open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paātrinājums

thumb|235px|Paātrinājums ir ķermeņa ātruma izmaiņa laika vienībā.

**Paātrinājums** ir ķermeņa ātruma maiņas temps. Paātrinājumu fizikā apzīmē ar burtu *a*. Tas var būt gan negatīvs, gan pozitīvs. Paātrinājums, tāpat kā spēks, ir vektoriāls lielums. Ja paātrinājuma vektora virziens sakrīt ar ātruma vektora virzienu, tad pieņem, ka paātrinājums ir pozitīvs. Ja paātrinājuma vektors ir vērsts pretēji ātruma vektoram, tad pieņem, ka paātrinājums ir negatīvs. Paātrinājuma vektors vienmēr sakrīt ar spēka vektoru, jo paātrinājumu izraisa spēks. ''SI'' paātrinājuma mērvienība ir m/s2. Paātrinājumu var uzskatīt arī par ātruma atvasinājumu pēc laika vai ceļa otrās kārtas atvasinājumu pēc laika.

Izšķir arī konstanta lieluma paātrinājumus. Piemēram, brīvās krišanas paātrinājums, kas ir apmēram 9,8&nbsp;m/s2. Uz materiālu, kas atrodas noteiktā centrifūgas punktā, arī iedarbojas konstants paātrinājums, kas ir atkarīgs no centrifūgas griešanās ātruma un attāluma no ass. Spēks, kas iedarbojas uz ķermeni, kas atrodas konstanta paātrinājuma laukā. ir atkarīgs no paātrinājuma un ķermeņa masas. Spēku, kas iedarbojas uz ķermeņiem, kas atrodas zemes pievilkšanas spēka laukā, sauc par svaru.

## Ārējās saites
Pārnova

[thumb|235px|[Keplera pārnovas *SN 1604* atlikums mākslīgās krāsās]]

**Pārnova** jeb **supernova** ir zvaigznes eksplozija. Eksplozija parasti ir ļoti spoža un izsauc starojuma zibsni, kas bieži līdzinās veselas galaktikas kopējam spožumam. Šāda eksplozija norisinās no dažām nedēļām līdz pat dažiem mēnešiem. Šajā īsajā laika periodā pārnova var izstarot tik daudz enerģijas, cik Saule neizstaro visas savas dzīves laikā. Sprādziena brīdī no zvaigznes tiek izsviesta daļa vai pat visa viela ar ātrumu, kas sasniedz desmito daļu no gaismas ātruma, tādā veidā izraisot triecienvilni, kas izplatās starpzvaigžņu vidē. Šis triecienvilnis izveido gāzu un putekļu apvalku, ko sauc par pārnovas atlikumu.

Eksplozijas laikā pārnovas spožums vairākus tūkstošus reižu pārsniedz novas spožumu.

Pārnovas notiek samērā reti, un pēdējā — Keplera pārnova — ar neapbruņotu aci mūsu galaktikā redzēta 1604. gadā. Vairākas mūsu galaktikā uzliesmojušas pārnovas kopš tā laika bijušas pamanāmas tikai ar teleskopu, jo to starojumu pa ceļam vājinājusi starpzvaigžņu gāze. Reizēm ar acīm izdodas saskatīt pārnovas kaimiņu galaktikās, jo starp galaktikām gāzes ir daudz mazāk nekā to iekšienē.

## Atsauces un piezīmes
Doplera efekts

thumb|250px|Viļņu avots kustas uz kreiso pusi. Līdz ar to viļņa frekvence šajā virzienā palielinās, bet pretējā virzienā (attēlā pa labi) samazinās.

**Doplera efekts** ir novērotājam pienākošo svārstību (piemēram, skaņas vai gaismas) frekvences un viļņa garuma maiņa, ko rada svārstību avota un novērotāja pārvietošanās vienam attiecībā pret otru. Doplera efekts ir nosaukts par godu austriešu fiziķim Kristiānam Dopleram, kurš aprakstīja šo parādību 1842. gadā.

Doplera efektu attiecībā uz skaņu var dzirdēt, ja virzienā uz novērotāju ātri kustas kāds skaņas avots, piemēram, automašīna vai vilciens ar ieslēgtu skaņas signālu — tad skaņas (svilpiena) tonis ir jūtami augstāks, nekā, lokomotīvei atrodoties tieši blakus novērotājam, kad tas sadzird "īsto" skaņas toni. Kad lokomotīve pabraukusi garām novērotājam un sāk attālināties no tā, skaņas tonis strauji pazeminās.

Astronomijā izšķir gaismas sarkano nobīdi un zilo (violeto) nobīdi.
Perturbācija

**Perturbācija** astronomijā ir debess ķermeņa novirze no teorētiski izrēķinātās trajektorijas cita debess ķermeņa pievilkšanas spēka iedarbībā.
Singularitāte

**Singularitāte** ir laiktelpas punkts, kur laiktelpas liekums kļūst bezgalīgs, punkts, kurā blīvums ir bezgalīgs. Dažas teorijas prognozē, ka singularitāte veidojas melnā cauruma centrā, kā arī Visuma beigās vai sākumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vezuvs

**Vezuvs** (, , ) ir stratovulkāns Itālijā, Neapoles līča krastā, aptuveni 9 km uz austrumiem no Neapoles. Tas ir vienīgais aktīvais vulkāns kontinentālajā Eiropā, tā pēdējais izvirdums bija 1944. gadā. Galvenās Vezuva virsotnes augstums ir 1281 m (kopš 1944. gada), krātera diametrs ir 750 metri, bet vulkāna pamatnes diametrs ir 3 km. Vulkānu patlaban uzskata par vienu no bīstamākajiem pasaulē, jo tā tuvumā dzīvo aptuveni 3 miljoni cilvēku. Vulkāns ir daļa no Vezuva nacionālā parka.

## Ģeoloģija
Vezuvs ir daļa no Kampānijas vulkāniskā loka. Vezuvs ir senākā Sommas vulkāna mantinieks, kas mūsdienās ieskauj Vezuvu ziemeļu un austrumu pusē. Vezuva augstums ir 1281 metrs virs jūras līmeņa, relatīvais augstums ir 1232 metri. Ik pēc kārtējā izvirduma Vezuva forma un augstums mainās. Ārējās sommas augstākais punkts ir 1149 m virs jūras līmeņa, un to no Vezuva galvenā konusa šķir Atrio di Kavallo ieleja, kas ir apmēram 5 km gara. Krātera dibenā ir vēl viena somma, bet tā regulāri tiek iznīcināta spēcīga izvirduma laikā. Ģeoloģiskie pētījumi liecina, ka zem Vezuva atrodas vairākas magmas kameras, tuvākā no tām ir 3 km dziļumā. Vezuva pamatnes diametrs ir 3 km, bet krātera diametrs ir 750 metri.

Vezuva pakājē vulkānisko izmešu dēļ ir auglīga augsne. Tur iekopti dārzi un vīnogulāji. Augstāk, sākot ar 800 m virs jūras līmeņa, aug priežu meži.

## Izvirdums 79. gadā
thumbnail|left|79. gada izvirduma ietekmes areāls
Vulkāna izvirduma laikā 79. gada 24. oktobrī tika iznīcinātas romiešu pilsētas Pompeji, Herkulāna, Oplonta un Stabija. Pēc izvirduma 79. gadā Herkulānu klāja 15 metrus bieza pelnu un lavas kārta, Pompejus klāja 7 metrus bieza pelnu un lavas kārta. Kādas mājas pagrabā atrasts tēvs ar savu mazo meitiņu, kuri noslāpuši no vulkāna indīgajām gāzēm. Tie cilvēki, kurus apraka pelni un lava, sastinga tādās pozās, kādās bija nāves brīdī. Arheoloģiskajos izrakumos atrasta maizes ceptuve, kurā uz letes vēl bija pēdējā nauda.

## Atsauces

## Ārējās saites
Herkulāna

**Herkulāna** () bija Senās Romas pilsēta, kas atradās mūsdienu Kampānijas reģionā Vezuva pakājē. Mūsu ēras 79. gadā tā līdz ar Pompejiem tika iznīcināta Vezuva izvirdumā. Uz izvirduma laiku Herkulāna bija mazāka par Pompejiem, taču tās iedzīvotāji bija pārtikušāki. Mūsdienās šajā vietā atrodas Erkolāno pilsēta (līdz 1969. gadam — *Resina*).

## Ārējās saites
Anhels Ganivets

**Anhels Ganivets Garsija** (; dzimis  Granadā, miris  Rīgā) bija spāņu rakstnieks un diplomāts, viens no '98. gada paaudzes () priekštečiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis Granadā 1865. gadā, studēja jurisprudenci un filozofiju Granadā, doktora grādu ieguva Madridē. Vēlāk viņš darbojās kā konsuls Antverpenē, Helsinkos un Rīgā, kur 1898. gadā izdarīja pašnāvību, noslīcinoties Daugavā.

Rakstnieka karjeru Ganivets sāka ar vēstuļu krājumu *Epistolario*. Viņš rakstīja satīriskus romānus, arī lugas (piemēram, *El escultor de su alma*, 1899) un esejas (*Ideárium español*, 1897, *Cartas finlandesas*, 1898).

Anhels Ganivets savos darbos uzsvēra Spānijas nepieciešamību mainīties, kā arī rakstīja par Spānijas identitāti.

## Bibliogrāfija (nepilnīga)
* *La conquista del reino de Maya, por el último conquistador español, Pío Cid*
* *Granada la bella*
* *Idearium español*
* *El escultor del alma*
* *Cartas finlandesas*

## Ārējās saites
* Lapa par Ganivetu spāņu valodā
Brēgels

**Brēgels** (; sieviešu dzimtē **Brēgele**) ir nīderlandiešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
* Pīters Brēgels Vecākais (*Pieter Bruegel de Oude*; ~1525—1569) — flāmu gleznotājs un Pītera Brēgela Jaunākā tēvs;
* Pīters Brēgels Jaunākais (*Pieter Brueghel de Jonge*; 1564—1638) — flāmu gleznotājs un Pītera Brēgela Vecākā dēls;
* Jans Brēgels Vecākais (*Jan Brueghel de Oude*; 1568—1625) — flāmu gleznotājs un Jana Brēgela Jaunākā tēvs;
* Jans Brēgels Jaunākais (*Jan Brueghel de Jonge*; 1601—1678) — flāmu gleznotājs un Jana Brēgela Vecākā dēls;
Judži Ide

**Judži Ide** (; dzimis , Saitamā, Japānā) ir Formula Nippon pilots. 

Ide Formula Nippon klasē ir braucis ļoti ilgi, taču 2006. gadā uz četrām sacīkstēm kļuva par jaunās japāņu komandas Super Aguri F1 pilotu Formula 1 sacīkstēs. Vēlāk Idem tika atņemta FIA superlicence un viņš atgriezās Formula Nippon. Komanda, kurā viņš brauc F-Nippon klasē (Autobacs Racing Team Aguri) pieder Aguri Sudzuki, tāpat kā nu jau bankrotējusī Super Aguri F1. Ide ir 177 centimetrus garš un sver 69 kilogramus. Ide ir divkārtējs Formula Nippon vicečempions.
Mild Seven

right|150px|thumb|Mild Seven logo.
**Mild Seven** ir cigarešu zīmols, ko ražo Japan Tobacco. Tas ir trešais populārākais cigarešu zīmols visā pasaulē. Tas tika izveidots Japānā. Mild Seven ir bijis populārs sākot no 1977. gada un bauda lielu popularitāti Āzijā, ieskaitot Ziemeļkoreju un Ķīnu. Mild Seven ir augstas kvalitātes cigaretes, un tās var nopirkt vairāk nekā 40 valstīs. Japan Tobacco, kā Mild Seven, bija Renault F1 komandas sponsors līdz 2006. gada Formula 1 sezonas beigām.
Karakačani

**Karakačani** jeb **sarakacani** () ir etniska grupa, kas dzīvo Grieķijas kalnu rajonos — Tesālijā, Maķedonijā (Grieķijas reģionā), Ēpeirā, Peloponēsā, kā arī Bulgārijas dienvidrietumu daļā. Skaits — apmēram 12 000 līdz 30 000. Domājams, ka etniski karakačani varētu būt hetu-luviešu cilšu — vidusdonavas daku, pēcteči.

Karakačani runā īpašā jaungrieķu valodas dialektā, pieder pareizticībai.

## Ārējās saites

* Par Bulgārijas karakačaniem
Albāņi

**Albāņi** (*Shqiptarët* no jēdziena — *runāt saprotami*) ir tauta Balkānu pussalas rietumos. Kopš viduslaikiem dzīvo arī Itālijas dienvidos, kur tiek saukti par arberešiem (arbëreshë). Albāņi ir Albānijas pamatiedzīvotāji. Kompakti apdzīvo arī Kosovu un Ziemeļmaķedonijas ziemeļrietumus. Antropoloģiski pieder pie Lielās eiropeīdās rases, Balkānu-Kaukāza apakšrases Dināru tipa.

Runā albāņu valodā, kura veido atsevišķu indoeiropiešu valodu saimes grupu. Albāņu valodai ir divi dialekti — gegu (Albānijas ziemeļos) un tosku dialekts (Albānijas dienvidos). Rakstības pamatā ir latīņu raksts. Albāņu un viņu valodas izcelsme ir neskaidra. Ir vairākas teorijas par albāņu izcelsmi. Zinātnieki diskutē par to, ka albāņi cēlušies no ilīriešiem, dakiem vai trāķiešiem. Vairāki pētnieki saskata līdzību albāņu un etrusku valodās.

Lielu iespaidu uz albāņu valodu un kultūru ir atstājis romiešu valdīšanas laiks (2. gadsimts p.m.ē. — 4. gadsimts p.m.ē.), slāvu kolonizācija no 6. līdz 7. gadsimtam, Bizantijas ietekme, daļas etniskās teritorijas iekļaušana bulgāru un serbu valstī, kā arī cīņa par valdošo stāvokli starp katoļu un pareizticīgajām baznīcām.

## Vēsture
Sākot no 11. gadsimta notika pakāpeniska cilšu apvienošanās. Etnonīmu 'arberi' sāka attiecināt uz visiem Albānijas iedzīvotājiem. 16. gadsimta sākumā sāka veidoties sociālekonomiskā un politiskā albāņu kopība. Intensīva albāņu emigrācija notika Osmaņu impērijas valdīšanas laikā (15. gadsimts — 1912. gads). No 17. līdz 18. gadsimtam daudzi albāņi pārgāja islāmā, jo kristieši tika diskriminēti. Tomēr, kalnu rajonos, kuros osmaņu ietekme nebija tik liela, iedzīvotāji joprojām piederēja pie katoļu (ziemeļos) un pareizticīgajām (dienvidos) baznīcām. Etnonīms "arberi" pamazām tika nomainīts ar jaunu — "škiptar"(vai "ščiptar","štiptar"), pēc kura atšķīrās saprotami runājošie ("škiptar" — saprotami runāt) no iebrucējiem, kuri runāja turku valodā. Emigrantu pēcteči Itālijā ir saglabājuši seno viduslaiku nosaukumu "arbereši".

18. gadsimta otrajā pusē un 19. gadsimtā izveidojās divas galvenās albāņu grupas: toski (toskerijas apgabalā, dienvidos) un gegi (gegijas apgabalā, ziemeļos).

No 19. gadsimta vidus pastiprinājās etniskās konsolidācijas procesi, cēlās albāņu nacionālā pašapziņa. 19. gadsimta beigās izveidojās albāņu literārā valoda (uz tosku dialekta bāzes). Pēc brīvības cīņām 1912. gadā, tika pasludināta Albānijas neatkarība.

Tā kā 20. gadsimta beigās albāņiem ir vairākums arī Kosovā, tie cīnījās par neatkarības piešķiršanu šim apgabalam (skat. Kosovas krīze), bet Maķedonijas Republikā albāņu valoda līdz ar maķedoniešu valodu ir valsts valoda.

Tā kā Albānija ir viena no nabadzīgākajām Eiropas valstīm, kā arī neseno karu dēļ daudzi albāņi ir apmetušies uz dzīvi ES valstīs un Šveicē.


Image:AlbaniaTraditionalCommunitiesByLanguageAndReligion.png
Image:Ethnic groups in Albania 1913 (138699859).jpg
Image:EthnicAlbania1911.jpg
Image:Ethnic composition of Albania, municipality data of 1989 census.gif
Image:AlbaniansOutsideAlbania.png
Image:Albanians in Europe.jpg


## Ārējās saites
Dāņi

**Dāņi** () ir Dānijas pamatiedzīvotāji. Dzīvo arī Zviedrijā, Norvēģijā, Vācijā (Šlēzvigā-Holšteinā), ASV, Kanādā un Austrālijā.

Pieder Lielās eiropeīdās rases Atlantijas-Baltijas apakšrases tipam. Runā dāņu valodā, kura ietilpst indoeiropiešu saimes ģermāņu apakšgrupā. Ir trīs dialektu grupas: rietumu (Jitlandes (Jitu)), salu (Zēlandes, Fīnas uc.) un austrumu (Bornholma, Dienvidzviedrija). Rakstības pamatā latīņu raksts.

Domājams, ka dāņu un tiem radniecīgo tautu — zviedru un norvēģu — kopīgie priekšteči bija uz Jitlandes pussalu un Dānijas arhipelāga teritoriju 3. gt. p.m.ē. atnākušie lopkopji un zemkopji. Skandināvu ciltis un galvenokārt dāni, kļuva par dāņu nācijas etnisko pamatu. Dāņu sastāvā iekļāvās daļa frīzu, kuri apdzīvoja Jitlandes DR un R salas un Baltijas slāvi, kuri apdzīvoja daļu Dānijas arhipelāga salu.

Senākie dāņu rakstības pieminekļi ir vikingu laika rūnu raksti, kuru sākums meklējams senģermāņu rūnu rakstā. Vikingu laikmetā izveidojās Dānijas valsts, par reliģiju tika pieņemta kristietība. 11.—12. gadsimtā veidojas dāņu tautība un 19. gadsimtā izveidojās dāņu nācija.

## Dāņu skaita izmaiņas Latvijā pēc tautas skaitīšanu datiem (1897—2011)

## Atsauces

## Ārējās saites
Skanderbegs

thumb|250px|Skanderbegs

**Skanderbegs** (), īstajā vārdā **Ģerģs Kastrioti** (*Gjergj Kastrioti*) (dzimis 1405. gadā Krujē (*Krujë*), Albānijā, miris  Ļežā (*Lezhë*), Albānijā), bija albāņu valstsvīrs un karavadonis, albāņu nacionālais vadonis. Līdzās Jānošam Hunjadi un Vladam III Drakulam, viens no galvenajiem cīnītājiem pret Osmaņu impēriju 15. gadsimta Eiropā.

## Biogrāfija
Dzimis Krujē, pilsētā Albānijas (toreiz Osmāņu impērijas sastāvā) centrālajā daļā, mazotnē tika nosūtīts kā ķīlnieks uz galmu Stambulā. Šeit viņš ieguva militāru izglītību, pēc tam dienēja impērijas armijā. Militārā dienestā viņš sevi parādīja kā lielisks stratēģis, uzvarot daudzās kaujās Mazāzijā un Eiropā. Savu nopelnu dēļ ieguva nosaukumu *Arnavut İskender Bey* (*Skënderbeu Shqiptari*), tulkojumā *Aleksandrs, albānis*, pielīdzinot Skanderbega militārās spējas Maķedonijas Aleksandram.1443. gadā kopā ar vēl 300 albāņiem Skanderbegs pameta Osmaņu armiju, ieņēma Krujes pili, paceļot pār to savu karogu, un deklarējot Albānijas neatkarību no sultāna. Skanderbega karogs ar divgalvaino ērgli mūsdienās ir Albānijas valsts karogs. 1444. gadā Ļežā Skanderbegs noorganizēja albāņu augstmaņu tikšanos, kur vienojās par kopīgu sadarbību. 1448. gadā devās palīgā Janošam Hunjadi cīņā pret osmaņiem, bet nepaguva ierasties uz Otro Kosovas kauju, jo pret Skanderbegu savus spēkus vērsa serbu despots Džuradžs Brankovičs.

Cīņā pret osmaņiem Skanderbegs lieliski izmantoja Albānijas dabas apstākļus — kalnus un partizānu taktiku. Galveno Skanderbega atbalsta punktu — Kruji, osmaņu karaspēks trīs reizes neveiksmīgi aplenca — 1450. gadā — sultāns Murads II, 1466. un 1467. gadā — sultāns Mehmeds II. Pēdējā aplenkuma laikā Skanderbegs Ļežas pilsētā saslima ar malāriju un  mira.

Pēc Skanderbega nāves albāņu spēki vēl 10 gadus pretojās osmaņiem, tomēr 1478. gadā Kruje tika ieņemta.

Pēc Skanderbega albāņi līdz pat 20. gadsimtam palika Osmaņu impērijas sastāvā, pamazām pieņemot islāmu. Mūsdienu Albānijā Skanderbergs tiek godāts par nacionālo varoni, kuram par godu uzcelti pieminekļi, nosauktas ielas un Krujes pilī iekārtots muzejs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oto Vite

**Oto Vite** (; dzimis 1868. gadā Berlīnē, Pankovā, miris 1958. gadā Hamburgā) bija profesionāls cirka akrobāts (pēc citiem avotiem - klauns), kurš apgalvoja, ka dažas dienas bijis Albānijas karalis Oto I.

Kad Albānija 1913. gadā atdalījās no Osmaņu impērijas, tika nodibināta Albānijas Karaliste, un tronis esot piedāvāts Halimam Eti (*Halim Etti*), sultāna brālēnam. Jaunā monarha fotogrāfijas tika publicētas avīzēs, un Oto Vite esot ieraudzījis, ka pēc skata ir ļoti līdzīgs jaunajam monarham.

Sarunājis domubiedru, kādu cirka zobenu rijēju, zagtos cirka kostīmos abi avantūristi esot ieradušies Duresi. Duresi ostas administrācija esot sveikusi Viti kā jauno monarhu, un 1918. gada 13. augustā Vite Tirānā ticis kronēts par Albānijas karali.

Blēdība atklājusies tikai 18. augustā, kad īstais Halims Eti telegrafējis no Stambulas, ka viņš neko nezina par avīzēs izlasīto kronēšanu Tirānā. Pa šīm dienām abi biedri esot izdarījuši sekojošo: savākuši sev harēmu un pieteikuši karu Melnkalnei.

18. augustā, ar harēma atbalstu abi darboņi zvejas laivā izmukuši uz Bari, Itālijā, līdzi paķerdami daļu no valsts kases.

## Ārējās saites
* The Man Who Was King, *[[Time (magazine)|Time magazine]]*, 25 August 1958, retrieved from *Time Magazine Archive* on 12 March 2007
* Otto Witte from Pankow, pictures and postcards. (German)
* Otto Witte's gravestone in Hamburg (German)
* Biographical details , in French, with photograph.
Mnēmosine

**Mnēmosine** (grieķu *Mνημοσύνη*) sengrieķu mitoloģijā bija atmiņas dieviete, Urāna un Gajas meita. Viņai no Zeva bija deviņas meitas — mūzas (poēzijas, mākslu un zinātņu dievietes).

## Ārējās saites
Elzasieši

**Elzasieši** ir Francijas Elzasas vēsturiskā apgabala (Lejas un Augšreinas departamenti) pamatiedzīvotāji. Pieder pie lielās eiropeīdās rases, Viduseiropas tipa. Runā vācu valodas alemaņu dialektā (lotringieši runā vācu valodas franku izloksnēs).

Senāko elzasiešu un lotringiešu etnisko pamatu ir veidojušas ķeltu ciltis: rauraki, sekvani, tulingi un mediomatriki. 4. gadsimta otrajā pusē ģermāņu ciltis alemaņi asimilēja vietējos Elzasas iedzīvotājus, bet franki - Lotringas. No 16. gadsimta sāka izplatīties franču valoda, kam par iemeslu bija franču-hugenotu emigrācija uz Elzasu un Lotringu. Pēc Trīsdesmitgadu kara 1648. gadā Elzasa tika pievienota Francijai. Pēc Francijas sakāves Francijas—Prūsijas karā, Elzasa un Lotringa nonāca Vācijas sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara Elzasa un Lotringa atkal nonāca Francijas sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fērieši

**Fērieši** (arī **farērieši**, **farēri**, pašnos. *Føroyingar*) ir Fēru salu pamatiedzīvotāji. Pieder pie Lielās eiropeīdās rases, Atlantijas-Baltijas tipa. Kopā ar dāņiem ir augumā zemākie no skandināvu tautām. Runā fēru valodā, kura ietilpst indoeropiešu saimes ģermāņu grupas skandināvu apakšgrupā. Ierindojama starp Norvēģijas rietumu dialektiem un islandiešu valodu.

Fērieši ir Rietumnorvēģijas vikingu pēcteči, kuri 9. gadsimtā ieradās salās, pirms tam sajaucoties ar Šetlendas un Orkneju salu ķeltu iedzīvotājiem. Etnonīms "fērieši" ir saistīts salu nosaukumu, kurš tiek tulkots dažādi — spalvu salas, tālās salas, aitu salas u.c. 1035. gadā salas kļuva par Norvēģijas kroņa lēni, bet no 14. gadsimta beigām bija Norvēģijas un Dānijas karaļu kopīgs īpašums. 1814. gadā nokļuva Dānijas sastāvā. 1948. gadā Fēru salas ieguva pašpārvaldes tiesības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Frīzi

**Frīzi** ir tauta Nīderlandē, pamatā Frīzlandes provincē, daļēji Groningenas provincē un Ziemeļfrīzu salās, kā arī Vācijā (ZR, Ziemeļfrīzu salās, Helgolandē). Pieder pie Lielās eiropeīdās rases Atlantijas-Baltijas tipa. Runā holandiešu valodai radniecīgajās frīziskajās valodās, kas pieder pie indoeiropiešu saimes ģermāņu apakšgrupas rietumu atzara. Rakstības pamatā latīņu raksts.

Mūsu ēras pirmajos gadsimtos ģermāņu ciltis frīzi dzīvoja visā D un DA Ziemeļjūras piekrastē, apdzīvoja arī plašus apgabalus līdz pat Zēlandei DR.
thumb|Frīzu vēsturiskās apdzīvotās vietas un apgabali, kuros runā frīzu valodā
Iespējams ka etnonīma frīzi (*fry* 'brīvs') etimoloģija radās laikā, kad notika sīva frīzu pretestība romiešu centieniem iekarot šīs zemes (rom. avotos — *Friisi*, *Frisones* vai *Frisiones*). Pirmatnējā frīzu etniskā teritorija viduslaikos sadalījās atsevišķos apgabalos. 11.-13. gadsimtā rietumu apgabali (ieskaitot t.s. Rietumfrīzlandi) tika iekļauti Holandes grāfistē. Vidus Frīzlande faktiski līdz 16. gadsimta sākumam saglabāja savu neatkarību, līdz 16. gadsimtā tika iekļauta Nīderlandes sastāvā. Mūsdienu Nīderlandē Frīzlandes apgabals saglabā kultūras autonomiju. Austrumfrīzlande ietilpa dažādu vācu valstiņu teritorijās, līdz 18. gadsimtā tās tika iekļautas Prūsijas Karalistē.

## Ārējās saites
Paleogrāfija

**Paleogrāfija** (no grieķu *palaiós* 'sens' un *graphein* 'rakstīt') ir vēstures zinātnes palīgdisciplīna, kas pēta rakstu zīmju attīstības vēsturi, kā arī konstatē un pēta rakstību grafisko formu, veidošanas paņēmienus, saīsinājumus u.c. īpašības, attīstības likumsakarības dažādu laiku rakstu pieminekļos. Paleografijas uzdevums ir izzināt rakstības vēsturi, izzināt tekstu, noteikt autoru, sarakstes laiku un vietu, noteikt rakstu autentiskumu.

Paleogrāfija pēta burtu un rakstības zīmju (piemēram, hieroglifu) attīstību, īpatnības katrā reģionā, pēta saīsinājumus, pieturzīmes, ciparu rakstību, rakstību rīkus, rakstības materiālus. Atsevišķa paleografijas nozare *kriptografija* pēta slepenrakstus. Paleogrāfijas intrešu sfērā ietilpst arī ornamentu, ūdenszīmju, formāta un manuskriptu iesiešanas tehnikas pētīšana (XX gs. otrajā pusē ar manuskriptu tehniskās izgatavošanas niansēm sāka nodarboties speciāla palīgdisciplīna - kodikoliģija).

## Iedalījums

Paleogrāfiju iedala atkarībā no rakstības sistēmas un valodas grieķu, latīņu, slāvu, armēņu, ķīniešu, arābu u.c. paleogrāfijās. Kopējas paleogrāfijas kā tādas nav, lai gan XX gs. vidū daži zinātnieki (francūzis Ž. Mallons, austrietis L. Santitallers, beļģis F. Mazē u.c.) izvirzīja ideju par visaptverošas paleogrāfijas izveidošanu, kura pētītu visām rakstībām kopējas attīstības likumsakarības.

Pats termins radies XVIII gs. Francijā, kad pirmais paleogrāfiju zinātniski sāka pētīt franču zinātnieks B. Monfokons, kurš arī nodalīja paleogrāfiju no diplomātikas kā patstāvīgu vēstures palīgdisciplīnu.

No XX gs. vidus paleogrāfija sāka pētīt visus rakstveida vēstures avotus, neatkarīgi no to izgatavošanas materiāla - t.i. ne tikai tekstus uz pergamenta, papīra, bet arī uz citiem materiāliem, piemēram, uz papirusa, akmens vai bērza tāss (līdz XX gs. vidum ar papirusa izpēti nodarbojās tādas vēstures palīgdisciplīnas kā epigrafika un papiroloģija).

Paleogrāfijā ir šādas pētniecības metodes:
* grafiskā analīze (burtu vai rakstības veids);
* detaļu analīze (pieturzīmes, pirmo burtu noformējums, cipari);
* materiālu analīze (pergaments attiecas uz vēlāku laiku, ūdenszīmes pēta filigrānisti).

Paleogrāfijā izmanto arī citu zinātņus nozaru, piemēram, filoloģijas (analizējot valodas īpatnības), diplomātikas (analizējot saturu, stilu, dokumenta vēsturi), mākslas vēstures, ķīmijas, fizikas atziņas un metodes.
Islandieši

**Islandieši** () ir Islandes pamatiedzīvotāji. Runā islandiešu valodā, kura ietilpst indoeiropiešu valodu saimes ģermāņu grupas Skandināvijas atzarā. Dialektu islandiešu valodai nav, pastāv vienīgi zvejnieku žargons — flandramols, kurš izveidojās saziņā ar citu valstu zvejniekiem. Rakstības pamatā latīņu raksts.

## Vēsture
Islandiešu etnoģenēze un etniskā vēsture ir labi zināmas: vēsturiskajā avotā — "Grāmata par zemju ieņemšanu" (12.-13. gs.), ir pieminēti četri simti pirmo ieceļotāju vārdi 9.-10. gs.(pārsvarā norvēģu), kuri izveidoja savus ciemus piekrastes zemienēs un upju ietekās. Daļa iedzīvotāju ir no Britu salām, galvenokārt Īrijā sagūstīti vergi. Skandināvu un ķeltu izcelsmes iedzīvotāji kļuva par islandiešu etnisko pamatu. Ar 930. gadu tiek datēta pirmā vispārējā Islandes tautas sapulce — altings. Pirmais "tautvaldības" gadsimts (930-1030), ir pats spilgtākais Īslandes vēstures posms, islandiešu sāgu rašanās laiks, kuras tika pierakstītas 12.-13. gadsimtos. Visa turpmākā islandiešu etniskās pašapziņas attīstība notika tieši šo tradīciju iespaidā.

1000. gadā altingā brīvprātīgi tika pieņemta kristietība (bez pagānisko rituālu izskaušanas), 11.-12. gadsimtos tika dibināti katoļu klosteri, kas kļuva par islandiešu rakstītās kultūras glabātājiem un izplatītājiem. 13.-14. gadsimtos izveidojās islandiešu etniskā kopība. No 1264. gada Islande nokļuva Norvēģijas atkarībā, bet 1380. gadā kopā ar Norvēģiju — Dānijas pakļautībā. Viena no islandiešu dāniskošanas formām bija baznīcas reformācija 1540. gadā, piespiedu luteriskās ticības ieviešana un klosteru izlaupīšana (zemju atņemšana un islandiešu rakstu avotu izvešana). 17. gadsimtā par oficiālo Islandes valodu kļuva dāņu valoda. Pretojoties kultūras dāniskošanai, islandieši izkopa savu valodu, vēsturi un kultūru. No 18. gadsimta otrās puses islandieši centās izskaust no savas valodas dāņu valodas aizguvumus un leksiku. Tas bija par iemeslu veco valodas formu nostiprināšanai valodā un valodas izolācijai no citām skandināvu valodām, analfabētisma izskaušanai un radu rakstu atjaunošanai līdz pat pirmajiem ieceļotājiem. Islandiešu valoda ir saglabājusi tik arhaiskas iezīmes, ka jebkurš islandietis bez grūtībām saprot viduslaiku islandiešu literatūru. Ar to pašu ir saistīts arī tas, ka antroponīmos tiek lietoti tikai vārds un tēva vārds, saskaņā ar īpašu likumu — "neviens nedrīkst pieņemt uzvārdu" (islandiešiem tas sastopams ļoti reti). 1855. gadā islandieši panāca likumu par preses brīvību (islandiešu valodā), 1859. gadā — tiesības publicēt likumus islandiešu valodā, 1874. gadā — autonomiju (neatkarību kopš 1944. gada).

19. gadsimta otrajā pusē vairāk nekā ceturtā daļa Islandes iedzīvotāju emigrēja uz Kanādu. Sākotnēji viņi apmetās Ontārio, kur daži no viņiem pieņēma mormonismu, bet pēc dažiem gadiem sākās masveida migrācija uz Manitobas provinci, kur izveidojās kultūras reģions, pazīstams kā Jaunā Islande. Kanādas īslandieši tagad veido lielāko īslandiešu diasporu ārpus Islandes.

## Ārējās saites
Grieķi

**Grieķi** (pašnosaukums *Έλληνες*) ir Grieķijas un Kipras pamatiedzīvotāji. Pieder pie lielās eiropeīdās rases Vidusjūras apakšrases. Runā jaungrieķu valodā, kura veido atsevišķu apakšgrupu indoeiropiešu valodu saimē. Rakstības pamatā ir grieķu alfabēts. Literārā valoda izveidojusies 19. gadsimta vidū. Pēc reliģiskās piederības grieķi lielākoties ir pareizticīgie.

## Vēsture
Grieķu nācijas etnisko pamatu ir veidojusi sengrieķu tautība, kura sāka veidoties 2. g.t. p.m.ē. pēc joniešu, ahaju, eoliešu un doriešu cilšu pārcelšanās uz Balkānu pussalas dienvidiem, Egejas jūras salām un Mazāzijas pussalas rietumu piekrasti, asimilējot vietējās tautas (pelasgus u.c.).

Vienota grieķu kultūra izveidojās laikā, kad notika Melnās un Vidusjūras kolonizēšana (8.—6. gadsimts p.m.ē.). Nosaukums "helēņi", ar kuru sākumā tika identificēta Hellādu (Tesālijas apgabalu) apdzīvojoša cilts, izplatījās uz visiem grieķvalodīgajiem iedzīvotājiem (šajā nozīmē pirmoreiz lietots tika 7. gadsimtā p.m.ē.). Acīmredzot iesākumā etnonīms 'grieķi' tika attiecināts uz vienu no Ziemeļgrieķijas ciltīm, atvasinot Boijotijas pilsētas Graijas nosaukuma. Vēlāk to piesavinājās romieši, domājams pēc kontaktiem ar Ziemeļgrieķijas piekrastes iedzīvotājiem un attiecināja to uz visiem helēņiem. Hellēnisma periodā, ap 3. gadsimtu p.m.ē., izveidojās un izplatījās, izspiežot vietējos dialektus, vienota grieķu valoda — koinē.

Senie grieķi radīja augsti attīstītu antīko civilizāciju, kurai bija liela loma Eiropas un Tuvo Austrumu attīstībā. Viduslaikos grieķi veidoja Bizantijas impērijas kodolu, un oficiāli viņi tika saukti par romeijiem (romiešiem). Pakāpeniski viņi asimilēja no ziemeļiem migrējošos trāķiešus, ilīriešus, ķeltus, valahus, slāvus un albāņus.

Osmaņu impērijas valdīšanas laiks Balkānos (15.—19. gadsimta pirmā puse) atstāja lielu ietekmi uz grieķu materiālo kultūru un valodu. 18. gadsimta beigās Grieķijā sākās nacionālās atbrīvošanas kustība, kurai bija liela nozīme dažādu Grieķijas apgabalu atšķirību izzušanā un vienotas grieķu nācijas izveidē.

Neatkarības kara laikā (1821—1829) tika izveidota Grieķijas valsts.

## Grieķu skaita izmaiņas Latvijā (1897—2011)

## Ārējās saites
Odins

thumb|250px|Odins uz Sleipnira, iejājot Valhallā
**Odins** (rūnās: ᚢᚦᛁᚾ, ) jeb **Vodans** (*Wōdan, Wōden, Uuoden, Godan*), arī **Votans** (senvācu: *Wuotan, Wûtan*), ir augstākais dievs seno ģermāņu mitoloģijā.
  
Senskandināvu mitoloģijā Odins saistīts ar gudrību un dzeju (Odins atdeva aci, lai varētu padzerties no Mīmira gudrības avota, deva āsiem un "tiem, kas spēj radīt" poēzijas medu). Odins ir galvenais āsu dievs. Kopā ar brāļiem viņš piedalās zemes radīšanā, savukārt kopā ar Hēniru un Loki atdzīvina pirmos cilvēkus, kas sākotnēji redzami koku veidolā (Asks un Embla).
Odinu saista ar mežonīgo medību motīvu — viņš einheriju karaspēka priekšgalā vētru laikā auļo pa debesīm. Tas sasaucas arī ar Snorri Sturlusona Jaunāko Edu, kur aprakstīts, kā Odins Valhallā sagaida kritušos karotājus (einherijus), ko vēlāk sagatavo pēdējai kaujai — Ragnarokam.

Odins ir arī kara dievs, kas dažkārt ietekmē kaujas gaitu ar valkīru palīdzību.

## Mīti
thumb|250px|"Odins" Johannesa Gērta gleznā (1901)

### Izcelsme un attiecības ar citiem dieviem un mītiskām būtnēm

Saskaņā ar Jaunāko Edu Odins ir dieva Bora un jotuna Veltorna meitas Bestlas dēls, Vē un Vili brālis. Kopā ar brāļiem viņš sakāva sala milzi Īmiru un radīja Midgardu no tā ķermeņa. Odina sieva ir Friga, no kuras viņam ir dēls Baldrs. Nozīmīgākais Odina dēls ir Tors (no Jerdas), un viņam ir arī citi dēli — Vidars no Gridas, Heimdals no deviņām Ēgira meitām u.c.

Odins iet bojā Ragnarokā, kad viņu aprij vilks Fenrirs.

### Rūnu atklāšana

Saskaņā ar Poētisko Edu Odins ir rūnu alfabēta atklājējs. Viņš, uzdurts uz paša šķēpa, tika pakārts Igdrasilā, kurā karājās deviņas dienas un naktis, kuru laikā iemācījās deviņas (vēlāk — 18) burvju dziesmas un 18 rūnas.

## Odina vārdi

Saskaņā ar skaldu tradīciju (bieži tēli tika apzīmēti netieši) Odinam. Jaunākajā Edā parādās vārds *Alföðr* ("visa tēvs"), citur arī *Fimbul* ("lielais"), *Veratýr* ("cilvēku pavēlnieks"), *Hangatýr* ("pakārtais"), *Hárr* ("augstais"), *Sigföðr* ("uzvaras tēvs"), *Fjölsviðr* ("lielais gudrībā"), *Grímnir* ("maskas slēptais"), *Hárbarðr* ("sirmbārdis"), *Atríðr* ("jātnieks"), *Váfuðr* ("klejotājs") utt.

## Odina atribūti

Odina atribūts ir astoņkājainais zirgs Sleipnirs un Mīmira galva, kas pareģo nākotni, kā arī rūķu šķēps Gungnirs, kas vienmēr trāpa mērķī (kad Odins šo šķēpu iemet vānu karapulkā, sākas pirmais karš — starp vāniem un āsiem), maģisks zelta gredzens Draupnirs, no kura katru devīto nakti parādās astoņi jauni gredzeni, htoniskas būtnes: divi kraukļi Hugins ("doma") un Munins ("atmiņa"), divi vilki Geri ("alkatība") un Freki ("rijība").

Odins mitinās Asgardā (Gladsheimā, Valaskjalvā un Valhallā). No sava troņa Hlidskjalva, kas atrodas Valaskjalvā, Odins var redzēt visu, kas notiek pasaulē.

## Ārējās saites
HK 73

**HK 73** - Vācijas kompānijas Heckler & Koch 5.56 mm kalibra vieglais ložmetējs, kas ir HK 23 pēctecis, līdzīgs arī HK 13. Tas ir ļoti īpatnējs ar to, ka izmanto īpašu munīcijas kasti. Kaut gan tas veic šaušanu ar aizslēgtu aizslēgu (kā G3), tas ir ļoti rets un maz pazīstams ierocis. Informācijas par to ir ļoti maz un arī pārdošanas apmēri ir nelieli.

## Parametri

* Tips: Vieglais ložmetējs
* Ražotājvalsts: Vācija
* Gads: 198x
* Kalibrs: 5,56 mm
* Munīcija: 5,56 x 45 mm NATO
* Padeve: 150 ložu kaste

## Vēsture

Šī ieroča izstrādes sākumi saistās ar 80. gadu sākumu. 1984. gada decembrī *HK Rudolf Brandl* un *Heinz Matt* iesniedza ASV patenta pieteikumu neposmotās munīcijas padeves sistēmai ložmetējam HK 73, 1988. gada maijā šis patents tika reģistrēts. Šī unikālā neposmoto 150 ložu kaste patiesībā sacentās arī ar FN M249 *DARPA* izmēģinājumos ASV izdotajiem *SAW* ieročiem. Šī kaste pēc formas ir līdzīga posmotās munīcijas kastei, tomēr pēc darbības principa ir pilnīgi savādāka.

## Raksturojums

Šis ierocis ir aprīkots ar divkāji un 4x tēmēkli. Stobra caurules nomaiņa notiek ar rokturīti, kas pie tās ir piestiprināts, ir arī nolokāms pārnēsājamais rokturis (tāds pats kā HK 21e). To var izmantot kā policijas vai citu militāro aprindu ložmetēju, bet kopumā tas ir ļoti maz pārdots ierocis, kaut gan tas ir precīzāks gan par FN Minimi, gan Negev un citiem tā paša kalibra ložmetējiem. Ir cilvēki, kas šo ložmetēju augstu novērtē, bet ir arī tādi, kas uzskata, ka to nemaz nedrīkst pieskaitīt pie ložmetējiem, jo tas nav barojams no patronlentes.
Osvalds Špenglers

**Osvalds Arnolds Gotfrīds Špenglers** (; dzimis , miris ) bija vācu vēsturnieks un filozofs. Špenglera pazīstamākais darbs ir grāmata "Rietumeiropas noriets" (*Der Untergang des Abendlandes*), kurā viņš izvirza teoriju par civilizāciju ciklisku rašanos, attīstību un bojāeju. Špenglers raksta, ka Rietumeiropas civilizācija atrodas norieta periodā.

Špenglera idejas rada atsaucību nacionālsociālisma ideoloģijā. Paša Špenglera attieksme pret nacionālsociālismu bija divējāda — sākotnēji viņš to atbalstīja, bet vēlāk kritizēja tā nezinātniskās bioloģijas teorijas un antisemītismu.

## Ārējās saites
Mihails Bahtins

**Mihails Bahtins** (, dzimis 1895. gada 17. novembrī Orlā, Krievijas Impērijā, miris 1975. gada 7. martā Maskavā, PSRS) bija krievu filozofs, literatūrzinātnieks, mākslas teorētiķis, īpaši pievērsies romāna žanra jautājumu un vēstījuma formu izpētei.

Kā literatūrzinātnieks Bahtins tiek saistīts ar krievu formālistiem, viņa darbi bieži tiek salīdzināti ar Jurija Lotmana darbiem. Bahtina agrīnie darbi saistāmi ar neokantiānismu un Ernsta Kasīrera, Maksa Šēlera un Nikolaja Hartmaņa filozofiju.

Īpaši nozīmīgi ir Bahtina darbi par t.s. karnevāla kultūru, galvenokārt darbā "Fransuā Rablē daiļrade un viduslaiku un renesanses tautas smieklu kultūra" (*Творчество Франсуа Рабле и народная культура средневековья и Ренессанса*, 1965). Tāpat nozīmīgs ir arī pētījums "Dostojevska poētikas problēmas" (*Проблемы поэтики Достоевского*, 1979).

Bahtins kļuva īpaši pazīstams rietumu pasaulē tikai pēc savas nāves, kad viņa darbus popularizēja franču poststrukturālisti Jūlija Kristeva un Cvetans Todorovs. Mūsdienās Bahtins tiek uzskatīts ne tikai par vienu no izcilākajiem 20. gs. krievu, bet arī pasaules literatūrzinātniekiem.

## Ārējās saites
Karnevāla kultūra

Jēdzienu **karnevāla kultūra**, runājot par viduslaiku un renesanses karnevālu, šo laikmetu oficiālās un tautas kultūras attiecībām un smieklu kultūru, ir ieviesis krievu literatūrzinātnieks Mihails Bahtins darbā "Fransuā Rablē daiļrade un viduslaiku un renesanses tautas smieklu kultūra". Šis jēdziens un ar to saistītās Bahtina idejas ir aktuālas arī mūsdienu literatūrzinātnē, kulturoloģijā, filozofijā, runājot par, piemēram, oficiālās kultūras un tautas kultūras pretstatu vai postmodernisma literatūras karnevalizāciju.

## Karnevāla pazīmes

Viduslaikos karnevāli visvairāk izplatīti bija romāņu valstīs, īpaši Francijā, to kopilgums varēja sasniegt pat trīs mēnešus gadā. Kā uzskata Bahtins, viduslaiku karnevāls uzskatāms par principiālu pretstatu oficiālajiem valsts un baznīcas kultiem, rituāliem, ceremonijām, svētkiem. Karnevāls ir izteikti nereliģiozs, laicīgs; tas ir izteikti juteklisks un konkrēts, atmetot misticismu, maģijas elementus utt. Karnevālam raksturīgs arī spēles elementi, taču tajā nav sadalījuma skatītājos un izpildītājos, dalībnieki ir visi, turklāt karnevālu nevēro — tajā dzīvo, un tas ir visus tautas slāņus aptverošs. Karnevāls uzskatāms par īpašu dzīves formu ("karnevālā spēlē pati dzīve, un spēle uz laiku kļūst par pašu dzīvi"), kurā sairis ierastais stingrais cilvēku hierarhiskais norobežojums, tiek ignorētas jebkādas privilēģijas, feodālās sabiedrības normas un aizliegumi. Karnevālā vieno īpašā familiaritāte, pazūd ierastā atsvešinātība.

Karnevāla norisēs raksturīga parasto opozīciju (augša — apakša, seja — mugura) apvēršana, karnevāls bieži parodē (arī, piemēram, oficiālos baznīcas kultus). Arī karnevāla smiekli ir īpaši — tie nav individuāli, bet gan kolektīvi, proti, tautiski un universāli (smiekli par visu un visiem, tātad arī pašiem par sevi). Karnevāla smiekli ir ambivalenti, tie ir gan jautri un līksmojoši, gan reizē arī izsmejoši un asi ("aprok un atjauno").

## Avoti

## Skatīt arī
* Vastlāvji
* Meteņi
Accept

***Accept*** ir Vācijas smagā metāla grupa, ko 1970. gadu sākumā izveidoja Udo Dirkšneiders. Tā tiek uzskatīta par vienu no šī žanra ietekmīgākajām Vācijas grupām.

## Diskogrāfija
* *Accept* (1979)
* *I'm a Rebel* (1980)
* *Breaker* (1981)
* *Restless & Wild* (1982)
* *Balls to the Wall* (1983)
* *Metal Heart* (1985)
* *Kaizoku-Ban* (Koncertalbums, 1985)
* *Russian Roulette* (1986)
* *Eat the Heat* (1989)
* *Staying a Life* (Koncertalbums, 1990)
* *Accept Live In Japan* (Koncertalbums, 1992)
* *Objection Overruled* (1993)
* *Death Row* (1994)
* *Predator* (1996)
* *All Areas - Worldwide Live* (Koncertalbums, 1997)
* *The Final Chapter* (Koncertalbums, 1998)
* *Rich & Famous* (EP, 2002)
* *Blood of the Nations* (2010)
* *Stalingrad* (2012)
* *Blind Rage* (2014)
* *The Rise of Chaos* (2017)
* *Symphonic Terror - Live At Wacken 2017* (2018)
* *Too Mean to Die* (2021)
* *Humanoid* (2024)

## Ārējās saites
* Oficiālā mājaslapa
Apollons

**Apollons** (, *Apóllōn*) ir viens no divpadsmit Olimpa dieviem, mākslas aizbildnis sengrieķu mitoloģijā. Viņš ir Zeva un Lēto dēls, Artemīdas dvīņubrālis. Apollons ir pār daiļajām mākslām valdošo mūzu aizgādnis, dziedātāju un dzejnieku patrons. Sākotnēji ganāmpulku aizgādnis, pamazām viņš arvien vairāk kļuva par gaismas dievu, saules dievu. Vēlāk viņu sāka uzskatīt par izceļotāju un jaundibināto grieķu koloniju aizstāvi un pēc tam arī par mākslas, dzejas un mūzikas aizgādni. Romiešu mitoloģijā Apollona analogs ir Fēbs, dažreiz tiek saukts arī par Apollonu.

## Mīts
Gaismas dievs zeltmatis Apollons dzimis Dēlas salā. Viņa māte ir Lēto un tēvs Zevs. Lēto vajāja sadusmotā Zeva sieva Hēra. Hēras uzsūtītā drakona Pitona vajāta, viņa klīda pa visu pasauli, kamēr beidzot patvērās Dēlas salā, kas šai laikā klejoja pa vētrainās jūras viļņiem.

Apollonam bija deviņas mūzas — Kalliope (episkā dzeja un daiļruna), Klio (mūza, kas dara slavenu, vēstures mūza), Melpomene (traģēdija), Eiterpe (poēzijas un mūzikas), Erato (liriskā un mīlestības poēzija), Terpsihora (dejas un kora dziedāšanas), Talija (komēdija), Polihimnija (himnas), Urānija (astronomija), kā arī māsa Artemīda — medību un mēness dieviete.

Apollonam bija dēls Asklēpijs, ārstniecības dievs. To izskoloja kentaurs Hīrons, bet Apollona dēls drīz pārspēja to, jo ne tikai prata ārstēt slimības, bet arī atdzīvināt mirušos. Par to sadusmojās Aīds un Zevs, kurš Asklēpiju nogalināja. Lai mierinātu Apollonu, Zevs to uznesis debesīs un padarījis par Čūskneša zvaigznāju.

## Kulta vietas
Visā senajā pasaulē bija pazīstama Apollona svētnīca Delfos, kur svētceļniekiem pareģoja priesteriene Pītija. Līdz mūsdienām ir saglabājušies tikai Apollona tempļa pamati, tomēr arī tie ir ļoti iespaidīgi. Tempļa celtniecība tika sākta 370. gadā p.m.ē., un tā ilgusi 30 gadus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Karnevāls

[thumbnail|Karnevāla karaliene [Tenerife|Tenerifē.]]
**Karnevāls** () ir kristiešu svētku sezona, kas norisinās pirms lielā gavēņa. Parasti karnevāls risinās zem klajas debess, tā laikā notiek gājiens ar maskarādi, dejas un rotaļas. Sevišķā cieņā karnevāli ir katoļu zemēs — Latīņamerikā, Francijā, Itālijā un citur.

## Vēsture
Itālijā karnevāls ir romiešu svētku tradīciju turpinājums. Daži svētki bija veltīti dieviem: bakhanālija Bakham (Bakhs ir vīna un dzeršanas dievs), luperkālija Luperkam (Luperks ir faunas dievs) un saturnālija (Saturns ir Jupitera tēvs). Šādos svētkos kalpi ieņēma īpašnieku vietu. Bakhanālija un luperkālija bija neatļauti svētki, bet saturnālija bija organizēta par godu imperatoram.

## Karnevāls un kristietība
Karnevāla tradīcijas uzplauka izplatoties kristietībai. Karnevāls notika pirms lielā gavēņa (latīņu valodā *carna vale* nozīmē "atteikšanās no gaļas"). Gavēņa laikā nebija atļauts ēst gaļu, olas un piena produktus, kā arī nenotika nekādas svinības. Karnevālā cilvēki ēda pankūkas, lai varētu lietot olas. Pārpalikušās olas lietoja kā lādiņus kaujas laikā (mūsdienās šādas kaujas notiek, izmantojot papīra atribūtiku vai augļus).

## Karnevāla kungs
[thumbnail|175px|[Penkules karnevāla kungs]]
Viduslaikos kalpi mainījās par karaļiem un karnevāla beigās karalim (faktiski tas bija cietumnieks) tika izpildīts sods. Mainoties idejai, cietumnieks tika aizstāts ar manekenu, kas bija gatavots no salmiem. Pēc tam šis manekens tika upurēts, lai atburtu sliktumu.

## Citi
Vispopulārākais Francijas karnevāls ir Nicas karnevāls, kas iedvesmoja Riodežaneiro karnevālu.

## Atsauces
Aristofans

**Aristofans** (, dzimis ap 448./446. gadu p.m.ē., miris ap 386. gadu p.m.ē.) bija sengrieķu dramaturgs, komēdiju autors. Uzrakstījis apmēram 40 lugu, no kurām saglabājušās 11. Viņa lugas ir vienīgie saglabājušies piemēri no grieķu "senās komēdijas" (par pilsētu dzīvi). Daudzas no lugām ir politiska satīra par pazīstamiem Atēnu pilsoņiem un viņu izturēšanos Peloponēsas karā. Iespējams, pret viņu vairākreiz ierosinātas tiesas prāvas par neslavas celšanu.

Aristofana komēdijas ir balstītas uz asprātību, vārdu spēlēm, dziesmām, literāru satīru, politiskiem un sociāliem komentāriem, fantastiku un veiklu fabulu. Lugu tēmas ir dažādas — "Līsistratē" (411. gads p.m.ē.), "Aharniešos", "Mierā" karš un miers, "Mākoņos" (423. gads p.m.ē.) izglītība, "Vardēs" (405. gads p.m.ē.) literāra sacensība, tomēr lugu struktūra ir diezgan nemainīga. Prologā lasītājs tiek iepazīstināts ar kādu nepraktisku ideju sabiedrības uzlabošanai, šī ideja tiek apspriesta. Pēc kora interlūdijas ideja tiek pārbaudīta vairākās komiskās ainās, kas kulmināciju sasniedz pēdējā ainā, kad tiek atrisinātas nesaskaņas starp pretspēkiem.

"Mākoņos" Aristofana satīras priekšmets ir grieķu filozofs Sokrats (un sofisti), kura attieksme pret vērtībām Aristofanam šķita pretēja valsts interesēm. "Putni" ir fantāzija, kurā kāds atēnietis pārliecina putnus uzbūvēt pilsētu mākoņos un tad uzstāda dieviem savus noteikumus. "Līsistrate" (uzrakstīta neilgi pēc Sirakūzu kaujas) ir vēl viena satīra pret karu, tajā sievietes cīnās par mieru, praktizējot celibātu; šī luga ir viņa slavenākais darbs. "Vardēs" Aristofans uzbrūk atēniešu dramaturgam Eiripīdam. Viņam ir arī citas lugas, kurās ir satīra, piemēram, par kopīpašumu vai īpašuma pārdalīšanu Atēnās. Šajās lugās ir daudz mūzikas un deju.

"Vardes" kļuva par pirmo lugu vēsturē, kas tika uzvesta divreiz.

## Saglabājušās lugas

* "Aharnieši" (425. gads p.m.ē.)
* "Jātnieki" (424. gads p.m.ē.)
* "Mākoņi" (423. gads p.m.ē.)
* "Lapsenes" (422. gads p.m.ē.)
* "Miers" (421. gads p.m.ē.)
* "Putni" (414. gads p.m.ē.)
* "Līsistrate" (411. gads p.m.ē.)
* "Vardes" (405. gads p.m.ē.)
* "Sievietes tautas sapulcē" (392. gads p.m.ē.)
* "Bagātība" (388. gads p.m.ē.)
* "Sievietes tesmoforiju svētkos" (411. gads p.m.ē.)

## Ārējās saites

* Aristofana darbi gutenberg.org
Teo de Rāts

**Teo de Rāts** (*Theo de Raadt*, dzimis 1968. gada 19. maijā Pretorijā, Dienvidāfrikā) ir programmētājs un hakeris, OpenBSD un OpenSSH projektu līderis.

## NetBSD
1992. gadā de Rāts ieguva datorzinātnes bakalaura grādu Kalgari Universitātē un  kopā ar Krisu Demetriu (*Chris Demetriou*), Alanu Glāsu (*Alan Glass*) un Čārlzu Hannumu (*Charles Hannum*) aizsāka NetBSD projektu. Pirmā NetBSD versija bija veidota uz 386BSD 0.1 versijas, pirmā vairākplatformu versija NetBSD 1.0 tika izdota 1994. gadā.

## OpenBSD

1994. gada decembrī, pēc konflikta ar pārējiem NetBSD izstrādātājiem, de Rāts bija spiests pamest NetBSD projektu un sāka OpenBSD izveidi. Līdz pat šai dienai de Rāts ir projekta līderis, viņš tāpat pārrauga arī saistītā OpenSSH projekta attīstību.

## Ārējās saites
* Teo de Rāta mājaslapa
Tors (mitoloģija)

right|thumb|250px|"Tora kauja pret milžiem", Mortena Eskila Vinges glezna (1872).
**Tors** (, senangļu: *Þunor*, senaugšvācu: *Punra*) senskandināvu mitoloģijā ir pērkona un auglības dievs, Odina un Jerdas dēls. Tors ir āsu cilts dievs. Viņš aizsargā Midgardu un Asgardu no ienaidniekiem — parasti jotuniem, cīnās arī ar pasaules čūsku Jormungandu (tas notiek Ragnaroka laikā, un gan viņš, gan čūska mirst).

Tors ir Odina un Jerdas (citos variantos — Hlodinas, Fjorginas vai Frigas) dēls, Sivas vīrs, Trūdes, Magni un Modi tēvs, Ulla patēvs. Skandināvu mitoloģijā Tors saukts arī par Veoru, Vingniru un Hloridu.

Tors ir analogs Indram indiešu mitoloģijā, Taranam ķeltu, Pērkonam baltu mitoloģijā un Perunam slāvu mitoloģijā. Indriķa hronikas nodaļā par Igaunijas kristīšanu 1220. gadā pieminēts, ka Sāmsalas iedzīvotāju lielais dievs bijis "Tarapita". Visticamāk šis vārds kļūdainā veidā radies no pie dieva Tora piesaukšanas: *Taara a(b)ita!* (“Tāra, palīdzi!”). Par to, ka arī līvi pielūguši Toru, saglabājusies netieša liecība Latvijas pilsētas Turaidas nosaukumā (*Taara aed* — 'Tora dārzs').

## Mīti

### Ūtgardloki

Toru ar burvestību palīdzību piekrāpa milžu karalis Ūtgardloki, Ūtgardas valdnieks. Ūtgardloki centās panākt, lai Tors, Loki un Tjalvi viņa pili nesasniegtu, taču viņiem tas izdevās, un Ūtgardloki paziņoja, ka pilī netiek ielaists neviens, kas kaut kādā veidā nav pārāks par citiem. Loki sacentās ar Logi gaļas ēšanā, taču zaudēja, tāpat arī Tjalvi, kurš sacentās skriešanā ar Hugi. Pēcāk Toram dotas trīs iespējas parādīt savu varenību — viņam trijos malkos jāizdzer Ūtgardloki dzeramais rags (Toram tas neizdodas), jāpaceļ kaķis no zemes (Tors spēj pacelt tikai vienu tā ķepu) un jāiet lauzties ar Ūtgardloki veco aukli (arī to viņam pievārēt neizdodas).

Kad Ūtgardloki viesus bija izvadījis, viņš atklāja viņu zaudējuma iemeslus — Loki bijis jāsacenšas ēšanā ar uguni, Tjalvi jāskrejas ar domu, savukārt Toram jāizdzer okeāns (viņa dzeršanas dēļ sācies bēgums), jāpaceļ pasaules čūska Jormunganda un jācīnās ar vecumu.

### Alvis

Tora meita Trūde bija apsolīta Alvim ("visu zinošajam"), rūķu valdniekam. Tors nevēlējās viņu tam dot par sievu, tādēļ viņam prasīja pierādīt savu gudrību. Tors visu nakti Alvim uzdeva dažādus jautājumus, līdz pienāca rīts un Alvis, būdams melnais alfs, pārvērtās akmenī.

## Tora atribūti

Tora atribūti ir āžu Tanngniostra un Tanngrisnira vilkti rati, veseris vai āmurs Mjelnirs (kurš vienmēr trāpa mērķī un pēc metiena atgriežas pie metēja), josta Megingjarda.

## Atsauces
Menandrs

**Menandrs** (; dzimis ap 341./342. gadu p. m. ē., miris ap 290. gadu p. m. ē.) bija sengrieķu dramaturgs, ievērojamākais Atēnu jaunās komēdijas pārstāvis. Menandrs uzrakstīja vairāk kā 100 lugu, ieguva 8 uzvaras atēniešu drāmas festivālos.

Menadrs esot dzimis pārtikušā ģimenē. Bijis filozofa Teofrasta draugs un, iespējams, skolnieks. Bijis labās attiecībās ar Atēnu diktatoru Falēras Dēmetriju. Menendra mecenāts bija arī Ēģiptes satraps Ptolemajs I Soters, tomēr Menandrs atteicās no Ptolemaja piedāvājuma doties uz Aleksandriju.

Tematiski Menandrs pievērsās sadzīves jautājumiem, ģimenes problēmu risinājumam, sievietes stāvoklim sabiedrībā, atrastā bērna motīvam. Saglabājušies fragmenti no tādām lugām kā "Varonis", "Šķīrējtiesa", "Nogrieztā matu pīne", savukārt no lugas "Īgņa" trūkst tikai dažu rindiņu.

Menandra ir autors vairākiem pazīstamiem aforismiem. "Kauliņi ir mesti", ko Jūlijs Cēzars esot teicis pirms šķērsoja Rubikonu, ir citāts no Menandra lugas. Lugu teksti pazaudēti viduslaikos. Pēdējais, par kuru droši zināms, ka viņš lasījis Menandra lugas, ir 12. gadsimta Bizantijas mūks Mihails Psells. Menendra teksti atklāti no jauna ēģiptiešu papirusos tikai 20. gadsimtā. Pagaidām pēdējie raksti (nezināmas Menandra lugas fragments) atklāti 2003. gadā.

## Ārējās saites
Dienvidslāvijas kari

**Dienvidslāvijas kari** (1991.—2001.) bija virkne militāru konfliktu, kuru rezultātā sabruka Dienvidslāvija un izveidojās Bosnija un Hercegovina, Horvātija, Ziemeļmaķedonijas Republika, Serbija un Melnkalne un Slovēnija.

Ar bojāgājušo skaitu ap 300 000 un miljoniem bēgļu, pilnīgi izpostītiem valstu rajoniem un pilsētām, tas ir otrais lielākais militārais konflikts Eiropā kopš Otrā pasaules kara.

Šos karus raksturo nikni etniski konflikti, kuri iezīmējās ar kultūras un fizisko genocīdu, etniskajām tīrīšanām, kara noziegumiem, kā arī ārvalstu nespēju vai negribēšanu apturēt asinsizliešanu.

## Ārējās saites