open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pārdabiskums

[thumb|"[Svētais Pēteris mēģina iet pa ūdeni" (1766), Fransuā Bušē glezna]]
**Pārdabiskums** ir parādību vai būtņu īpašība, kas nav pakļauta dabas likumiem.

Pārdabiskums ir attēlots folkloras un reliģiskos kontekstos, taču tas var būt arī kā skaidrojums laicīgajos kontekstos, piemēram, māņticībai vai ticībai paranormālām parādībām. Šo terminu attiecina uz nefiziskām būtnēm, piemēram, eņģeļiem, dēmoniem, dieviem un spokiem. Tas ietver arī apgalvotās spējas, ko iemieso vai nodrošina šīs būtnes, tostarp maģiju, psihokinēzi, levitāciju, gaišredzību un ekstrasensoro uztveri.

Naturālisma filozofija apgalvo, ka nekas neeksistē ārpus dabas pasaules, un tāpēc pārdabiskiem apgalvojumiem pieiet ar skepsi.

## Atsauces
Fandoms

[thumb|294x294px|[kosplejs|Kosplejere saģērbusies kā Ketnisa Everdīna *Montreal Comiccon* pasākumā, 2015. gada jūlijā]]
**Fandoms** (no ) jeb **fanu bāze** ir subkultūra, ko veido fani, kam raksturīga empātija un biedrošanās ar tiem, ar kuriem sakrīt intereses. Fani parasti interesējas pat par nelielām detaļām no viņu fanošanas objektiem un pavada ievērojamu sava laika un enerģijas daļu, izkopjot savas intereses, bieži vien sociālajos tīklos, tādējādi atšķirot fanus no tiem, kuriem tā ir tikai gadījuma interese.

Fandoms var attīstīties ap jebkuru cilvēku interešu vai darbības jomu. Fanu intereses temats var būt šauri definēts, fokusēts uz kādu atsevišķu slavenību vai aptvert veselus vaļaspriekus, žanrus vai modi. Lai gan mūsdienās šo terminu attiecina uz cilvēku grupām, kas aizraujas ar jebkuru tēmu, tomēr termina saknes meklējamas sporta fanos. *[[Merriam-Webster]]* vārdnīca šo termina lietojumu piefiksējusi jau 1903. gadā.

Daudzi fandomi pārklājas. Ir vairāki lieli pasākumi, kas rūpējas par atsevišķu fandomu interesēm, piemēram, filmām, komiksiem, anime, televīzijas šoviem, kosplejiem un iespēju pirkt un pārdot saistītās preces. Ikgadējie pasākumi, piemēram, *[[Comic Con International]]*, *[[Wondercon]]*, *[[Dragon Con]]* un *[[New York Comic Con]]*, ir daži no pazīstamākajiem un apmeklētākajiem pasākumiem, kas rūpējas par fandomu pārklāšanos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jānis Ostrovs

**Jānis Ostrovs** (1896—1966) bija latviešu strēlnieks, vēlāk Latvijas PSR sabiedriskais darbinieks, padomju nomenklatūras loceklis. Latvijas PSR ārlietu ministrs (1950—1959).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1896. gada 24. septembrī Lejasciema pagastā Pētera Ostrova ģimenē. Kā latviešu strēlnieks piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās, 1917. gadā iesaistījās Latvijas sociāldemokrātijas organizācijā, pēc 1919. gada bija sarkano partizānu komandieris Vidzemes mežos, darbojās Latvijas Komunistiskās partijas (LKP) Ārzemju birojā (1920—1922). Vēlāk dzīvoja Krievijas PFSR, bija čekas darbinieks, mācījās Rietumtautu komunistiskajā universitātē Maskavā (1923—1925), bija šīs universitātes docētājs (1925—1936). Otrā pasaules kara laikā bija Taškentas augstskolu docētājs. 

1944. gadā atgriezās Latvijā, bija LKP CK nodaļas vadītāja vietnieks (1944—1945), LKP Rīgas pilsētas sekretārs (1947—1948).
1947. gadā Ostrovu iecēla par LPSR Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieku (1947—1953), 1950. gadā arī par Latvijas PSR Ārlietu ministru (1950—1959) un Kultūras ministru (1953—1958).
Miris 1966. gada 7. septembrī Rīgā.

## Atsauces
Dons Badžs

**Džons Donalds Badžs** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu tenisists, pirmais *Grand Slam* uzvarētājs tenisa vēsturē (1938), četrpadsmitkārtējs *Grand Slam* turnīru uzvarētājs vienspēļu, vīriešu dubultspēļu un jaukto dubultspēļu sacensībās, divkārtējs Deivisa kausa ieguvējs ASV izlasē (1937, 1938), vairākkārtējs "profesionālo Grand Slam" turnīru (Vimbldonas, ASV un Francijas profesionālais čempionāts) uzvarētājs vienspēlēs un dubultspēlēs (1939—1953). Starptautiskās tenisa slavas zāles biedrs kopš 1964. gada.

## Karjeras statistika

### Grand Slam fināli
#### Vienspēles: 7 (6—1)

#### Dubultspēles: 2 (4—3)

### Pro Slam fināli

#### Vienspēles: 8 (4—4)

### Sasniegtā kārta Grand Slam turnīros

## Atsauces

## Ārējās saites
Alamo forts

**Alamo forts** (), ko angliski parasti sauc vienkārši par **Alamo**, sākotnēji bija pazīstams kā **Sanantonio misija** (), ir vēsturisks katoļu misijas un cietokšņa komplekss, ko 18. gadsimtā dibināja misionāri tagadējā Sanantonio apgabalā, Teksasas štatā, Amerikas Savienotajās Valstīs. Tā bija vieta, kur 1836. gadā notika Alamo kauja, kur gāja bojā leģendāri amerikāņu tautas varoņi Džeimss Bovijs un Deivijs Krokets. Mūsdienās tas ir muzejs *Alamo Plaza* vēsturiskajā rajonā un ir daļa no Sanantonio misijas pasaules mantojuma vietas.

Sanantonio de Valero bija viena no agrīnajām spāņu katoliskajām misijām Teksasā, kas tika uzcelta vietējo indiāņu asimilācijai pēc viņu pāriešanas kristietībā. Misija tika sekularizēta 1793. gadā un pēc tam pamesta. Desmit gadus vēlāk tā kļuva par cietoksni, kurā bāzējās spāņu jātnieku milicijas vienība, no kuras, iespējams, nācis misijas vēlākais nosaukums Alamo. Teksasas revolūcijas laikā meksikāņu ģenerālis Martīns Perfekto de Koss atdeva fortu teksasiešu armijai 1835. gada decembrī pēc Beksāras aplenkuma. Salīdzinoši neliels skaits teksasiešu karavīru pēc tam vairākus mēnešus atradās fortā. Aizstāvjus iznīcināja Alamo kaujā 1836. gada 6. martā, kad fortu ieņēma meksikāņu armija. Kad pēc vairākiem mēnešiem Meksikas armija atkāpās no Teksasas, viņi izpostīja Alamo fortu.

## Ārējās saites
* Alamo (angliski)
* Daughters of the Republic of Texas: Welcome to the Alamo

## Atsauces
Ginkgolepis tenericostatus

***Ginkgolepis tenericostatus*** ir heirakantīdu akantodu suga. Tās pārstāvji dzīvoja vidusdevonā, živetas laikmetā (Burtnieku svīta). Sugu pirmo reizi aprakstīja Darja Pinakina un Tiju Mersa 2018. gadā. Nosaukums *Ginkgolepis tenericostatus* nozīmē maigo ribu (no latīņu *tener* – mīksts, maigs un *costa* – riba, dzīsla, no maigiem apaļīgiem ķīļiem ar ļoti smalku priekšējo valnīšu zarojumu zvīņas ornamentējumā) ginkolepis. Holotips ir ginkolepja zvīņa, kas tika atrasta atsegumā Hallistes upes krastā pie Karksi-Nuijas pilsētas. Šīm zivīm ir zināmas tikai zvīņas. Veseli ķermeņi nav atrasti. Suga bija izplatīta Igaunijā (Hallistes upes krastos pie Karksi-Nuijas) un Krievijā, Ļeņingradas apgabalā (pie Novinkas).

## Apraksts
Zivis bija klātas ar divu morfoloģisku tipu zvīņām. Vienas (vainaga garums 0,3–0,4 mm, platums 0,2–0,3 mm) ar ļoti šauriem sānu izaugumiem gar vainaga aizmugurējām sānu malām vai arī bez tiem. Otras (vainaga garums līdz 0,2 mm, platums līdz 0,3 mm) ar platiem sānu izaugumiem. Zvīņas vainaga ornamentējumu veido līdz desmit zemiem, tieviem valnīšiem ar noapaļotiem ķīļiem un ar maigu smalkāku valnīšu zarojumu, kas labi izceļas uz pirmā morfoloģiskā tipa sīkajām zvīņām. Ķīļi ir īsāki galotnes mediālajā daļā un garāki malās. Garākajiem sānu ķīļiem ir tendence saplūst vainaga aizmugurējā stūrī. Nedaudz izteiktāks vagu veida ieliekums bieži var būt vainaga priekšējā mediālajā daļā. Pamatnē bieži vien ir smalku, izlocītu un zarojošu kanālu tīkls.

## Atsauces
Hasela šaurums

**Hasela šaurums** () ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā starp Amunda Ringnesa salu austrumos un Elefa Ringnesa salu rietumos. Savieno Pīrija šaurumu ziemeļos ar bezvārda akvatoriju rietumos no Norvīdžena līča. Šaurumu atklāja Oto Sverdrupa ekspedīcija 1900.—1901. gadā. Nosaukts par godu norvēģu polārpētniekam, Sverdrupa un Rūela Amundsena ekspedīciju dalībnieka Sverres Hasela (*Sverre Hassel*) vārdā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Andrejs Elvihs

**Andrejs Elvihs** (1910—1975) bija Latvijas PSR sabiedriskais darbinieks, padomju nomenklatūras loceklis. Latvijas PSR izglītības ministrs (1962—1969), Latvijas PSR ārlietu ministrs (1962—1967).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1910. gadā Kozuļinas ciemā Toboļskas guberņā (tagad Omskas apgabala Krutinkas rajonā).
1930. gadā kļuva par ciema padomes sekretāru, mācījās Omskas Pedagoģiskajā institūtā, 1932. gadā kļuva par PSKP biedru un mācījās Omskas partijas skolā.
 
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Elvihu nosūtīja uz okupēto Latviju, kur viņš darbojās propagandas jomā. Pēc 1950. gada Elvihs strādāja par Rīgas Medicīnas institūta Marksisma-ļeņinisma katedras vadītāju, LKP CK Republikāniskās partijas skolas direktoru un Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūta rektoru.
1962. gadā Elvihu iecēla par Latvijas PSR izglītības ministru un par LPSR ārlietu ministru, no 1967. līdz 1969. gadam pildīja vienīgi izglītības ministra amatu. 1963. gada 18. oktobrī ārlietu ministrs A. Elvihs nosūtīja vēstuli PSRS vēstniekam Kanādā Ivanam Spicko, aicinot pievērst uzmanību darbam ar «latviešu pārvietotajām personām šajā valstī», vienlaikus izsakot gatavību sniegt visu iespējamo atbalstu.
1969. gadā viņu iecēla par LKP CK Partijas vēstures institūta direktoru.

Miris 1975. gada 29. novembrī.

## Atsauces
Kā nozagt miljonu

**"Kā nozagt miljonu"** () ir 1966. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors ir Viljams Vailers. Filmā galvenās lomas atveido Odrija Hepbērna, Pīters O'Tūls, Īlaijs Volahs, Hjū Grifits un Šarls Bojērs.

Filmas darbība norisinās Parīzē un tā stāsta par mākslas viltotāja meitu, kura sadarbojas ar laupītāju, lai nozagtu vienu no sava tēva viltojumiem un nosargātu viņu noslēpumu.

"Kā nozagt miljonu" pirmizrāde notika . Lai gan filmas darbība notiek Francijā, visi varoņi runā angļu valodā. Hepbērnas apģērbus izstrādāja luksusa zīmols *[[Givenchy]]*. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai "Kā nozagt miljonu" ir 100% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Huculi

thumb|Huculi 1935. gadā tautastērpos
**Huculi** () jeb **guculi** () ir ukraiņu etniskā grupa, kas apdzīvo Ukrainas un Rumānijas pierobežu. Nosaukums pirmo reizi minēts 1816. gadā, kā apkārtējo iedzīvotāju izmantots vārds. Iespējamo huculu izcelsmi saista ar baltajiem horvātiem vai uličiem.

Huculi runā rietumukraiņu dialektā, ko ietekmējuši kaimiņos dzīvojošo lemku un bojku dialekti. Huculu tradicionālā nodarbe bija mežu ciršana, lopkopība un aitkopība.

Saskaņā ar 2001. gadā veiktās pirmās Ukrainas tautas skaitīšanas datiem 21 400 Ukrainas iedzīvotāji sevi uzskatīja par huculiem. Kopumā, pēc aptuvenām aplēsēm, Ukrainā, Rumānijā un citās valstīs dzīvo aptuveni 170 tūkstoši huculu.

Reliģija — kristietība, precīzāk grieķu katoļticība vai pareizticība.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ārons Pols

**Ārons Pols Stērtevants** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, labāk zināms pēc Džeses Pinkmena lomas AMC televīzijas seriālā "Pārkāpt robežu" (2008—2013), par ko viņš saņēmis vairākas balvas, tajā skaitā arī Kritiķu izvēles televīzijas balvu (2014), ''Satellite'' balvu (2013) un trīs ''Primetime Emmy'' balvas, kas viņu padara par vienu no diviem aktierim, kas ieguvuši šo balvu trīs reizes (2010, 2012, 2014), kopš kategorijas ir sadalītas komēdijā un drāmā. Sākot no seriāla otrās sezonas, Polu šai balvai nominēja katru gadu, kopsummā piecas reizes (no 2009. līdz 2014. gadam). Vēl par šo lomu viņš saņēmis trīs Saturna balvas (2009, 2011, 2013), vairāk kā jebkurš cits aktieris kategorijā "Labākais aktieris orā plāna lomā televīzijā". Sešus gadus pēc seriāla noslēguma viņš atgriezās Džeses Pinkmena lomā 2019. gada *[[Netflix]]* filmā *[[El Camino: A Breaking Bad Movie]]*, izpelnoties kritiķu atzinību. Pēdējo reizi šo tēlu viņš atveidoja seriāla "Labāk zvaniet Solam" noslēdzošajā sezonā 2022. gadā.

Pols savu karjeru uzsāka dažādos mūzikas klipos, nelielās lomās televīzijā un kino. 2007. gadā viņš ieguva Skota Kvitmena lomu HBO seriālā *[[Big Love]]* (2006—2011), kam sekoja loma seriālā "Pārkāpjot robežu". Viņš piedalījies tādās filmās kā "Need For Speed: Ātruma slāpes" (*Need for Speed*, 2014), "" (*Exodus: Gods and Kings*, 2014), "Visuredzošā acs" (2015) un "Pusotrs spiegs" (2016). Vēl viņš ierunājis Todu Čavesu *Netflix* animācijas seriālā *[[BoJack Horseman]]* (2014—2020), kam bija arī izpildproducents, kā arī atveidojis Ediju Leinu *[[Hulu]]* seriālā *[[The Path]]* (2016—2018) un Kalebu Nikolsu HBO zinātniskās fantastikas serialā "Mežonīgo rietumu pasaule" (*Westworld*, 2020-pašlaik).

## Atsauces

## Ārējās saites
Kaktu iela (Liepāja)

**Kaktu iela** ir iela Liepājā, Vecliepājas apkaimē. Kaktu iela sākas krustojumā ar Matrožu ielu un beidzas krustojumā ar Laivinieku ielu. Ielas garums ir aptuveni 182 metri un to pilnībā sedz bruģis.

## Ielu savienojumi
Kaktu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Matrožu iela ("T" veida krustojums)
* Kalna iela ("T" veida krustojums)
* Loču iela ("T" veida krustojums)
* Laivinieku iela ("T" veida krustojums)

## Skatīt arī
* Vecliepāja
Kaļķu iela (Liepāja)

**Kaļķu iela** ir iela Liepājā, Vecliepājas apkaimē. Kaļķu iela sākas krustojumā ar Ganību ielu un beidzas krustojumā ar Rudbāržu ielu. Ielas garums ir aptuveni 500 metri. Posmu no Ganību ielas līdz Zirņu ielai ielu sedz asfalts, bet pārējo posmu grants. Ielas apbūve sastāv no savrupmājām.

## Ielu savienojumi
Kaļķu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Ganību iela
* Zirņu iela
* Ālandes iela
* Rudbāržu iela

## Skatīt arī
* Vecliepāja
Kornēliuss fon Luboveckis

**Kornēliuss fon Luboveckis** () bija austriešu vieglatlēts. Startējis 1900. gada Parīzes vasaras olimpiskajās spēlēs diska mešanas sacensībās.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kornēliuss fon Luboveckis (''Olympedia'' profils) 
* Kornēliuss fon Luboveckis (''Sports Reference'' profils)
Ogu ābele

**Ogu ābele** () ir vidēja lieluma rožu dzimtas koks. Tā ir salizturīga ābele, kas izplatīta Sibīrijā, Mongolijā, Ķīnā, Tālajos Austrumos, Korejas pussalā un Indijas subkontinentā. Pasaulē ziemcietīgākā ābeļu suga, Burjatijā iztur salnas līdz mīnus 56 grādiem. Bieži tiek audzēta kā dekoratīvs koks.

## Raksturojums
Ābelei ir smaržīgi, balti ziedi ar dzeltenām putekšņlapām. Apaļie augļi attīstās uz gara, stingra kāta. Sākumā augļi ir dzeltenzaļi, nogatavojoties saules pusē sārtojas. Koks mēdz būt līdz 15 metriem augsts un ir ļoti kupls, lapas ir līdz 8 cm garas un augļi ir 1—2 cm diametrā.

## Sastopamība
Suga ir sastopama Krievijā, Mongolijā, Ķīnā, Korejā, Butānā, Indijā un Nepālā, kur tā aug jauktos mežos kalnainās nogāzēs līdz 1500 m augstumā. Koks sastopams arī Japānā un ievests arī Eiropā un Ziemeļamerikā, kur tas savvaļā sastopams galvenokārt Lielo ezeru reģionā un ASV ziemeļaustrumos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ginkolepji

**Ginkolepji** (*Ginkgolepis*) ir heirakantīdu akantodu ģints. Šo ģinti izdalīja Darja Pinakina un Tiju Mersa 2018. gadā. Nosaukums *Ginkgolepis* nozīmē ginka zvīņa (no latīņu *ginkgo* – ginks un *lepis* – zvīņa, no zvīņas vainaga formas, kas atgādina divdaivu ginka lapu). Tās pārstāvji bija izplatīti vidusdevonā, no narvas līdz burtnieku svītai, Galvenajā devona laukā. Ja apstiprināsies, ka arī *Devononchus ketlerensis* (Lebedev & Lukševičs 2017) ir pieskaitāms ginkolepju ģintij, tad tās izplatība paplašinās līdz augšdevona famenai un Orlas apgabalam Krievijā. Šīm zivīm ir zināmas tikai zvīņas. Veseli ķermeņi nav atrasti. Ginkolepju ģints tipveida suga ir *[[Ginkgolepis tenericostatus]]*.

## Apraksts
Zivis bija klātas ar sīkām vai ļoti sīkām zvīņām. Zvīņas vainagam ir vēdekļveidīga vai rombiska forma. Priekšējā mala ieapaļa vai ieapaļi-stūraina. Aizmugurējā mala smaila, ar asu aizmugurējo stūri. Vainaga aizmugurējās sānu malas ieliektas. Ornamentējumu veido uz aizmuguri saplūstoši ķīļi. Lielākajām zvīņām ir divi asi ķīļi, kas stiepjas uz augšu no kakliņa savienojuma ar pamatu zvīņas sānu stūros un pagriežas horizontāli, kad sasniedz vainaga virspusi, veidojot apakšējos izaugumus gar vainaga aizmugurējām sanu malām. Kakliņš ir zems. Pamatne ļoti izliekta, ar uz priekšu nobīdītu virsotni. Zvīņas pieskaitāmas *Acanthodes* histoloģiskajam tipam (*sensu* Valiukevičius 1985). Asinsvadu kanāli ļoti tievi (diametrā salīdzināmi ar sīku zvīņu dentīna kanāliņiem). Vainagu veido durodentīns.

## Sistemātika
* ģints: ***Ginkgolepis*** Pinakhina et Märss, 2018
:* suga: *[[Ginkgolepis tenericostatus]]* Pinakhina et Märss, 2018
:* suga: *[[Ginkgolepis talimae]]* (Valiukevičius, 1985)
:* suga: *[[Ginkgolepis ketlerensis]]* (Lebedev & Lukševičs 2017)

## Atsauces
Mežābele

**Mežābele** () ir rožu dzimtas koks. Ilgu laiku tika uzskatīts, ka tā ir dārza ābeles priekštecis. Taču saskaņā ar DNS analīzi  noskaidrots, ka 2500 dārza ābeles šķirnes nāk no *[[Malus sieversii]]*. Tomēr cita DNS analīze parādīja, ka arī savvaļas mežābele sniegusi nozīmīgu ieguldījumu dārza ābeles izcelsmē.

## Raksturojums
Mežābeles koks ir ar blīvu, izplestu vainagu  un līkumainiem zariem. Pavasarī zied ar sārti baltiem ziediem. Īsvasas var būt ar ērkšķiem. Mazie zaļganie, retāk iesarkanie augļi parādās vasaras beigās. Koks mēdz būt līdz 10 metriem augsts, zari ir ērkšķaini, lapas ir kailas un līdz 8 centimetriem garas un augļi līdz 4 centimetriem diametrā.

## Sastopamība
Suga ir cēlusies no Vidusāzijas, apmēram no Kazahstānas teritorijas. Mūsdienās koks sastopams ir samērā reti, taču tas ir sastopams gandrīz visās Eiropas valstīs, kā arī Kaukāzā un Krievijas Eiropas daļā. Parasti, koki aug izkaisīti, atsevišķi vai nelielās grupās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kapsēdes iela

**Kapsēdes iela** ir iela Liepājā, Zaļās birzes apkaimē. Kapsēdes iela sākas krustojumā ar Grīzupes ielu un Slimnīcas ielu, bet beidzas pie Liepājas robežas virzienā uz Stirnām. Ielas garums ir aptuveni 1480 metri un to sedz gan asfalts, gan grants. Cauri ielai kursē 6A., 9A. un 12B. autobusu maršruts.

Kapsēdes ielā atrodas Liepājas biznesa centrs.

## Ielu savienojumi
Kapsēdes iela ir savienota ar šādām ielām:
* Grīzupes iela
* Slimnīcas iela
* Kalenieku iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Zaļā birze
Katedrāles iela (Liepāja)

**Katedrāles iela** ir iela Liepājā, Karostas apkaimē. Katedrāles iela sākas netālu no pieejas pie jūras un beidzas pie Liepājas Svētā Nikolaja pareizticīgo Jūras katedrāles. Ielas garums ir aptuveni 605 metri un to sedz gan bruģis, gan asfalts.

## Ielu savienojumi
Katedrāles iela ir savienota ar šādām ielām: 
* Ložmetējnieku iela
* Atmodas bulvāris
* Cēsu rotas iela

## Skatīt arī
* Karosta
Amerikas scenāristu ģildes balva

**Amerikas scenāristu ģildes balva** () ir ikgadējs apbalvojums, ko pasniedz Amerikas austrumu scenāristu ģilde un Amerikas rietumu scenāristu ģilde labākajiem kino, televīzijas un radio scenārijiem, kas sevī ietver gan daiļliteratūras, gan dokumentālās literatūras kategorijas. Balva pirmo reizi pasniegta 1949. gadā.

Kino kategorijām atbilst filmas, kas demonstrētas kinoteātros iepriekšējā kalendārā gada laikā. Televīzijas kategorijām atbilst seriāli, kas veidoti un pārraidīti laika posmā no 1. decembra līdz 30. novembrim neatkarīgi no tā, cik sēriju tika pārraidītas šajā laika periodā. Turklāt scenāriji jāizstrādā atbilstoši Amerikas scenāristu ģildes jurisdikcijai vai saskaņā ar koplīgumu Kanādā, Īrijā, Jaunzēlandē vai Apvienotajā Karalistē.

Katru gadu tiek pasniegtas arī divas dažādas mūža ieguldījuma balvas — viena par kinoscenāriju, otra par scenāriju televīzijai.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Amerikas scenāristu ģildes balvu saraksts 
* Amerikas austrumu scenāristu ģildes oficiālā tīmekļa vietne 
* Amerikas rietumu scenāristu ģildes oficiālā tīmekļa vietne
Kritiķu izvēles televīzijas balva

**Kritiķu izvēles televīzijas balva** () ir ikgadējs apbalvojums, ko pasniedz Kritiķu izvēles asociācija (*Critics Choice Association*, CCA), kas izveidota 2011. gadā. Pirmā ceremonija norisinājās  un to tiešraidē straumēja vietnē *[[VH1]].com*. Ceturto balvu pasniegšanas ceremoniju pirmo reizi balvas pasniegšanas vēsturē translēja televīzijā , kanālā *[[The CW]]*. 2014. gadā televīzijas kanāls *[[A&E Network]]* ieguva ekskluzīvas tiesības turpmākos divus gadus pārraidīt televīzijas un kino balvu ceremonijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Marta Alberinga

**Marta Alberinga** (1909—2005) bija latviešu dejotāja, spāņu tautas deju izpildītāja.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1909. gada 27. jūlijā Valmierā Jāņa un Kristīnes Kazlavu ģimenē. Mācījās Valmieras pamatskolā, vēlāk Rīgā pie baletdejotājas A. Fjodorovas, tad Beatrises Vīgneres studijā pievērsās spāņu dejai.
1933. gadā apprecējās ar čellistu Valfrīdu Alberingu, politiķa Artura Alberinga krustdēlu.

Spānijas pilsoņu karš viņai traucēja pilnveidot spāņu deju prasmi Spānijā, tādēļ 1937. gadā M. Alberinga devās uz Parīzi. Pēc Otrā pasaules kara sākuma atgriezās Latvijā, bija Rīgas operteātra soliste (1942—1944) un baletskolas pedagoģe. Uzstājās Latviešu leģiona karavīriem frontē un spāņu Zilās divīzijas karavīriem.

Pēc kara beigām bija Liepājas Muzikāli dramatiskā teātra baleta soliste un horeogrāfe (1945—1947), tad Latvijas Valsts Filharmonijas soliste (1947—1954), koncertēja Padomju Savienības republikās, arī kopā ar Mahmudu Esambajevu. 1960. gadu sākumā mātes slimības dēļ pārtrauca dejot.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1995. gadā Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs rīkoja Alberingai veltītu izstādi, 1996. gadā pēc Spānijas valdības ielūguma apmeklēja Spāniju.
1999. gadā Alberinga savu un vīra sakrāto mākslas darbu kolekciju uzdāvināja Rīgas vēstures un kuģniecības muzejam un Valmieras muzejam.

Mirusi 96 gadu vecumā 2005. gada 6. decembrī Valmieras pansionātā, apglabāta Centra jeb pilsētas kapos.

## Autobiogrāfija
* Māris Brancis. "Kāpt mūzas kalnā" (2002)

## Apbalvojumi
* Spānijas Goda ordenis (1996), ierakstīta Spānijas kultūras goda grāmatā
* Triju Zvaigžņu ordeņa Goda zīme (1998)
* Valmieras goda pilsone (2001)

## Atsauces
Mājas bumbiere

**Mājas bumbiere** jeb **Parastā bumbiere** () ir rožu dzimtas koks, kas plaši tiek kultivēts mērenajā joslā, lai iegūtu tā ēdamos augļus — bumbierus.

Koks zied pavasarī baltiem ziediem, kuriem ir piecas vainaglapas un purpursarkanas putekšnīcas. Augļi nogatavojas vasaras beigās un rudenī. Koks mēdz būt līdz 15 metriem augsts, lapas virspuse ir spīdīgas un tumšzaļas, auglis ir līdz 15 centimetriem garš.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zilā divīzija

[thumb|200px|Zilās divīzijas brīvprātīgais [Ļeņingradas frontē (1943).]]
**Zilā divīzija** (, ) jeb **Spānijas brīvprātīgo divīzija** (*División Española de Voluntarios*), bija spāņu brīvprātīgo vienība Otrā pasaules kara Austrumu frontē Vērmahta sastāvā kā 250. kājnieku divīzija. 
No 1941. gada rudens Zilā divīzija piedalījās kaujās pie Volhovas, tad Ļeņingradas aplenkšanas kaujās no 1942. gada augusta līdz 1943. gada oktobrim. Kopā Austrumu frontē dienēja 47 000 spāņu karavīru, 4954 tika nogalināti un 8700 ievainoti. 286 bija Padomju Savienības gūstekņu nometnēs līdz 1954. gada 2. aprīlim. 
Veļikijnovgorodas kara kapsētā apglabāti 1900 Zilās divīzijas karavīri.

1943. gada 3. novembrī Spānijas valdība deva rīkojumu Zilajai divīzijai atgriezties Spānijā, bet gandrīz 3000 karavīru pievienojās *[[Waffen-SS]]*, izveidojot "Zilo leģionu" (*Legión Azul*).
Spāņu vadi dienēja Vērmahta 3. kalnu divīzijā un 357. kājnieku divīzijā, vienu vienību nosūtīja uz vācu okupēto Latviju. Rīgā un Dobelē atradās kara hospitāļi, kuros uzturējās arī divīzijas karavīri, un tās bija populāra karavīru atvaļinājuma vietas.

Divas rotas pievienojās Brandenburgas pulkam un 121. divīzijai Dienvidslāvijā.  28. SS brīvprātīgo grenadieru divīzijai *Wallonien* pievienoja spāņu brīvprātīgo 101. rotu (*Spanische-Freiwilligen Kompanie der SS 101*).
## Literatūra
*Moreno Juliá, Xavier (2018). "Spain". In Stahel, David (ed.). Joining Hitler's Crusade: European Nations and the Invasion of the Soviet Union, 1941. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 193–212. ISBN 978-1316510346.

## Ārējās saites
## Atsauces
Hartheimas pils

thumb|250px|Hartheimas pils
**Hartheimas pils** (*Schloss Hartheim*) netālu no Alkovenas Augšaustrijā ir renesanses pils, kas celta 17. gadsimta sākumā. Tā ir vislabāk pazīstama kā vieta, kur no 1940. gada maija līdz 1944. gada decembrim tika noslepkavoti koncentrācijas nometnes invalīdi, garīgi slimie, darba nespējīgie un ārvalstu piespiedu strādnieki. Hartheimas pils bija viens no "Akcijas T4" nogalināšanas centriem. Pavisam 30 000 cilvēku tika noslepkavoti ar tvana gāzi gāzes kamerās.

2003. gadā Hartheimas pilī tika atvērta izglītojoša un piemiņas vieta, lai pieminētu nacionālsociālistu upurus.

## Ārējās saites

*
People's Choice balva

**''People's Choice'' balva** () ir ikgadēja ASV balva, kurā apbalvo izklaides jomā strādājošus cilvēkus, par kuriem tiešsaistē nobalso sabiedrība un fani. Apbalvošanas ceremonija notiek katru gadu kopš 1975. gada. Sākotnēji uzvarētājus noteica, izmantojot kompānijas *[[Gallup]]* aptaujas, bet sākot ar 2005. gadu balsošana norisinās internetā.

Balvas autors ir Bobs Staivers, kas producēja pirmo balvas pasniegšanas ceremoniju 1975. gadā. Pirmās balvas saņēma 1974. gada iecienītākā filma "Dzelonis", gada iecienītākā kinoaktrise — Bārbra Streisande, bet par iecienītāko kinoaktieri kļuva Džons Veins. Līdz šim visvairāk balvas saņēmusī persona ir Elena Didženeresa, kas kopumā saņēmusi 20 balvas.

1982. gadā Staivers pārdeva *People's Choice* balvu uzņēmumam *[[Procter & Gamble|Procter & Gamble Productions]]* (P&G); P&G īpašumā esošo balvas pasniegšanas ceremoniju pārraidīja CBS, un *Procter & Gamble* zīmoliem bija ekskluzīvs reklāmas laiks visā televīzijas pārraidē.

2017. gada aprīlī televīzijas tīkls E! paziņoja, ka ir ieguvis savā īpašumā *People's Choice* balvu. Ceremonijas laiku pārcelta no janvāra uz novembri, lai samazinātu tās tuvumu apbalvošanas sezonas rosīgākajiem mēnešiem. 2021. gadā ceremoniju vienlaikus pārraidīja arī televīzijas tīkla E! māsas apraides tīkls NBC.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Andrejs Jansons (diriģents)

**Andrejs Jansons** (1938—2022) bija trimdas latviešu komponists un kora diriģents.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1938. gada 2. oktobrī Rīgā. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā viņš kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1949. gadā emigrēja uz ASV.

Mācījās Virdžīnijas štata Norfolkas pilsētas vidusskolā, Džuljarda mūzikas skolā, kuru absolvēja 1960. gadā, spēlēja oboju Pitsburgas un Baltimoras orķestros, kā arī *American Symphony* orķestrī. Kā Itālijas valdības stipendiāts papildinājās obojas spēlē Itālijas Valsts konservatorijā Venēcijā. 
Bija orķestra mūziķis Brodvejas teātross, Ņujorkas pilsētas operā, Metropoles operā, *American Ballet Theatre* un Džofrija baleta (*Joffrey Ballet*) orķestrī. Muzicēja Fēniksa pūtēju kvintetā (*Pxoenix Woodwind Quintet*), 1970. gadā piedalījās vieskoncertos Eiropā, uzstājies arī kā solists.

1973. gadā absolvēja Manhatanas mūzikas skolu (*Manhattan School of Music*), 1986. gadā aizstāvēja doktora grādu kompozīcijā Ratgersa universitātē (*Rutgers University*) Ņūdžersijā.
Bija viesdiriģents ASV, Kanādas un Eiropas valstu orķestros, koros un ansambļos. Kopš 1987. gada angažēts kā *Bronx Arts* orķestra galvenais viesdiriģents. Bija arī Fordhama universitātes (*Fordham University*) kora diriģents.
Vadījis Ņujorkas igauņu sieviešu un amerikāņu kori *Bergen Chorale*, kurš atskaņoja galvenokārt lielformu darbus. Kā viesdiriģents muzicējis arī Lietuvas Nacionālajā simfoniskajā orķestrī un Ungārijas orķestrī *Philharmonia Hungarica*, Maskavas, Nirnbergas, Milvoku simfoniskajos orķestros un Tallinas un Jaunanglijas kamerorķestros un vēl citos.
Strādājis kā mācībspēks Ratgersa universitātē, Kalifornijas Valsts universitātē un Fordhama universitātē.

No 1975. līdz 2015. gadam Jansons bija Ņujorkas latviešu kora mākslinieciskais vadītājs un diriģents. Bija virsdiriģents Jaunatnes dziesmu svētkos Amerikā, Pasaules Brīvo latviešu I dziesmu dienā Gotlandē, Rietumkrasta VIII un XII, Kanādas IX, ASV X Dziesmu svētkos.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Andrejs Jansons bija XX un XXV Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents, XXVI Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku Goda virsdiriģents.
Miris 2022. gada 25. jūlijā.

## Darbi
Radījis ap 50 kora dziesmu un tautas dziesmu apdaru, 2 dziesmu ciklus, 20 solo dziesmas, Tautas dejas mazam orķestrim, Ziemassvētku kantāti, skaņdarbus muzikālam teātrim (mūziklus).

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis (1996)
* PBLA Kultūras Fonda balva (2006)

## Atsauces
Pālmspringsa (filma)

**"Pālmspringsa"** () ir 2020. gada ASV zinātniskās fantastikas romantiskā kinokomēdija, Filmas režisors ir Makss Barbakovs, kuram tā ir pinmetrāžas debija, scenārija autors ir Endijs Siara. Galvenās lomas atveido Endijs Sambergs (arī filmas līdzproducents), Kristina Milioti un Dž. K. Simonss. Filmas sižets vēsta par diviem svešiniekiem, kuri iepazīstas kādās kāzās Pālmspringsā un ir iesprūduši laika cilpā.

Filmas "Pālmspringsa" pasaules pirmizrāde notika  Sandensas kinofestivālā, bet no  to vienlaicīgi izrādīja atsevišķos ASV kinoteātros un tā bija pieejama straumēšanas platformā *[[Hulu]]*. Filma saņēmusi pozitīvas atsauksmes par aktierspēli un scenārija oriģinalitāti. To nominēja 78. Zelta globusa balvai divās kategorijās: "Labākais mūzikls vai kinokomēdija" un " Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā" (Sembergs). Vēl filma nominēta 46. Saturna balvai, Hugo balvai un Amerikas scenāristu ģildes balvai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Seja ar rētu (1983. gada filma)

**"Seja ar rētu"** () ir 1983. gada ASV krimināldrāmas filma, kuras režisors ir Braiens De Palma, bet scenārija autors ir Olivers Stouns. Filmā galvenās lomas atveido Als Pačīno, Stīvens Bauers, Mišela Feifere un Mērija Elizabete Mastrantonio. Filma ir balstīta uz 1929. gada tāda paša nosaukuma romāna un tā ir otrā grāmatas adaptācija pēc 1932. gada versijas. De Palma savu filmu veltīja oriģinālās filmas scenārija autoriem Hauardam Hoksam un Benam Hektam.

Filma stāsta par kubiešu bēgli Toniju Montanu (Pačīno), kurš bez naudas ierodas Maiami, kur kļūst par ietekmīgu un brutālu narkobaronu.

Pēc tam, kad Pačīno redzēja 1932. gada filmas versiju, viņš kļuva ieinteresēts veidot tai rīmeiku, tāpēc viņš ar producentu Mārtinu Bergmanu sāka to attīstīt. Sākotnēji par filmas režisoru tika nolīgts Sidnijs Lūmets, tomēr viņš tika aizvietots ar De Palmu, kurš nolīga Stounu, lai sarakstītu scenāriju. Filmēšana notika no 1982. gada novembra līdz 1983. gada maijam Losandželosā un Maiami. Filmas mūzikas autors ir Džordžo Moroders.

"Seja ar rētu" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Universal Pictures]]*. Filmas kases ieņēmumi sasniedza 66 miljonus ASV dolāru. Filma tās izdošanas brīdī saņēma pārsvarā negatīvas kritiķu atsauksmes tajā pārmērīgi attēlotās vardarbības, kā arī rupjību un narkotiku izmantošanas dēļ. Vairāki Kubas imigranti iebilda pret to, ka filmā kubieši ir attēloti kā noziedznieki un narkotiku tirgotāji. Filmas slava laika gaitā ir augusi un tagad tā tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām gangsterfilmām. Vairāki scenāristi un režisori, piemēram, Mārtins Skorsēze, ir atzinīgi novērtējuši filmu. Filma tiek plaši minēta popkultūrā, īpaši hiphopa mūzikā. Filma tiek uzskatīta par kulta klasiku.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kuģinieku iela (Liepāja)

**Kuģinieku iela** ir iela Liepājā, Vecliepājas apkaimē. Kuģinieku iela sākas krustojumā ar Veco ostmalu un beidzas krustojumā ar Jūras ielu. Ielas garums ir aptuveni 250 metri, un to pilnībā sedz bruģis. Ielas apbūve pārsvarā sastāv no pirmskara mūra un koka ēkām.

## Ielu savienojumi
Kuģinieku iela ir savienota ar šādām ielām:
* Vecā ostmala (T veida krustojums)
* Dzirnavu iela (T veida krustojums)
* Putekļu iela (T veida krustojums)
* Jūrnieku iela (T veida krustojums)
* Jūras iela

## Skatīt arī
* Vecliepāja
Lapu iela (Liepāja)

**Lapu iela** ir iela Liepājā, Ziemeļu priekšpilsētas apkaimē. Lapu iela sākas krustojumā ar Siļķu ielu un beidzas krustojumā ar Piltenes ielu. Ielas garums ir aptuveni 430 metri un to pilnībā sedz asfalts.

## Ielu savienojumi
Lapu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Siļķu iela (T veida krustojums)
* Koku iela (T veida krustojums)
* Celmu iela
* Piltenes iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Ziemeļu priekšpilsēta
Kuldīgas iela (Liepāja)

**Kuldīgas iela** ir iela Liepājā, Zaļās birzes apkaimē. Kuldīgas iela sākas netālu no krustojuma ar Sūkņu ielas un beidzas krustojumā ar Skrundas ielu. Ielas garums ir aptuveni 947 metri un to sedz gan grants, gan asfalts. Ielas apbūve sastāv no savrupmājām un daudzdzīvokļu ēkām.

## Ielu savienojumi
Kuldīgas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Sūkņu iela (T veida krustojums)
* Grīzupes iela
* Vērgales iela (T veida krustojums)
* Skrundas iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Zaļā birze
Laivinieku iela (Liepāja)

**Laivinieku iela** ir iela Liepājā, Vecliepājas apkaimē. Laivinieku iela sākas krustojumā ar Celtnieku ielu un beidzas krustojumā ar Uliha ielu. Ielas garums ir aptuveni 215 metri, un to pilnībā sedz asfalts.

## Ielu savienojumi
Laivinieku iela ir savienota ar šādām ielām:
* Celtnieku iela (T veida krustojums)
* Cepļa iela (T veida krustojums)
* Kaktu iela (T veida krustojums)
* Uliha iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Vecliepāja
Raiens Krauzers

**Raiens Krauzers** (; dzimis  Portlendā, ASV) ir amerikāņu vieglatlēts — lodes grūdējs, startējis arī diska mešanas sacensībās. Viņš ir trīskārtējs olimpiskais čempions, trīskārtējs pasaules čempions, kā arī pašreizējais pasaules rekordists (23,56 m) lodes grūšanā.

R. Krauzers cēlies no vieglatlētu ģimenes. Viņa tēvs Mičs Krauzers bija diska metējs, bet onkulis Braiens Krauzers — šķēpa metējs, divu olimpisko spēļu dalībnieks. Augsta līmeņa šķēpa metējs ir arī viņa brālēns Sems Krauzers.

## Karjera
Starptautiskās sacensībās debitēja 2009. gadā. Pasaules jauniešu (U-18) čempionātā Bresanonē, Itālijā, izcīnīja zelta medaļu lodes grūšanā un sudrabu diska mešanā. 2010. gadā viņš guva kājas traumu un kādu laiku nepiedalījās sacensībās. Studējot universitātē, startējis Nacionālās koledžu sporta asociācijas (NCAA) sacensībās. Pabeidzis Teksasas Universitāti Ostinā.

 Riodežaneiro R. Krauzers kļuva par olimpisko čempionu, ar rezultātu 22,52 m sasniedzot olimpisko rekordu. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2017. gadā Londonā un ieņēma sesto vietu. 2019. gada Pasaules čempionātā Dohā laboja personisko rekordu, aizgrūžot lodi 22,90 metrus, bet vienu centimetru piekāpās uzvarētājam Džo Kovačam un izcīnīja sudraba medaļu.

 Fejitvilā ar rezultātu 22,82 m laboja pasaules rekordu lodes grūšanā telpās, kas kopš 1989. gada piederēja Rendijam Bārnsam.  olimpiskās atlases sacensībās Jūdžīnā laboja arī absolūto pasaules rekordu lodes grūšanā, sasniedzot 23,37 m. Arī šis rekords pirms tam vairāk nekā 30 gadus piederēja R. Bārnsam.

 Tokijā izcīnīja savu otro olimpisko zelta medaļu, aizgrūžot lodi 23,30 metrus un vēlreiz labojot olimpisko rekordu. 2022. gada Pasaules čempionātā telpās ieguva sudraba godalgu. 2022. gada Pasaules čempionātā Jūdžīnā ar rezultātu 22,94 m kļuva par pasaules čempionu.

 sacensībās Pokatello (Aidaho štatā) laboja sev piederošo pasaules rekordu par 1 centimetru, sasniedzot 23,38 metrus. Tā paša gada 27. maijā Losandželosas *Grand Prix* sacensībās vēlreiz laboja pasaules rekordu, aizgrūzdams lodi 23,56 metrus tālu. 2023. gada Pasaules čempionātā Budapeštā otro reizi kļuva par pasaules čempionu un laboja pasaules čempionātu rekordu (23,51 m).

2024. gada martā Glāzgovā pirmo reizi uzvarēja Pasaules čempionātā telpās, labojot čempionātu rekordu (22,77 m).  Parīzē izcīnīja savu trešo olimpisko zelta medaļu, aizgrūžot lodi 22,90 m attālumā. 2025. gada Pasaules čempionātā Tokijā izcīnīja trešo pasaules čempiona titulu ar rezultātu 22,34 m.

## Sasniegumi

## Personiskie rekordi

## Atsauces

## Ārējās saites
Ellefa Ringnesa sala

**Ellefa Ringnesa sala** () ir liela neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā. 

## Ģeogrāfija
Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu Sverdrupa salu grupā. Pīrija un Hasela šaurumi austrumos to atdala no Amunda Ringnesa salas, bet Dāņu un Maklīna šaurumi dienvidrietumos — no Karaļa Kristiana salas un Lohīdas salas. Rietumos krastus apskalo Prinča Gustava Ādolfa jūra. Krasti zemi, roboti ar lieliem līčiem un pussalām; piekrastē vairākas mazākas salas, lielākā no kurām ir Tora sala rietumu piekrastē. Salas reljefs pārsvarā līdzens, augstākais punkts ir 260 m augstais Īsaksena kupols.

## Vēsture
Salu 1901. gadā atklāja Oto Sverdrupa ekspedīcijas dalībnieki Gunnars Īsaksens un Sverre Hasels, kuri apsekoja kaimiņos esošo Amunda Ringnesa salu. Nosaukta par godu vienam no ekspedīcijas atbalstītājiem, alus darītavas *Ringnes* līdzdibinātājam Ellefam Ringnesam. No 1948. līdz 1978. gadam salas rietumu krastā darbojās pastāvīga polārā meteostacija Īsaksena. 1994. gadā salu šķērsoja Ziemeļu magnētiskais pols.

## Atsauces

## Ārējās saites

* International Map of the World 1:1,000,000 Belcher Channel NT-12/13/14/15/16
Melnais zīdkoks

**Melnais zīdkoks** (*Morus nigra*) ir zīdkoku dzimtas koks, tiek plaši audzēts mērenajā joslā ēdamo avenei līdzīgo augļu dēļ.

Koks mēdz būt līdz 10 metriem augsts. Lapas ir ar zobainu malu un var būt līdz 12 centimetriem garas, bet lapas nav tik spīdīgas kā baltajam zīdkokam. Augļi ir avenei līdzīgi un nogatavojoties no zaļiem kļūst tumši purpursarkani.

## Atsauces

## Ārējās saites
Radinakanti

**Radinakanti** (*Rhadinacanthus*) ir diplakantīdu akantodu ģints. Ģinti 1888. gadā aprakstīja skotu paleontologs Remzi Trakvairs, par pamatu ņemot šveiciešu dabaszinātnieka Luija Agasi 1844. gadā aprakstīto *Diplacanthus longispinus*. Radinakantu pārstāvji bija izplatīti vidusdevonā, no rēzeknes līdz burtnieku svītai, Galvenajā devona laukā (Baltija, Ļeņingradas apgabals, Baltkrievija), Skotijā un Orkneju salās. Šīm zivīm ir zināmas arī veselu ķermeņu fosilijas. Radinakantu ģints tipiskā suga ir *[[Rhadinacanthus longispinus]]*.

## Apraksts
Šiem diplakantīdiem peldspuru dzelkšņi ir ar gludu noapaļotu ķīli gar priekšējo malu, kas ar samērā dziļu vagu nodalīts no dzelkšņa plakanās malas ar 0—4 ķīļiem. Lāpstiņas aizmugurējā mala ir šaura.

Zvīņu vainagi ornamentēti ar paralēliem vai saplūstošiem ķīļiem, kas atiet atpakaļ no vainaga priekšējās malas. Vainagu aizmugurējās sānu malas parasti ir zobainas. Vainagu veido līdz sešām viena otrai uzguļošas augšanas zonas, kas sastāv no mezodentīna ar gariem zarojošiem kanāliem, kas radiāli atiet no lakūnu paplašinājumiem.

## Sistemātika
* ģints: ***Rhadinacanthus*** Traquair, 1888
:* suga: *[[Rhadinacanthus balticus]]* Gross, 1973
:* suga: *[[Rhadinacanthus deltosquamosus]]* Pinakhina et Märss, 2018
:* suga: *[[Rhadinacanthus longispinus]]* (Agassiz, 1844)
:* suga: *[[Rhadinacanthus multisulcatus]]* Valiukevičius, 1988
:* suga: *[[Rhadinacanthus primaris]]* Valiukevičius, 1986

## Atsauces
Argentīna 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Argentīna]]** bija pārstāvēta **[[1900. gada vasaras olimpiskās spēles|1900. vasaras olimpiskajās spēlēs]]** kas norisinājās Francijas galvaspilsētā Parīzē no 1900. gada 14. maija līdz 28. oktobrim. Šīs bija pirmās vasaras olimpiskās spēles, kurās tā startēja.

Šajās olimpiskajās spēlēs, Argentīna, bija pārstāvēta ar vienu sportistu, Fransisko Kamē, kurš startēja paukošanā. Šajā reizē Argentīna neieguva olimpiskās medaļas.

## Sportisti
### Sportistu sadalījums pa sporta veidiem
*  — Pirmoreiz valsts pārstāvēta šajā sporta veidā.

## Rezultāti
### [[Attēls:Fencing pictogram.svg|20px]] Paukošana

## Skatīt arī
* Argentīna olimpiskajās spēlēs

## Atsauces

## Ārējās saites
* Argentīna 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (''Sports Reference'') 
* Argentīna 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (''Olympedia'')
Lielais tracis mazajā Ķīnā

**"Lielais tracis mazajā Ķīnā"** () ir 1986. gada ASV asa sižeta fantāzijas filma, kuras režisors ir Džons Kārpenters. Filmā galvenās lomas atveido Kurts Rasels, Kima Ketrola, Deniss Dans un Džeimss Hongs.

Filma stāsta par Džeku Bērtonu (Rasels), kurš palīdz savam draugam Vangam Či (Dans) izglābt viņa līgavu no bandītiem Sanfrancisko ķīniešu kvartālā. Viņi nokļūst noslēpumainā pasaulē zem ķīniešu kvartāla.

"Lielais tracis mazajā Ķīnā" pirmizrāde notika . Filma bija finansiāla izgāšanās, nopelnot tikai 11,1 miljonu ASV dolāru pie 19 līdz 25 miljonu budžeta. Tā saņēma atšķirīgas kritiķu atsauksmes, kas ietekmēja Kārpentera lēmumu atgriezties pie neatkarīgā kino. Tā ir kļuvusi par kulta filmu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lībiešu iela (Liepāja)

**Lībiešu iela** ir iela Liepājā, Karostas apkaimē. Lībiešu iela sākas krustojumā ar Pulkveža Brieža ielu un beidzas pie Liepājas ziemeļu robežas, virzienā uz Šķēdi. Ielas garums ir aptuveni 5800 metri un to pilnībā sedz asfalts. Caur ielai kursē 8. autobusu maršruts.

Lībiešu ielā 2/6 atrodas Beberliņu atpūtas parks, bet Lībiešu ielā 33 atrodas Liepājas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas.

## Ielu savienojumi
Lībiešu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Pulkveža Brieža iela (T veida krustojums)
* Artilērijas iela (T veida krustojums)
* Tērvetes iela
* Mednieku iela
* 14. novembra bulvāris
* Jātnieku iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Karosta
Ludviķa iela (Liepāja)

**Ludviķa iela** ir iela Liepājā, Vecliepājas apkaimē. Ludviķa iela sākas krustojumā ar Lielo ielu un Kungu ielu, bet beidzas krustojumā ar Toma ielu. Ielas garums ir aptuveni 387 metri, un to pilnībā sedz asfalts. Ielas apbūve pārsvarā sastāv no pirmskara mūra un koka ēkām.

Ludviķa ielā 15 atrodas SIA Liepājas Enerģija galvenais birojs.

## Ielu savienojumi
Ludviķa iela ir savienota ar šādām ielām:
* Lielā iela
* Kungu iela
* Friča Brīvzemnieka iela ("T" veida krustojums)
* Katoļu iela ("T" veida krustojums)
* Krišjāņa Valdemāra iela
* Brāļu iela ("T" veida krustojums)
* Toma iela ("T" veida krustojums)

## Skatīt arī
* Vecliepāja
Sverdrupa šaurums

**Sverdrupa šaurums** () ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā starp Aksela Heiberga salu austrumos un Mīena salu rietumos. Savieno Mesija šaurumu dienvidos ar Ziemeļu Ledus okeānu ziemeļos. Šauruma dienvidu galā atrodas nelielo Feja salu grupa. Lielāko daļu gada pildīts ar 1 līdz 5 m biezu ledus kārtu; tikai siltākajās vasarās tā sadalās. 

Šaurumu pirmie 1900. gada maijā atklāja Oto Sverdrupa ekspedīcija ar suņu kamanām. Nosaukts ekspedīcijas vadītāja vārdā. Pirmo dokumentēto šauruma šķērsošanu veica Hanss Krīgers 1930. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vestsaidas stāsts (2021. gada filma)

**"Vestsaidas stāsts"** () ir 2021. gada ASV muzikāla romantiskā drāmas filma. Filmas režisors un līdzproducents ir Stīvens Spīlbergs, scenārija autors Tonijs Kašners. Tā ir tāda paša nosaukuma 1957. gada skatuves mūzikla otrā pilnmetrāžas adaptācija. Galvenās lomas atveido Enzels Elgorts un Reičela Zeglere, kurai tā ir debijas loma, otrā plāna lomās ir Ariāna DeBose, Deivids Alvaress, Maiks Faists un Rita Moreno. Moreno, kas filmējusies arī 1961. gada adaptācijā, kopā ar Kašneru ir arī filmas izpildproducenti. Filmas mūziku komponējis Leonards Bernstains, bet lirikas autors ir Stīvens Sondheims.

Filmu 2014. gadā sāka izstrādāt *[[20th Century Studios|20th Century Fox]]*; Kašners 2017. gadā uzsāka scenārija rakstīšanu. 2018. gada janvārī par filmas režisoru nolīga Spīlbergu, bet septembrī uzsāka aktieru atlasi. Džastins Peks ir filmas deju horeogrāfs. Filmēšana notika Ņujorkā un Ņūdžersijā no 2019. gada jūlija un ilga divus mēnešus.

Filmas "Vestsaidas stāsts" pasaules pirmizrāde notika Ņujorkas *[[Jazz at Lincoln Center]]* , trīs dienas pēc Sondheima nāves. Filmu ASV kinoteātros izplatīja *[[Walt Disney Studios Motion Pictures]]* zem *[[20th Century Studios]]* zīmola no , kas bija ar gada aizkavēšanos sakarā ar COVID-19 pandēmijas ierobežojumiem. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, kas slavēja tēlojumu, režiju un operatora darbu, daži no kritiķiem to uzskata labāku par 1961. gada filmu. Nacionālā kinokritiķu padome un Amerikas Kinoinstitūts nosaukuši to par vienu no desmit labākajām 2021. gada filmām. Filmas pasaules kases ieņēmumi ir vairāk nekā  ASV dolāru pie  liela budžeta. Neskatoties uz sliktajiem kases ieņēmumiem, filma saņēmusi vairākas balvas un nominācijas, tā saņēma septiņas nominācijas 94. Kinoakadēmijas balvai, tajā skaitā arī kategorijā "Labākā filma", bet balvu ieguva tikai DeBose kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā. Vēl filma saņēma četras nominācijas 79. Zelta globusa balvai, iegūstot trīs: "Labākais mūzikls vai kinokomēdija", "Labākā aktrise mūziklā vai kinokomēdijā" (Zeglere) un "Labākā otrā plāna aktrise (Zelta globusa balva)" (DeBose).
## Atsauces

## Ārējās saites
Artemijs Ļebedevs

**Artemijs Ļebedevs** (, dzimis ) ir krievu dizaineris, uzņēmējs un blogeris. Artemija Ļebedeva studijas dibinātājs, līdzīpašnieks un izpilddirektors.

Kā blogeris ir pazīstams ar provokatīviem izteicieniem un biežu nenormatīvās leksikas lietošanu.

## Biogrāfija
Dzimis filologa Andreja Ļebedeva un rakstnieces Tatjanas Tolstajas ģimenē. 1989. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Baltimoru, kur māte pasniedza krievu literatūru. Vienu gadu mācījās Pārkvilas vidusskolā, pēc tam atgriezās Maskavā, kur pabeidza 57. skolu. Pēc skolas iestājās MVU Žurnālistikas fakultātē, no kuras viņu izslēdza 2. mācību gadā. Turpmākos gadus strādāja vairākās dizaina studijās.

1995. gadā nodibināja savu uzņēmumu *WebDesign*, kas vēlāk kļuva par A. Ļebedeva studiju. Studija izpildīja ap 5000 pasūtījumu, veidojot grāmatu, žurnālu, ceļa zīmju, piktogrammu, grafisko un fizisko saskarņu, tīmekļa vietņu, rūpnieciskās grafikas objektu un skatlogu dizainus. Pašlaik tā ir viena no lielākajām tīmekļa dizaina studijām Krievijā un pārējās pēcpadomju valstīs, tās klientu vidū ir *[[Microsoft]]*, *[[Yandex]]*, *[[Samsung]]*, *[[Kyivstar]]*, GSM, *[[Nokia]]*, *[[PeopleNet]]*, *[[Alfa Group|Alfa-Bank]]*.

2001. gadā izveidoja savu emuāru platformā *LiveJournal*. Kopš 2008. gada ir kompānijas *SUP Media* akcionāru pārstāvis.

2016. gada aprīļa beigās bez Ukrainas robežsardzes atļaujas apmeklēja Krievijas kontrolētās Doneckas un Luhanskas apgabalu teritorijas, par ko iekļauts mājaslapas *[[Mirotvorec]]* datu bāzē kā persona, kura tiek turēta aizdomās par noziegumu veikšanu pret valsts drošību. Atbalsta Krimas okupāciju un neatzīst Ukrainas teritoriālo vērtību.

2017. gada 25. janvārī debatēja ar Alekseju Navaļniju televīzijas kanāla *[[Doždj]]* studijā. Konflikts sācies, tāpēc ka Ļebedevs *[[Facebook]]* publicēja ierakstus, kuros kritizēja Korupcijas apkarošanas fondu un tā pieprasījumus Federālajā pretmonopola dienestā. Navaļnija galvenie iebildumi bija saistīti ar to, ka Ļebedeva studija slēpa datus par valsts līgumiem. Rezultātā Ļebedevs atzina, ka ir zaudējis debatēs, atsaucoties uz mazu pieredzi šāda veida publiskās uzstāšanās.

Kopš 2019. gada beigām Ļebedevs savā *[[YouTube]]* kanālā pārskata ziņas un dizaina jaunumus, kā arī publicē ceļojumu blogus. 2020. gada Baltkrievijas protestu laikā atbalstīja Aļaksandru Lukašenku un asi kritizēja opozīcijas kanāla *[[Nexta]]* dibinātāju Scjapanu Pucilu, vainojot viņu sadarbībā ar ārzemju izlūkdienestiem.

2022. gada 23. janvārī Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis ieviesa sankcijas pret 52 Krievijas pilsoņiem, kuru vidū ir Artemijs Ļebedevs. 2023. gada 22. februārī *Youtube* nobloķēja Ļebedeva kanālu.  Ārlietu ministrija ziņoja, ka Ļebedevs iekļauts Latvijai nevēlamo personu sarakstā un viņam aizliegts ieceļot Latvijā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Sedas pareizticīgo baznīca

**Sedas Sv. Erceņģeļa Mihaila pareizticīgo baznīca** ir Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams, kas atrodas Valmieras novada Sedas pilsētā. Baznīca uzcelta 2004. gadā, pielāgojot veikala ēku. Baznīcas zvani izgatavoti Krievijā.

## Ārējās saites

* redzet.eu
Vestsaidas stāsts

**"Vestsaidas stāsts"** () var būt:

* "Vestsaidas stāsts" — 1957. gada ASV mūzikls;
* "Vestsaidas stāsts" — 1961. gada ASV spēlfilma;
* "Vestsaidas stāsts" — 2021. gada ASV spēlfilma.
Jakobs Grajs

**Jakobs Grajs** (*Jakob Grajus/Jakob Gray/Jacobus Gray*, dzimis , miris ) bija Saksijā dzimis Vidzemes teologs un mācītājs.

Pēc studijām apmetās Rīgā, kur kļuva par Rīgas Doma skolas mācību spēku, vēlāk rektoru. 1635. gadā kļuva par Bērzaunes draudzes mācītāju. 1636. gadā kļuva par Kokneses apakškonsistorijas (*Unterkonsistorium*) asesoru, no 1642. gada — Kokneses prāvests, bet no 1671. gada — Vidzemes virskonsistorijas asesors.

## Bibliogrāfija
* *Harmonia catholica super articulum secundum symboli apostolici in XVIII oracula dispartita …*, Riga, 1645

## Ārējās saites

* ''Grajus oder Gray (Jakob)'', Johans Frīdrihs fon Reke, Kārlis Eduards Napjerskis: *Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexikon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland*, Bd. 2, Mitau 1829, S. 87 f.
Peru 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

**[[Peru]]** bija pārstāvēta **[[1900. gada vasaras olimpiskās spēles|1900. vasaras olimpiskajās spēlēs]]** kas norisinājās Francijas galvaspilsētā Parīzē no 1900. gada 14. maija līdz 28. oktobrim. Šīs bija pirmās vasaras olimpiskās spēles, kurās tā startēja.

Olimpiskajās spēlēs Peru pārstāvēja viens sportists, kurš startēja paukošanā. Šajā reizē Peru neieguva olimpiskās medaļas.

## Sportisti
### Sportistu sadalījums pa sporta veidiem
*  — Pirmoreiz valsts pārstāvēta šajā sporta veidā.

## Rezultāti
### [[Attēls:Fencing pictogram.svg|20px]] Paukošana

## Skatīt arī
* Peru olimpiskajās spēlēs

## Atsauces

## Ārējās saites
* Peru 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (''Sports Reference'') 
* Peru 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (''Olympedia'')