ar šādu prasību panākšanu tie muižu tālāk atstāja mierā.

Ēka nodega Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā un līdz mūsdienām nav saglabājušies pat ēkas pamati. Klopmaņi kaujā bija nostājušies bermontiešu pusē un kāds atšaudījās no muižas, tāpēc muiža tika aizdedzināta. Muižā slēpjošies muižnieki no citām muižām metās bēgt, divas muižnieces no Asares muižas tika notvertas un nogalinātas, vienu no tām izvarojot. 1930. gadā šai lietā vainīgie virsnieki un kareivji tika tiesāti un, ņemot vērā kara apstākļus, kareivji atstāti bez soda, bet virsniekiem piesprieda spaidu darbus, kurus apžēlojot atcēla prezidents Kviesis. Pēc 1920. gada zemes reformas muižas zemi atsavināja.


Gantzkauw-Wappen BWB.png|Fon Ganckavu dzimtas ģerbonis
Klopmann COA.png|Baronu Klopmaņu ģerbonis


## Atsauces