open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marina Vasiļevska

**Marina Vasiļevska** (; dzimusi ) ir Baltkrievijas aviācijas stjuarte, Baltkrievijas pirmā kosmonaute.

## Agrīnā dzīve un darba gaitas
Marina Vasiļevska piedzima .

Pēc Minskas 151. vidusskolas beigšanas viņa profesionāli nodarbojās ar dejošanu, strādāja dažādus darbus.

Marinas Vasiļevskas augstākā izglītība nav pieminēta nevienā no daudzajām intervijām. Baltkrievijā aizliegtais interneta portāls *Zerkalo* atrada informāciju, ka Vasiļevska ir ieguvusi augstāko izglītību specialitātē "menedžeris ekonomists" neklātienē privātajā augstskolā Minskas Inovāciju universitātē (tagad šī augstskola ir slēgta). Pati Vasiļevska minēja, ka 2024. gadā viņa iestājusies maģistrantūrā Vadības akadēmijā.

2017. gadā Vasiļevska sāka strādāt lidsabiedrībā *[[Belavia]]* par stjuarti instruktori.

## Kosmiskais lidojums
2022. gada decembrī Baltkrievijā notikušajā atlasē Marina Vasiļevska tika izraudzīta starp sešām pretendentēm no vairāk nekā trim tūkstošiem sieviešu, kas vēlējās piedalīties lidojumā kosmosā ar Krievijas kosmosa kuģi *Sojuz*.

Pēc medicīniskiem izmeklējumiem Gagarina kosmonautu sagatavošanas centrā Krievijā viņa kopā ar Anastasiju Ļenkovu tika izraudzīta par kandidāti lidojumam kosmosā.
2023. gada 29. maijā Vasiļevsku apstiprināja kosmosa kuģa *Sojuz MS-25* pamatapkalpē uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS) kā kosmiskā lidojuma dalībnieci. 24. jūlijā viņa sāka treniņus Kosmonautu sagatavošanas centrā

Marinas Vasiļevskas kosmiskais lidojums sākās 2024. gada 23. martā, ar kosmosa kuģi *[[Sojuz MS-25]]*, dodoties uz SKS 21. viesekspedīcijā. Uz zemes viņa atgriezās kosmosa kuģī *[[Sojuz MS-24]]*, lidojumā pavadot 13 dienas 18 stundas 41 minūti.

## Kosmisko lidojumu kopsavilkums

## Vēlākā darbība
2024. gada augustā Marina Vasiļevska kļuva par sabiedriskās apvienības "Baltkrievijas Miera fonds" valdes priekšsēdētāja vietnieci humānās sadarbības un sabiedrisko aktivitāšu jautājumos. Vienlaikus viņa strādā uzņēmumā *EkoPropPanel* (*ЭкоПромПанель*), kas nodarbojas ar jumtu un sienu sendvičpaneļu ražošanu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Марина Витальевна Василевская astronaut.ru,
Lielkalnu pilskalns

**Lielkalnu pilskalns** jeb **Irbes kalns** atrodas Vidzemē, Aizkraukles novada Iršu pagastā, apmēram 3 kilometrus uz rietumiem no Iršiem. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis.

Pilskalns ir apmēram 30 metrus augsta reljefa pacēluma dienvidu daļa. Plakuma izmērs bija 70 x 30 metri. Datējums — vidējais/vēlais dzelzs laikmets. Pirmās ziņas par pilskalnu ir no 1925. gada. 1931. gadā pieminekli uzmērīja un aprakstīja Arveds Gusars. 20. gadsimta deviņdesmitajos gados 3/4 no kalna norakts grantī.

## Ārējās saites

* Lielkalnu pilskalns portālā https://www.latvijas-pilskalni.lv/
SKS 21. Krievijas viesekspedīcija

**SKS 21. Krievijas viesekspedīcija** ( jeb *ЭП-21*) bija Krievijas rīkota Baltkrievijas pirmās kosmonautes īslaicīga ekspedīcija uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS).

Viesekspedīcija startēja  ar kosmosa kuģi *[[Sojuz MS-25]]*. Tās apkalpe bija komandieris Oļegs Novickis (dzimis Baltkrievijā) un Baltkrievijas pārstāve Marina Vasiļevska.
Kopā ar viņiem kosmosa kuģī uz staciju devās arī 70. un 71. ekspedīcijas dalībniece Treisija Koldvela Daisone. 
Uz zemi Oļegs Novickis un Marina Vasiļevska atgriezās 6. aprīlī kosmosa kuģa *[[Sojuz MS-24]]* nolaižamajā aparātā kopā ar SKS 70. ekspedīcijas apkalpes dalībnieci Lorela O'Hāru, lidojumā pavadot 13 dienas 18 stundas 41 minūti.

## Apkalpe
### Pamatapkalpe
* Oļegs Novickis, komandieris, 
* Marina Vasiļevska — lidojuma dalībniece, 

### Dublējošā apkalpe
* Ivans Vagners, 
* Anastasija Ļenkova,
Luisa Veina kaķu pasaule

**"Luisa Veina kaķu pasaule"** () ir 2021. gada Francijas, Apvienotās Karalistes un ASV biogrāfiskā komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Vills Šarps. Filmā galvenās lomas atveido Benedikts Kamberbačs, Klēra Foja, Andrea Raisboro un Tobijs Džonss.

Filma stāsta par angļu mākslinieka, kurš gleznoja kaķus, Luisa Veina dzīvi.

Filmas "Luisa Veina kaķu pasaule" pirmizrāde notika  Teluraidas kinofestivālā. Latvijā filmas pirmizrāde notika . Filma saņēma pārsvarā pozitīvus kritiķu vērtējumus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Traugots Hāns

**Gothilfts Traugots Hāns** (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes luterāņu mācītājs un Tērbatas Universitātes teoloģijas profesors. Misionāra un lingvista Kārļa Hugo Hāna mazdēls.

No 1893. līdz 1897. gadam studēja teoloģiju Tērbatas un Getingenes Universitātēs. No 1902. līdz 1919. gadam bija pasniedzējs Tērbatas Universitātes Teoloģijas fakultātē, no 1909. gada praktiskās teoloģijas profesors.
Kad Igaunijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 22. decembrī Tērbatu ieņēma Sarkanā armija, varu pārņēma Igaunijas darba komūna, kas aizliedza dievkalpojumus, 3. janvārī apcietināja profesoru Hānu. Kopā ar 20 citiem gūstekņiem viņu nošāva 14. janvārī īsi pirms komunistu atkāpšanās no Tērbatas.

## Darbi
* Evangelization und Gemeinschaftspflege: mit besonderer Besonderer Besonderheiten der Lutherischen Kirche Russlands. T. 1.: Die Evangelization. Reval: Verlag von Franz Kluge, 1909. (Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1908).
* Glaubet un das Licht! Ein Jg. Predigten. Gütersloh: Bertelsmann, 1920.
* Was bedeuten für uns Kirche und Bibel: fünf Predigten. Heilbronn: Salzer, 1931.
Prestons Stērdžiss

**Prestons Stērdžiss** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu dramaturgs, kinorežisors un scenārists.

Savu karjeru Holivudā iesācis kā scenārists un tikai vēlāk sācis režisēt filmas. Stērdžisu uzskata par pirmo Holivudas režisoru, kurš guva panākumus kā scenārists un tikai pēc tam sācis režisēt savus scenārijus. Stērdžisa pirmā filma kā režisoram bija politiskā satīra *[[The Great McGinty]]* (1940), kuras scenāriju viņš *[[Paramount Pictures]]* pārdeva par 10 ASV dolāriem, apmaiņā pret to, lai pats varētu filmu režisēt. Par šo filmu Stērdžiss saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs". Šai kategorijā nominēts arī par filmām *[[The Miracle of Morgan's Creek]]* (1944) un *[[Hail the Conquering Hero]]* (1944).

Sarakstījis un režisējis arī tādas filmas kā *[[The Lady Eve]]* (1941), "Salivana ceļojumi" (1941) un *[[The Palm Beach Story]]* (1942). Visas trīs filmas tiek uzskatītas par klasiskām kinokomēdijām un ir iekļautas Amerikas Kinoinstitūta 100 smieklīgāko amerikāņu filmu sarakstā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Beļģijas koloniālā impērija

**Beļģijas koloniālā impērija** () bija Beļģijas koloniālo īpašumu kopums koloniālisma laikmetā. Galvenie Beļģijas īpašumi bija Beļģu Kongo (mūsdienās Kongo DR) un Ruanda-Urundi (mūsdienās Burundija un Ruanda).

Pirmais mēģinājums kolonizēt teritorijas 1830. gadā dibinātajai Beļģijai bija 1843. gadā, kad Gvatemalas valdība piešķīra privātai beļģu kompānijai *Compagnie belge de colonisation* tiesības uz Santotomasas de Kastiljas ostu Atlantijas piekrastē, tomēr 1854. gadā pasākums cieta neveiksmi. 1884. gadā Beļģija ieguva Lado anklāvu (mūsdienu Dienvidsudānā un Ugandā), kurš jau 1910. gadā tika iekļauts Angļu-ēģiptiešu Sudānā. Koloniālās impērijas sākums saistās ar 1908. gadu, kad Beļģijas valsts anektēja Kongo brīvvalsti, izveidojot Beļģu Kongo. Kongo brīvvalsts bija Beļģijas karaļa Leopolda II privātīpašums, kura pārvaldība un vietējo iedzīvotāju ekspluatācija izsauca skandālu Eiropas sabiedrībā. 1902. gadā Beļģija, tāpat kā daudzas citas valstis, ieguva koncesiju Tiaņdzjiņā Ķīnā. Pirmā pasaules kara laikā Beļģija okupēja daļu no Vācijas Austrumāfrikas, izveidojot Ruandu-Urundi, kura pēc kara tika piešķirta Beļģijai kā mandātteritorija. No 1925. gada Beļģija iesaitījās Tanžeras starptautiskās zonas (mūsdienās Marokā) pārvaldīšanā.

1931. gadā tika izbeigta Tiaņdzjiņas koncesija. 1956. gadā Tanžeras zona iekļāvās Marokā. 1960. gadā Beļģu Kongo ieguva neatkarību kā Kongo Republika (Leopoldvila). Ruandas revolūcijas rezultātā 1962. gadā Ruandas-Urundi vietā nodibinajās neatkarīgās Burundija un Ruanda.

## Ārējās saites
Polekeles katoļu baznīca

**Polekeles Sv. Jaunavas Marijas Sirds baznīca** () ir Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas ziemeļdaļā, Radvilišķu rajona pašvaldības Polekeles ciemā.

Pirmā baznīca ciemā uzcelta 1791. gadā kā Šaulēnu baznīcas filiāle. 1820. gadā tai tika nomainītas sienas. 1930. gadā tika nodibināta atsevišķa draudze. 1939. gadā baznīca nodega, saglabājās tikai zvanutornis. Mūsdienu baznīca uzcelta 1977. gadā.

## Ārējās saites
Salivana ceļojumi

**"Salivana ceļojumi"** () ir 1941. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Prestons Stērdžiss. Filmā galvenās lomas atveido Džoels Makkrī un Veronika Leika. Filmas nosaukums ir atsauce uz Džonatana Svifta romānu "Gulivera ceļojumi".

Filma ir satīra par kino industriju un stāsta par slavenu Holivudas komēdiju režisoru (Makkrī), kurš, ilgodamies uzņemt nopietnu drāmu, sāk dzīvot kā klaidonis, lai gūtu dzīves pieredzi savai topošajai filmai. Viņu pavada arī topošā aktrise (Leika).

Filmas pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Paramount Pictures]]*. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un tika dēvēta par vienu no 1941. gada labākajām filmām. Mūsdienās filma tiek uzskatīta par klasiku, kā arī par vienu no visu laiku labākajām komēdijām. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 100% vērtējums. 1990. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Veronika Leika

**Veronika Leika** (; dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise.

Leika vislabāk pazīstama ar *[[femme fatale]]* jeb "liktenīgās sievietes" lomām vairākās 1940. gadu *[[film noir]]* filmās. Pazīstamākās šādas filmas ir *[[This Gun for Hire]]* (1942), *[[The Glass Key]]* (1942) un *[[The Blue Dahlia]]* (1946). Piedalījusies arī komēdijās "Salivana ceļojumi" (1941) un *[[I Married a Witch]]* (1942), drāmā *[[I Wanted Wings]]* (1941), kara filmā *[[So Proudly We Hail!]]* (1943) un vesternā *[[Ramrod]]* (1947). Alkoholisma dēļ, 1940. gadu beigās Leikas karjera gāja uz leju. Karjeras norietā atveidojusi lomu mazbudžeta trillerī *[[Footsteps in the Snow]]* (1966) un šausmu filmā *[[Flesh Feast]]* (1970).

## Ārējās saites
Valters Paukers

**Valters Hugo Teodors Paukers** (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes luterāņu mācītājs.

No 1897. līdz 1905. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. No 1907. līdz 1919. gadam bija Rakveres luteriskās draudzes mācītājs.
Kad Igaunijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 16. decembrī Rakveri ieņēma Sarkanā armija, varu pārņēma Igaunijas darba komūna, kas 29. decembrī aizliedza dievkalpojumus. Kopā ar citiem gūstekņiem mācītāju Paukeru nošāva 6. janvārī.
Karls Imanuels Filips Hese

**Karls Imanuels Filips Hese** (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes luterāņu mācītājs. Viņa brālēns bija rakstnieks Hermanis Hese.

No 1894. līdz 1900. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. No 1904. līdz 1907. gadam bija Vīlandes luteriskās draudzes palīgmācītājs, tad Jehvi draudzes mācītājs. Pirmā pasaules kara laikā no 1915. līdz 1916. gadam viņu izsūtīja uz Sibīriju. 
Kad Igaunijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada novembrī Jehvi ieņēma Sarkanā armija, varu pārņēma Igaunijas darba komūna, viņu arestēja un nošāva 18. decembrī.
Morics Vilhelms Pauls Švarcs

**Morics Vilhelms Pauls Švarcs** (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes luterāņu mācītājs.

No 1883. līdz 1887. gadam studēja teoloģiju  Tērbatas Universitātē. No 1890. līdz 1919. gadam bija mācītājs Tērbatas Sv. Jāņa baznīcā.
Kad Igaunijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 22. decembrī Tērbatu ieņēma Sarkanā armija, varu pārņēma Igaunijas darba komūna, kas aizliedza dievkalpojumus. Kopā ar 20 citiem gūstekņiem mācītāju Švarcu nošāva 14. janvārī īsi pirms komunistu atkāpšanās no Tērbatas.
Rihards Aleksandrs Georgs Vīners

**Rihards Aleksandrs Georgs Vīners** (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes luterāņu mācītājs.

No 1891. līdz 1895. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. No 1899. līdz 1918. gadam bija Valkas luteriskās draudzes mācītājs.
Kad Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 18. decembrī Sarkanā armija ieņēma Valku. Pēc zaudētās Paju kaujas lielinieki viņu 1919. gada 31. janvārī arestēja, aizveda uz Pleskavu, kur nošāva 3. maijā.
Eiropas Konservatīvie un reformisti

**Eiropas Konservatīvie un reformisti** (**EKR**) ir maigi eiroskeptiska, pret federālismu vērsta Eiropas Parlamenta (EP) politiskā grupa. EKR ir Eiropas Konservatīvo un reformistu partijas (EKR partija) Eiropas politiskās partija (iepriekš zināma kā **Konservatīvo un reformistu alianse Eiropā** (2016—2019) vai **Eiropas Konservatīvo un reformistu alianse** (2009—2016)). Grupa arī ietver EP deputātus no četrām citām Eiropas partijām un trīspadsmit EP deputātus bez Eiropas partiju piederības.

Ideoloģiski grupa kopumā ir eiroskeptiska, antifederālistiska un labējāa, kurā ir centriski labējās un galēji labējās frakcijas. EKR galvenais mērķis ir stāties pret Eiropas integrāciju, Eiropas Savienības (ES) paplašināšanos un iespējamo tapšanu par federālu Eiropas valsti, pamatojoties uz *eiroreālismu,* un nodrošināt, ka ES neiejaucas ES valstu un reģionu jautājumos un lēmumu pieņemšanā. Tā arī iestājas par stingrāku imigrācijas kontroli. EKR ietilpst sociāli konservatīvuas, labējo populistu, liberāli konservatīvas, kristīgi demokrātiskas, galēji labējas un nacionāli konservatīvas partijas, kuras visas atbalsta antifederālistisku un eiroreālistisku vai eirokritisku nostāju. EKR ietvaros dažas partijas un EP deputāti veicina maigu eiroskepticismu (pretstatā pilnīgai ES pastāvēšanas noraidīšanai, ko raksturo anti-ES nostāja vai stingrs eiroskepticisms), aicinot veikt ES demokrātiskas reformas, lielāku pārredzamību, pārmaiņas eirozonai un ES migrācijas/patvēruma meklētāju politikā un dažu ES pilnvaru un birokrātijas ierobežošanai, vienlaikus saglabājot neierobežotu brīvo tirdzniecību un sadarbību starp valstīm. Citas partijas un atsevišķi EP deputāti grupā atbalsta pilnīgu izstāšanos no bloka, referendumus par dalību ES un opozīciju eirozonai.

EKR tika dibināta ap Eiropas reformu kustību pēc 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām pēc Lielbritānijas Konservatīvās partijas līdera Deivida Kamerona ieteikuma. Pašlaik tā ir piektā lielākā grupa Eiropas Parlamentā ar 66 deputātiem no 16 valstīm.

Lielākā partija grupā pēc EP deputātu skaita ir Polijas "Likums un taisnīgums" (PiS). Latvijā šo grupu pārstāv Nacionālā Apvienība.

## Atsauces
Eduards Pauls Benedikts Frēze

**Eduards Pauls Benedikts Frēze** (; dzimis ; miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes luterāņu mācītājs.

## Dzīvesgājums
No 1892. līdz 1897. gadam Tērbatas Universitātē studēja teoloģiju, tad līdz 1898. gadam vēsturi un valodniecību. No 1902. gada — Vaivaras (tagad Narva-Jēsū) draudzes mācītājs. Sākoties Igaunijas brīvības cīņām 1918. gada rudenī, viņš bēga uz Rīgu.

1919. gada 9. aprīlī LSPR varas iestādes Frēzi arestēja un ieslodzīja Centrālcietumā, kur viņš saslima ar izsitumu tīfu. 1919. gada 22. maijā landesvērs padzina lieliniekus no Rīgas un mācītāju Frēzi atbrīvoja, tomēr 27. maijā viņš nomira no slimības komplikācijām.

## Ārējās saites
Sentkroisa

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q642481"
}


**Sentkroisa** () ir 214,66 km² liela apdzīvota sala Virdžīnu salu arhipelāgā Karību jūrā. Ietilpst ASV teritorijā ASV Virdžīnas un pēc teritorijas ir lielākā sala ASV Virdžīnās.

Pirmais eiropietis, kurš apmeklēja salu, bija Kristofors Kolumbs 1493. gada 14. novembrī, viņa Otrā ceļojuma laikā. Kolumbs deklarēja salas piederību Spānijas kronim. Salas iedzīvotāji tobrīd bija karībi. Sadursmes starp spāņiem un Sentkroisas karībiem bija vēsturē pirmais dokumentētais militārais konflikts starp spāņiem un Jaunās Pasaules iedzīvotājiem. Sala vēlāk piederēja Nīderlandei (1642—1645), Lielbritānijai (1645—1650), Maltas ordenim (1650—1665), Francijai (1665—1733). Dānija, kura bija izveidojusi kolonijas Sentomasas un Sentdžonas salās, 1733. gadā Sentkroisu no frančiem nopirka, paplašinot Dāņu Rietumindijas teritoriju. Napoleona karu laikā salu divas reizes okupēja briti, tomēr 1815. gadā to atkal atdeva dāņiem. 1917. gadā ASV nopirka Dāņu Rietumindiju, izveidojot ASV Virdžīnas. Līgums tika apstiprināts Dānijas referendumā. 1927. gadā salas iedzīvotājiem tika piešķirta ASV pilsonība.

## Ārējās saites
Gustavs Oto

**Gustavs Ādolfs Frīdrihs Oto** (; dzimis , miris ) bija Dobelē dzimis vācbaltiešu ārsts un vēsturnieks.

Dzimis ārsta ģimenē. No 1856. līdz 1859. gadam mācījies Jelgavas ģimnāzijā. No 1861. līdz 1866. gadam studēja medicīnu Tērbatas Universitātē. Strādājis par ārstu Baldonē, Neretā, Bauskā, Jelgavā. Jelgavas ārstu biedrības vadītājs. Kurzemes literatūras un mākslas biedrības, Vēstures un senatnes pētītāju biedrības un Latviešu literārā biedrības biedrs. Rakstījis par skolu, augstskolu aptieku un baznīcu vēsturi Baltijā.

## Bibliogrāfija
* kopā ar Arnoldu Haselblatu: *Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat 1889* (Digitalizēts).
* kā redaktors *Theodor Kallmeyer: Die evangelischen Kirchen und Prediger Kurlands. Riga 1890*, otrais izdevums 1910. gadā.
* *Kur-, Liv- und Estländer auf der Universität Königsberg i. Pr. 1711–1800*. Izdevumā *Mitteilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands*, Bd. 16, Heft 2 (1896), lpp. 337–514.
* *Die öffentlichen Schulen Kurlands zu herzoglicher Zeit 1567–1806.* Izdevumā: *Sitzungsberichte der kurländischen Gesellschaft für Literatur und Kunst und Jahresbericht des kurländischen Provinzialmuseums aus dem Jahre 1903 (Beilage, S. I–CXIX). Steffenhagen, Mitau 1904*.
* *Die Apotheken und Apotheker Kurlands.* Izdevumā: *Sitzungsberichte der kurländischen Gesellschaft für Literatur und Kunst und Jahresbericht des kurländischen Provinzialmuseums aus dem Jahre 1914. Steffenhagen, Mitau 1915*, S. 81–211.

## Ārējās saites

* Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli
Sociālistu un demokrātu progresīvā alianse

**Sociālistu un demokrātu progresīvā alianse** (**S&D**) ir Eiropas Sociālistu partijas (PES) politiskā grupa Eiropas Parlamentā. Sociālistu un demokrātu progresīvā alianse tika oficiāli dibināta, kā sociālistu grupa 1953. gada 29. jūnijā, kas padara to par otro vecāko politisko grupu Eiropas Parlamentā pēc "Atjaunot Eiropu" (*Renew*). Tā savu pašreizējo nosaukumu pieņēma 2009. gada 23. jūnijā. Partija ir centriski kreisa, grupā pārsvarā ietilpst sociāldemokrātiskās partijas, un tā ietilpst Progresīvo aliansē un Sociālistiskajā Internacionālē.

Līdz 1999. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām tā bija lielākā grupa parlamentā, bet kopš tā laika tā vienmēr ir bijusi otrā lielākā grupa. Astotās ES Parlamenta asamblejas laikā S&D bija vienīgā parlamenta grupa, kurā bija pārstāvētas visas 27 ES dalībvalstis. Pašreizējā ES Parlamentā S&D pašlaik ir 140 deputāti no 25 dalībvalstīm. Partijai Eiropadomē ir astoņi no 27 valstu un valdību vadītājiem, bet Eiropas Komisijā 8 no 27 komisāriem pieder PES partijām.

Latvijā S&D pārstāv sociāldemokrātiskā partija Saskaņa un partija "Gods kalpot Rīgai!", kas ir reģionālā partija.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Sociālistu un demokrātu grupas tīmekļa vietne
Atjauno Eiropu

**"Atjauno Eiropu"** (angļu: *Renew Europe*) ir liberāla, proeiropeiska Eiropas Parlamenta politiskā grupa, kas dibināta devītajam Eiropas Parlamenta sasaukumam. 

Grupa ir pēctece Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības (ALDE) grupai, kas pastāvēja sestajā, septītajā un astotajā sasaukumā no 2004. līdz 2019. gadam un ar dažādiem citiem nosaukumiem iepriekšējos parlamentos. "Atjauno Eiropu" ir māsas grupa Eiropas Reģionu komitejā. Latvijā grupu reprezentē partijas Kustība "Par!" un Latvijas attīstībai no bijušās partiju apvienības PLI.

## Atsauces

## Ārējās saites
Austrumu Trāķija

thumb|Austrumu Trāķija
**Austrumu Trāķija** () ir vēsturiska apgabala — Trāķijas austrumu daļa, kas saskaņā ar 1913. gada Bukarestes līgumu palika Osmaņu impērijas sastāvā. Vēlāk 1920—1922. gadā tā kļuva par Grieķijas daļu (Sevras līgums), un visbeidzot tika nodota jaunajai Turcijas Republikai (Lozannas līgums).

Rietumtrāķija nonāca Grieķijas sastāvā, bet Ziemeļtrāķija, plašāk pazīstama kā Austrumrumēlija, palika Bulgārijas sastāvā.

Pašlaik Austrumu Trāķija ir vienīgā Turcijas Eiropas teritorija, kas veido aptuveni 5 % no šīs valsts platības.

## Klimats

Austrumtrāķijā ir hibrīds vidusjūras/mitrs subtropu klimats Egejas un Marmora jūras piekrastē, okeāna klimats Melnās jūras piekrastē un mitrs kontinentāls klimats iekšzemē. Vasaras ir siltas līdz karstas, mitras un mēreni sausas, savukārt ziemas ir aukstas un mitras, dažkārt sniegotas. Piekrastes klimats saglabā salīdzinoši mērenu temperatūru.

## Iedzīvotāji
Viduslaikos Austrumtrāķijas un kopumā Trāķijas iedzīvotāji bija galvenokārt grieķi un slāvi, lai gan no 7. gadsimta beigām grieķu ietekme reģionā pakāpeniski mazinājās, un slāvi skaitliski dominēja gandrīz visos reģiona iekšējos reģionos, veidojot ievērojamu daļu pilsētu, īpaši Adrianopoles, iedzīvotāju. Pēc Konstantinopoles ieņemšanas 1204. gadā bulgāri kļuva par nozīmīgu etnisko grupu reģionā. Pēc turku iebrukumiem 14. un 15. gadsimtā viņiem pievienojās spēcīgs turku elements, kas pakāpeniski palielināja savu klātbūtni reģionā, galvenokārt asimilējot grieķus un bulgārus. Pašlaik Austrumtrāķijas iedzīvotājus pārstāv turki, un tur ir ievērojama islamizētu romu kopiena. Grieķu un bulgāru minoritātes, kas bija nozīmīgas 20. gadsimta sākumā, ir strauji samazinājušās. Tajā pašā laikā Grieķijas un Bulgārijas kaimiņreģionos joprojām ir ievērojams skaits turku-musulmaņu iedzīvotāju.

## Ārējās saites
Čigānu himna

**Čigānu himna** ir viens no diviem čigānu tautas simboliem līdztekus čigānu karogam. Tā pieņemta 1971. gada 8. aprīlī Pirmajā pasaules romu kongresā. Himnas pamatā ir tautasdziesma "Es gāju, gāju" (*Gelem, Gelem*). Tās vārdu un mūzikas autors ir Žarko Jovanovičs.

Himnas īpatnība ir tā, ka tai nav skaidri noteiktas melodijas, un katrs izpildītājs tautas motīvu aranžē pēc sava prāta. Pastāv arī vairāki himnas vārdu varianti, kur pilnīgi vienāds ir tikai pirmais pants un piedziedājums. Romi atzīst visus variantus.

## Vārdi

## Ārējās saites

*Romu nacionālie simboli Latvijas simtgadei Himna "Gelem, Gelem". Sabiedrības integrācijas biedrība ALTE
NKVD troikas

**NKVD troikas** () bija administratīvo (ārpustiesas) NKVD represiju iestādes, kas tika izveidotas, lai īstenotu represijas pret "pretpadomju elementiem", un darbojās PSRS no 1937. gada augusta līdz 1938. gada novembrim.

To sastāvā bija trīs cilvēki, no tā arī cēlies to nosaukums.

Troika pieņēma lēmumus neklātienē — pamatojoties uz NKVD iestāžu iesniegtajām lietām, bet dažos gadījumos, pat ja lietu nebija, pamatojoties uz arestēto personu sarakstiem. Lietu izskatīšanas procedūra bija brīva, un protokols netika sastādīts. Troikas izskatīto lietu raksturīga iezīme bija minimālais dokumentu skaits, uz kuru pamata tika pieņemts lēmums par represijām. Kartona vāks ar tipogrāfiskiem uzrakstiem "Stingri slepeni. Glabāt uz visiem laikiem" parasti bija šādi dokumenti: aresta rīkojums, viens kratīšanas un aresta protokols, viens vai divi arestētās personas nopratināšanas protokoli un apsūdzības raksts. Tālāk trīs aiļu tabulas veidā uz puslapas papīra ir "troikas" lēmums. "Troikas" lēmums nebija pārsūdzams, un parasti galīgais dokuments lietā bija izpildes akts.

No 1936. gada 1. oktobra līdz 1938. gada 1. novembrim PSRS NKVD iestādes arestēja 1 565 041 personu. Tostarp 702 656 personas, kas arestētas saskaņā ar NKVD pavēli Nr. 00447. No tiem 1 336 863 personas tika notiesātas, no kurām 668 305 personas aptuveni 50 % tika sodītas ar nāvi.

Absolūtais vairums troiku biedru tika represēti Lielā terora laikā, un ievērojama daļa no viņiem tika represēti pirms 1938. gada novembra, t. i., viņus represēja troikas, kuru biedri viņi bija iepriekš.

## Ārējās saites
Kristietība Serbijā

**Kristietība Serbijā** ir visizplatītākā reliģija valstī.

Saskaņā ar *Pew Research Center* datiem 2010. gadā Serbijā bija 7,26 miljoni kristiešu, kas veidoja 93,5 % valsts iedzīvotāju. J. G. Meltona "Pasaules reliģiju enciklopēdijā" kristiešu īpatsvars 2010. gadā tika lēsts 80,7 % (6,33 miljoni ticīgo).

Lielākais kristietības atzars valstī ir pareizticība (Serbijas Pareizticīgā baznīca). Serbijā 2000. gadā bija 3500 kristiešu baznīcas un lūgšanu vietas, kas piederēja 83 dažādām kristīgajām konfesijām.

Neskaitot serbus lielākā daļa valstī dzīvojošo ungāru, horvātu, slovāku, melnkalniešu, arumūnu, čehu, poļu, rumāņu, maķedoniešu, bulgāru, ukraiņu un citu iedzīvotāju ir kristieši.

Serbijas kristieši piedalās ekumeniskajā kustībā. Valstī aktīvi darbojas Serbijas un Melnkalnes Baznīcu ekumēniskā padome, kas pārņēma savu darbību no Dienvidslāvijas Baznīcu padomes (dibināta 1968. gadā). Trīs Serbijas baznīcas (reformātu, pareizticīgo un luterāņu) ir Pasaules Baznīcu padomes locekles. Valsts konservatīvās evaņģēliskās baznīcas ir apvienojušās Serbijas evaņģēliskā aliansē, kas ir saistīta ar Pasaules evaņģēlisko aliansi.

## Ārējās saites
Žarko Jovanovičs

**Žarko Jovanovičs** (; 1925—1985) bija romu izcelsmes Serbijas mūziķis un komponists. Komponēja romu himnu.

## Dzīvesgājums
Žarko Jovanovičs dzimis 1925. gadā Batajnicas apkaimē Belgradas nomalē.

Otrā pasaules kara laikā viņš bija ieslodzīts trīs koncentrācijas nometnēs. Vēlāk pievienojās Dienvidslāvijas Tautas atbrīvošanas armijai. Kara laikā Jovanovičs zaudēja lielāko daļu savas ģimenes.

1964. gada 21. februārī pārcēlās uz Parīzi.

Jovanovičs bija pazīstams romu aktīvists. Viņš piedalījās divos pirmajos romu kongresos: 1971. gadā Londonā un 1978. gadā Ženēvā. Otrajā romu kongresā viņš kļuva par romu kultūras ministru. Dzīvojot Francijā, viņš kļuva pazīstams ar balalaikas spēli.

Miris Parīzē 1985. gadā.

## Ārējās saites
1. maija iela (Jēkabpils)

**1. maija iela** ir iela Jēkabpils pilsētas Zīlānu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Oļu ielu, ved līdzās dzelzceļa līnijai Krustpils—Rēzekne II un beidzas pie Jēkabpils pilsētas robežas, kur ceļš turpinās uz Kūku pagasta Gravām un Druķiem. Kopējais ielas garums ir 1 430 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība 1. maija ielā norit divās joslās.

Iela izveidojās starp 1901. un 1904. gadu, vienlaikus ar Zīlānu staciju, kā ceļš, kas sliežu ceļus norobežoja no ziemeļiem un atdalīja dzelzceļu no dzīvojamās apbūves uz ziemeļiem no tā. Stacija un apkaimes ēkas smagi cieta Pirmajā pasaules karā, pēc kā saimniecības sašaurināšanās dēļ stacija kļuva lieka un to pakāpeniski likvidēja. Tādēļ mūsdienās apbūve 1. maija ielā atrodas tikai ielas ziemeļu pusē, kamēr agrākās stacijas teritoriju aizņem neapbūvētas pļavas.

No 1945. gada tās nosaukums bija **Padomju iela**. Kad 1962. gadā Krustpili pievienoja Jēkabpilij, nolūkā novērst divu ielu ar vienādu nosaukumu atrašanos vienā pilsētā, to pārdēvēja par 1. maija ielu.

## Ielu savienojumi
1. maija iela ir savienota ar šādām ielām:
* Oļu iela
* Ošu iela (T veida krustojums)
* Lapu iela (T veida krustojums)
* Ganu iela (T veida krustojums)
* Miera iela (T veida krustojums)
* Smilšu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Jēkabpils ielu uzskaitījums
* 1. maija iela

## Atsauces
Oļu iela (Jēkabpils)

**Oļu iela** ir iela Jēkabpilī, kas veido robežu starp Ķieģeļu ielas rajona un Zīlānu apkaimi. Tā sākas krustojumā ar Zīlānu ielu, šķērso dzelzceļa līniju Krustpils—Rēzekne II un beidzas pie Jēkabpils pilsētas robežas, krustojumā ar 1. maija ielu. Kopējais ielas garums ir 1 030 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība Oļu ielā norit divās joslās.

## Ielu savienojumi
Oļu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Zīlānu iela
* Miera iela (T veida krustojums)
* 1. maija iela

## Skatīt arī
* Jēkabpils ielu uzskaitījums
Lielā iela (Jēkabpils)

**Lielā iela** ir iela Jēkabpils pilsētas Zīlānu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Zīlānu ielu un beidzas krustojumā ar Miera ielu. Kopējais ielas garums ir 680 metri. Posmā no Zīlānu līdz Sporta ielai tā klāta ar asfalta segumu, bet posmā no Sporta līdz Miera ielai ir grants segums. Satiksmes kustība Lielajā ielā norit divās neatdalītās joslās. Ielā ir savrupmāju apbūve.

Pa Lielo ielu kursē 8. autobusu maršruts.

## Ielu savienojumi
Lielā iela ir savienota ar šādām ielām:
* Zīlānu iela
* Bērzu iela (T veida krustojums)
* Pamatu iela (T veida krustojums)
* Režģu iela (T veida krustojums)
* Kastaņu iela (T veida krustojums)
* Sporta iela
* Alejas iela (T veida krustojums)
* Miera iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Jēkabpils ielu uzskaitījums
* Krustpils
* Zīlāni (Jēkabpils)
Līvānu iela (Jēkabpils)

**Līvānu iela** ir iela Jēkabpils pilsētas Krustpils apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Rīgas ielu un beidzas krustojumā ar Daugavpils ielu. Kopējais ielas garums ir 250 metri, klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība Līvānu ielā norit divās joslās.

Līvānu iela izveidojās 20. gadsimta 20.-30. gados kā **Lauku iela**, un tā bija iecerēta kā savrupmāju jaunapbūves teritorija. Sākotnēji Lauku iela atradās ārpus blīvi apbūvētās Krustpils pilsētas daļas. Līdz Otrajam pasaules karam Līvānu ielā bija uzbūvētas 3 savrupmājas. Intensīvāka savrupmāju apbūve izveidojās sākot ar 20. gadsimta 50. gadiem. 1962. gadā, apvienojot Krustpili ar Jēkabpili, to pārdēvēja par **Oktobra ielu**, tā novēršot divu ielu ar vienādu nosaukumu atrašanos vienā pilsētā. Savu tagadējo nosaukumu **Līvānu iela** ieguva pēc neatkarības atjaunošanas.

## Ielu savienojumi
* Rīgas iela (T veida krustojums)
* Straumes iela
* Ezera iela (T veida krustojums)
* Daugavpils iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Jēkabpils ielu uzskaitījums
* Krustpils
* Līvānu iela
* Lauku iela
Sasien mani! Atsien mani!

**"Sasien mani! Atsien mani!"** () ir 1989. gada Spānijas romantiska melnā kinokomēdija, kuras režisors ir Pedro Almodovars. Filmā galvenās lomas atveido Viktorija Avrila, Antonio Banderass, Lolesa Leona un Fransisko Ravals.

Filma stāsta par no psihiatriskās klīnikas atbrīvotu pacientu, kurš nolaupa aktrisi un tur viņu gūstā, lai pārliecinātu viņu apprecēt.

Filmas "Sasien mani! Atsien mani!" pirmizrāde notika . Filma Spānijā guva pozitīvu vērtējumu gan no kritiķiem, gan skatītājiem. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 96% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Viktorija Avrila

**Viktorija Merida Rohasa** (; dzimusi ), pazīstama kā **Viktorija Avrila** (*Victoria Abril*), ir spāņu aktrise un dziedātāja.

Iespējams, Avrila vislabāk pazīstama ar lomu Pedro Almodovara filmā "Sasien mani! Atsien mani!" (1989), kur tēlojusi kopā ar Antonio Banderasu. Saņēmusi arī Berlīnes kinofestivāla labākās aktrises balvu par filmu *[[Amantes]]* (1991) un ''Goya'' balvu kā labākā aktrise par filmu *[[Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto]]* (1995).

Atveidojusi lomas arī tādās filmās kā *[[Robin and Marian]]* (1976), *[[Max, Mon Amour]]* (1986), "Augstie papēži" (*Tacones lejanos*, 1991), "Kika" (*Kika*, 1993), *[[Gazon maudit]]* (1995), *[[Libertarias]]* (1996) un *[[101 Reykjavík]]* (2000).

## Ārējās saites
Velsas karogs

**Velsas karogs** ( vai *Y Ddraig Goch* — ‘sarkanais pūķis’) sastāv no sarkanā pūķa attēla, kas atrodas zaļā un baltā laukā. Tāpat kā daudzu heraldikas figūru gadījumā, precīzs pūķa attēlojums nav standartizēts likumā, un tam ir daudz atveidojumu. Tas nav pārstāvēts arī Apvienotās Karalistes karogā.

## Citi karogi

### Svētā Dāvida karogs
Svētā Dāvida karogs, dzeltens krusts uz melna lauka, tiek izmantots Svētā Dāvida diecēzes ģerbonī un tiek lietots Svētā Dāvida dienā. Pēdējā laikā karogs ir pieņemts kā Velsas nacionālisma simbols. Dažas organizācijas, piemēram, Kristīgā partija, izmanto šo karogu *Y Ddraig Goch* vietā, atsaucoties uz savu neapmierinātību ar pašreizējo karogu.
thumb|Svētā Dāvida karogs

### Valdības karogs
Karogs izmantošanai uz Velsas valdības izmantotajiem kuģiem, piemēram, Jūras un zivsaimniecības nodaļas patruļkuģiem, tika piešķirts 2017. gadā. Karogs ir Lielbritānijas zils karogs, kas izrotāts ar dzeltenu pūķi ar sarkaniem nagiem un mēli.
thumb|Velsas valdības karogs

## Atsauces

## Bibliogrāfija
* 
* 

## Ārējās saites
Artūrs Valters

**Artūrs Hugo Valters** (; dzimis ; miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis aptiekāra ģimenē. No 1879. līdz 1884. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. No 1886. līdz 1906. gadam bija mācītājs Vecās Ģertrūdes baznīcas latviešu draudzē. No 1906. gada —  mācītājs Jaunās Ģertrūdes baznīcas draudzē. 

1919. gada pavasarī LSPR varas iestādes ieslodzīja mācītāju Valteru Rīgas Centrālcietumā. Ieslodzījumā viņš saslima ar tīfu un nomira 1919. gada 16. maijā.

## Ārējās saites
Frediju piečakarēja

**"Frediju piečakarēja"** () ir 2001. gada ASV un Kanādas sireāla melnā komēdija. Filmas režisors, scenārists un galvenās lomas atveidotājs ir kanādiešu komiķis Toms Grīns. Sākotnēji, pēc filmas izdošanas, tā ieguva vienozīmīgi sliktas atsauksmes. Kritiķi negatīvi vērtēja filmas humoru, bērnišķīgos tēlus un bezsakarīgo sižetu. Interneta portālā *[[Rotten Tomatoes]]* filma ir ieguvusi tikai 10%, vienu no zemākajiem portāla vēsturē. Tāpat filma ieguva piecas Zelta avenes balvas, ieskaitot kategorijā "Sliktākā filma", kā arī tika nominēta kategorijā "Desmitgades sliktākā filma".

Par spīti sākotnējai negativitātei, pēdējo gadu laikā filma ir ieguvusi kulta filmas statusu un kritiķi mūsdienās novērtē filmu nevienozīmīgi. Joprojām negatīvi tiek vērtēti daudzi aspekti filmā, bet sākotnēji negatīvi vērtētais sižets tiek pielīdzināts eksperimentālā kino un franču jaunā viļņa mākslas darbiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fransisko Ravals

**Fransisko Ravals Valera** (; dzimis , miris ) bija spāņu aktieris.

Savas karjeras laikā piedalījies aptuveni 200 filmās, strādājot pie tādiem režisoriem kā Luisa Bunjuela, Karlosa Sauras, Pedro Almodovara, Viljama Frīdkina, Mikelandželo Antonioni, Kloda Šabrola, Lukīno Viskonti un Džillo Pontekorvo. Par lomu filmā *[[Los santos inocentes]]* (1984) saņēmis Kannu kinofestivāla labākā aktiera balvu. Par lomu Karlosa Sauras filmā *[[Goya en Burdeos]]* (1999), kur atveidojis Fransisko Goju, saņēmis ''Goya'' balvu kā labākais aktieris.

Atveidojis lomas arī tādās filmās kā "Nācarietis" (*Nazarín*, 1959), "Viridiāna" (*Viridiana*, 1961), "Aptumsums" (1962), "Dienas skaistule" (*Belle de Jour*, 1967), *[[Il deserto dei Tartari]]* (1976), *[[Sorcerer]]* (1977), "Sasien mani! Atsien mani!" (1989) un *[[Dagon]]* (2001).

## Ārējās saites
Atbalss

thumb|Atbalss rodas, piemēram, plašās, tukšās telpās
**Atbalss** audio signālu apstrādē un akustikā ir atstarota skaņa, kas pie klausītāja atnāk ar kavēšanos. Aizkave ir tieši proporcionāla atstarojošās virsmas attālumam no skaņas avota un klausītāja. Atbalss rodas, piemēram, akā un plašās, tukšās telpās.

Daži dzīvnieki izmanto atbalsi atrašanās vietas noteikšanai un navigācijai, piemēram, vaļveidīgie (delfīni un vaļi) un sikspārņi to izmanto procesā, kas pazīstams kā eholokācija. Atbalsis ir arī sonāru tehnoloģijas pamatā.
Muhameds Ahmeds

**Muhameds Ahmeds bin Abdullā bin Fahāls** (; dzimis , miris ) Sudānas sūfists, kurš 1881. gadā pasludināja sevi par mesiju (mahdī), Mahdistu valsts (1885—1899) dibinātājs un līderis.

Par reliģisko centru Muhameds Ahmeds izvēlējās Abas salu Baltajā Nīlā uz dienvidiem no Hartūmas. Pēc tam, kad ēgiptiešu varas iestādes sāka Muhameda Ahmeda vajāšanu, viņš ar piekritējiem (ansāriem) patvērās Kordofanā un Dārfūrā, kur konsolidēja piekritējus, un 1885. gada 25. janvārī ieņēma Hartūmu. Hartūmas ieņemšanas laikā krita britu-ēģiptiešu karaspēka komandieris Čārlzs Džordžs Gordons. Drīz pēc tam no tīfa mira arī Muhameds Ahmeds. 

Mahdistu valsts pastāvēja vēl līdz 1899. gadam, kad to sakāva brits Herberts Kičeners. Muhameds Ahmeds apglabāts mauzolejā Omdurmānā.

Muhameda Ahmada dēls Abdelrahmans al Mahdī kļuva par vienu no Angļu-ēģiptiešu Sudānas redzamākajiem politiķiem un bija tās premjerministrs no 1952. līdz 1953. gadam. Muhameda Ahmeda mazmazdēls Sadiks al Mahdī bija Sudānas premjerminists no 1966. līdz 1967. gadam un no 1986. līdz 1989. gadam.

## Ārējās saites
Ezera iela (Jēkabpils)

**Ezera iela** ir iela Jēkabpils pilsētas Krustpils apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Līvānu ielu un beidzas krustojumā ar Raiņa ielu. Kopējais ielas garums ir 515 metri, klāta ar asfalta segumu. Satiksmes kustība Ezera ielas posmā no Viļānu līdz Andreja Pumpura ielai norit vienā joslā, savukārt pārējā ielas posmā satiksmes kustība norit divās neatdalītās joslās. Ielā ir savrupmāju apbūve.

## Ielu savienojumi
Ezera iela ir savienota ar šādām ielām:
* Raiņa iela (T veida krustojums)
* Andreja Pumpura iela (T veida krustojums)
* Staburaga iela
* Viļānu iela (T veida krusstojums)
* Līvānu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Jēkabpils ielu uzskaitījums
Johanna Taliherma

**Johanna Taliherma** (; dzimusi  Tallinā) ir igauņu biatloniste.

## Karjera
Starptautiskās sacensībās pirmo reizi piedalījās 2010. gadā Pasaules čempionātā jauniešiem. 2010.—2011. gada sezonā sāka piedalīties IBU kausā. Pasaules kausa sacensībās debitēja  Oberhofā stafetē. Individuāli pirmo reizi Pasaules kausā startēja tā paša gada 1. decembrī Estešundā, ieņemot 92. vietu sprintā. 2013. gadā Nove Mesto Morāvijā pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā.

Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2014. gadā Sočos individuāli labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 47. vietu. Pārstāvēja arī Igaunijas sieviešu stafetes komandu, kas ierindojās 15. vietā. Pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē ieguva 2015. gada Pasaules čempionātā Kontiolahti, ieņemot 38. vietu sprintā.

 Phjončhanā divas reizes iekļuva labāko trīsdesmitniekā, sprintā ieņemot 22. vietu vietu, bet iedzīšanā finišējot 26. vietā. 2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā sprintā izcīnīja 20. vietu, sasniedzot savu labāko individuālo rezultātu šāda mēroga sacensībās.  turpat Estešundā sprintā ierindojās 19. vietā, sasniedzot savu karjeras rekordu Pasaules kausa posmos.

 Pekinā sprintā ieņēma 43. vietu, individuālajā distancē bija 66. vietā, startēja arī stafetē, kur, veicot pēdējo posmu, tika apdzīta par apli un ierindojās 15. vietā. 2024. gada Pasaules čempionātā Nove Mesto kopā ar Reginu Ermitsu, Tūli Tomingasu un Suzanu Kilmu izcīnīja 4. vietu stafetē, kas bija Igaunijas visu laiku augstākais rezultāts šajā disciplīnā.

## Karjeras rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Esplanāde (nozīmju atdalīšana)

**Esplanāde** var būt:

* Esplanāde — fortifikācijas elements, neapbūvēta teritorija nocietinājumu priekšā;
* Esplanāde — parks (agrāk laukums) Rīgas centrā;
* Esplanāde — Daugavpils apkaime.

## Skatīt arī
* Esplanādes iela
Kovaļovas mežs

**Kovaļovas mežs** () ir mežs netālu no Sanktpēterburgas, Krievijā, kur 20. gadsimta pirmajā pusē Sarkanā terora ietvaros tika noslepkavoti un apglabāti tūkstošiem padomju pilsoņu. Kopumā tiek uzskatīts, ka tur ir apglabāti aptuveni 4500 cilvēku.

## Atrašanās vieta
Mežs atrodas Rževkas poligona teritorijā, kur tiek uzskatīts, ka Sarkanā terora laikā, kas notika no 1918. gada līdz 20. gadiem, tika nošauti līdz 30 000 cilvēku. Starp nogalinātajiem bija dzejnieks Nikolajs Gumiļevs. 2002. gadā cilvēktiesību labdarības organizācija Memoriāls atkārtoti atrada līķus Kovaļevskas mežā.

## Muzejs
Organizācija cenšas savākt līdzekļus, lai izveidotu muzeju, lai pieminētu tos, kuri tur gāja bojā. 2009. gadā Krievijas prezidents Dmitrijs Medvedevs norādīja, ka atbalsta muzeja izveidi Kovaļovas mežā bojāgājušo piemiņai, taču līdz 2010.gada novembrim valdība vai vietējās varas iestādes nav veikušas nekādus pasākumus, lai piešķirtu līdzekļus muzejam.

## Atsauces
Anglijas metropoles grāfistes

thumb|350px|Anglijas metropoles grāfistes
**Metropoles grāfistes** () ir Anglijas viens no 1. pakāpes administratīvā iedalījuma veidiem. Anglijā pastāv sešas metropoles grāfistes, kas izveidotas valsts galvenajos urbānajos centros, neskaitot Lielo Londonu, kas ir administratīvā vienība ar speciālu statusu. Metropoles grāfistes izveidotas 1974. gadā kā daļa no Anglijas un Velsas vietējo pašvaldību reformas, kas balstījās 1972. gada Vietējo pašvaldību likumā. Visas metropoles grāfistes ir daļa no attiecīgajām ceremoniālajām grāfistem; to robežas sakrīt.

## Struktūra
Metropoles grāfistes bija divlīmeņu pašvaldību (metropoles grāfistu un metropoles distriktu) sistēmas augstākais līmenis, un tās tika izveidoti lielu pilsētu teritoriju pārvaldībai. 1986. gadā grāfistu padomes tika likvidētas, un kopš tā laika metropoles grāfistēm vairs nav vietējās pašvaldības loma. Vietējās pašvaldības funkcijas lielākoties pārņēma metropoles distrikti (boro), kuras veido kopīgas padomes, lai koordinētu dažus grāfistes mēroga pakalpojumus.

Visi metropoles boro pieder pie apvienotajām pārvaldēm (*combined authority*), kas ir 2011. gadā ieviestas likumā noteiktas struktūras, kas ļauj vietējām iestādēm brīvprātīgi apvienot pienākumus un sadarboties. Mančestras, Dienvidjorkšīras, Rietummidlendas un Rietumjorkšīras apvienotās iestādes aptver tās pašas teritorijas kā attiecīgās metropoles grāfistes; Mērzisaidas boro ir daļa no Liverpūles Pilsētas reģiona, bet Tainas un Vīras boro ir sadalīti starp Ziemeļaustrumu apvienoto pārvaldi un Ziemeļu Tainas apvienoto pārvaldi.

## Metropoles grāfistes

## Atsauces

## Ārējās saites

## Skatīt arī

* Anglijas ceremoniālās grāfistes
* Anglijas nemetropoles grāfistes
* Anglijas metropoles boro
* Londonas boro
* Anglijas unitārās pašvaldības
* Anglijas administratīvais iedalījums
Melnkalnes—Turcijas karš (1876—1878)

thumb|Kauja pie Vučji Do (1876)
**Melnkalnes—Turcijas karš** (serbohorvātu: *Crnogorsko-turski rat*), Melnkalnē pazīstams arī kā **Lielais karš** (*Вељи рат,* *Velji rat*), bija militārs konflikts starp Melnkalnes kņazisti un Osmaņu impēriju 1876.—1878. gadā, kas beidzās ar Melnkalnes uzvaru. Tajā notika sešas lielas un 27 mazāk nozīmīgas kaujas.

## Priekšvēsture
1874. gada oktobrī Podgoricā, kas tolaik bija Osmaņu pilsēta netālu no Melnkalnes robežas, tika noslepkavots ietekmīgs Osmaņu valstsvīrs Jusufs-begs Mučins Krnjičs. Turki uzskatīja, ka viņu nogalināja kāds Melnkalnes ģenerāļa tuvs radinieks, kurš, visticamāk, arī bija slepkavības iniciators. Tā rezultātā osmaņi uzsāka atriebības akciju pret vietējiem iedzīvotājiem. Tiek lēsts, ka tika nogalināti 17 neapbruņoti melnkalnieši. Šo notikumu dēvē par "Podgoricas slaktiņu" (*Podgorički pokolj*). Tā rezultātā Melnkalnes un Osmaņu impērijas attiecības pasliktinājās.

## Kara norise

Bosnijā notikusī sacelšanās izraisīja virkni sacelšanos pret Osmaņu impēriju Balkānos, Melnkalne sniedza nemierniekiem militāru un finansiālu palīdzību. Melnkalne pieprasīja, lai daļa Hercegovinas tiktu nodota melnkalniešiem, bet osmaņi atteica, līdz ar to Melnkalne un Serbija 1876. gada 28. jūnijā pieteica karu Turcijai. Melnkalnieši, apvienojušies ar Hercegovinas nemierniekiem, sāka uzvarēt kauju pēc kaujas. Izšķirošā kauja bija Vučji Do kauja, kurā nemirnieki uzvarēja.

1877. gadā melnkalnieši izcīnīja smagas kaujas uz robežas ar Hercegovinu un Albāniju. Nikola I pārņēma iniciatīvu un uzbruka turku karaspēkam, kas tuvojās no ziemeļiem, dienvidiem un rietumiem un ieņēma daudzas teritorijas un pilsētas.

## Miera līgums
Karš beidzās, kad Osmaņu impērija 1878. gada 13. janvārī Edirnē parakstīja pamieru ar Melnkalni. Krievijas Impērijas panākumi 1877.—1878. gada karā piespieda Osmaņu impēriju parakstīt miera līgumu, ar kuru Melnkalne, Serbija un Rumānija tika pasludinātas par neatkarīgām valstīm un Melnkalnes teritorija tika palielināta vairāk nekā divas reizes — no 4405 km² līdz 9475 km². Melnkalne ieguva arī piekļuvi Adrijas jūrai.

## Ārējās saites
Do Revenge

***Do Revenge*** ir 2022. gada ASV melnā kinokomēdija, kuras režisore ir Dženifere Keitina Robinsone. Filmā galvenās lomas atveido Kamila Mendesa, Maija Hoka, Ostins Abramss un Sāra Mišela Gelāra. Filmu daļēji iedvesmoja Alfreda Hičkoka filma "Svešinieki vilcienā" (1951) un Patrīcijas Haismitas romāns *Strangers on a Train*.

Filma stāsta par vidusskolniecēm Drea (Mendesa) un Eleanoru (Hoka), kuras satiekas tenisa nometnē, kur nolemj atriebties viena otras pāri darītājiem.

Filmas *Do Revenge* pirmizrāde notika  straumēšanas platformā *[[Netflix]]*. Filma saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 84% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Belfāstas katoļu katedrāle

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1144269"
}


**Belfāstas Svētā Pētera katedrāle** (, ) ir Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Ziemeļīrijas galvaspilsētas Belfāstas centrā. Baznīca ir 1453. gadā dibinātās Romas katoļu Daunas un Konnoras diecēzes galvenā baznīca. Līdz reformācijai diecēzes katedrale atradās Daunpatrikā, kur pēc nostāsteim atrodas Sv. Patrika kaps. 19. gadsimtā, līdz ar Belfāstas strauju attīstību, diecēzes centrs tika pārcelts uz Belfāstu.


BELFAST, St Peter's Cathedral Int (51103077939).jpg
St Peter Organ.jpg


## Ārējās saites
*
Ukrainas krievi

thumb|Lielākais skaits cilvēku pēc tautības Ukrainas pilsētās un rajonos saskaņā ar 2001. gada tautas skaitīšanas datiem
**Ukrainas krievi** (, ) ir lielākā mazākumtautība Ukrainā un Eiropā, un lielākā krievu diaspora pasaulē (2007).

Krievi dzīvo visā Ukrainā, bet pārsvarā dienvidu un austrumu reģionos un mazākā mērā Centrālukrainā.

Kopš 20. gadsimta 80. gadu beigām un perestroikas sākuma, kad notika ukraiņu nacionālās apziņas atmoda, un jo īpaši līdz ar neatkarības iegūšanu 1991. gadā, samazinājās krievu skaits. Iemesli bija, pirmkārt, daļas krievu atgriešanās Krievijā, otrkārt, daļas krievu aizbraukšana uz Rietumvalstīm, treškārt, tīri demogrāfiski iemesli un, ceturtkārt, ukraiņu pašapziņas pieaugums — daļa ukraiņu 1970. un 1989. gada tautas skaitīšanā norādīja savu tautību "krievi", bet pēc 1991. gada gandrīz visi sāka sevi atkal identificēt kā ukraiņus. Tādējādi 2001. gada tautas skaitīšanā krievu skaits samazinājās par 3 miljoniem. Krievu skaits visvairāk samazinājās Rietumukrainas reģionos — Volīnijas apgabalā no 46 900 līdz 25 132, Aizkarpatu apgabalā no 49 458 līdz 30 993, Ivanofrankivskas apgabalā no 57 005 līdz 24 925, Ļvivas apgabalā no 195 116 līdz 92 565, Rivnes apgabalā no 53 634 līdz 30 129, Ternopiļas apgabalā no 26 610 līdz 14 194, Čerņivcu apgabalā no 63 066 līdz 37 881. Vinnicas, Hmeļņickas, Žitomiras, Čerkasu, Čerņihivas un Kijivas apgabalos krievu skaits samazinājās par 30—50 %, no kuriem lielākais samazinājums bija Žitomirā — no 121 443 līdz 68 851 iedzīvotājam.

## Krievu skaita dinamika

## Skatīt arī

* Krievu valoda Ukrainā
* Gorjuni

## Ārējās saites
Nīgrandes luterāņu baznīca

**Nīgrandes evaņģēliski luteriskā baznīca** ir baznīca, kas atrodas Saldus novada Nīgrandes pagasta Nīgrandē. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis.

Pirmā baznīca Nīgrandē celta 17. gadsimtā kā Pīlesmiesta baznīca. 1775. gadā Pīlesmiesta koka baznīcas vietā uzcelta mūra baznīca, kas saglabājusies līdz mūsu dienām. Baznīcas būvniecību finasējusi Nīgrandes muižas toreizējā īpašniece Katrīna Helēna fon Reke. Baznīca kapitāli remontēta 1883. un 1975. gadā. Baznīcas zvani izgatavoti 1757. un 1774. gadā. Baznīcas tornī — gailis.

## Ārējās saites
Ukrainas ungāri

thumb|Rozā krāsā — ungāri, zilā — ukraiņi, oranžā — rumāņi (Aizkarpatu apgabala karte 2001. gadā)
**Ukrainas ungāri** (, ), arī **aizkarpatu ungāri**, ir mazākumtautība Ukrainā, kas dzīvo tur kopš 10. gadsimta. Lielākā daļa ungāru mūsdienu Ukrainā kompakti dzīvo Aizkarpatu apgabalā, kas robežojas ar Ungāriju, kur veido aptuveni 12% iedzīvotāju. Kopumā saskaņā ar 2001. gada tautas skaitīšanas datiem Ukrainā dzīvoja  ungāru.

Ilgstoša ungāru un ukraiņu līdzāspastāvēšana radīja savstarpēju lingvistisku un kultūras ietekmi, sākotnēji slāvu ietekmi uz ungāru kultūru. Aizkarpatu ukraiņu valodu, dzīvesveidu, folkloru un mūziku spēcīgi ietekmēja ungāru kultūra, kas pastiprinājās 19. gadsimta un 20. gadsimta sākuma maģarizācijas periodā.

Ungāru asimilācija slāvu vidē tradicionāli ir bijusi neliela, lai gan pēdējos gados tā ir pieaugusi. Tādējādi gandrīz 95 % ungāru norādīja, ka viņu dzimtā valoda ir ungāru (),  cilvēki atzīmēja, ka viņu dzimtā valoda ir ukraiņu (3,4 %), un  cilvēki teica, ka viņu dzimtā valoda ir krievu (1,6 %).

## Izglītība
Ukrainā ir izveidota vesela ungāru kultūras un izglītības iestāžu, izdevniecību, plašsaziņas līdzekļu un sabiedrisko apvienību sistēma.

Četrās reģiona augstskolās (Užhorodas Nacionālajā universitātē, Mukačevas Humanitārajā un pedagoģiskajā institūtā, Užhorodas Kultūras koledžā, Berehoves Medicīnas koledžā) ir atvērtas grupas ar ungāru mācību valodu.

## Kultūra
Apdzīvotajās vietās ar lielu ungāru iedzīvotāju skaitu darbojas 87 bibliotēkas ar 408,3 tūkstošiem grāmatu ungāru valodā.

## Skatīt arī

* Sēkeji

## Atsauces

## Ārējās saites