open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Viktorija Pleškāne

**Viktorija Pleškāne** (dzimusi ) ir Latvijas darba aizsardzības speciāliste un politiķe. Ievēlēta 14. Saeimā no partijas "Stabilitātei!" saraksta, bet šobrīd pārstāv partiju Latvija pirmajā vietā.

1998. gadā absolvējusi Rēzeknes Augstskolu, iegūstot ekonomikas bakalaura grādu ar kvalifikāciju tūrisma un viesnīcu uzņēmējdarbības vadībā. 2003. gadā šajā pašā augstskolā ieguvusi sociālo zinātņu maģistra grādu vadības zinātnē, bet pēc tam studējusi Latvijas Universitātē, kuru abslovējusi 2012. gadā, iegūstot profesionālo maģistra grādu darba aizsardzībā ar darba aizsardzības vecākā speciālista kvalifikāciju.

Pirms ievēlēšanas Saeimā strādāja par darba aizsardzības speciālisti.

## Politiskā darbība
2022. gada rudenī notikušajās 14. Saeimas vēlēšanās ievēlēta 14. Saeimā no partijas "Stabilitātei!" saraksta.

### Izslēgšana no "Stabilitātei!"
V. Pleškāne tika izslēgta no partijas un Saeimas frakcijas 2024. gada 24. janvārī pēc skandalozas Saeimas deputātu vizītes uz Ķīnu. Partijas līderis Aleksejs Rosļikovs uzsvēra, ka "Stabilitātei!" nav sadarbojusies un nekad nesadarbosies ar varas bloku un "neprasa nekādus labumus". Vienlaikus Rosļikovs uzsvēra, ka frakcijas lēmumu nesaista ar Pleškānes neseno braucienu uz Ķīnu, kur viņa devās kopā ar citiem Saeimas deputātiem, taču neatklāja arī konkrētu iemeslu deputātes izslēgšanai no frakcijas.

Deputāte norādīja, ka viņas politiskā nostāja neesot mainījusies, arī turpmāk aizstāvēs Latgales reģionu un cilvēkus.

2024. gada septembrī pievienojusies partijai Latvija pirmajā vietā.

## Atsauces
Ēriks Nilsons

**Ēriks Henrijs Sikstens Nilsons** (, dzimis , miris ) bija Zviedrijas futbolists, spēlēja kreisās malas aizsarga pozīcijā, pārstāvējis Zviedrijas futbola izlasi.

1934. gadā sācis spēlēt ''Allsvenskan'' komandā *[[Malmö FF]]*, kur viņš pavadīja līdz 1953. gadam. Tur viņš izcīnīja piecus līgas titulus un piecus Zviedrijas kausus.

Zviedrijas futbola izlasi pārstāvējis no 1938. līdz 1952. gadam, kopumā aizvadot 57 mačus. Izcīnījis zelta medaļu 1948. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un bronzas medaļu 1952. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Izcīnījis arī trešo vietu 1950. gada FIFA Pasaules kausā un piedalījies 1938. gada FIFA Pasaules kausā.

## Sasniegumi
**Malmö FF**

* Zviedrijas čempionāts: 1943–44, 1948–49, 1949–50, 1950–51, 1952–53
* Division 2 Södra: 1934–35, 1935–36
* Svenska Cupen: 1944, 1946, 1947, 1951, 1953

**Zviedrija**

* Vasaras olimpiskās spēles zelta medaļa: 1948
* Vasaras olimpiskās spēles bronzas medaļa: 1952
* FIFA Pasaules kauss trešā vieta: 1950

## Ārējās saites
Ģerģs Šāroši

**Ģerģs Šāroši** (, dzimis , miris ) bija ungāru futbolists un futbola treneris, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis Ungārijas futbola izlasi.

Šāroši visu savu karjeru pavadīja Ungārijas komandā ''Ferencváros'', kur piecas reizes kļuvis par valsts čempionu. Šāroši tiek uzskatīts par vienu no labākajiem futbolistiem pirmskara periodā.

Ungārijas futbola izlasi pārstāvējis no 1931. līdz 1943. gadam, kopumā 62 mačos gūstot 43 vārtus. Viņš ir piektais visu laiku labākais vārtu guvējs izlasē. Piedalījies 1934. un 1938. gada FIFA Pasaules kausā, kur Ungārija ieguva otro vietu, finālā zaudējot Itālijai.

Starptautiskā Futbola vēstures un statistikas federācija viņu atzina par 20. gadsimta 60. gadu labāko Eiropas futbolistu.

Pēc spēlētāja karjeras beigām pārcēlies uz Itāliju, kur strādājis par treneri. Vadījis tādas komandas kā ''Bari'', ''Genoa'', ''Juventus'' un *[[AS Roma]]*.

## Sasniegumi

### Spēlētāja karjera
**Ferencváros**

* Ungārijas čempionāts: 1932, 1934, 1938, 1940, 1941
* Ungārijas kauss: 1933, 1942, 1943, 1944
* Mitropa Cup: 1937

### Trenera karjera
**Juventus**

* Itālijas A sērija: 1951—52

## Atsauces

## Ārējās saites
Ščedriks

thumb|300px|1922. gada ASV skaņuplate ar Ukraiņu nacionālā kora ieskaņotām dziesmām "Ščedriks" un "Kaza".

**Ščedriks** (, no *Щедрий вечiр* — "Dāsnais vakars") ir polifoniska ukraiņu Ziemassvētku dziesma, kas latviski pazīstama kā **Zvanu korālis**.

## Vēsture
Dziesmas pamatā ir tradicionāls ukraiņu tautas dziedājums par bezdelīgu, kas ielido mājsaimniecībā, lai dziedātu par bagātību, kas nāks ar nākamo pavasari. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā tautas dziesmu aranžēja komponists un skolotājs Mikola Ļeontovičs.
Tā kļuva par populāru Ziemassvētku dziesmu pēc tam, kad Aleksandra Košeca vadītais Ukraiņu nacionālais koris to atskaņoja Kārnegija zālē 1922. gada 5. oktobrī.

## Atsauces
Ķīles līcis

**Ķīles līcis** (, ) plašs līcis Baltijas jūras rietumos, daļa no Beltu jūras. Izvietojies starp Šlēsvigas-Holšteinas krastu dienvidos, Jitlandi rietumos, Alsas, Ēres, Langelannas un Lollandes salām ziemeļos un Fēmarnas salu austrumos. Fēmarnbelts un Fēmarnzunds austrumos to savieno ar Mēklenburgas līci, bet Lielais Belts un Mazais Belts ziemeļos — ar Kategatu. Dienvidos Ķīles kanāls līci savieno ar Ziemeļjūru.

Līča krasti stipri izroboti, dienvidu un rietumu piekrastē vairāki līdz pat 42 km gari līči (Šleja un Flensburgas fjords). Lielākās pilsētas krastos ir Ķīle, Flensburga un Šlēsviga.

## Atsauces

## Ārējās saites
Manks

**"Manks"** () ir 2020. gada ASV melnbalta biogrāfiskā drāmas filma, kuras režisors ir Deivids Finčers. Filmā galvenās lomas atveido Gērijs Oldmens, Amanda Saifreda, Lilija Kolinsa, Arliss Hauards, Toms Pelfrijs, Čārlzs Denss un Toms Bērks.

Filma ir stāsts par Hermanu Mankeviču un par to kā tapa viņa scenārijs filmai "Pilsonis Keins".

Deivida Finčera tēvs Džeks Finčers filmas scenāriju sarakstīja jau 1990. gados un Deivids sākotnēji to gribēja filmēt, pabeidzot filmu "Spēle" (1997), ar Kevinu Speisiju un Džodiju Fosteri galvenajās lomās. To neīstenoja un Džeks 2003. gadā nomira. Galu galā filmas projektu oficiāli izziņoja 2019. gada jūlijā un filmēšana notika Losandželosā no 2019. gada novembra līdz 2020. gada februārim. Lai godinātu 1930. gadu filmas, to uzņēma melnbaltu.

Filmas "Manks" pirmizrāde notika , bet kopš  tā ir pieejama straumēšanas servisā *[[Netflix]]*. Filma saņēma kritiķu atzinību par Finčera režiju, aktierspēli, operatora un mākslinieka darbu, kā arī mūziku. 93. Kinoakadēmijas balvu ceremonijā filma nominēta 10 kategorijās, kas bija lielākais nomināciju skaits togad. "Manks" nominēta arī kategorijās "Labākā filma", "Labākais režisors", "Labākais aktieris galvenajā lomā" (Oldmens) un "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Saifreda) un saņēma balvas kategorijās "Labākais operatora darbs" un "Labākais mākslinieka darbs". Filma saņēma arī sešas Zelta globusa balvas nominācijas.

## Atsuaces

## Ārējās saites
Mēklenburgas līcis

**Mēklenburgas līcis** (, ) ir plašs līcis Baltijas jūras rietumos, daļa no Beltu jūras. Izvietojies starp Vācijas piekrasti dienvidos, Fēmarnas salu rietumos un Lollandes un Falsteras salām ziemeļos. Fēmarnbelts un Fēmarnzunds rietumos to savieno ar Ķīles līci. Dienvidu krastā vairāki mazāki līči, lielākie no kuriem ir Lībekas līcis un Vismāras līcis. Lielākās pilsētas krastos ir Lībeka un Rostoka.

## Atsauces

## Ārējās saites
New York Cosmos

***New York Cosmos*** (1970—1985), komanda Ziemeļamerikas futbola līgā (toreiz augstākā līmeņa futbola līga ASV un Kanādā) bija profesionāls futbola klubs, kurā spēlēja Brazīlijas leģendārais futbolists Pelē.

## Ārējās saites
Einars Gerhardsens

**Einars Henri Gerhardsens** (; dzimis , miris ) bija norvēģu politiķis, Darba partijas līderis no 1945. līdz 1965. gadam.

Trīs reizes bijis Norvēģijas premjerministra amatā: no 1945. līdz 1951. gadam, no 1955. līdz 1963. gadam un no 1963. līdz 1965. gadam. Gerhardsens ir visilgāk premjerministra amatā bijušais cilvēks (kopā 17 gadi) kopš valstī ieviesta parlamentārā sistēma. 1954. gadā bijis otrais Ziemeļu padomes prezidents. Divas reizes (1940, 1945) ieņēmis Oslo mēra amatu.

Daudzi norvēģi Gerhardsenu sauc par "nācijas tēvu" (*Landsfaderen*). Tiek uzskatīts par vienu no galvenajiem Norvēģijas pārbūves arhitektiem pēc Otrā pasaules kara un Norvēģijas nozīmīgāko 20. gadsimta politiķi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Fjumičīno

**Fjumičīno** () ir pilsēta Romas metropoles pilsētā, Lacio reģionā, Itālijā. Atrodas Tirēnu jūras krastā apmēram 30 km attālumā no Romas. 2022. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 81 tūkstoti.

Pilsētā atrodas Leonardo da Vinči lidosta, kas ir lielākā starptautiskā lidosta Itālijā un viena no noslogotākajām Eiropā. Pilsētas tiesības ieguva 1992. gadā, pirms tam bija Romas sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites
2 Alivë

***2 Alivë*** ir amerikāņu repera *[[Yeat]]* otrais studijas albums. To 2022. gada 18. februārī izdeva *Geffen Records*, *[[Interscope Records]]*, *Field Trip Recordings*, *Listen To The Kids* un *Twizzy Rich*. Albumā piedalās tādi viesmākslinieki kā *[[Young Thug]]*, *[[Gunna]]*, *Yung Kayo*, *[[Ken Carson]]* un *SeptembersRich*. Albumam 2022. gada 11. februārī izdots viens singls *Still Countin*. Luksusa izdevums ar nosaukumu *2 Alivë (Geëk Pack)* izdots 2022. gada 1. aprīlī, un tajā piedalījās arī *[[Lil Uzi Vert]]* un *Lancey Foux*.

## Izdošana un veicināšana
*2 Alivë* ir *Yeat* 2021. gada aprīļa albuma *Alivë* turpinājums. To izziņoja neilgi pēc 2021. gada septembra albuma *Up 2 Më* izdošanas. *Yeat* sākotnēji paziņoja, ka izdos albumu 2022. gada janvārī, taču izdošanas laiku vēlāk pārcēla un 13. februārī paziņoja izdošanas datumu. *Yeat* 16. februārī, publicēja dziesmu sarakstu, neilgi pēc albuma noplūdes tajā pašā dienā. 16. martā, *Yeat* paziņoja par albuma atbalsta turneju no 8. aprīļa līdz 9. maijam.

## Komerciāls sniegums
Pirmajā nedēļā pārdeva  *2 Alivë* albumiem ekvivalentu vienību, debitējot ASV ''Billboard'' 200 topa 6. vietā. Tas ir *Yeat* pirmais albums ASV labāko desmitniekā.

## Singls
Albuma vienīgais singls *Still Countin* izdots 2022. gada 11. februārī, kopā ar mūzikas videoklipu, kas publicēts Kola Beneta vadītajā kanālā *Lyrical Lemonade*, iezīmējot abu pirmo sadarbību. Šis bija pirmais Beneta videoklips, kurā iekļautas divas dziesmas, tostarp vizuālie attēli gan dziesmai *Still Countin*, gan albuma ievaddziesmai *Poppin*.

## Dziesmu saraksts
Makgrāts

**Makgrāts** var būt:

* Atle Lī Makgrāts (*Atle Lie McGrath*, 2000) — Norvēģijas kalnu slēpotājs;
* Bobs Makgrāts (*Bob McGrath*, 1932—2022) — amerikāņu aktieris;
* Pols Makgrāts (*Paul McGrath*, 1932—2022) — Īrijas futbolists.

## Skatīt arī
* Makgrāta
* *[[McGrath]]*
McGrath

***McGrath*** vai ***MacGrath*** ir īru izcelsmes uzvārds, kas cēlies no īru uzvārda *Mac Craith*. *McGrath* var būt:

* Makgrāta — uzvārds sieviešu dzimtē;
* Makgrāts — uzvārds vīriešu dzimtē.
Milēna Demonžo

**Milēna Demonžo** (; dzimusi **Marī-Elēna Demonžo** () , mirusi ) bija franču kino, televīzijas un teātra aktrise un rakstniece.

## Biogrāfija
Demonžo ir dzimusi Nicā, Dienvidfrancijā. Viņas tēvs bija Alfrēds Žans Demonžo (dzimis 1897. gada 30. janvārī Nicā karavīra un itāļu grāfienes dēls), māte — Klaudija Trubņikova (dzimusi 1904. gada 17. maijā Harkivā, Ukrainā, Krievijas Impērijā). Viņai no mātes pirmās laulības bija pusbrālis Leonīds Ivantovs, dzimis Harbinā (Ķīnā) 1925. gada 17. decembrī.

Demonžo mācījās aktiermākslu Parīzes *Cours Simon* kursos. Viņai bija arī klasiskās pianistes izglītība un jaunībā viņa sapņoja kļūt par profesionālu pianisti.

## Karjera
Savā septiņas dekādes ilgajā karjerā piedalījusies vairāk nekā 100 iestudējumos franču, itāļu, angļu un japāņu valodās. Demonžo kļuva slavena 21 gada vecumā ar Ebigeilas Viljamsas lomu filmā *[[Les Sorcières de Salem]]* (1957), par ko viņa saņēma BAFTA kino balvas nomināciju kā daudzsološākā jaunā aktrise un labākās aktrises balvu Karlovi Varu starptautiskajā kinofestivālā. Starp citām Demonžo nozīmīgām kinolomām ir arī Elzas loma Oto Prēmingera filmā "Esiet sveicinātas, skumjas" (*Bonjour Tristesse*, 1958), kur viņa tēloja kopā ar Deboru Kāru un Deividu Nivenu, kā arī Milēdijas Vinteres loma filmā "Trīs musketieri" (*Les Trois Mousquetaires*, 1961).

Aktrise, kas karjeru sāka 1950. un 1960. gados kā blonds sekssimbols, spēja izvairīties no viena tipāža lomām, piedaloties dažādu kino žanru filmās, tostarp trilleros, vesternos, komēdijās, romantiskās piedzīvojumu filmās, vēsturiskās drāmās un pat peplās, tādās kā *[[Il ratto delle sabine]]* (1961) kopā ar Rodžeru Mūru vai *[[Oro per i Cesari]]* (1963).

Demonžo atveidoja Elēnas lomu, filmējoties kopā ar Luiju de Finesu un Žanu Marē kulta filmas "Fantomass" triloģijā: "Fantomass" (1964), "Fantomass trako" (1965) un "Fantomass pret Skotlendjardu" (*Fantômas contre Scotland Yard*, 1967). Trīsdesmit gadus vēlāk viņa atkal piedalījās vienā no veiksmīgākajām Francijas kinokomēdiju triloģijām, atveidojot madāmas Pikas lomu Fabjēna Ontenjentes filmās *[[Camping]]* (2006), *[[Camping 2]]* (2010) un *[[Camping 3]]* (2016).

Demonžo divas reizes nominēta Cēzara balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par lomām filmās "Orfevras krastmala 36" (*36 Quai des Orfèvres*, 2004) un *[[La Californie]]* (2006). 2017. gadā viņu apbalvoja ar Goda Leģiona ordeni, bet 2007. gadā viņa saņēma Francijas Republikas Mākslas un literatūras ordeni.

Demonžo saglabāja popularitāti un turpināja radošo karjeru līdz pat savai nāvei no vēža 2022. gada 1. decembrī. Viņas pēdējā loma bija Tomasa Gilū filmā *[[Maison de retraite]]* (2022), kur viņa filmējās kopā ar Žerāru Depardjē, un kas ir viena no ienesīgākajām Francijas 2022. gada filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bobs Makgrāts

**Roberts Emets Makgrāts** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, mūziķis un bērnu grāmatu rakstnieks. Vislabāk zināms pēc mūzikas skolotāja Boba Džonsona lomas izglītojošajā televīzijas bērnu raidījumā *[[Sesame Street]]* no 1969. līdz 2017. gadam.

## Ārējās saites
CODA

***CODA*** ir 2021. gada Francijas un ASV komēdijdrāmas filma, kuras režisore un scenārija autore ir Šāna Heidere. Filmā galvenās lomas atveido Emīlija Džonsa, Euhenju Derbess, Trojs Kotsars, Fredija Volšs-Pīlo, Denjels Durants un Marlija Matlina. Filma ir angļu valodas rīmeiks 2014. gada Francijas un Beļģijas filmai *[[La Famille Bélier]]*.

Filma stāsta par pusaudzi Rūbiju Rosi (Džonsa), vienīgo dzirdošo ģimenes locekli, kas cenšas palīdzēt savai ģimenei makšķerēšanas biznesā, vienlaikus cerot kļūt par dziedātāju. Filmā piedalās nedzirdīgi aktieri, kuri izmanto amerikāņu zīmju valodu.

Filmas *CODA* pirmizrāde notika , 2021. gada Sandensas kinofestivālā, kur izplatīšanas tiesības par festivāla rekordsummu, 25 miljoniem ASV dolāru, iegādājās *[[Apple]]*. Filma kopš  ir pieejama straumēšanas platformā *[[Apple TV+]]*. Filma saņēma pozitīvu kritiķu vērtējumu, lai gan atsauksmes no nedzirdīgo biedrībām bija dalītas. Amerikas Kinoinstitūts filmu *CODA* izraudzījās kā vienu no 10 labākajām 2021. gada filmām.

Filma 94. Kinoakadēmijas balvu ceremonijā nominēta trīs kategorijās, kurās visās arī uzvarēja — tā saņēma balvu kategorijā "Labākā filma", Kotsars saņēma balvu kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā", savukārt Heidere saņēma balvu kategorijā "Labākais adaptētais scenārijs". *CODA* kļuva par pirmo filmu, ko izplata straumēšanas serviss, un pirmo filmu, kas pirmizrādi piedzīvoja Sandensas kinofestivālā, kas ir saņēmusi labākās filmas balvu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sorolas Svētā Jāņa baznīca

**Svētā Jāņa baznīca** () ir 5. vai 6. gadsimta armēņu katoļu baznīca Sorolā, Šabestaras šahrestānā, Austrumazerbaidžānas ostānā, Irānā. 1840. gadā to no ķieģeļiem pārbūvēja Irānas bogatiru bataljona (Krievijas Impērijas armijas dezertieru) dalībnieks Samsons Makincevs. 1968. gadā to iekļāva Irānas Nacionālā mantojuma sarakstā ar reģistrācijas numuru 766.
thumb| Baznīcas interjers

## Atsauces

## Ārējās saites
Rietumu frontē bez pārmaiņām (2022. gada filma)

**"Rietumu frontē bez pārmaiņām"** () ir 2022. gada Vācijas pretkara filma, kuras režisors ir Edvards Bergers. Filmā galvenās lomas atveido Fēlikss Krāmerers, Albrehts Šuhs, Daniels Brīls un Sebastiāns Hīlks. Filma ir balstīta uz Ēriha Marijas Remarka 1929. gada romānu tādu pašu nosaukumu.

Filma risinās Pirmā pasaules kara pēdējās dienās rietumu frontē, un tā seko ideālistiska jauna vācu karavīra Pola Baumera dzīvei. Pēc iesaukšanas Vācijas armijā kopā ar saviem draugiem Baumers redz kara realitāti, sagraujot viņa sākotnējās cerības kļūt par varoni.

Filmas "Rietumu frontē bez pārmaiņām" pirmizrāde notika  Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Kopš  filma pieejama straumēšanas servisā *[[Netflix]]*. "Rietumu frontē bez pārmaiņām" tika izvēlēta kā Vācijas kandidatūra 95. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma". Filma kopumā bija nominēta deviņām Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā kategorijā "Labākā filma", no kurām ieguva četras. "Rietumu frontē bez pārmaiņām" nominēta arī 76. BAFTA kino balvai 14 kategorijās, no kurām balvas ieguva septiņās.

Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 91% vērtējums. Nacionālā kinofilmu pārraudzīšanas padome to izraudzījās par vienu no 2022. gada labākajām ārzemju filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mārsmilgas

**Mārsmilgas** () ir graudzāļu dzimtas ģints. Mārsmilgas ir daudzgadīgi sakneņu lakstaugi, kas galvenokārt sastopami mērenajos un subarktiskajos reģionos Eirāzijā un Ziemeļamerikā, lai gan dažas sugas sniedzas uz dienvidiem Austrālijai un Latīņamerikai. Šīs ģints pārstāvjiem ir raksturīga salda smarža, ziedi sakārtoti skarā un olveidīgi graudi.

Daži autori ir piedāvājuši mārsmiglu ģinti apvienot ar smaržzālēm (*Anthoxanthum*), lai gan citi tam nepiekrīt.

## Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas un dabiski sastopami hibrīdi:

* Cietmatainā mārsmilga (*Hierochloe hirta*),
* Dienvidu mārsmilga (*Hierochloe australis*),
* Ložņu mārsmilga (*Hierochloe repens*),
* Smaržīgā mārsmilga (*Hierochloe odorata*),
* *Hierochloe alpina*,
* *Hierochloe brunonis*,
* *Hierochloe cuprea*,
* *Hierochloe davidsei*,
* *Hierochloe equiseta*,
* *Hierochloe flexuosa*,
* *Hierochloe fraseri*,
* *Hierochloe fusca*,
* *Hierochloe glabra,*
* *Hierochloe gunckelii*,
* *Hierochloe helenae*,
* *Hierochloe juncifolia*,
* *Hierochloe khasiana*,
* *Hierochloe laxa*,
* *Hierochloe mexicana*,
* *Hierochloe novae-zelandiae*,
* *Hierochloe occidentalis*,
* *Hierochloe pauciflora*,
* *Hierochloe pluriflora*,
* *Hierochloe potaninii*,
* *Hierochloe pusilla*,
* *Hierochloe quebrada*,
* *Hierochloe rariflora*,
* *Hierochloe recurvata*,
* *Hierochloe redolens*,
* *Hierochloe spicata,*
* *Hierochloe submutica*,
* *Hierochloe tibetica*,
* *Hierochloe utriculata*,
* *Hierochloe wendelboi*,
* *Hierochloe × zinserlingii*.

Vairākas sugas, kuras senāk tika uzskatītas par mārsmilgām ir pārklasificētas citās ģintīs: *[[Smaržzāles|Anthoxanthum]], [[Centotheca]], [[Meduszāles|Holcus]].*

## Atsauces
Barklaji de Tolli

thumb|270px|Firstu Barklaju de Tolli dzimtas ģerbonis (no ''Baltisches Wappenbuch'', 1882)

**Barklaji de Tolli** () ir vācbaltiešu dzimta, kas 17. gadsimtā ieradās no Skotijas. 18. gadsimtā Barklaji piederēja Rīgas patriciešu kārtai, Augusts Vilhelms Barklajs de Tolli (1752—1826) bija Rīgas birģermeistars.
Krievijas Impērijas ģenerālfeldmaršals Mihaels Andreass Barklajs de Tolli 1813. gadā ieguva grāfa titulu, bet 1815. gadā firsta (kņaza) titulu.

## Vēsture
Dzimta atzarojusies no Aberdīnas Tuī (*Towie, Tolly*) Barklaju klana, tomēr tiešā senču līnija izsekojama līdz tirgotājam Pīteram Barklajam (miris 1661), kurš Trīsdesmitgadu kara laikā pārcēlās uz Rostoku.

Viņa dēls Johans Stefans (1638—1694) pārcēlās uz dzīvi Zviedru Vidzemē, ieguva Rīgas namnieka tiesības, bija Rīgas rātskungs, bet mazdēls Vilhelms Stefans (1675—1735) ieguva savā īpašumā Tolkas muižu (*Tolkenhof*).
Viņam bija divi dēli, no kuriem vecākais Johans Vilhelms Barklajs de Tolli (1720—1762) nodarbojās ar koku eksportu Septiņgadu kara laikā un kļuva par Rīgas Lielās ģildes eltermani (viņa dēls Augusts Vilhelms kļuva par Rīgas birģermeistaru), bet jaunākais dēls Veinholds Gothards (1726—1781) dienēja Krievijas Impērijas armijā, pēc atvaļināšanās no dienesta viņš apprecējās ar Margaretu Elizabeti fon Smitenu (1733—1771) un dzīvoja Liellugažu muižā (, ) pie tagadējās Latvijas-Igaunijas robežas, vēlāk nomāja Laiksāres muižu ().
Viņiem bija trīs dēli Akels Heinrihs (dzimis 1758), Ēriks Johans (1759—1819) un Mihaels Andreass Barklajs de Tolli (1761—1818), kas visi kļuva par Krievijas Impērijas armijas augsta ranga virsniekiem, un viena meita Kristīne Ģertrūde Anna, precējusies fon Līdere (*von Lüder*, 1770—1865).

Kristīnes Ģertrūdes fon Līderes meita Kristīne Auguste (1803—1887) apprecējās ar ģenerāli Vilhelmu fon Veimarnu (*Weymarn*).
1859. gadā viņu dēlam pulkvedim Aleksandram Veimarnam (1825—1905) un viņa pēcnācējiem atļāva pieņemt Barklaja de Tolli uzvārdu un titulu.


Augusts Vilhelms Barklajs de Tolli.jpg|Augusts Vilhelms Barklajs de Tolli
Barclay de Tolly (Dawe).jpg|ģenerālfeldmaršals Mihaels Andreass Barklajs de Tolli
Barclay de Tolly-Weimarn.jpg|infantērijas ģenerālis Aleksandrs Barklajs de Tolli-Veimarns



## Dzimtas muižas
thumb|200px|Stalbes muižas kungu māja.
* Tolkas muiža (*Tolkenhof*, līdz 1738) Cēsu apriņķa Liepmuižas—Vestienas draudzes novadā;
* Liellugažu muiža (*Luhde-Großhof*, ap 1750-1760) Valkas apriņķa Lugažu draudzes novadā;
* Aburtu muiža (*Ebershof*, 1761-1784) Cēsu apriņķa Ļaudonas draudzes novadā;
* Stalbes muiža (*Stolben*, 1817-1847) Valmieras apriņķa Straupes draudzes novadā;
* *Beckhof* (1810—1869), *Pajusby* (1818—1826) Vīlandes apriņķī;
* *Kehrimois* (1822—1832), *Unniküll* (1829—1869) Tērbatas apriņķī;
* Lēdurga ar Aijažiem (*Loddiger mit Ayezeem*, kopš 1835), Murkuži (*Murrikas mit Maisen*, 1844-1855) Rīgas apriņķa Lēdurgas-Turaidas draudzes novadā.

## Atsauces
Samotrākes Nīke

thumb|Samotrākes Nīke
**Samotrākes Nīke** (pazīstama arī kā **Spārnotā uzvara**) ir 2. gadsimta p.m.ē. skulptūra, kas tikusi atrasta Samotrākes salā, Egejas jūras ziemeļos. Skulptūra sastāv no grieķu uzvaras dievietes Nīkes statujas un tās pamatnes, kas ir kuģa priekšgala formā. Kopējais tās augstums ir 5,57 m, pati Nīkes statuja ir 2,75 m augsta. Viena no nedaudzajām lielajām hellēnisma statujām, kurai saglabājies oriģināls, nevis romiešu kopija.

Statuja veidota no Paras marmora. Veltīta dieviem pateicībā par uzvaru kādā jūras kaujā 190. gadā p.m.ē. Statuju 1863. gadā Samotrākes salā atklāja Šarls Šampuaso, sadalījušos 110 gabalos. Netika atrasta statujas galva un rokas, Šampuaso un vēlāk arī citu arheologu meklējumi bija nesekmīgi, vienīgi tika atrasta daļa no labās rokas.

Samotrākes Nīke apskatāma Parīzē, Luvras muzeja galvenajās kāpnēs, kur tas izstādīts 1884. gadā. Viens no ievērojamākajiem muzeja eksponātiem. Piemineklis vairākkārt restaurēts.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Informācija Luvras muzeja mājaslapā 
* Luvras kolekcijas ieraksts
Zeltauzītes

**Zeltauzītes** () ir graudzāļu dzimtas ģints. Ģints ir plaši izplatīta mērenajā joslā, subarktiskajos un kalnu biotopos lielākajā daļā pasaules. Ģintī ir akceptētas 87 sugas, no kurām Latvijā ir sastopama tikai viena — pļavas zeltauzīte (*Trisetum flavescens*).

## Atsauces
Eremopīres

**Eremopīres** () ir neliela graudzāļu dzimtas ģints. Ģints ir izplatīta no ziemeļrietumu Āfrikas un Vidusjūras austrumiem līdz Himalaju rietumiem, no Rumānijas līdz Mongolijai. Visas sugas ir viengadīgas ar blīvu, divpusēju, vārpveidīgu ziedkopu ar 1 vārpiņu katrā mezglā.

## Sugas
Eremopīru ģintī ir klasificētas šādas sugas:

* *Eremopyrum bonaepartis* (Spreng.) Nevski — sastopama Alžīrijā, Marokā, Tuvajos Austrumos, Arābijas pussalā, Vidusāzijā, Irānā, Pakistānā, Siņdzjanā,
* *Eremopyrum distans* (K.Koch) Nevski — sastopama Krievijas Eiropas daļā, Kaukāzā, Tuvajos Austrumos, Arābijas pussalā, Vidusāzijā, Irānā, Pakistānā, Siņdzjanā, Mongolijā,
* *Eremopyrum orientale* (L.) Jaub. & Spach — sastopama Alžīrijā, Marokā, Tunisijā, Rumānijā, Ukrainā, Krimā, Krievijas Eiropas daļā, Kaukāzā, Tuvajos Austrumos, Vidusāzijā, Irānā, Pakistānā, Siņdzjanā, Tibetā, centrālajā Mongolijā,
* *Eremopyrum triticeum* (Gaertn.) Nevski — sastopamā Rumānijā, Ukrainā, Krimā, Krievijas Eiropas daļā, Kaukāzā, Turcijā, Vidusāzijā, Irānā, Siņdzjanā, centrālajā Mongolijā — Kviešu eremopīre.

## Atsauces
Klemente

**Klemente** (*Clemente*) ir gan itāļu, gan spāņu, gan franču uzvārds un vārds. Cilvēki ar šādu uzvardu var būt:

* Havjers Klemente (*Javier Clemente*; 1950) — Spānijas futbolists un futbola treneris;
* Mateušs Klemente (*Matheus Clemente*; 1998) — portugāļu futbolists.
Kripses

**Kripses** () ir neliela graudzāļu dzimtas ģints, kura ir sastopama Āfrikā un Eirāzijā. Sugas ir viengadīgi lakstaugi ar īsām lapām. Dažas sugas, kas ir izplatījušās ārpus to dabiskā izplatības areāla, ir uzskatāmas par invazīvām.

## Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas:

* *Crypsis aculeata* — sastopama no Portugāles un Mauritānijas līdz Korejai,
* *Crypsis acuminata* — sastopama no Turcijas līdz Kazahstānai,
* *Crypsis alopecuroides* — sastopama no Portugāles un Marokas līdz Korejai; ieviesta Ziemeļamerikas rietumos (Britu Kolumbijā un ASV rietumos),
* *Crypsis factorovskyi* — sastopama Kaukāzā, Turcijā, Kiprā, Sīrijā, Libānā, Palestīnā, Jordānijā,
* *Crypsis hadjikyriakou* — Kiprā,
* *Crypsis minuartioides* — sastopama Šaronas līdzenumā Izraēlas ziemeļrietumos,
* *Crypsis schoenoides*, melnceru kripse — sastopama no Lielbritānijas līdz Ķīnai, Pakistānā, Mozambikā; ieviesta Ziemeļamerikā (ASV rietumos, Lielo ezeru reģionā, Lejaskalifornijā),
* *Crypsis turkestanica* — sastopama Vidusāzijā, Kaukāzā, Sibīrijas rietumos, Krievijas Eiropas daļas dienvidos,
* *Crypsis vaginiflora* — sastopama Āfrikā; Tuvajos Austrumos, Indijā, Pakistānā; ieviesta Ziemeļamerikā (Aidaho, Oregonā, Kalifornijā, Lejaskalifornijā).

## Atsauces
Andželo Badalamenti

**Andželo Denjels Badalamenti** (, dzimis , miris ) bija amerikāņu komponists un aranžētājs, plašāk pazīstams ar filmu oriģinālmūzikas komponēšanu. Pārsvarā zināms pēc sadarbības ar režisoru Deividu Linču, tostarp darbu pie filmām "Zilais samts", "Streita stāsts", "Malholanda ceļš" un seriālam "Tvinpīka". Badalamenti 1990. gadā saņēma ''Grammy'' balvu par "Tvinpīkas" muzikālo tēmu. Viņš komponējis oriģinālmūziku arī daudzām citām filmām, piemēram *[[La Cité des enfants perdus]]*, "Saderināšanās uz mūžu" (*Un long dimanche de fiançailles*) un "Svētie dūmi" (*Holy Smoke!*).

Badalamenti ierakstījis dziesmas sadarbojoties dažādiem mūziķiem, tajā skaitā ar Nīnu Simounu, Širliju Besiju, Džūliju Krūzu, *[[Pet Shop Boys]]*, Dastiju Springfīldu, Mariannu Feitfulu, Deividu Boviju, Timu Būtu, Sjūziju Sjū un Doloresu O'Riordanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Cirveņu dzimta

**Cirveņu dzimta** () ir cirveņu rindas dzimta ar kosmopolītisku izplatību, kura visbiežāk sastopama Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas mērenā klimata un tropu joslā. Dzimtā klasificētas 19 ģintis, no kurām 2 ir fosilas ģintis, un aptuveni 117 sugas. Lielākā daļa no tām ir lakstu ūdensaugi, kas aug purvājos vai dīķos.

Latvijā zināmas 5 sugas, no tām 2 ir diezgan biežas, bet 3 — ļoti retas. Visas aug seklos saldūdeņos, dažas arī jūras piekrastē.

## Apraksts
Cirveņu dzimtas pārstāvjiem raksturīgas rozetē izvietotas lapas un vairāk vai mazāk zaraina ziedkopa. Zieda apziednis parasti ir divkāršs: tas sastāv no trim vainaglapām un trim kauslapām. Augļlapu un putekšņlapu ir daudz. Auglis ir riekstiņu kopauglis.

## Sistemātika
Saskaņā ar 2009. gada APG III sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomisko sistēmu) cirveņu dzimtā ir klasificētas šādas ģintis:

**Cirveņu dzimta** (*Alismataceae*):

* ģints Bultenes (*Sagittaria*) L. — Latvijā sastopama:
** Parastā bultene (*Sagittaria sagittifolia*)
* ģints Cirvenes (*Alisma*) L. — Latvijā sastopamas:
** Parastā cirvene (*Alisma plantago-aquatica*)
** Šaurlapu cirvene (*Alisma lanceolatum*)
** Zālainā cirvene (*Alisma gramineum*)
* ģints Māņcirvenes (*Caldesia*) Parl. — Latvijā sastopama:
** Sirdslapu māņcirvene (*Caldesia parnassifolia*) ģints *Albidella* Pichon
* ģints *Alismaticarpum* † Collinson
* ģints *Astonia* S.W.L.Jacobs
* ģints *Baldellia* Parl.
* ģints *Burnatia* Micheli
* ģints *Butomopsis* Kunth
* ģints *Damasonium* Mill.
* ģints *Echinodorus* Rich. ex Engelm. 
* ģints *Helanthium* (Benth. & Hook. f.) Engelm. ex J.G. Sm.
* ģints *Hydrocleys* Rich.
* ģints *Limnocharis* Bonpl.
* ģints *Limnophyton* Miq.
* ģints *Luronium* Raf.
* ģints *Ranalisma* Stapf
* ģints *Sagisma* † Nikitin

## Galerija

Attēls:Baldellia ranunculoides Semillas 2012-6-22 RioMontoro SierraMadrona.jpg|*Baldellia ranunculoides*
Attēls:Damasonium californicum.jpg|*Damasonium californicum*
Attēls:Hydrocleys nymphoides 9675.jpg|*Hydrocleys nymphoides*
Attēls:Limnophyton obtusifolium (L.) Miq. (6257264907).jpg|*Limnophyton obtusifolium*
Attēls:Luronium natans kz05.jpg|*Luronium natans*
Attēls:Sagittaria lancifolia ruminoides 3zz.jpg|*Sagittaria lancifolia*


## Atsauces

## Ārējās saites
Heksa redaktors

**Heksa redaktors**, **bināro failu redaktors** jeb **baitu redaktors** ir datorprogramma, kas ļauj manipulēt ar binārajiem pamatdatiem, kas veido datora failu. Nosaukums “hekss” cēlies no “heksadecimāls” — standarta ciparu formāta bināro datu attēlošanai. Tipisks datora fails aizņem vairākus datu nesēja apgabalus, kuru saturs tiek apvienots, veidojot failu. Heksa redaktorus, kas paredzēti sektoru datu parsēšanai un rediģēšanai no diskešu vai cieto disku fiziskajiem segmentiem, dažreiz sauc par sektoru redaktoriem vai disku redaktoriem.

## Sīkāka informācija

Izmantojot heksa redaktoru, lietotājs var redzēt vai rediģēt neapstrādātu un precīzu faila saturu, nevis interpretēt to pašu saturu, ko cita augstāka līmeņa lietojumprogrammatūra var saistīt ar faila formātu. Piemēram, tie varētu būt neapstrādāti attēla dati, pretēji tam, kā attēlu rediģēšanas programmatūra interpretētu un parādītu to pašu failu.

Heksa redaktorus var izmantot, lai labotu sistēmas vai lietojumprogrammu problēmu bojātus datus, ja var nebūt vērts rakstīt īpašu programmu, lai veiktu labojumus. Tie ir noderīgi, lai apietu lietojumprogrammu rediģēšanas pārbaudes, kas var novērst kļūdainu datu labošanu. Tie ir izmantoti izpildāmo programmu "lāpīšanai", lai mainītu vai pievienotu dažas instrukcijas kā alternatīvu pārkompilācijai.

Vairumā heksa redaktoru datora fails tiek attēlots kā heksadecimālās vērtības sagrupētas 4 grupās pa 4 baitiem (vai divās grupās pa 8 baitiem), kam seko viena grupa 16 izdrukājamu ASCII rakstzīmju, kas atbilst katram heksa vērtību pārim (katrs baits). Nedrukājamas ASCII rakstzīmes (piem., *Bell*) un rakstzīmes, kas aizņem vairāk nekā vienu rakstzīmju atstarpi (piemēram, tabulēšanas rakstīme jeb *tab*), parasti tiek attēlotas ar punktu (".") nākamajā ASCII laukā.

; Izmēru ierobežojumi
Atšķirībā no parastajiem teksta redaktoriem, Heksa redaktori spēj efektīvi apstrādāt failus ar nenoteiktu izmēru, jo pārlūkošanas laikā tiek ielādēta tikai daļa faila, kas tiek modificēta un uzreiz saglabāta, nevis viss fails uzreiz.
Kauja pie Tolvajervi

**Tolvajervi kauja** (, ) bija pirmā lielkauja Ziemas kara laikā, kurā Somijas Aizsardzības spēki pie aizsalušajiem Ziemeļkarēlijas ezeriem (Tolvajervi un Hirvasjervi) atsita skaitliski daudz lielāko uzbrūkošo Sarkano armiju un piespieda to atkāpties līdz robežai.

## Norise

Gatavojoties Polijas kampaņai, Baltkrievijas PSR izveidoja 163. strēlnieku divīziju (*139-я стрелковая дивизия*). Pēc Bāzu līguma parakstīšanas to nevis no Vitebskas ieveda Latvijā, bet gan no 1939. gada 6. līdz 18. novembrim pa dzelzceļu pārdislocēja uz Karēliju un iekļāva PSRS 8. armijas sastāvā.

Pēc Ziemas kara sākuma 1939. gada 30. novembrī 163. strēlnieku divīzija apmēram 20 tūkstošu vīru sastāvā iebruka Somijas teritorijā un virzījās pa vienu no nedaudzajiem ceļiem mežainajā Karēlijas apvidū uz ziemeļiem no Lādogas ezera. Tās uzdevums bija pārraut Mannerheima līnijas apgādes ceļus no ziemeļu puses.

7. decembrī divīzijas avangards pie Tolvajervi uzdūrās somu aizsardzības pozīcijām, kuras šeit bija izveidojusi apmēram 4000 vīru lielā atsevišķā kaujas grupa pulkveža Pāvo Talvelas vadībā, kas ietilpa somu 4. korpusa sastāvā.

Divīzijas komandieris Beļajevs nosūtīja 718. pulka divus bataljonus apiet somu flangu no ziemeļiem. Pēc divu dienu virzīšanās cauri mežiem pa pusmetru biezu sniegu, šie bataljoni nonāca somu aizmugurē. Sarkanarmiešu rokās krita vairākas kara lauka virtuves ar nupat uzvārītu zupu ar desiņām, un viņi pārtrauca uzbrukumu. Somu pulkvedis Āro Pajari savāca apmēram simts cilvēku lielu komandu un pēkšņā uzbrukumā naktī uz 11. decembri, kas vēlāk ieguva "desu kaujas" nosaukumu, izklīdināja skaitliski daudzkārt pārāko pretinieku.

12. decembrī sākās galvenā kauja, kurā sarkanarmiešu skaitlisko pārsvaru nivelēja viņu vājās kaujas prasmes. Padomju pulku štābi bija izvietojušies pārāk tuvu priekšējām pozīcijām, un Kotisāri salā krita 364. pulka komandieris un vairums virsnieku, savukārt 609. strēlnieku pulka štābu Tolvajervi tūristu mītnē somi ieņēma, iegūstot visu dokumentāciju. Somi naktī pa ledu atkāpās pāri ezeram un nākamajā dienā uzbruka vēlreiz. Šis uzbrukums lika 139. strēlnieku divīzijai atkāpties.

16. decembrī Beļajevu atstādināja no 139. kājnieku divīzijas komandiera amata, divīziju izformēja un pretī somiem nosūtīja 8. armijas 75. divīziju, kas arī nespēja apturēt somu pretuzbrukumu. Sakautās 139. divīzijas paniskā bēgšana turpinājās vairākas dienas un 20.—22. decembrī tā zaudēja aptuveni 2000 karavīru kaujā pie Ēgles ezera (*Ägläjärvi*).

24. decembrī somi pārtrauca prezubrukumu 30 kilometrus uz austrumiem no Tolvajervi un noturēja šo pozīciju pie Salonjervi (*Salonjärvi*) līdz kara beigām. Izformētās 139. kājnieku divīzijas karavīrus sadalīta pa 14. strēlnieku korpusa (*14-й стрелковый корпус*) vienībām.

## Attēli

Tolvajärven taistelijoita.jpg|Somu karavīri
Talvisota_Tolvajarvi_1.PNG|Degošie krievu tanki
Torjuttu_neuvostopanssari.jpg|Iznīcināta T-37 amfībija
Neuvostopanssariauto.jpg|Iznīcināta krievu bruņumašīna  
Poseeraa_tankin_vieressä.jpg|Pamestā bruņutehnika 
Sotasaalis.jpg|Pamestie karamateriāli  


## Atsauces

## Ārējās saites

* Winterwar.com. The Battle of Tolvajärvi
Airenes

**Airenes** () ir augu ģints graudzāļu dzimtā. To dabiskais izplatības areāls ir Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikā, kā arī sugas tiek kultivētas un ir naturalizējušās Austrālijā, Amerikā un dažādās okeāna salās. Airenes ir tuvi radniecīgas ar  auzenēm (*Festuca*).

Aireņu ziedkopa ir vārpa, kas salikta no daudzziedu vārpiņām. Latvijā sastopamas 4 sugas.

## Sugas
Aireņu ģintī ir akceptētas šādas sugas un dabiski sastopami hibrīdi:

* Daudzgadīgā airene (*Lolium perenne* L.)
* Daudzziedu airene (*Lolium multiflorum* Lam.)
* Reibuma airene (*Lolium temulentum* L.)
* *Lolium canariense* Steud.
* *Lolium × festucaceum* Link
* *Lolium gracile* (Dumort.) B.D. Jacks.
* *Lolium × hubbardii* B.K.Simon
* *Lolium × hybridum* Hausskn.
* *Lolium persicum* Boiss. & Hohen.
* *Lolium remotum* Schrank
* Stingrā airene (*Lolium rigidum* Gaudich.)

## Kultivēšana un pielietojums
Dažas aireņu sugas tiek kultivētas zālieniem, kā arī mājlopu ganībām, jo tām ir salīdzinoši augsta uzturvērtība. Airenes arī izmanto dažādās augsnes erozijas kontroles programmās. Tā ir galvenā ganību zāle Jaunzēlandē, kur katru gadu tiek saražoti aptuveni 10 miljoni kilogramu sertificētu aireņu sēklu. Airenēm ir pieejams liels šķirņu klāsts. Galvenā suga, kas sastopama visā pasaulē un tiek izmantota gan zālieniem, gan kā lopbarības kultūra, ir daudzgadīgā airene (*Lolium perenne*). Tāpat kā daudziem citiem aukstumizturīgajiem graudzāļu lakstaugiem, arī tai ir simbiotisks sēnīšu endofīts — parasti *[[Epichloë]]* sugas, vai tām tuvi radniecīgās *Neotyphodium* sugas, kas pieder sēnīšu dzimtai Clavicipitaceae.
Kultivē arī daudzziedu aireni (*L. multiflorum*).

Dažas sugas, īpaši reibuma airene (*Lolium temulentum*) ar indīgām sēklām, ir nezāles, kas var nopietni ietekmēt kviešu un citu kultūru ražošanu. *Lolium rigidum* ir viena no nopietnākajām un dārgākajām kultūraugu nezālēm Austrālijas dienvidos, it sevišķi, jo tai ir bieži novērota herbicīdu rezistence. Aireņu ziedputekšņi ir arī viens no galvenajiem siena drudža izraisītājiem. Tenisa korti, tostarp  Vimbldonas norises vieta, *All England Lawn Tennis and Croquet Club*, ir apsēti ar aireni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Augusts Vilhelms Barklajs de Tolli

**Augusts Vilhelms Barklajs de Tolli** (, 1752—1826) bija vācbaltiešu tirgotājs, Rīgas birģermeistars (1810).

## Izcelsme
Cēlies no Rīgas patriciešu Barklaju de Tolli dzimtas. Viņa tēva dzimta bija atzarojusies no sena skotu klana, tomēr tiešā senču līnija izsekojama līdz tirgotājam Pīteram Barklajam, kas pēc 1621. gada pārcēlās uz Rostoku. Viņa dēls Johans Stefans Barklajs de Tolli 1664. gadā pārcēlās uz Zviedru Vidzemi un ieguva Rīgas namnieka tiesības.

Augusta Vilhelma Barklaja de Tolli trīs brālēni kļuva par Krievijas Impērijas armijas augsta ranga virsniekiem, Mihaels Andreass Barklajs de Tolli (1761—1818) piedalījās Napoleona karos, bija Somijas lielhercogistes ģenerālgubernators (1809—1810) un Krievijas Impērijas kara ministrs (1810—1812).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1752. gada 24. jūlijā Rīgas Lielās ģildes eltermaņa Johana Vilhelma Barklaja de Tolli un viņa sievas Helēnas Dorotejas, dzimušas Nissenas, ģimenē. Pēc tēva nāves 1763. gadā viņa māte otrreiz apprecējās ar birģermeistaru Liboriju Depkinu (1716—1782). Augusts Vilhelms nodarbojās ar kokmateriālu eksportu un kļuva par Rīgas Lielās ģildes eltermani. 1781. gadā apprecējās ar Katlakalna draudzes mācītāja meitu Annu Kristīni Poortenu.

1792. gada 18. septembrī Augustu Vilhelmu Barklaju de Tolli iecēla Svētās Romas impērijas dižciltīgo kārtā apstiprināja viņa dzimtas ģerboni, kas apskatāms Rīgas Pētera baznīcā.
1794. gadā viņš kļuva par Rīgas vietniecības maģistrāta asessoru, 1810. gadā par Rīgas rātskungu un birģermeistaru.

Miris 1826. gada 20. decembrī.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Die Familie Barclay de Tolly
Moon Man

***Moon Man*** () ir 2022. gada Ķīnas zinātniskās fantastikas kinokomēdija. Filmas režisors un scenārija līdzautors ir Džans Čiju, galvenās lomas atveido Šens Tens un Ma Li. Filma ir Dienvidkorejas ilustratora Čo Seokha tīmekļa komiksu sērijas *Moon You* adaptācija. Tā stāsta par "pēdējo cilvēku Visumā", kad astronauts paliek iestrēdzis uz Mēness, jo viņam šķiet, ka asteroīds iznīcina visu dzīvību uz Zemes.

Filmas pirmizrāde Ķīnā notika  un visā pasaulē tā nopelnījusi vairāk nekā  ASV dolāru, padarot to par desmito ienesīgāko 2022. gada filmu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Volodimirs Vakulenko

**Volodimirs Vakulenko** (; 1972. gada 1. jūlijs — 2022. gada 1. jūlijs) bija ukraiņu dzejnieks, bērnu rakstnieks un vikipēdists, kurš bija arī iesaistīts brīvprātīgajā darbā un aktīvismā. 2022. gadā viņš tika nogalināts Krievijas okupācijas laikā Harkivas apgabalā Ukrainā. Viņš bija Olesa Uļanenko Starptautiskās literārās balvas saņēmējs un Lesa Martoviča konkursa laureāts.

Vakulenko nolaupīja krievu iebrucēji netālu no Izjumas, bet vēlāk nogalināja Harkivas apgabala pagaidu okupācijas laikā. Par to ziņoja *PEN Ukraine*, atsaucoties uz Vakulenko bijušo sievu Irinu Novicku, kura rakstīja, ka "Vakulenko vecāki tika informēti, ka pēc DNS ekspertīzes rezultātiem viņu dēla līķis identificēts kapā № 319".

Vakulenko bija 7 gadus vecs dēls Vitālijs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bardo, falsa crónica de unas cuantas verdades

***Bardo, falsa crónica de unas cuantas verdades*** ir 2022. gada Meksikas melnā komēdijdrāmas filma, kuras režisors, kā arī viens no scenārija autoriem un producentiem ir Alehandro Gonsaless Injaritu. Filmā galvenās lomas atveido Daniels Himeness Kačo un Hriselda Sisiliani.

Filma stāsta par žurnālistu un dokumentālo filmu veidotāju, kurš atgriežas savā dzimtajā Meksikā un sāk piedzīvot eksistenciālu krīzi sapņainu vīziju veidā.

Filmas pirmizrāde notika  Venēcijas kinofestivālā, kur to nominēja Zelta lauvas balvai. Filma kopš  ir pieejama straumēšanas platformā *[[Netflix]]*. Filma saņēma dažādus kritiķu vērtējumus. Tika slavēta aktierspēle, operatora darbs un Injaritu režija, taču tika kritizēts scenārijs un filmas garums. *Bardo* ir izvēlēta kā Meksikas kandidatūra 95. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma".

## Atsauces

## Ārējās saites
Mārstaļu iela

**Mārstaļu iela** var būt:

* Mārstaļu iela — iela Rīgā;
* Mārstaļu iela — iela Saulkrastos;
* Mārstaļu iela — iela Valkā.
Adamsu ģimene

[thumb|250px|1964. gada seriāla "[Adamsu ģimene (1964. gada seriāls)|Adamsu ģimene" pamatsastāvs]]
**Adamsu ģimene** () ir izdomāta ģimene, ko radījis amerikāņu karikatūrists Čārlzs Adamss. Sākotnēji tā bija 150 nesaistītu karikatūru sērija, no kurām puse vairāk nekā 50 gadu garumā kopš 1938. gada publicēta izdevumā *[[The New Yorker]]*. Šie karikatūru tēli ir adaptēti arī citos medijos, piemēram televīzijā, kino, videospēlēs, komiksos, mūziklos un dažādās precēs.

Adamsi ir satīrisks ideālās 20. gadsimta amerikāņu ģimenes pretstats: dīvains, turīgs un aristokrātisks klans, kas priecājās par visu baiso un šķietami neapzinas vai neuztraucas par to, ka citi cilvēki uzskata viņus par dīvainiem vai biedējošiem. Ģimenes locekļiem nebija vārdi līdz pat 1964. gada televīzijas seriālam. Adamsu ģimene sastāv no Gomesa un Mortišas Adamsas, viņu bērniem Vensdejas un Pagslija, tuviem ģimenes locekļiem tēvoča Festera un vecāsmātes, viņu sulaiņa Glūņas un Pagslija mājas astoņkāja Aristoteļa. Blāvi redzamā Lieta (vēlāk roka bez ķermeņa) ģimenei pievienojās 1954. gadā, bet Gomesa brālēns Itts un Mortišas mājas lauva *Kitty Kat* — 1964. gadā. Pjūberts Adamsa, Vensdejas un Pagslija mazais brālis, parādās 1993. gada filmā "Adamsu ģimenes dārgumi".

1964. gadā televīzijas kanālā ABC iznāca seriāls, kas ilga divas sezonas. Tas iedvesmoja vēlāk uzņemto televīzijas filmu *[[Halloween with the New Addams Family]]* ar epizodisku tēlu dalību no citiem seriāliem. 1973. gadā rādīja ar iepriekšējo seriālu un filmu nesaistītu animācijas seriālu. Franšīzi atjaunoja 1990. gados ar pilnmetrāžas filmu sēriju, kas sastāvēja no filmām "Adamsu ģimene" (1991) un "Adamsu ģimenes dārgumi" (1993). Filmas iedvesmoja otru animācijas seriālu (1992–1993), kuras darbība risinājās tajā pašā izdomātajā visumā. Sēriju atsāka 1998. gadā ar videofilmu "Adamsu ģimenes apvienošanās" (*Addams Family Reunion*) un saistītu televīzijas seriālu *[[The New Addams Family]]* (1998–1999). 2010. gadā Brodvejā iestudēja mūziklu, kurā piedalījās Neitans Leins un Bībi Njūvērta. Mūziklu nominēja divām ''Tony'' balvām un astoņām ''Drama Desk'' balvām. Sēriju atkal atsāka 2019. gadā ar animācijas filmu "Adamsu ģimene", kam 2021. gadā iznāca turpinājums. 2022. gadā straumēšanas servisā *[[Netflix]]* iznāca seriāls "Vensdeja" (*Wednesday*).

Franšīze kļuvusi par populārās kultūras pamatelementu. Tā ir radījusi videospēļu sēriju, akadēmiskas grāmatas un skaņu celiņus, kuru pamatā ir tās Grammy balvai nominētā tēmas mūzika. Viņiem ir bijusi liela ietekme uz amerikāņu komiksiem, kino un televīziju, un tos uzskata par iedvesmu gotu subkultūrai un tās modei.

## Ārējās atsauces
* Tee & Charles Addams Foundation
Sallas kaujas

**Sallas kaujas** (, ) bija kaujas Ziemas kara laikā, kurā Somijas Aizsardzības spēki 1939. — 1940. gada ziemā apturēja Lapzemē iebrukušo PSRS karaspēku uz austrumiem no Kemijervi. Somu karaspēka Lapzemes grupa (*Lapin Ryhmä*) Sarkanās armijas pārspēka priekšā atkāpās līdz Kemijoki, bet pēc tam pārgāja pretuzbrukumā.

## Norise
Gatavojoties Polijas kampaņai, Orlas apgabalā izveidoja 122. strēlnieku divīziju (*122-я стрелковая дивизия*). 1939. gada novembra sākumā to pa dzelzceļu pārdislocēja uz Karēliju un iekļāva PSRS 9. armijas sastāvā.
Pēc Ziemas kara sākuma 1939. gada 30. novembrī 122. strēlnieku divīzija apmēram 20 tūkstošu vīru sastāvā iebruka Somijas teritorijā un ieņēma somu nodedzināto Alakurti ciemu. Tās uzdevums bija ieņemt Rovaniemi un visu Somijas Lapzemes daļu, sasniedzot Kemi pilsētu Zviedrijas pierobežā.

2. decembrī divīzijas avangards 26 km uz rietumiem no Alakurti uzdūrās somu robežsardzes (Sallas) bataljona aizsardzības pozīcijām. Kaujā krita 10 somu un 24 krievu karavīri.
11. decembrī krievi ar kauju ieņēma Merkejervi (*Märkäjervi*) ciemu, bet 14. decembrī *Kursu* ciemu. 16. decembrī 122. divīzijas 273. kalnu strēlnieku pulks sagrāba pārceltuvi pāri Kemijoki upei pie Pelkosniemi ciema.
19. decembrī sākās somu pretuzbrukums un 13. janvārī 122. divīzijas pulki atkāpās uz Merkejervi un aktīvā karadarbība šajā frotes iecirkmī pierima.

1940. gada februāra pēdējās dienās Somijas spēkus nomainīja zviedru un norvēģu brīvprātīgie.

## Attēli

A Finnish guard during the Battle of Salla.jpg|Somu karavīrs pie Kemijervi 1940. gada 11. februārī
Ernst Linder and Carl August Ehrensvard.png|Zviedru brīvprātīgo korpusa komandieris Ernsts Linders (pa kreisi) un štāba priekšnieks Kārlis Augusts Ērensvards
Ruotsalaiset Sallassa - maaliskuu 1940.jpg|Zviedru brīvprātīgo korpuss Sallā pirms aizbraukšanas 1940. gada 17. martā 
Talvisodan päättymisen muistomerkki.jpg|Ziemas kara piemineklis
Salpalinja aholanvaara1.jpg|Pēc Ziemas kara gar Krievijas robežu 1940. gadā izbūvētā Salpa līnija 


## Ārējās saites
Vilkakūlas

**Vilkakūlas** () ir monotipiska graudzāļu dzimtas ģints, kurā ietilpst tikai viena suga — **stāvā vilkakūla** (). Vilkakūlas ir sastopamas Eiropā, tostarp diezgan bieži visā Latvijas teritorijā, kur nelielas grupas aug sausos priežu mežos, purvu apmalēs un nosusinātos purvos, kā arī kāpās un sausieņu pļavās.

## Apraksts
Stāvā vilkakūla ir daudzgadīgs, 10—30 cm garš lakstaugs, kurš veido blīvu ceru, no kā atiet daudzi tievi stiebri. Lapas ir ierotījušās, raupjas un sarveidīgas, aptuveni 0,5 cm platas diametrā, parasti īsākas nekā stiebrs ar vārpu galā. Mēlīte ir strupa. Vārpa ir ļoti šaura, 3—8 cm gara, vienpusēja. Vārpiņas plēkšņu nav: saaugot ap vārpiņas asi, vārpiņas plēkšņu rudimenti pie vārpiņas pamata veido apmali. Zieda plēksnes nevienādas: iekšējā (0,5—0,6 cm gara) šauri lancetiska, smaila, ārējā īlenveidīga, manāmi smailāka, ar 0,2—0,4 cm garu akotu. Ziedu putekšnīcas, kur katrā ir 3 putekšņlapas, ir 0,3—0,4 cm garas, dzeltenas. Noziedot vārpiņas āķveidā atliecas, iegūstot ziedkopai ļoti raksturīgo "ķemmes" izskatu. Kalluss ir apmatots. Auglis ir kails, brūngans grauds. Zied jūnijā un jūlijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Starpkolhozu celtniecības organizācija

**Starpkolhozu celtniecības organizācija** (**SCO**) bija uz starpsaimniecību (kolhozu, padomju saimniecību) kooperācijas pamata organizēta celtniecības organizācija Padomju Savienībā, kas nodarbojās ar ražošanas, kultūras un sadzīves objektu, kā arī dzīvojamo ēku celtniecību laukos. Tās bija saimnieciskā aprēķina organizācijas, un to līdzekļi veidojās no kolhozu paju iemaksām. Organizācijas augstākais vadošais orgāns bija dalībnieku pilnvaroto sapulce, kas ievēlēja SCO valdi, tās priekšsēdētāju un revīzijas komisiju.

## Vēsture
Latvijas PSR pirmās 6 SCO (Valmieras, Gulbenes, Cēsu u.c. rajonos) tika dibinātas 1956. gadā. 1960. gadā tās bija jau visos LPSR rajonos. 1970. gadā par SCO paju biedriem bija 661 kolhozs un 34 padomju saimniecības. No 1963. līdz 1975. gadam rajonu SCO vadīja republikāniskā padome — LPSR SCO padome. Šī padome vadīja pārvietojamo mehanizēto kolonnu, Ceļu celtniecības pārvaldi, Latvijas kolhozu projektēšanas institūtu, Latvijas kolhozu būvmateriālu tehniskās apgādes pārvaldi, kā arī vairākus būvmateriālu ražošanas uzņēmumus. SCO strādāja virs 10 000 celtnieku. SCO veikto celtniecības un montāžas darbu apjoms 1970. gadā pārsniedza 40 mlj. rubļu. Tika panākta samērā augsta celtniecības industrializācijas pakāpe, cēlās darba ražīgums un samazinājās celtniecības pašizmaksas. Dzīvojamo ēku celtniecībā tika lietoti lielpaneļi, ražošanas ēkās — statu sijas un rāmju konstrukcijas, gāzbetons un siltumizolācijas materiāli. No 1963. līdz 1969. gadam SCO uzcēla dzīvojamās ēkas ar 170 000 m² dzīvojamo platību, 42 klubus, lopkopības fermas 109,5 tūkst. govīm un jaunlopiem, 139 tūkst. cūkām, 289 graudu kaltes u.c. ēkas.

No 1975. gada SCO vadīja Republikāniskā starpkolhozu celtniecības organizāciju apvienība, bet no 1985. gada tā darbojās LPSR Valsts agrorūpnieciskās komitejas ietvaros. 1984. gadā LPSR divdesmit piecas SCO veica virs 50% kolhozu un virs 20% padomju saimniecību celtniecības darbu apjomu. Sabrūkot padomju varai un likvidējoties kolhoziem, tika reorganizēti arī SCO.

## Atsauces