Klāra Šūmane

**Klāra Žozefīne Šūmane** (; dzimusi **Klāra Žozefīne Vīka** (*Clara Josephine Wieck*) , mirusi ) bija vācu pianiste, komponiste un pedagoģe, viena no ievērojamākajām 19. gadsimta Eiropas mūzikas personībām. Viņa bija izcila romantisma laikmeta koncertpianiste un jau līdz 1835. gadam viņa bija ieguvusi reputāciju visā Eiropā un koncertēja nozīmīgās Eiropas mūzikas dzīves centros. Šūmanes koncertdarbība ilga vairāk nekā sešdesmit gadus, un tās laikā viņa būtiski ietekmēja klaviermūzikas interpretācijas tradīciju un koncertrepertuāra attīstību Eiropā. Kā komponiste viņa radīja klaviermūziku, kamermūziku un dziesmas, bet pedagoģiskajā darbībā veicināja augstus profesionālā pianisma standartus, īpaši savas darbības laikā Frankfurtē pie Mainas.

Viņai bija nozīmīga loma romantisma laikmeta mūzikas kultūrā. Šūmane aktīvi popularizēja sava vīra, komponista Roberta Šūmaņa, darbus un bieži atskaņoja arī Johannesa Brāmsa un citu romantisma komponistu mūziku. Ar savu koncertdarbību, interpretācijas tradīciju un pedagoģisko darbu viņa būtiski ietekmēja Eiropas pianisma attīstību 19. gadsimtā. 1844. gadā Šūmane koncertēja arī Rīgā, uzstājoties toreizējā 1. pilsētas teātrī.

## Agrīnā dzīve un ģimene
Klāra Žozefīne Vīka (*Clara Josephine Wieck*; vēlāk Šūmane) piedzima  Leipcigā Saksijā, pilsētā, kas 19. gadsimta sākumā bija nozīmīgs Vācijas mūzikas un kultūras centrs. Viņa nāca no muzikālas ģimenes — tēvs Frīdrihs Vīks bija ievērojams klavierpedagogs, pianists un mūzikas dzīves organizētājs, savukārt māte Mariane Tromlica bija pianiste un dziedātāja no muzikantu dzimtas. Vecāku laulība izjuka, kad Klāra vēl bija bērns, un pēc šķiršanās viņa galvenokārt dzīvoja kopā ar tēvu. Frīdrihs Vīks jau agrā bērnībā pamanīja meitas izcilās muzikālās spējas un sāka viņu sistemātiski apmācīt klavierspēlē, mūzikas teorijā un interpretācijā. Klāra sāka apgūt klavierspēli piecu gadu vecumā, un tēvs rūpīgi veidoja viņas izglītību kā topošai profesionālai mūziķei.

Vīka mājās valdīja aktīva muzikālā vide. Tur bieži pulcējās mūziķi, komponisti un studenti, kas pie Frīdriha Vīka apguva klavierspēli. Šī vide nodrošināja Klārai agrīnu saskari ar laikmeta koncertdzīvi un repertuāru, kas būtiski ietekmēja viņas muzikālo attīstību un kļuva par pamatu vēlākajai izcilajai pianistes un komponistes karjerai.

## Pianistes karjeras sākums
thumbnail|left|upright=0.8|Klāra Vīka 15 gadu vecumā
Klāras Vīkas (vēlāk Šūmanes) pianistes karjera sākās ļoti agrā vecumā. Pateicoties tēva Frīdriha Vīka rūpīgi organizētajai muzikālajai izglītībai, viņa jau bērnībā izcēlās ar augstu tehnisko meistarību un muzikālo izteiksmi. 1828. gadā Leipcigā notika viņas pirmā publiskā uzstāšanās, pēc kuras sākās regulāri koncerti un turnejas Eiropā. 1830. gados viņa koncertēja dažādās Eiropas pilsētās. Pirmais nozīmīgais ārvalstu brauciens bija turneja uz Parīzi 1831.–1832. gadā, bet īpaši nozīmīgs pavērsiens viņas karjerā bija koncerti Prāgā un Vīnē 1837.–1838. gadā, kas nostiprināja viņas starptautisko reputāciju. Kritiķi un publika augstu novērtēja viņas tehnisko virtuozitāti, interpretācijas precizitāti un muzikālo briedumu.

Agrīnajā repertuārā dominēja virtuozajam stilam raksturīgi skaņdarbi, tostarp Frīdriha Kalkbrenera, Anrī Herca, Kārļa Černi un Sigismonda Talberga darbi, kā arī pašas komponētas variācijas. Šos darbus raksturoja tehniski sarežģītas pasāžas un izteiksmīgs, bravūrīgs izpildījums. Vēlāk viņas koncertprogrammās arvien biežāk parādījās arī nopietnāks repertuārs, īpaši Ludviga van Bēthovena, Fēliksa Mendelszona un Friderika Šopēna mūzika, kas ļāva viņai nostiprināties ne tikai kā virtuozai pianistei, bet arī kā dziļdomīgai izpildītājai. Jau jaunībā viņa guva plašu atzinību Eiropas mūzikas aprindās. Kritiķu recenzijās tika uzsvērta viņas muzikālā inteliģence, izteiksmīgā interpretācija un spēcīgā skatuves personība, kas palīdzēja Klārai Šūmanei kļūt par vienu no ievērojamākajām romantisma laikmeta pianistēm.

## Laulība ar Robertu Šūmani
thumbnail|upright=0.8|Klāras un Roberta Šūmaņu 1906. gada attēlojums
Klāra Vīka ar komponistu Robertu Šūmani iepazinās 1830. gadu sākumā Leipcigā, kad viņš bija viņas tēva Frīdriha Vīka klavierspēles students. Starp abiem jaunajiem mūziķiem pakāpeniski izveidojās ciešas attiecības, kuru pamatā bija gan personiska pieķeršanās, gan kopīgas muzikālās intereses. Līdz 1835. gadam viņu savstarpējā pieķeršanās kļuva atklāta, un attiecības pārauga iecerē par laulību. Šīm attiecībām kategoriski iebilda Klāras tēvs, uzskatot, ka Roberts Šūmanis nespēs nodrošināt stabilu ģimenes dzīvi un ka laulība varētu kaitēt Klāras pianistes karjerai. Konflikts pārauga juridiskā strīdā, un Roberts Šūmanis vērsās tiesā, lai iegūtu atļauju laulāties bez Frīdriha Vīka piekrišanas. Pēc ilgstošas tiesvedības pāris saņēma juridisku atļauju un  apprecējās Šēnfeldē pie Leipcigas, dienu pirms Klāras 21. dzimšanas dienas.

Laulībā piedzima astoņi bērni, un ģimenes dzīve bija cieši saistīta ar abu mākslinieku profesionālo darbību. Klāras un Roberta Šūmaņu attiecības bija arī nozīmīga radošā partnerība. Roberts bieži rakstīja klavierdarbus, domājot par Klāru kā izpildītāju, savukārt Klāra savos koncertos aktīvi atskaņoja un popularizēja viņa kompozīcijas. Šī savstarpējā ietekme veicināja Roberta Šūmaņa mūzikas izplatību un atstāja nozīmīgu ietekmi uz romantisma laikmeta klaviermūzikas attīstību.

## Turpmākā dzīve

## Atsauces

## Ārējās saites

* Klāras Šūmanes profils ''AllMusic'' 
* Klāras Šūmanes notis ''IMSLP''