Roberts Vaits

**Roberts Maikls "Bobs" Vaits** (*Robert Michael "Bob" White*; dzimis , miris ) bija ASV Gaisa spēku ģenerālmajors, izmēģinātājpilots. 1960. gados uzstādījis virkni rekordu ar raķešlidmašīnu X-15.

Roberts Vaits iestājās ASV Gaisa spēkos 1942. gada novembrī kā kadets. 1944. gada februārī viņš kļuva par lidotāju jaunākā leitnanta pakāpē. Otrā pasaules kara laikā Vaits dienēja 355. Iznīcinātāju grupā Eiropā, lidojot ar *[[P-51 Mustang]]*. 1945. gada februārī viņa lidmašīna tika notriekta virs Vācijas un viņš tika sagūstīts. 1945. gada aprīlī Vaitu atbrīvoja un viņš devās atpakaļ uz ASV.

1945. gada decembrī Vaits atstāja aktīvo dienestu, paliekot rezervē. Viņš studēja elektroinženieriju Ņujorkas Universitātē, saņemot bakalaura grādu 1951. gadā.

1951. gada maijā, Korejas kara laikā, Vaits tika iesaukts aktīvajā dienestā. Viņš dienēja kā lidotājs un inženiervirsnieks Mičela gaisa spēku bāzē. 1952. gada februārī viņš tika nozīmēts par iznīcinātājpilotu un lidojuma komandieri 40. iznīcinātāju eskadronā Džonsona gaisa bāzē Japānā. 1953. gada augustā viņš atgriezās ASV, kur dienēja par sistēminženieri Grifisa gaisa spēku bāzē.

Vaits iestājās Eksperimentālajā izmēģinātājpilotu skolā Edvardsa gaisa spēku bāzē. Pēc tās pabeigšanas viņš kļuva par izmēģinātājpilotu un veica lidmašīnu *[[F-86 Sabre]]*, *[[F-89 Scorpion]]*, *[[F-102 Delta Dagger]]* un *[[F-105 Thunderchief]]* izmēģinājumu lidojumus.

1958. gadā Roberts Vaits kļuva par primāro pilotu Gaisa spēku programmā *[[North American X-15]]*. Pirmo lidojumu ar X-15 raķešlidmašīnu viņš veica . Viņam vajadzēja piedalīties Gaisa spēku programmā *[[Man In Space Soonest]]* ("Cilvēks kosmosā drīzumā"). 1961. gada februārī, pēc 254&nbsp;kN vilces raķešdzinēja XLR-99 uzstādīšanas, Vaits ar X-15 neoficiāli uzstādīja ātruma rekordu 3660&nbsp;km/h. Nākamos astoņos mēnešos viņš kļuva par pirmo cilvēku, kas pārvarējis Mahu 4 un vēlāk Mahu 5.  Roberts Vaits ar X-15 sasniedza 6590&nbsp;km/h,seškārtīgi pārvarot skaņas ātrumu (Mahu 6).

 Vaits ar X-15 sasniedza 96&nbsp;km (59 jūdžu) augstumu. Tādējādi viņš kvalificējās astronauta žetonam, kļūstot par pirmo "spārnoto astronautu", vienu no nedaudzajiem, kurš lidojis kosmosā bez tradicionālā kosmosa kuģa.

1963. gada oktobrī Vaits tika nosūtīts uz Vāciju, kur viņš dienēja par operāciju virsnieku 36. taktisko iznīcinātāju spārna 22. taktisko iznīcinātāju eskadronā Bitburgas Gaisa bāzē. Viņš lidoja ar *F-105 Thunderchief*. No 1964. gada jūlija līdz 1965. gada augustam viņš bija 53. taktisko iznīcinātāju eskadrona komandieris. Pēc atgriešanās ASV 1965. gada augustā Vaits iestājās Bruņoto spēku industriālā koledžā, kuru absolvēja pēc gada. Pēc tam viņš tika pārcelts uz Gaisa spēku sistēmu pavēlniecību Raitpetersona Gaisa spēku bāzē Ohaio kā Taktisko sistēmu biroja, F-111 Sistēmu programmas biroja priekšnieks, kur viņš dienēja no 1966. gada septembra līdz 1967. gada maijam.

1967. gada maijā, Vjetnamas kara laikā, R. Vaitu iecēla par 355. Taktisko iznīcinātāju spārna komandiera vietnieku operācijās F-105 vienībai, kura bija dislocēta Taizemē. Viņš veica 70 kaujas lidojumus virs Ziemeļvjetnamas, ieskaitot 1967. gada 11. augusta uzbrukumu Pola Dumēra tiltam Hanojā, par ko viņš tika apbalvots ar Gaisa Spēku Krustu. Oktobrī viņu pārcēla uz Septīto Gaisa spēku virspavēlniecību Dienvidvjetnamā.

1968. gada jūnijā Vaits atgriezās ASV Raitpatersona gaisa spēku bāzē, kur viņš dienēja par *[[F-15 Eagle]]* sistēmu programmas direktoru. 1970. gada 31. jūlijā viņu iecēla par Gaisa spēku lidojumu izmēģinājumu centra komandieri Edvardsa Gaisa spēku bāzē. 1972. gada oktobrī Vaitu iecēla par Gaisa spēku rezerves virsnieku treniņu korpusa komandantu. 1975. gada martā viņš kļuva par Ceturto sabiedroto taktisko gaisa spēku štāba priekšnieku. 1981. gada 1. februārī Vaits atvaļinājās no aktīvā dienesta.

## Ārējās saites
* Air Force biography 
* Personal website of MGEN Robert M. 'Bob' White 
* NASA Images: Major Robert M. White is seen here next to the X-15 aircraft after a research flight 
* First Flight Society: Major Robert M. White 
* Veteran Tributes biography: Robert M. White 
* "A Place called the Doumer Bridge", ''AIR FORCE Magazine'', February 1988