open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nosferatu, šausmu simfonija

**"Nosferatu, šausmu simfonija"** () ir 1922. gada Vācijas ekspresionisma šausmu filma, kuras režisors ir F. V. Murnavs. "Nosferatu" uzskata par vienu no nozīmīgākajām 20. gadsimta sākuma filmām, par vienu no pirmajām šausmu filmām, kā arī par izcilu vācu ekspresionisma kino paraugu. Tās pamatā ir Brema Stokera romāns "Drakula".

Vārds "Nosferatu" nāk no grieķu valodas vārda , kas nozīmē ‘slimības nesējs’.

## Sižets
thumb|200px|left|Kadrs no filmas "Nosferatu"

1838. gadā Brēmenē nekustamo īpašumu aģentam Johanesam Huteram (*Johannes Hutter*) tiek piedāvāta iespēja doties uz Transilvāniju un pārdot lielu īpašumu grāfam Orlokam. Johaness turp arī dodas, bet grāfs Orloks padara viņu par savu gūstekni un barojas no viņa asinīm. Ieraudzījis Hutera sievas attēlu, Orloks ar kuģi dodas uz Brēmeni, kur līdz ar viņa ierašanos sākas mēris.

## Vēsture
Murnavam neizdevās iegūt tiesības ekranizēt Brema Stokera romānu "Drakula". Viņš nolēma filmu tomēr uzņemt, Stokera sižetu nedaudz izmainot (piemēram, Drakula jeb grāfs Drakula kļuva par Nosferatu jeb grāfu Orloku). Brema Stokera sieva Florensa Stokera Murnavu iesūdzēja par autortiesību pārkāpšanu un prāvā uzvarēja. Tiesa pavēlēja iznīcināt visus filmas eksemplārus. Daudzi tomēr jau bija izplatīti un netika iznīcināti.

Filmas daļas, kurās darbība risinās Transilvānijā, filmētas Slovākijā (piemēram, Nosferatu pils ir Oravas pils un Vecā pils Ziemeļslovākijā).

## Ietekme
"Nosferatu" iedibināja vienu no klasiskajiem vampīru attēlojumiem kino — atdzīvojušos mironi ar gariem nagiem un pagarinātiem priekšzobiem. Šis vampīra tēls (pretstatā Drakulas tipa tēlam — elegantam aristokrātam) saistās ar žurkām un mēri, nav erotisks, bet gan atbaidošs.

Pēc filmas uzņemti vairāki jauni ekranizējumi, no kuriem par mākslinieciski augstvērtīgāko uzskata Vernera Hercoga 1979. gada filmu "Nosferatu – nakts fantoms". Hercogs reizē nofilmēja divas versijas — vienu vācu un vienu angļu valodā, liekot aktieriem ierunāt tekstu divreiz. Hercogs filmā izmantoja Stokera romāna tēlu vārdus, jo filmas uzņemšanas laikā uz to vairs neattiecās autortiesības.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Filma
Jurijs Petropavlovskis

**Jurijs Petropavlovskis** (dzimis  Rīgā, miris ) bija Latvijas politiķis, Latvijas Krievu savienības līdzpriekšsēdētājs (kopš 2015. gada) un vairāku politisku kampaņu producents. Latvijas Kik-Tai boksa akadēmijas viceprezidents. Pirmais naturalizējamais, kam valdība atteica uzņemšanu pilsonībā.

## Biogrāfija
1973. gadā Petropavlovskis absolvēja Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolu. 1979. gadā pabeidza Latvijas Valsts mākslas akadēmijas (kur studēja latviešu valodā) dizaina nodaļu.

No 1981. līdz 1986. gadam strādāja uzņēmumā "Alfa" par dizaineri. Ieguvis 3 autorapliecības dizainparaugiem. Pēc tam no 1986. līdz 1989. gadam bija uzņēmuma "Daiļrade" trafaretdrukas speciālists. No 1989. līdz 1991. gadam — uzņēmuma "Auseklis" grafikas dizaineris. No 1991. līdz 1997. gadam — uzņēmuma "Latvijas Strādnieks" grafikas dizaineris un izpilddirektors, neatkarīgs konsultants. No 1997. līdz 1999. gadam — reklāmas aģentūru "DiaR" un "Page" projektu menedžeris, starptautisko projektu konsultants.

Petropavlovskis iesaistījās politiskā darbībā. 2001. gadā bija Latvijas Cilvēktiesību komitejas un Eiropas Padomes TV projekta "2+2" vadītājs. 2002. gadā — Rīgas domes pilnvarnieks Rīgas un Rīgas reģiona attīstības aģentūrā.

No 2002. līdz 2003. gadam darbojās kā SIA "Rīgas pilsētbūvnieks" padomes loceklis, bet no 2003. līdz 2004. gadam bija SIA "Averti-R" projektu menedžeris. Bija Krievu skolu aizstāvības štāba preses atašejs. No 2004. gada — Eiroparlamenta deputātes Tatjanas Ždanokas palīgs. 2004. gada 12. novembrī PCTVL izvirzīja Petropavlovski par kandidātu Rīgas mēra amatam 2005. gada marta vēlēšanās.

2003. gada decembrī Petropavlovskis iesniedza pieteikumu naturalizācijai. 2004. gada 16. novembrī viņš kļuva par pirmo cilvēku, kam Naturalizācijas pārvaldes sagatavoto rīkojumu, par uzņemšanu pilsonībā neapstiprināja Ministru kabinets. 8. decembrī viņš pārsūdzēja šo lēmumu tiesā. 2005. gada aprīlī Eiropas Parlamenta Lūgumrakstu komiteja apsprieda Petropavlovska sūdzību un atlika izskatīšanas pabeigšanu.

2005. gada 16. decembrī Administratīvā rajona tiesa izbeidza tiesvedību, uzskatot, ka Ministru kabineta lēmums nav pārsūdzams. 2006. gada 17. februārī šo lēmumu apstiprināja Administratīvā apgabaltiesa un 11. aprilī — Augstākās tiesas Senāts. Par šo nolēmumu tika iesniegta sūdzība Eiropas Cilvēktiesību tiesā (ECT). 2008. gadā ECT pieņēma sūdzību izskatīšanai pēc būtības, bet 2015. gadā noraidīja.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Latviski:
** CV LKS mājaslapā
** *Skrebele G.* Baltgvarda mazdēls — Petropavlovskis, "*Rīgas Balss*"
** *Mūrniece I.* Intervija ar Juriju Petropavlovski: «Mums vajadzīgs starptautisks skandāls!», "*Latvijas Avīze*"
* Krieviski:
** Runa PCTVL 2. kongresā 2005. gadā
** "*Час*"raksts par Petropavlovska lietas izskatīšanu Eiroparlamentā
** Intervijas laikrakstiem "''Ракурс''" un "''Вести сегодня''"
Hellēnisms

[thumb|300px| Laokons, 25. gadā p.m.e., [Vatikāns|Vatikāna muzejs ]]
**Hellēnisms** ir antīkās vēstures periods no aptuveni 336. gada p.m.ē., Aleksandra Lielā valdīšanas sākuma, līdz aptuveni 30. gadam p.m.ē., kad Romas impērija pilnībā pakļāva grieķus. Pēc cita uzskata tas ilga līdz 529. gadam m.ē., kad Justiniāns I slēdza hellēnistu filozofu skolas un akadēmijas.
Hellēnisma kultūra uzplauka ap 280. gadu p.m.ē., kad īpaši attīstīta bija matemātika, filozofija, māksla, it īpaši Ēģiptes pilsētā Aleksandrijā.

Terminu "hellēnisms" 19. gs. vidū ieviesa vācu vēsturnieks Johans Gustavs Droizens. Tas radies no grieķu valodas vārda *hellenes* ("grieķi"). Hellēnisma perioda laikā Aleksandra Lielā karagājienu rezultātā notika izteikta grieķu kultūras izplatīšanās un nostiprināšanās ārpus Grieķijas. Par nozīmīgākajiem kultūras centriem kļuva pilsētas ārpus tagadējās Grieķijas - Pergama, Roda, Antiohija, Aleksandrija.

## Atsauces

## Ārējās saites
Akrotērijs

thumb|200px|Akrotērija piemēri
**Akrotērijs** (grieķu *akrōtērion*) ir rotājošs elements, kuru izmanto frontonos un kapu stēlās, parasti — palmetes, volūtas vai skulptūras veidā. Akrotēriju izmanto gotiskajā un klasiskajā arhitektūrā.

## Ārējās saites
Metode WYSIWYG

**WYSIWYG** ir akronīms no angļu valodas **W**hat **Y**ou **S**ee **I**s **W**hat **Y**ou **G**et (Ko tu redzi, to tu dabū). Šo parasti attiecina uz teksta redaktoriem, kam rediģēšanas laikā var redzēt visu teksta formatējumu tāpat, kā tas izskatīsies attēlots galā (izdrukāts).
Boss

**Boss** var būt:

* Hieronīms Boss (*Hieronymus Bosch*; 1450—1516) — nīderlandiešu gleznotājs;
* Peters Boss (*Peter Bosz*; 1963) — nīderlandiešu futbolists un treneris.
Ārpus likuma

**"Ārpus likuma"** () ir 1986. gada ASV melnbalta neatkarīgā ''film noir'' kinokomēdija, kuras režisors ir Džims Džārmušs. Galvenās lomas filmā atveido Toms Veitss, Roberto Beninji un Džons Lurijs, kurš ir arī filmas mūzikas autors.

"Ārpus likuma" ir *[[film noir]]* elementi, kā arī Džārmuša filmām raksturīgā noskaņa. Darbības centrā ir suteners Džeks (Lurijs), diskžokejs Zeks (Veitss) un itālis Roberto (Beninji), kurš neprot angļu valodu. Filmas darbību virza personāžu savstarpējā nesaderība.

## Ārējās saites
Septiņi nāves grēki (glezna)

**"Septiņi nāves grēki"** (, ) ir Hieronīmam Bosam piedēvēta glezna, kas atrodas Prado muzejā Madridē. Glezna ir gleznota pēc 1500. gada (precīzs uzgleznošanas laiks nav zināms) ar eļļas krāsām uz koka paneļa, kas sākotnēji bija iecerēts kā galda virsma. Gleznu iegādājās karalis Felipe II un kopš tā laika tā atrodas Spānijā. 

Glezna sastāv no četriem nelieliem apļiem, kuros attēlota "Nāve", "Pastarā tiesa", "Elle" un "Debesu valstība", viena lielāka apļa, kurā attēloti septiņi nāves grēki, un divām kartušām. Septiņi nāves grēki attēloti žanra ainiņu formā ar latīņu nosaukumiem. Pulksteņrādītāja virzienā, sākot no augšas, grēki ir: negausība, kūtrums, izšķērdība, lepnība, dusmas, skaudība un alkatība. Aplis veidots acs formā, un tā centrā attēlots Jēzus Kristus. Zem acs zīlītes redzams uzraksts latīņu valodā: *Cave Cave D[omi]n[u]s Videt* ("Bīsties jele, bīsties, jo Dieva acs redz visu.").

Jheronimus Bosch Table of the Mortal Sins (Accidia)2.jpg|Slinkums (*Accidia*)
Jheronimus Bosch Table of the Mortal Sins (Avaricia)2.jpg|Alkatība jeb korumpētība (*Avaricia*) 
Jheronimus Bosch Table of the Mortal Sins (Gula)2.jpg|Rijība jeb negausība (*Gula*)  
Jheronimus Bosch Table of the Mortal Sins (Invidia)2.jpg|Skaudība (*Invidia*)
Jheronimus Bosch Table of the Mortal Sins (Ira)2.jpg|Dusmas (*Ira*)
Jheronimus Bosch Table of the Mortal Sins (Luxuria)2.jpg|Izšķērdība (*Luxuria*)
Jheronimus Bosch Table of the Mortal Sins (Superbia)2.jpg|Lepnība (*Superbia*)


## Atsauces
Baldriānu dzimta

**Baldriānu dzimta** (*Valerianaceae*) sastāv no 17 ģintīm ar vairāk nekā 400 sugām. Baldriānu ģints (Valeriana) aptver ap 200 sugu, kuras izplatītas aukstajos un mērenajos Eirāzijas, Ziemeļamerikas un Dienvidāfrikas apgabalos. Īpaši liela šīs ģints daudzveidība ir Andu kalnos Dienvidamerikā (ap 40% no kopējā sugu skaita). Vidusjūras apgabals un Tuvie Austrumi ir baldriņu ģints (*Valerianella*) izplatības centrs. Šajā ģintī ir ap 80 sugām. Vidusjūras apgabalā sasopamas arī Kentrantu (*Centranthus*) un Fediju jeb Āfrikas baldriānu (*Fedia*) ģintis.

Mūsdienu taksonomiskās sistēmas, piemēram, segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma (APG) baldriānu dzimtu neizdala kā atsevišķu taksonu, un tās ģintis ir klasificētas Kaprifoliju dzimtā (*Caprifoliaceae*).

## Apraksts
Baldriānu dzimtas pārstāvji pielāgojas dzīvei visdažādākajās vidēs: no augstkalnu un tundru aukstajiem apgabaliem līdz svelmainiem tuksnešiem, no kailām klintīm līdz mitrajiem purviem. Baldriāni var būt viengadīgi vai daudzgadīgi. Tie ir gan lakstaugi, gan puskrūmi un krūmi. Andu kalnu ziemeļu daļā baldriāni veido krūmus līdz 2,5 m augstumam. Baldriānu lapām ir visdažādākās formas. Parasti tās ir bez kātiņiem un pie stublāja piestiprinās ar savu pamatni. Baldriāni ir gan viendzimuma, gan divdzimumu augi. Ziedi parasti ir sīki un veido ziedkopas. Augļi — sausi, riekstveidīgi, viegli izsējas ar vēju.

Gandrīz visi daudzgadīgie baldriānu dzimtas pārstāvji izdala specifisku smaržu un tiem ir rūgtena piegarša. Tas izskaidrojams ar to, ka augu ēteriskās eļļas satur baldriānskābi, kamparu, vanerolu, kā arī specifiskus alkaloīdus un hatinīnu. Tāpēc šiem augiem ir nomierinoša, tonizējoša un stimulējoša iedarbība, kas ļauj tos plaši pielietot medicīnā. Ārstniecisko baldriānu kā ārstniecisku līdzekli pazina jau senajā Grieķijā (Dioskorīds), un Romā (Plīnijs). Kopš seniem laikiem no baldriānu dzimtas augiem gatavoja arī dažādas smēres un smaržas. Īpaši pazīstamas bija nardes, kas tika gatavotas no šīs dzimtas augiem. Īpaši pazīstama bija Indijas (īstā) narde, kuru gatavoja no Himalajos augošā Nardostaha (*Nardostachys*), kurš kā augstvērtīgs augs tika arī kultivēts. Eiropā bija izplatīta ķeltu narde. To gatavoja no Alpos augošā Ķeltu baldriāna (Valeriana celtica). Šo augu herbāriji smaržoja arī pēc 100 gadiem. Dienvideiropā un Centrālamerikā baldriānu dzimtas augus lieto arī pārtikā. Eiropā uzturā lieto auga lapas, bet Amerikā — saknes. Šīs dzimtas augi plaši tiek kultivēti arī dekoratīvos nolūkos.

## Sistemātika
Aplūkojot baldriānu dzimtu, kā atsevišķu taksonu, tajā ir klasificētas šādas ģintis:
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* ģints 
* 
* 
Latvijā baldriānu dzimta ir pārstāvēta ar 2 ģintīm un 4 sugām:
* 
* 
* 
* 

## Atsauces
Siena vezums

**"Siena vezums"** (apm. 1500 g.) ir Hieronīma Bosa altārglezna. Tas ir triptihs, kura tēma ir cilvēces grēka vēsture. Kreisajā panelī attēlota paradīze (aizliegtā augļa nobaudīšana un izdzīšana no paradīzes), centrālajā panelī — cilvēku nodošanās miesiskajām baudām uz zemes, bet labējā panelī — elle (viens no agrīnākajiem elles attēlojumiem Bosa daiļradē).

Centrālajā panelī attēlotais siena vezums simbolizē pasaulīgās baudas. Tajā attēloti dažādi grēki, taču īpašu uzmanību Boss pievērš alkatībai, kas noved pie nesaskaņām, vardarbības un pat nonāvēšanas. Augstmaņi, kas vezumam seko, cieš no lepnības grēka. Siena vezumu uz elles pusi velk dzīvniekveidīgi dēmoni.
Arejs (dievs)

thumbnail|200px|Areja statuja
**Arejs** (sengrieķu *Ἀρης*) bija sengrieķu kara dievs, Zeva un Hēras dēls, viens no Olimpa dieviem. Arejs bijis agresīvs, nežēlīgs, cietsirdīgs dievs, tam bijusi raksturīga arī nodevība. Homērs savos darbos Areju dēvējis ne tik par "spēcīgo", "milzīgo", "ātro", bet arī "kaitīgo", "trakojošo", "nodevīgo", "asinīm notriepto" u.tml., savukārt Sofokls Areju nosaucis par "nicināto" dievu un aicinājis citus dievus Areju iznīcināt.

Arejs sākotnēji bijis htonisks dievs, taču par to liecina tikai nedaudzas saglabājušās Areja tēla iezīmes (piemēram, mīts par Areja un kādas erīnijas radīto pūķi, ko nogalina Kadms).

Domājams, Areja tēla izcelsme nav saistāma ar Grieķiju, bet gan ar etruskiem un arī Trāķiju. Par to liecina, piemēram, Homēra eposi un Ovidija darbi, kur "kareivīgo barbaru" apdzīvotā Trāķija nosaukta par Areja dzimto vietu.

Arejs bija iemīlējies Afrodītē - mīlas, auglības, dzīvības un skaistuma dievietē, dieva Hēfaista sievā. Afrodītei un Arejam bija vairāki bērni: Eross, Foboss, Deimoss, Harmonija, Anteross, Himērs.

Senajā Romā Arejs tika identificēts ar Marsu.

## Atsauces

## Ārējās saites

# Numurēta saraksta elements
Rīgas Starptautiskā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskola

alt=RISEBA|thumb|Biznesa, mākslas un tehnologiju augstskolas "RISEBA" galvenā ēka, Meža ielā 3
alt=FAD|thumb|Biznesa, mākslas un tehnoloģiju augstskolas "RISEBA" ēka Durbes ielā 4
**Biznesa, mākslas un tehnoloģiju augstskola "RISEBA"** ir 1992. gadā dibināta Latvijas augstskola, kas sagatavo speciālistus biznesa un radošajās nozarēs darbam starptautiskā vidē. 

RISEBA piedāvā izglītību bakalaura, maģistra un doktorantūras studiju programmās, biznesa, komunikāciju, audiovizuālo mediju mākslas un arhitektūras virzienos. RISEBA studiju programmas ir akreditētas Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijā.
 
Studenti var izmantot RISEBA piedāvātās starptautiskās iespējas, augstskola ieguvusi *European Foundation for Management Development* (*EFMD*) programmu akreditāciju *EPAS*, kā arī ieguvusi Starptautiskā menedžmenta attīstības asociācijas dinamiskās sabiedrībās (*CEEMAN*) starptautiskās kvalitātes akreditāciju (*International Quality Accreditation*).

## Studiju programmas
* bakalaura studiju programmas: Arhitektūra, Audiovizuālā mediju māksla, Biznesa psiholoģija, Eiropas biznesa studijas, Jaunuzņēmumu ekonomika un finanses, Sabiedrisko attiecību un reklāmas menedžments, Uzņēmējdarbības vadība.
* maģistra studiju programmās: Arhitektūra, Biznesa stratēģiskā vadība, Jaunie mediji un audiovizuālā māksla, Lielo datu analītika, Personāla vadība, Projekta vadība, Starptautiskais bizness, Starptautiskās finanses, Uzņēmējdarbības vadība, Vadības psiholoģija un supervīzija, Sabiedriskās attiecības un digitālā komunikācija, Veselības vadība, Sporta vadība.
* Doktora studiju programmās var studēt Biznesa vadību un Mediju Mākslu un radošās tehnoloģijas. 

Vairākas studiju programmas var apgūt arī tālmācībā. 

## Fakultātes
Augstskolas galvenā ēka atrodas Meža ielā 3 Rīgā, augstskolas fakultātes atrodas Durbes ielā 4, H2O 6 arhitektūras un mediju centrā.

* Arhitektūras un dizaina fakultāte
* Mediju un radošo tehnoloģiju fakultāte
* Biznesa un ekonomikas fakultāte

## Attēlu galerija

Attēls:RISEBA vadība 2021.jpg|alt=RISEBA|Biznesa, mākslas un tehnoloģiju augstskolas "RISEBA" vadība
Attēls:RISEBA izlaidums 2021.jpg|Biznesa, mākslas un tehnoloģiju augstskolas "RISEBA" absolventi 2021
Attēls:RISEBA, biznesa, mākslas un tehnoloģiju augstskola, studentu pašpārvalde.jpg|Biznesa, mākslas un tehnoloģiju augstskola "RISEBA", Studentu pašpārvalde
Attēls:RISEBA, biznesa, mākslas un tehnoloģiju augstskola izlaidums3.jpg|Biznesa, mākslas un tehnoloģiju augstskola "RISEBA", absolventi


## Atsauces

## Ārējās saites

## Skatīt arī
* Latvijas augstskolu reitings
Luksemburga (pilsēta)

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q1842"
}

**Luksemburga** (luksemburgiešu: *Lëtzebuerg*, , ) ir pilsēta Luksemburgas Lielhercogistes dienvidu daļā, pie Petruses ietekas Alzetē. Luksemburgas Lielhercogistes galvaspilsēta. Banku un administratīvais centrs.

Viens no ES centriem, jo šeit (Kiršbergas rajonā) atrodas vairākas ES iestādes — Eiropas Savienības tiesa (*European Court of Justice*), Eiropas Revīzijas palāta (*European Court of Auditors*), Eiropas Parlamenta sekretariāts, kā arī *[[Eurostat]]*.

## Vēsture

Pirmās rakstiskās ziņas par Luksemburgu ir no 963. gada. Pilsētas tiesības ir no 1244. gada. Pilsēta vienmēr atradusies lielu ceļu krustojumā. Gadsimtu gaitā tika uzceltas aizsargsienas, tā kļuva par ļoti nocietinātu pilsētu. To bieži dēvēja par "Ziemeļu Gibraltāru". Tomēr laika gaitā pilsētai vairākkārt mainījās saimnieki.

No 1443. gada pilsētu ieņēma burgundieši. 1609. — 1684. un 1697. — 1724. gadā pilsēta ietilpa Spānijā, 1684.—1697. un 1794.—1815. gadā — Francijā, 1714.—1794. gadā — Austrijā.

Pirmajā un Otrajā pasaules karā Luksemburgu ieņēma vācu karaspēks. 1952. gadā Luksemburga kļuva par ES priekšteča — Eiropas Ogļu un tērauda kopienas galvenās mītnes vietu.

## Cilvēki
thumb|250px|Luksemburgas vecpilsēta
Luksemburgas pilsētā dzimuši:

* Gaspārs Teodors Ignāss de la Fontēns (*Gaspard Théodore Ignace de la Fontaine*, 1787—1871) - politiķis
* Hugo Gernsbeks (*Hugo Gernsback*, 1884—1967) — ASV izgudrotājs un rakstnieks
* Šarlijs Golls (*Charly Gaul*, 1932—2005) — riteņbraucējs
* Kims Kirhens (*Kim Kirchen*, dzimis 1978. gadā) — riteņbraucējs
* Anne Krēmere (*Anne Kremer*, dzimusi 1975. gadā) — tenisiste
* Gabriels Lipmans (*Gabriel Lippmann*, 1845—1921) — fiziķis
* Emīls Reiters (*Émile Reuter*, 1874—1973) — politiķis
* Andi Šleks (*Andy Schleck*, dzimis 1985. gadā) — riteņbraucējs
* Frenks Šleks (*Fränk Schleck*, dzimis 1980. gadā) — riteņbraucējs
* Džefs Štrasers (*Jeff Strasser*, dzimis 1974. gadā) — futbolists
* Robērs Šūmans (*Robert Schuman*, 1886—1963) — politiķis
* Gastons Torns (*Gaston Thorn*, 1928—2007) — politiķis
* Žans Žaks Vilmārs (*Jean-Jacques Willmar*, 1792—1866) — politiķis

## Atsauces

## Ārējās saites
Luksemburga (nozīmju atdalīšana)

**Luksemburga** (*Luxembourg* vai *Luxemburg*) var būt:

* Luksemburgas Lielhercogiste - valsts Eiropā
* Luksemburga - Luksemburgas Lielhercogistes galvaspilsēta
* Luksemburga - province Beļģijā
* Bolnisi pilsētas Gruzijā agrākais nosaukums (1921-1944)
* Roza Luksemburga — vācu revolucionāre
Vladimirs Toporovs

**Vladimirs Toporovs** (; dzimis , miris ) bija krievu filologs, valodniecības, literatūrzinātnes, mitoloģijas speciālists un semiotiķis.

## Dzīvesgājums

Vladimirs Toporovs dzimis 1928. gada 5. jūlijā Maskavā. No 1946. līdz 1951. gadam viņš studējis slāvistiku Maskavas Universitātē, līdz 1954. gadam turpinājis studijas šajā pašā universitātē aspirantūrā. 1954. gadā uzsāka darbu toreizējā PSRS Zinātņu Akadēmijas Slāvistikas institūtā (tagad — Slāvistikas un balkānistikas institūts); gadu vēlāk tika aizstāvēta zinātņu kandidāta disertācija par slāvu valodu lokatīvu.

## Zinātniskā darbība

1961. gadā iznākušajā monogrāfijā „Slāvu valodu lokatīvs” (*Локатив в славянских языках*) plaši izmantoti arī baltu valodu dotumi. Izcila nozīme ir 1962. gadā publicētajam pētījumam (kas veikts kopā ar Oļegu Trubačovu) par Dņepras augšteces rajona hidronīmiju *Лингвистический анализ гидронимов Верхнего Поднепровья* (1962). Labi pazīstami arī citi Toporova darbi, piemēram, kopā ar Vjačeslavu Ivanovu uzrakstītās grāmatas „Sanskrits” (*Санскрит*, 1960), „Slāvu valodu modelējošās semiotiskās sistēmas” (*Славянские языковые моделирующие семиотические системы*, 1965), „Pētījumi par slāvu senatni” (*Исследования в области славянских древностей*, 1974). Tāpat izcila nozīme ir arī Vladimira Toporova senprūšu valodas vārdnīcai (*Прусский язык: Словарь*, 1975-90; klajā nākuši pieci sējumi, kas aptver burtus A-L). Toporovs pievērsies arī baltu mitoloģijas izpētei: 2001. gadā Viļņā izdota darbu izlase „Baltu mitoloģijas un rituāla pētījumi” (*Baltų mitologijos ir ritualo tyrimai*); kopā ar Vjačeslavu Ivanovu sagatavoti raksti par baltu un slāvu mitoloģiju enciklopēdijai „Pasaules tautu mīti” (*Мифи народов мира 1-2*, 1980-82) utt. Kopējais Toporova zinātnisko publikāciju skaits — ap 1500. 

Galvenie Vladimira Toporova zinātniskās darbības virzieni bija:
* valodniecībā — salīdzinoši vēsturiskā valodniecība, etimoloģija, tipoloģiskā valodniecība, teorētiskā valodniecība;
* semiotika;
* mitoloģija un reliģija;
* folklora;
* literatūra;
* krievu garīgā kultūra. 

Vladimirs Toporovs bija Viļņas Universitātes goda doktors (no 1994. gada), Krievijas Zinātņu akadēmijas (1990) un arī Latvijas Zinātņu akadēmijas (1990) goda biedrs, dažādu izdevumu, to skaitā arī starptautisku, redakcijas kolēģijas loceklis (*Вопросы языкознания*, *Этимология*, *Linguistica Baltica*, *International Journal of Poetics*, *Kodikas*, *Proverbium* u.c.), dažādu starptautisku organizāciju (*Academia Europaea*, *International Semiotic Society*, *International Language Origin Society*, *International Philosophic Peirce Society*) biedrs.

1990. gadā Toporovs kļuvis par PSRS Valsts prēmijas laureātu, taču no tās atteicies, protestējot pret PSRS vardarbīgo politiku Baltijas valstīs. 1998. gadā saņēmis Aleksandra Solžeņicina, bet 2004. - Andreja Belija prēmiju. 2002. gadā ieguvis arī Latvijas ZA Lielo medaļu.

## Ārējās saites
* Toporova darbi Jakova Krotova bibliotēkā
Lagosa

**Lagosa** (, ) ir pilsēta Nigērijas dienvidrietumos pie Atlantijas okeāna Lagosas lagūnas. Valsts galvenais biznesa un finanšu centrs. Līdz 1991.gadam — Nigērijas galvaspilsēta. Viena no visstraujāk augošajām pilsētām pasaulē.

Pilsētas centrs atrodas uz vairākām salām Lagosas lagūnā. Pilsētas attīstību labvēlīgi ietekmēja tas, ka tā ir viena no retajām dabīgajām ostām Āfrikas austrumu krastā.

## Vēsture

Pirms eiropiešu ierašanās pilsētas nosaukums bija **Eko**, un to dibināja augstmaņa cilts no Beninas.

Mūsdienu Lagosu XVI gs. dibinājuši portugāļi, nosaucot to par **Lagosu** (*lagos* — ezers). Līdz 1851.gadam tas bija rosīgs vergu tirdzniecības centrs, līdz pilsētu sagrāba briti, kuriem verdzība bija atcelta 1807.gadā.

1861.gadā formāli tika izveidota britu kolonija. 1886. gadā Lielbritānija sagrāba atlikušo Nigērijas teritoriju. 1914.gadā Lagosu deklarēja par Nigērijas kolonijas galvaspilsētu.

Pēc Nigērijas neatkarības iegūšanas 1960.gadā Lagosa strauji attīstījās līdz pat Biafras karam.

1976. gadā Nigērijas valdība pieņem lēmumu pārvietot galvaspilsētu uz valsts vidieni. Par Nigērijas galvaspilsētu tiek proklamēta Abudža. Tomēr līdz pat 1991. gadam Nigērijas faktiskā galvaspilsēta bija Lagosa, jo jaunā galvaspilsēta nebija vēl izbūvēta.

## Cilvēki
Lagosā dzimuši:

* Abubakars Tafava Baleva (*Abubakar Tafawa Balewa*) (1912—1966) — Nigērijas pirmais premjerministrs (1960—1966)
* Akins Eiba (*Akin Euba*) (1935-) — komponists (opera *Chaka*, 1970)
* Bačija Emečeta (*Buchi Emecheta*) (1944-) — rakstniece (Līgavas cena, *The Bride Price*, 2000)
* Herberts Makolijs (*Herbert Macaulay*) (1864—1946) — politiķis, pirmās Nigērijas politiskās partijas dibinātājs
* Hakīms Oladžuvons (*Hakeem Olajuwon*) (1963-) — NBA basketbolists
* *[[Sadoluwa Lanlehin]]* (1987-) — Lagosas princis un vēstnieks Latvijā

## Atsauces

## Ārējās saites
Kampala

**Kampala** (, ) ir Ugandas galvaspilsēta un lielākā pilsēta, kas atrodas valsts dienvidos, netālu no Viktorijas ezera. 2011. gadā tajā dzīvoja 1,66 miljoni iedzīvotāju. Kampala ir Ugandas galvenais ekonomikas un kultūras centrs. 

Pilsētā dominē ar lauksaimniecību saistīti uzņēmumi: dzīvnieku, kažokādu, kokvilnas, kafijas un cukurniedru tirdzniecība. Galvenās nozares ir milti, cukurs, kafija, tekstilizstrādājumi, cigaretes, cements, kokvilna. Aptuveni 10 km uz dienvidaustrumiem no pilsētas, netālu no Viktorijas ezera, ir Portbellas industriālais centrs, kas ir savienots ar Kampalu.

## Ārējās saites
ANO statūti

thumb|ANO Statūtu preambula angļu valodā (plakāts)
**[[Apvienoto Nāciju Organizācija]]s statūti** ir  Sanfrancisko parakstīts starptautiskais līgums, ar kuru tika dibināta Apvienoto Nāciju Organizācija. Tie nosaka ne tikai organizācijas uzbūvi, mērķus un darbības jomas, bet arī valstu savstarpējo attiecību pamatprincipus.

Paši statūti sastāv no preambulas un 19 nodaļām. Par statūtu sastāvdaļu uzskatāmi arī ANO Starptautiskās tiesas statūti.

## Vēsture

ANO statūti tika pieņemti 1945. gada 26. jūnijā Sanfrancisko konferencē, kurā pulcējās pārstāvji no 50 valstīm. Šis nozīmīgais notikums notika neilgi pēc Otrā pasaules kara beigām, kad pasaules valstis meklēja efektīvus mehānismus, lai novērstu jaunu globālu konfliktu un nodrošinātu ilgtspējīgu mieru un drošību. ANO izveide balstījās uz vairākiem būtiskiem vēstures posmiem, kas iezīmēja idejisko un institucionālo pamatu jaunajai starptautiskajai organizācijai.

Pirmais nozīmīgais solis tika sperts 1941. gadā, kad ASV prezidents Franklins Rūzvelts un Lielbritānijas premjerministrs Vinstons Čērčils izstrādāja Atlantijas hartu. Tā bija deklarācija, kurā izklāstīti nākotnes pasaules miera un drošības principi, piemēram, atteikšanās no teritoriālās ekspansijas, tautu pašnoteikšanās tiesības un ekonomiskā sadarbība. Atlantijas harta kļuva par idejisko pamatu ANO izveidei.

1942. gadā tika sperts nākamais solis – parakstīta Apvienoto Nāciju deklarācija. Tajā 26 valstis, kas karoja pret Asu valstīm (Vācija, Itālija, Japāna), apņēmās sadarboties cīņā pret agresiju un ievērot Atlantijas hartas principus. Šī bija pirmā reize, kad tika oficiāli lietots termins “Apvienotās Nācijas” (*United Nations*), kas vēlāk kļuva par jaunās organizācijas nosaukumu.

1944. gadā ASV norisinājās Dumbartonas Ouksas konference, kurā piedalījās ASV, Lielbritānijas, Padomju Savienības un Ķīnas pārstāvji. Šajā konferencē tika izstrādāts sākotnējais priekšlikums ANO Statūtiem, nosakot organizācijas pamatstruktūru, galvenās institūcijas, dalībvalstu tiesības un pienākumus. Tieši šeit tika iezīmēti nākotnes ANO darbības pamati, tostarp Drošības padomes loma un Ģenerālās asamblejas pilnvaras.

Visbeidzot, 1945. gada 25. aprīlī Sanfrancisko sākās konference, kurā piedalījās 850 delegāti no 50 valstīm. Konferences mērķis bija apspriest un pieņemt galīgo ANO Statūtu tekstu, balstoties uz Dumbartonas Ouksas priekšlikumiem un Jaltas konferences vienošanos. PSRS pievienojās ar konkrētiem nosacījumiem, tostarp pieprasot veto tiesības Drošības padomē, kas vēlāk kļuva par vienu no organizācijas stūrakmeņiem. Pēc intensīvām diskusijām Statūti tika parakstīti 26. jūnijā un oficiāli stājās spēkā 1945. gada 24. oktobrī, kad tos ratificēja piecas lielvalstis – ASV, Lielbritānija, PSRS, Ķīna un Francija – kā arī lielākā daļa citu dalībvalstu. Šis datums šodien tiek atzīmēts kā Apvienoto Nāciju diena.

## Ārējās saites
* Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu pilns teksts
* Full text of the United Nations Charter — ANO Statūtu teksts angļu valodā.
* Устав Организации Объединенных Наций  — Teksts krievu valodā
Walther P38

**Walther P38** ir 9 mm pistole, ko lietoja Vērmahta virsnieki un apakšvirsnieki Otrā pasaules kara beigās. Tā aizstāja izmaksu ziņā dārgo Luger P08. 
P38 tika ieviesta 1938. gadā un tika ražota gandrīz līdz kara beigām. 

Pēc kara pistoles ražošana tika turpināta Rietumvācijā 1958. gadā ar nosaukumu "Pistol 1" (P1) Rietumvācijas policijas un Bundesvēra vajadzībām. 

P38 bija pirmā slēgtā aizslēga pistole ar dubultdarbības gaili. Tas ļāva šāvējam ieroci nēsāt pielādētu ar nolaistu belzni un tad nospiest gaili, lai izšautu pirmo šāvienu. Šis uzlabojums tiek izmantots daudzās mūsdienu pistolēs.

## Saites
* Walther pistoles 
* Modernie šaujamieroči un munīcija 
* Pistoles 1 (P1) daļas 
* Walther P38 skaidrojums - Lejupielādējamā veidā  autors Gerards HENROTINS (H&L Publishing - HLebooks.com 2005)
Kišiņeva

**Kišiņeva** () ir Moldovas galvaspilsēta. Tā ir lielākā Moldovas pilsēta, kas ģeogrāfiski atrodas valsts centrā, Bikas upes krastos. Kišiņevā atrodas valsts ekonomikas un kultūras centrs. Kišiņevai Moldovas valstī ir īpašs status, jo tā ir municipalitāte, kurā ietverta pati Kišiņeva un 6 tuvākās pilsētas, kā arī 25 mazākus apdzīvotos punktus, kas ir apvienoti 13 komūnās. Kišiņeva pirmo reizi vēstures avotos ir pieminēta 1436. gadā, bet pilsētas statusu tā ieguvusi 1818. gadā, neilgi pēc iekļaušanās Krievijas Impērijā. Municipalitātes statusu Kišiņeva ieguva 1995. gadā. Pilsētas iedzīvotāju skaits 2008. gadā bija apmēram 800 tūkstoši cilvēku.

## Vēsture
Radusies 15. gadsimtā kā ciematiņš pie klostera. Vēl 19. gadsimta sākumā tajā dzīvoja ap 7000 iedzīvotāju. 1812. gadā, kad Besarābiju sev pievienoja Krievijas Impērija, Kišiņeva tika izvēlēta par tās centru. Krievu-turku kara laikā Kišiņeva bija galvenā krievu armijas bāze iebrukumam Turcijā. 19. gadsimta beigās pilsētā apmetās ebreji, 1900. gadā viņi sastādīja 43% no pilsētas iedzīvotājiem.

Starp abiem pasaules kariem Kišiņeva bija Rumānijas sastāvā. Pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Kišiņeva 1940. gadā tika iekļauta PSRS, pēc Otrā pasaules kara Kišiņeva kļuva par Moldāvijas PSR galvaspilsētu, bet no 1991. gada 27. augusta tā ir Moldovas galvaspilsēta.

## Cilvēki
Kišiņevā dzimuši:
* Marija Cebotari (*Maria Cebotari*) (1910-1949) - austriešu operdziedātāja
* Viljams Frīdmans (*William F. Friedman*) (1891-1969) - ASV kriptologs, japāņu PURPLE koda atšifrētājs
* Luiss Mailstouns (*Lewis Milestone*) (1895-1980) - ASV kinorežisors (Rietumu frontē bez pārmaiņām, *All Quiet on the Western Front*, 1930)
* Aleksejs Ščusevs (*Алексей Викторович Щусев*) (1873-1949) - arhitekts (Ļeņina mauzolejs Maskavā, 1930)

## Galerija

Attēls:Moldova-chisineu-war-memorial-site.jpg|*Mūžība* Otrajā pasaules karā kritušo memoriāls.
Attēls:MD.C.C - White Night Ride - aug 2013 (9475759248).jpg|Dākijas bulvāris 
Attēls:Кишинёв. Железнодорожный вокзал..JPG|Kišiņevas centrālā dzelzceļa stacija
Attēls:ChisinauAeroport.jpg|Kišiņevas starptautiskā lidosta


## Atsauces

## Ārējās saites
Austrumāfrikas lūzumzona

**Austrumāfrikas lūzumzona** jeb **Lielā Rifta ieleja** ir tektoniskā lūzuma zona Austrumāfrikā un Dienvidrietumāzijā, lielākā Zemes garozas lauzumu un grābenu sistēma Pasaulē. Stiepjas vairāk kā 6500 km garumā Austrumāfrikā no Zambezi upes lejteces dienvidos līdz Sarkanajai jūrai ziemeļos un turpinās gar Vidusjūras piekrasti līdz Taura kalniem. Tiek uzskatīts, ka dažu miljonu gadu laikā Austrumāfrika šajā vietā atšķelsies no pārējā kontinenta.

## Izveidošanās
thumb|300px|right|Attālinoties divām tektoniskajām plātnēm (rozā bultiņas) veidojas lūzuma zona, kuras vidusdaļa slīd uz leju, kamēr malas ceļas uz augšu. Tektoniskās aktivitātes radītajās plaisās izveidojas vulkāni
Austrumāfrikas lūzumzona sākusi veidoties apmēram pirms 20—15 miljoniem gadu, attālinoties Āfrikas un Arābijas plātnēm. Plātnēm attālinoties, zeme ielejas vidusdaļā slīd uz leju, kamēr ielejas malas ceļas uz augšu. Rezultātā izveidojusies apmēram 5000 kilometru gara ieleja, kura vietām ir vairāk nekā 1000 metru dziļa un 45—100 kilometru plata. Lūzumzonas malās izvietojušies gandrīz visi Āfrikas vulkāni: Kilimandžaro, Kenijas kalns, Elgons. Zona seismiska.

## Atsauces

## Ārējās saites
Džeimss Preskots Džouls

**Džeimss Preskots Džouls** (,  — ) bija angļu fiziķis, Londonas Karaliskās biedrības loceklis (1850).

Džouls pētīja siltuma dabu un atklāja tās saistību ar mehānisko darbu (1842-1847), kam bija liela nozīme enerģijas nezūdamības teorijas attīstībā. Džouls noteica arī siltuma mehānisko ekvivalentu (1843) un elektriskās strāvas izdalītā siltuma daudzumu (Džoula—Lenca likums, 1841).

Viņš gribēja noteikt sakarību starp mehānisko darbu un siltumu, kas radies uz darba rēķina. Zinātniski izsakoties bija jāatrod darba un siltuma ekvivalents. Džouls pirmos rezultātus ieguva 1843. gadā. Tas bija vienu gadu pēc tam, kad Juliuss fon Maiers (*Julius Robert von Mayer*) publicēja savus apsvērumus par dzīvā spēka nezūdamību. Jāteic, ka gandrīz visu 19. gadsimtu fizikas zinātnē tika jaukti jēdzieni spēks un enerģija, pareizāk sakot, jēdziens enerģija vēl nemaz nebija ieviests. Tās vietā runāja par spēku. Tas apliecina, ka ķermeņu mijiedarbībā, ko tagad saprot kā enerģijas pāreju darba procesā no viena ķermeņa uz otru, patiešām spēks un enerģija ir cieši saistīti. Kalorimetrā, kura iekšējam traukam ar apkārtējo gaisu siltumapmaiņa ir niecīga, ierīkota ass ar sānu lāpstiņām. Kalorimetrā ieliets zināms ūdens daudzums. Lāpstiņas griežoties rada ūdenī berzi, tāpēc ūdens sasilst. Lai ass varētu griezties, tās augšējai daļai uzlikts koka cilindrs, ap kuru aptītas divas auklas. Tās pārmestas diviem nekustīgiem trīšiem. Abu auklu brīvajos galos piekārti atvari. Atsvariem slīdot uz leju, sāk griezties cilindrs un ass ar lāpstiņām. Zinot augstumu, no kura noslīd atsvari, un šo atsvaru masu, var aprēķināt smaguma spēka pastrādāto darbu. Savukārt zinot kalorimetra ielietā ūdens masu un tā temperatūras izmaiņu, var aprēķināt ūdenim pievadīto siltuma daudzumu. Ja Džoula eksperimentu veiktu mūsdienās, tad ar abu lielumu vienībām grūtību nebūtu. Katram zināms, ka gan darbam, gan jebkurai enerģijas formai, arī siltumam ir viena un tā pati vienība — džouls. Džoula eksperimenti siltuma mehāniskā ekvivalenta noteikšanā turpinājās vairākus gadus. Iemesls tam bija vēlēšanās iegūt aizvien precīzākus rezultātus. Džoula darbība un rezultātu publikācijas pamatoti ļāva viņu uzskatīt par enerģijas nezūdamības un pārvēršanās likuma atklājēju. Taču prioritāte tomēr piederēja Maieram.

Viņa vārdā nosaukta SI darba mērvienība džouls.

## Ārējās saites
Muļķu kuģis

**«Muļķu kuģis»** (apm. 1490—1500; precīzs uzgleznošanas laiks nav zināms) ir Hieronīma Bosa glezna. Tās pamatā ir sena alegorija, kurā pasaule attēlota kā kuģis bez mērķa, bet cilvēki tajā — ārprātīgie, kuri nezina un kuriem vienalga, kur paši dodas, un kuri iznieko savu dzīvi, nododamies pasaulīgajiem priekiem. 

Gleznai ir ārkārtīgi spēcīga simbolika. Cilvēki kuģī (kas simbolizē visu cilvēci) ir gan garīdzniecības, gan laicīgās sabiedrības pārstāvji. Viens no cilvēkiem sēž uz sapuvuša zara, kas simbolizē baudu īslaicīgumu; koka galā atrodas pūce, kas ir cilvēces akluma, kā arī ķecerības simbols. Lauta un ķirši simbolizē jutekliskos priekus (dzirdi un garšu), ceptais putns — negausību. Par erotiskiem simboliem uzskatāma mūka un mūķenes dziedāšana kopā, lauta, kailie cilvēki ūdenī.

Glezna «Muļķu kuģis» sākotnēji bija triptiha daļa. Pārējās divas daļas ir «Alegorija par negausību» (atrodas Jeila Universitātes mākslas galerijā) un «Nāve un skopulis» (atrodas Nacionālajā Mākslas galerijā Vašingtonā).

## Ārējās saites
HK 23

**HK 23** - Vācijas kompānijas Heckler & Koch vieglais ložmetējs, kas balstīts uz G3 konstrukcijas, bet ar 5,56 mm kalibru.
Tas radās no oriģinālā HK 21, kas gan vairs netiek ražots. Savukārt HK 23 pēcteči ir HK 23e un HK 73. Oficiāli tas tika izlaists 1972. gadā. Tas ir galveno uzdevumu ložmetējs, kura galvenā funkcija ir cīņa pret kājniekiem.

## Parametri

* Tips: Vieglais ložmetējs
* Ražotājvalsts: Vācija
* Gads: 1972
* Kalibrs: 5,56 mm
* Masa (tukšs): 8,3 kg
* Munīcija: 5,56 x 45 mm NATO (.223 Rem)
* Padeve: 100 ložu patronlente
* Uguns temps: 800 šāviņi/min (var būt tēmēts, kontrolēts vairāku ložu vai mežonīgs)
* Efektīvais attālums: 400 m

## Raksturojums

Faktiski HK 23 ir no patronlentes barojama HK 13 versija. Šis ierocis ir viens no iecienītākajiem HK produktiem. Tam ir labs munīcijas padeves mehānisms — tas lieto aizslēga galvas aizmugurējās kustības palēnināšanu (tāda pati sistēma ir ložmetējam HK 21; šai sistēmai ir maz kopīga ar MG-42, kā citreiz mēdz uzskatīt). Augsti novērtētas ir arī HK 23 detaļas — tās ir iespējams uzstādīt HK 21 ložmetējam, tomēr HK 21 nav iespējams pārveidot par HK 23. Tas var lietot arī tās pašas detaļas, ko šī triecienšautene HK G3.

## Izmantošana

Savas labās slavas dēļ HK 23 tiek lietots daudzviet. Piemēram, tas tiek izmantots kā galveno uzdevumu ložmetējs Vācijas *E.B.S.I.S.* spēkos. Tas ir *SAW*(*squad automatic weapon*) ierocis — policijas automātiskais ierocis (to parasti iesaka kā vienu no variantiem, ko lietot policijas spēkiem). Ložmetēja izplatība ir visai ierobežota — to piedāvā tādas firmas kā, piemēram, *Heavy Metal Armory*. Tas tiek lietots arī Portugālē. HK 23 labi der teritorijās ar lielu aizsegu. Tam var uzstādīt tēmēkli, liela priekšrocība ir arī vieglā munīcija (5,56 mm), tā atļauj pārnēsāt lielāku tās daudzumu. Kaut gan tas ir samērā nesens ierocis, ir uzskats, ka HK 23 ir laiks aizvietot ar jaunākas paaudzes modeļiem.
Pasaulīgo baudu dārzs

**"Pasaulīgo baudu dārzs"** jeb **"Pasaulīgo prieku dārzs"** (apm. 1500.-1510. g.; precīzs uzgleznošanas laiks nav zināms) ir Hieronīma Bosa triptihs, viens no viņa visslavenākajiem darbiem. 
thumb|200px|left|Triptihs aizvērtā veidā
Aizvērtā veidā triptihs veido gleznu, kurā attēlota zeme trešajā radīšanas dienā. Lietotas pelēcīgas, tumšas krāsas. Zeme ir ietvērta slēgtā stikla lodē, kas simbolizē cilveku pasaules trauslumu un īslaicīgumu.

Atvērtā veidā triptihā no kreisās puses uz labo attēlota paradīze, laicīgā pasaule un elle. triptihs veidots košās, kontrastainās krāsās. Ēdenes dārzā attēloti Ādams un Ieva, ko grasās salaulāt Kristus, dažādi īsti (žirafe, zilonis) un fantastiski (vienradzis) dzīvnieki, arī laba un ļauna atzīšanas koks. Virs Kristus gleznā attēlots dzīvības avots.

Centrālajā panelī attēloti kaili dažādu rasu vīrieši un sievietes (nav attēloti bērni un vecāki cilvēki), kas saskaņā ar gleznas spēcīgo simboliku nododas dažādām pasaulīgām baudām. Centrā redzama ūdenskrātuve, kurā peldas sievietes, savukārt tai apkārt riņķī dažādu dzīvnieku mugurās dodas vīrieši. Lielā skaitā attēloti milzu putni un dažādi augļi.

Labējā panelī attēlota elle. Priekšplānā redzami cilvēki, kas tiek sodīti par septiņiem nāves grēkiem (piemēram, sieviete, kas cietusi no lepnības grēka, nolemta mūžīgi raudzīties savā atspulgā, kas redzams uz dēmona pēcpuses). Daudzi priekšmeti šeit, tāpat kā centrālajā panelī, redzami palielināti — piemēram, cilvēks ir piestiprināts lautas grifam, cits savukārt sapinies arfas stīgās; cilvēks uz milzīgas slidas pa plānu ledu slīd tieši uz vietu, kur kāds cits jau ielūzis; milzīgs trusis nomedījis cilvēku u.tml. Centrā redzams t.s. "koka cilvēks" ar izdobtu olas formas torsu. Uz viņa galvas atrodas plāksne, kur dēmoni dejo ap dūdām, savukārt viņa ķermenī ierīkota taverna. Ievērības cienīgs ir arī dēmons ar putna galvu, kas sēž augstā krēslā un rij grēcinieku dvēseles. Tiek sodīts miesaskāres grēks (cūka mūķenes tērpā cenšas pierunāt kādu vīru parakstīt kādu dokumentu, arī visi mūzikas instrumenti saistīti ar erotisku simboliku).

## Triptihs atvērtā veidā
Pāns (mitoloģija)

**Pāns** sengrieķu mitoloģijā ir dieva Hermeja un nimfas Driopes dēls, ganāmpulku, mežu un lauku dievs. Ir zemes stihisko auglību demons. Pie Pāna piedzimšanas viņa māte nobijās viņa izskata dēļ un pameta bērnu. Hermejs viņu aiznesa uz Olimpu. Pāns kopā ar satīriem un silēniem ir dieva Dionīsa pavadoņu vidū.Pāns bija ar āža ragiem un nagiem un asti kā kazai.

## Ārējās saites
Svētā Antonija kārdināšana (Bosa triptihs)

**"Svētā Antonija kārdināšana"** (1505/06) ir Hieronīma Bosa triptihs. Svētais Antonijs bija kristiešu svētais un vientuļnieks. Pēc vecāku nāves viņš izdalīja savu mantību nabagajiem un devās Ēģiptes tuksnesī, kur pavadīja daudzus gadus. Askētiskās dzīves dēļ viņam, tāpat kā citiem vientuļniekiem, rādījušās halucinācijas, un mākslā "kārdināšana" parādās divējādi — dēmonu un erotisku vīziju veidā.

Triptiha kreisajā panelī attēlota fiziska sodīšana, centrālajā panelī — melnā mesa, bet labējā panelī — jutekliskie kārdinājumi. 

Triptiha ārējos paneļos attēlotas vēl divas ainas — Kristus apcietināšana Ģetzemanes dārzā un Kristus, kurš nes krustu.

Uzskata, ka triptihs sākotnēji varētu būt atradies Eskoriālā. Starp 1523.-1545. gadu to iegādājies Damiano de Goešs (*Damiano de Goes*), portugāļu gleznotājs. Patlaban darbs atrodas Nacionālajā Senās mākslas muzejā (*Museu Nacional de Arte Antiga*) Lisabonā.

## Triptihs atvērtā veidā

## Ārējās saites
Kristus nes krustu

**"Kristus nes krustu"** (1515/16) ir Hieronīma Bosa glezna. Tai ir savam laikam neraksturīga kompozīcija — kompozicionāli glezna sastāv no tuvplānā attēlotām sejām. Gleznas centrā attēlots Kristus, kurš nes krustu (krustam ir T veida forma, tāpat kā citos Bosa darbos). Pretstatīts labais un ļaunais — mierīgā Kristus seja centrā un to ieskaujošās saviebtās vīriešu sejas, kas pauž ļaunumu un muļķību. Gleznā redzama arī Svētā Veronika, kurai rokās ir audums ar Kristus attēlu.

Bosa īstenotajam seju gleznojumam šajā darbā bija liela ietekme uz karikatūru zīmēšanas attīstību.

## Ārējās saites
Rīgas lietpratēju klubs

**Rīgas lietpratēju klubs** ir intelektuālo sporta spēļu klubs Rīgā, tā organizētājs ir biedrība "Intellect".

## Vēsture
Klubs darbojas kopš 2002. gada, rīkojot Rīgas čempionātu sporta spēlē "Kas? Kur? Kad?" — 12 spēles gadā. Tas piedalās arī Latvijas un starptautiskajos turnīros. Kluba priekšsēdētājs kopš dibināšanas brīža ir Konstantīns Čekušins. Sacensības parasti notiek izglītības iestādēs.
2005. gadā klubs uzsāka rīkot arī "Brain-ring" turnīrus.
2006. gadā klubs rīkoja starptautisko sinhrono turnīru "Baltijas krasts".

2006. gada sākumā klubā piedalās apmēram 30 komandas (normāls sastāvs — 6—7 cilvēki, vienlaikus spēlēt var ne vairāk kā 6). Stiprāko vidū ir arī komanda *KID*, kas palīdz rīkot arī skolēnu intelektuālās spēles.

2006. gada februārī klubu () uzņēma starptautiskajā "Что? Где? Когда?" klubu asociācijā.

## Kluba čempionātu uzvarētāji
**"Kas? Kur? Kad?"**

* 2002 — **I** — *Deja Vu*
* 2003 — **I** — *Equal*, **II** — *TGDNSKY KOHb, *'III** — KID''
* [[2004. gads|2004]] — **I** — ''Бронепоезд из Ромашково'', **II** — ''TGDNSKY KOHb'', **III** — ''KID''
* [[2005. gads|2005]] — **I** — ''Бронепоезд из Ромашково'', **II** — Глюки'', **III** — ''TGDNSKY KOHb''
* [[2006. gads|2006]] — **I** — ''Команда ЗнатоковЪ'', **II** — ''TGDNSKY KOHb'', **III** — ''Глюки''
* [[2007. gads|2007]] — **I** — ''Глюки'', **II** — ''TGDNSKY KOHb'', **III** — ''E=mc²''
* [[2008. gads|2008]] — **I** — ''TGDNSKY KOHb'', **II** — ''Глюки'', **III** — ''Команда ЗнатоковЪ''
* [[2009. gads|2009]] — **I** — ''TGDNSKY KOHb'', **II** — ''X-promt'', **III** — ''E=mc2''
* [[2010. gads|2010]] — **I** — ''АК-47'', **II** — ''TGDNSKY KOHb'', **III** — ''E=mc2''
* [[2011. gads|2011]] — **I** — ''АК-47'', **II** — ''Команда ЗнатоковЪ'', **III** — ''Rietumu''

**"Brain-ring"**

* [[2005. gads|2005]]/[[2006. gads|2006]] — **I** — ''Глюки'', **II** — ''Штаб.lv'', **III** — ''E=mc²''
* [[2007. gads|2007]] — **I** — ''Напалм'', **II** — ''Штаб.lv'', **III** — ''E=mc²''
* [[2007. gads|2007]]/[[2008. gads|2008]] — **I** — ''Штаб.lv'', **II** — ''E=mc²''

== Latvijas čempionātu uzvarētāji ==
* [[2004. gads|2004]] — **II** — ''Napalm'', **III** — ''Потому что гладиолус!''
* [[2005. gads|2005]] — **II** — ''TGDNSKY KOHb'', **III** — ''Бронепоезд из Ромашково''
* [[2006. gads|2006]] — **III** — ''Бронепоезд из Ромашково''
* [[2007. gads|2007]] — **I** — ''Глюки'', **II** — ''[[Команда ЗнатоковЪ]]'', **III** — ''Napalm''
* [[2008. gads|2008]] — **I** — ''TGDNSKY KOHb'', **II** — ''Глюки'', **III** — ''E=mc²''
* [[2009. gads|2009]] — **I** — ''TGDNSKY KOHb'', **II** — ''Total'', **III** — ''Napalm''
* [[2010. gads|2010]] — **I** — ''Глюки'', **II** — ''AK-47'', **III** — ''[[Команда ЗнатоковЪ]]''
* [[2011. gads|2011]] — **II** — ''TGDNSKY KOHb'', **III*' — *Ниша''

## Ārējās saites
* Rīgas Lietpratēju klubs
* Skolēnu intelektuālas spēles 
* Raksts par klubu, krieviski
* Raksts par klubu kā neformālās izglītības iestādi, latviski
Manila

**Manila** (, ; ) ir pilsēta Filipīnās, faktiskā valsts galvaspilsēta. Tā ir viena no 16 pilsētām, kas veido Manilas konurbāciju. Manila atrodas Filipīnu ziemeļdaļā Lusonas salā pie Dienvidķīnas jūras Manilas līča.

Manilas konurbācija sastāv no 16 atsevišķām pilsētām un vienas municipalitātes. Lielākā no šīm pilsētām ir Kesonsitija. Pati Manilas pilsēta ir otra lielākā. Kaut arī pēc konstitūcijas tieši Manilas pilsēta (šaurā nozīmē) ir Filipīnu galvaspilsēta, valsts pārvaldes orgāni atrodas dažādās konurbācijas pilsētās.

Lielākā daļa no Manilas iedzīvotājiem ir tagali.

## Vēsture
Pilsētu dibinājuši spāņu konkistadori 1571. gada 24. jūnijā tagalu apmetnes vietā kā spāņu koloniālās administrācijas centru. 1898. gadā Manilu okupēja Amerikas Savienotās Valstis. Otrā pasaules kara laikā Manila bija japāņu okupācijā (1942—1945). Kopš 1946. gada — neatkarīgo Filipīnu galvaspilsēta. 1976. gadā tika nodibināta Lielās Manilas administrācija, apvienojot 16 atsevišķas pilsētas.

## Ģeogrāfija
Manila atrodas Manilas līča austrumu krastā, kas ir Lusonas salas rietumos. Pilsēta ir aptuveni 1300 km attālumā no Āzijas kontinentālās daļas. Manilu uz pusēm dala Pasigas upe. Gandrīz visa pilsēta atrodas uz Pasigas upes sanesu nogulumiem, kas uzkrājušies gadsimtiem ilgi, kā arī uz teritorijas, kas ir mākslīgi izbūvēta un atkarota no Manilas līča.

Pilsēta administratīvi ir sadalīta 897 barangajās, kas ir Filipīnu mazākā administratīvā vienība ar pašpārvaldi.

## Ievērojamas vietas
* *[[Ermita]]* — pilsētas naktsdzīves rajons;
* *[[Intramuros]]* — pilsētas vecākā daļa;
* *[[Malate]]* — cits naktsdzīves rajons;
* Risala parks (*Rizal Park*) — ievērojamākais Manilas parks.

## Cilvēki
Manilā dzimuši:
* Korasona Akino (1933—2009) — politiķe, Filipīnu prezidente (1986—1992)
* Hosē Nepomuceno (1893-1959) - filipīniešu kino pionieris, režisors.
* Liza Makuja-Elizalde (1964) - baleta prīma.
* Džordžs Flemings Deiviss (1911-1945) - ASV flotes virsnieks, Goda medaļas kavalieris.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kuprainais kalns

**"Kuprainais kalns"** () ir 2005. gada ASV un Kanādas kopražojuma romantiskā vesterna drāmas filma. Filmas režisors ir Ans Lī. Filma attēlo divu homoseksuālu kovboju emocionālās un seksuālās attiecības Amerikas Savienoto Valstu rietumos laika posmā no 1960. līdz 1980. gadam.

"Kuprainais kalns" ieguva Zelta lauvu Venēcijas kinofestivālā. Vēl filma dažādās nominācijās ir saņēmusi BAFTA kino balvu, Zelta globusa balvu, ASV Producentu ģildes balvu, Kritiķu izvēles kino balvu un Neatkarīgā gara balvu.

Filma tika nominēta astoņām Kinoakadēmijas balvām, kas bija lielākais nomināciju skaits vienai filmai 78. Kinoakadēmijas balvas ceremonijā, no kurām tā ieguva trīs: "Labākais režisors", "Labākais adaptētais scenārijs" un Labākā oriģinālmūzika. 2016. gada BBC 100 labāko 21. gadsimta filmu sarakstā "Kuprainais kalns" ierindojās 40. vietā.

## Sižets
"Kuprainais kalns" ir stāsts par diviem jauniem vīriešiem — Enisu del Maru (Hīts Ledžers) un Džeku Tvistu (Džeiks Jillenhols), kuri iemīlas viens otrā, ganot aitas Kuprainajā Kalnā, Vaiomingā. Filma attēlo viņu sarežģītās attiecības nākamo divdesmit gadu laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Recenzija portālā filmas.lv
*
Gelzenkirhene

**Gelzenkirhene** () ir rūpnieciska pilsēta Vācijā, Ziemeļreinā-Vestfālenē. Atrodas Rūras konurbācijas ziemeļos.

20. gadsimta sākumā Gelzenkirhene, toreiz **Gelzenkirhene-Būra** (*Gelsenkirchen-Buer*), bija viena no svarīgākajām ogļu ieguves pilsētām Eiropā, tomēr 2000. gadā tika slēgta pēdējā šahta.

Mūsdienās šeit atrodas lielākā saules enerģijas spēkstacija Vācijā.

## Sports
Futbolā pazīstama kā kluba *[[Gelzenkirhenes "Schalke 04"|Schalke 04]]* mājvieta.
## Iedzīvotāji
### Ievērojamas personības
Gelzenkirhenē dzimuši vai dzīvojuši:
* Mesuts Ezils (vācu: Mesut Özil; 1988), bijušais turku izcelsmes Vācijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā

## Atsauces

## Ārējās saites