open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vins Dīzels

**Marks Sinklērs** (), pazīstams kā **Vins Dīzels** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, producents, režisors un scenārists.

Kā aktieris viņš kļuvis pazīstams 20. gadsimta 90. gadu beigās ar lomu Stīvena Spīlberga filmā "Glābjot ierindnieku Raienu" (1998). Pazīstams ar Ridika attēlošanu "Ridika hronikas" filmu triloģijā (2001—2013) un Dominika Toreto lomu "Ātrs un bez žēlastības" (2001—pašlaik) filmu ciklā, kurā ir arī producents no 4. līdz 10. filmai.

2013. gada augustā Vīnu Dīzelu uzņēma Holivudas Slavas alejā.

## Filmogrāfija
* "Pamošanās" (*Awakenings*, 1990)
* *[[Multi-Facial]]* (īsfilma, 1994)
* *[[Strays]]* (1997)
* "Glābjot ierindnieku Raienu" (*Saving Private Ryan*, 1998)
* "Dzelzs milzis" (*The Iron Giant*, 1999; balss)
* "Netīrā nauda" (*Boiler Room*, 2000)
* "Kad iestājas tumsa" (*Pitch Black*, 2000)
* "Ātrs un bez žēlastības" (*The Fast and the Furious*, 2001)
* "Izsitēji" (*Knockaround Guys*, 2001)
* *[[xXx]]* (2002)
* "Pats par sevi" (*A Man Apart*, 2003)
* "Ridika hronikas" (*The Chronicles of Riddick*, 2004)
* "Ridika hronikas: Tumšais ļaunums" (*The Chronicles of Riddick: Dark Fury*, 2004; balss)
* "Auklis" (*The Pacifier*, 2005)
* "Atzīstiet manu vainu" (*Find Me Guilty*, 2006)
* "Ātrs un bez žēlastības: Tokijas sacīkstes" (*The Fast and the Furious: Tokyo Drift*, 2006)
* "Mūsu ēras Babilona" (*Babylon A.D.*, 2008)
* *[[Los Bandoleros]]* (īsfilma, 2009)
* "Ātrs un bez žēlastības 4" (*Fast & Furious 4*, 2009)
* "Ātrs un bez žēlastības 5" (*Fast Five*, 2011)
* "Ātrs un bez žēlastības 6" (*Fast & Furious 6*, 2013)
* ** (īsfilma, 2013)
* "Ridiks" (*Riddick*, 2013)
* "Galaktikas sargi" (*Guardians of the Galaxy*, 2014; balss)
* "Dzīve ir sapnis" (*Life is a Dream*, 2014)
* "Ātrs un bez žēlastības 7" (*Furious 7*, 2015)
* "Pēdējais raganu mednieks" (*The Last Witch Hunter*, 2015)
* "Billija Lina ilgais puslaika ceļš" (*Billy Lynn's Long Halftime Walk*, 2016)
* "" (*XXX: Return of Xander Cage*, 2017)
* "Ātrs un bez žēlastības 8" (*The Fate of the Furious*, 2017)
* "Galaktikas sargi: 2. daļa" (*Guardians of the Galaxy Vol. 2*, 2017; balss)
* "Atriebēji: Bezgalības karš" (*Avengers: Infinity War*, 2018; balss)
* "Ralfs izposta internetu" (*Ralph Breaks the Internet*, 2018; balss)
* "Atriebēji: Noslēgums" (*Avengers: Endgame*, 2019; balss)
* "Bladšots" (*Bloodshot*, 2020)
* "Ātrs un bez žēlastības 9" (*F9*, 2021)
* "" (*Thor: Love and Thunder*, 2022; balss)
* "Galaktikas sargi: 3. daļa" (*Guardians of the Galaxy Vol. 3*, 2022; balss)
* "Ātrs un bez žēlastības 10" (*Fast X*, 2023)

## Atsauces

## Ārējās saites

*
1906. gada Sanfrancisko zemestrīce

**1906. gada Sanfrancisko [[zemestrīce]]** notika , tā skāra Sanfrancisko pilsētu un Ziemeļkalifornijas krastu. Pilsētā pēc tam izcēlās postošs ugunsgrēks, kas ilga vairākas dienas. Zemestrīces un ugunsgrēka rezultātā gāja bojā apmēram 3000 cilvēku un vairāk nekā 80% Sanfrancisko tika iznīcināti.

Zemestrīce un tai sekojošais ugunsgrēks ir viena no postošākajām dabas katastrofām ASV vēsturē. Vispārējais uzskats ir, ka zemestrīces magnitūda bija 7,8, tomēr ir versijas, ka tā varētu būt bijusi 7,7—8,25.

## Atsauces

## Ārējās saites

* DMOZ
Kārlis Birnbaums

**Kārlis Birnbaums** (dzimis 1895. gada 18. jūlijā Liezēres pagasta "Ozolkurmos", miris 1963. gada 29. decembrī Spokanē, Vašingtonas štatā, ASV) bija latviešu inženieris un uzņēmējs. Mežu dienu centrālās komitejas priekšsēdētājs (1934), Latvijas Zemkopības ministrijas mežu departamenta vicedirektors (1936), Tirdzniecības un Rūpniecības kameras loceklis un rūpniecības sekcijas priekšsēdētājs, a/s "Latvijas Koks" valdes priekšsēdētājs (1940). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis — 4. šķira Nr.1498 (1933)
* Atzinības krusts — 3. šķira Nr.66 (1938)

## Atsauces
Austra Kārkliņa

**Austra Kārkliņa** (dzimusi **Zivtiņa**, 1895-1986) bija latviešu pedagoģe un literāte. Latvijas akadēmiski izglītoto sieviešu apvienības priekšniece (1930-1940). Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājām.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1895. gada 2. jūlijā Rankā amatnieku ģimenē. Mācījās Jaunpiebalgas draudzes skolā, V. Maldoņa ģimnāzijā Rīgā, studēja filozofiju Latvijas Universitātē. Strādāja par skolotāju Rīgas 3. ģimnāzijā. Iztulkojusi no itāļu, vācu, krievu, franču valodas ap 20 operu libretu, rakstīja presē par Aspaziju, A. Brigaderi, E. Stērsti, E. Virzu, J. Poruku, J. Sudrabkalnu, publicēja recenzijas.

Mirusi 1986. gada 1. aprīlī Rīgā, apbedīta Meža kapos.

## Darbi
* "Latviešu literatūras vēsture vidusskolām" (1938)
* "Latviešu literatūras vēsture" (1939)
* "Cittautu rakstnieki" (1939)
* "Krāšņā un skarbā Spānija" (ceļojuma piezīmes)

## Atsauces
Robērs Nivels

**Robērs Žoržs Nivels** (; dzimis , miris ) bija franču artilērijas ģenerālis.

Dienestu sācis 1878. gadā pēc Politehniskās skolas (*École Polytechnique*) beigšanas. Dienējis Alžīrijā, Tunisijā, piedalījies Bokseru sacelšanās apspiešanā.

Pirmā pasaules karā izcēlies Verdenas kaujas laikā 1916. gada februārī — decembrī. Nivels ir autors kaujas uzsaukumam *Ils ne passeront pas!*, kas vēlāk, citos apstākļos, tika pārtulkots spāniski kā *[[¡No pasarán!]]*. 1916. gada decembrī iecelts par franču spēku virspavēlnieku Rietumu frontē Žozefa Žofra vietā. Viens no iecelšanas motīviem bija arī Nivela labās angļu valodas zināšanas.

Organizējis t.s. Nivela ofensīvu 1917. gada aprīlī, maijā. Uzbrukuma rezultāti bija tik neievērojami un upuri tik lieli, ka daļa no armijas sadumpojās, bet Nivels tika pārcelts komandēt franču spēkus Āfrikā.

## Ārējās saites
Neišābūra

**Neišābūra** (, *Neyshābūr*) ir pilsēta Irānas ziemeļaustrumos, Rezāvi Horasānas ostānā. 2012. gadā pilsētā dzīvoja 233 tūkstoši iedzīvotāju.

9. gadsimtā Neišābūra bija Tahirīdu dinastijas galvaspilsēta. No 1037. līdz 1043. gadam tā bija Seldžuku impērijas galvaspilsēta. Neišābūra ir bijusi Horasānas ostāna administratīvais centrs.

Neišābūrā ir dzimis slavenais persiešu dzejnieks, astronoms un matemātiķis Omars Haijāms.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dāliju iela (Rīga)

**Dāliju iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē (Mārupē). Dāliju iela sākas krustojumā ar Dikļu ielu un beidzas pie Rīgas robežas krustojumā ar Upesgrīvas ielu, taču turpinās Mārupes novada Mārupē kā Vārpu iela. Kopējais ielas garums ir 840 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu.

Dāliju ielā ir gandrīz tikai savrupmāju apbūve. Lielākajā ielas daļā pa to ved 7. autobusu maršruts.

## Ielu savienojumi
Dāliju iela ir savienota ar šādām ielām:
* Dikļu iela (T veida krustojums)
* Liepājas iela (T veida krustojums)
* Brūkleņu iela
* Dauguļu iela
* Upesgrīvas iela
* Vārpu iela (Mārupe)

## Skatīt arī
* Bieriņi

## Atsauces
Jūlijs Pētersons

**Jūlijs Pētersons** (1880—1945) bija latviešu rakstnieks un tulkotājs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1880. gada 19. novembrī Blomes pagasta Cūkgalvas krogā (tagad Smiltenes pagastā) krodzinieka ģimenē. Studēja farmāciju Maskavas Universitātē (1906—1909). Strādāja par žurnāla Dadzis" (1912) un žurnāla "Lietuvēns" (1913—1915, 1917) redaktoru. 1919. gadā kļuva par spiestuves īpašnieku un nodevās lugu rakstīšanai, kuras uzveda Nacionālajā teātrī.

Precējies ar sievu Eiženiju. Ģimenē dzimuši 2 bērni, dēls Pēteris Pētersons, vēlāk ievērojams režisors un dramaturgs, un meita Anna (pēc laulībām Auzere).

Otrā pasaules kara beigās viņu arestēja un deportēja uz Sibīriju. Miris 1945. gada 8. augustā Kanskā, Krasnojarskas novadā.

## Darbi
J. Pētersona pirmais stāsts publicēts laikrakstā "Vārds" 1901. gadā, pirmā luga uzrakstīta 1906., pēdējā — 1943. gadā. Pavisam J. Pētersons uzrakstījis 22 lugas, stāsti apkopoti divos krājumos. Viņš vadījis satīriskos žurnālus "Dadzis" (1912) un "Lietuvēns" (1913—1915 un 1917), samērā daudz tulkojis.
* Ilgas: viencēliens. Laboremus, 43 lappuses
* Redaktors Podiņš: satīra divos cēlienos. A. Golta apgahdibā, 1914. — 60 lappuses
* Cēlie mērķi: satīra 3 cēlienos. A. Waltera, J. Rapas un beedru grahmatu tirgotawas apgahdibā, 1917. — 76 lappuses
* Ideālā sabiedrība: satīra 4 cēlienos. A. Waltera, J. Rapas un beedru grahmattirgotawas apgahdibā, 1917. — 102 lappuses
* Sastingušās dvēseles: skatu luga piecos cēlienos. A. Gulbis, 1925. — 84 lappuses
* Cilvēki, kas bēg paši no sevis. Valters & Rapa, 1929. — 85 lappuses
* Katastrofas bez nāvīgām sekām: stāsti. Grāmatu draugs, 1930
* Jauneklis ar sapņainām acīm. Valters & Rapa, 1930. — 76 lappuses
* Plaisas parketā: komēdija 3 cēlienos. A. Gulbis, 1936. — 65 lappuses
* Burvju atslēga: komēdija 3 cēlienos. A. Gulbis, 1937. — 71 lappuse
* Komēdijas. Liesma, 1970. — 208 lappuses

### Tulkojumi
Knuts Hamsuns: Misterijas. Romāns. (Turpinājumos avīzē *Sadzīve* no 1912. gada 3. aprīļa līdz 29. decembrim.)

## Atsauces

## Ārējās saites

* Jūlijs Pētersons portālā literatura.lv
* No gaismas un mīlas. Izstāde par Pētersonu dzimtu LNB. Rūta Muižniece, Diena, 1997. gada 8. janvārī
Divdabis

**Divdabis** jeb **particips** () ir darbības vārda forma, kam raksturīgas divu vārdšķiru pazīmes (ir divas "dabas"): darbības vārda un īpašības vārda pazīmes (*<u>dūdojoša</u> balss*) vai darbības vārda un apstākļa vārda daba (*ieskrēja <u>sodīdamies</u>*). Daļa divdabju ar tos paskaidrojošu vārdu vai vārdiem var veidot divdabja teicienu. Divdabim piemīt laika, kārtas un veida kategorija, bet nepiemīt izteiksmes un personas kategorija.

Divdabjus latviešu valodā iedala sešās kategorijās pēc lokāmības, laika un kārtas. Lokāmos divdabjus loka tāpat kā īpašības vārdus ar nenoteikto vai noteikto galotni. Daļēji lokāmajiem divdabjiem ir vienīgi nominatīva forma, kas mainās dažādās dzimtēs un skaitļos.

Latviešu valodā pavisam ir septiņas divdabju grupas: četri lokāmie, divi nelokāmie un viens daļēji lokāmais divdabis.

## Divdabju darināšana
Divdabju darināšanā izmanto visus darbības vārdu celmus:

**nenoteiksmes celms**, piemēram, ***rakstī-'''t'' → ''rakstī'' + ***dams*** → ''rakstīdams'';

'''tagadnes celms''', piemēram, ***skrien-**u'' → ''skrien'' + ***ošs*** → ''skrienošs'';

**pagātnes celms**, piemēram, ***klausīj-*'os* → *klausīj* + ***ies*** → *klausījies''.

## Divdabju iedalījums

;Piezīmes

## Atsauces

## Ārējās saites
* AILab ieraksts
* Letonikas ieraksts
Baltā sniedze

**Baltā sniedze** (*Plectrophenax hyperboreus*) ir Arktikas stērstu dzimtas (*Calcariidae*) putnu suga, kas pieder pie sniedžu ģints (*Plectrophenax*). Tā ligzdo divās Beringa jūras salās — Sentmetjū un Hola salā, bet ziemot dodas uz Aļaskas rietumu krastu. Baltās sniedzes tuvākā radiniece ir sniedze (*Plectrophenax nivalis*), ar kuru reizēm mēdz sakrustoties. Baltā sniedze ir viena no retākajām Ziemeļamerikas putnu sugām, tās kopējā populācija ir apmēram 5000 īpatņu.

## Izskats
Baltā sniedze ir ļoti līdzīga sniedzei, bet kopumā tā ir baltāka un nedaudz lielāka. Vairošanās sezonas laikā tēviņš kļūst gandrīz balts, melni saglabājas tikai spārnu un astes gali. Vasaras sezonā mātītei ir melni raibumota, brūna mugura. Īsie, masīvie knābji ir melni, kā arī kājas ir melnas. Ziemā sniedzēm ir arī dzeltenbrūni lāsumi uz vaigiem, pakauša un kakla. Baltās sniedzes ķermeņa garums ir apmēram 17—19 cm, spārnu plētums 36 cm, svars 38—62 g.

## Uzvedība un barība
Baltā sniedze ligzdo gan zāļainā, gan akmeņainā tundrā, visbiežāk piekrastes klajumos un pludmalēs. Ziemā baltās sniedzes dodas uz kontinenta rietumu piekrastes purviem, pludmalēm un lauksaimniecības tīrumiem, kas bagāti ar sēklām. Līdzīgi kā sniedzes, arī baltās sniedzes barojas ar sēklām, augu asniem, jaunajām lapiņām, kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem.

## Ligzdošana
Baltās sniedzes ligzdo akmeņainās vietās, lai plēsējiem būtu grūti pamanīt ligzdu. Ligzda bieži tiek ievīta kādā padziļinājumā klintī, izskalotā kokā vai citā iedobē. Ligzdai ir sekla kausveida forma, vīta no zāles un izklāta ar smalkākām zālītēm. Dējumā vidēji 5 olas, inkubācijas periods ilgst 10—16 dienas un jaunie putni izlido 10—17 dienu vecumā. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Sezonā parasti ir viens perējums, bet tā kā ir novēroti tēviņi vieni paši ar mazuļiem, iespējams, ka pārim ir divi perējumi. Tā kā vasara ir ļoti īsa, kamēr tēviņš rūpējas par pirmo perējumu, mātīte jau perē nākamo.

## Atsauces

## Ārējās saites
*Bird Fellow: McKays Bunting 
*McKay's Bunting
*Photo: McKay's Bunting
Olbijas-Tempio province

**Olbijas-Tempio province** (, ) ir bijusī Itālijas province Sardīnijas autonomajā reģionā. Provinci ziemeļos apskalo Bonifačo šaurums,  austrumos — Tirēnu jūra. Provinces administratīvie centri bija Olbija un Tempio, bet lielākā pilsēta — Olbija. Provinces kopējā platība bija 3399 km2, 2011. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Olbijas-Tempio province sīkāk iedalās 26 komūnās. Province likvidēta 2016. gadā, pievienojot Sasāri provincei.

## Ārējās saites
Dāliju iela

**Dāliju iela** var būt:

* Latvijas pilsētās:
** Dāliju iela — iela Rīgā;
** Dāliju iela — iela Daugavpilī;
** Dāliju iela — iela Jūrmalā;
** Dāliju iela — iela Baložos;
** Dāliju iela — iela Limbažos;
** Dāliju iela — iela Ludzā;
** Dāliju iela — iela Mārupē;
** Dāliju iela — iela Valmierā.

* Citās apdzīvotās vietās:
** Dāliju iela — iela Drabešu pagasta Agrā;
** Dāliju iela — iela Svētes pagasta Atpūtā;
** Dāliju iela — iela Garkalnes pagasta Bukultos;
** Dāliju iela — iela Stopiņu pagasta Dreiliņos;
** Dāliju iela — iela Carnikavas pagasta Garupē;
** Dāliju iela — iela Ķekavas pagasta Katlakalnā;
** Dāliju iela — iela Inčukalna pagasta Kļavās;
** Dāliju iela — iela Sakas pagasta Mežvidos;
** Dāliju iela — iela Ozolnieku pagasta Ozolniekos;
** Dāliju iela — iela Skultes pagasta Skultē;
** Dāliju iela — iela Ādažu pagasta Stapriņos;
** Dāliju iela — iela Siguldas pagasta Vējupītē.
Darbības vārda kārta

**Kārta** ir darbības vārda gramatiskā kategorija. Tā izsaka sakaru starp darbības darītāju, darbību un darbības objektu. Latviešu valodā tiek izšķirtas divas darbības vārdu kārtas — darāmā (aktīvs) un ciešamā kārta (pasīvs) —, tomēr dažkārt tiek izdalīta vēl trešā kārta (vidējā jeb atgriezeniskā kārta), kurai tiek pieskaitīti atgriezeniskie darbības vārdi.

Darāmā kārta tiek lietota, ja teikumā tiek minēts darbības darītājs, ciešamo kārtu izmanto, ja teikumā netiek minēts darbības darītājs, taču ir minēts darbības uztvērējs. Ciešamā kārta tiek veidota no kāda no palīgdarbības vārdiem (tikt, tapt, kļūt, būt) un lokāmo pagātnes ciešamās kārtas divdabja (izskaņa *-ts*).

## Atsauces

## Ārējās saites
* AIlab ieraksts
* Letonikas ieraksts par ciešamo kārtu
Izteicējs

**Izteicējs** jeb **predikāts** () ir teikuma loceklis, kas nosauc teikuma priekšmeta izteiktā nojēguma darbību vai arī pazīmi, tādējādi vai nu apstiprinot, vai arī noliedzot tās piemitību. Tas ir viens no trim teikuma virslocekļiem (kopā ar teikuma priekšmetu un galveno locekli).

Izteicējs teikumā atbild uz jautājumu *ko dara?*, *kāds ir?*, *kas ir?*. Tam teikumā piemīt savstarpējais saistījums ar teikuma priekšmetu. Izteicēju var izteikt ar dažādām vārdšķirām, parasti tas ir darbības vārds (verbāls izteicējs), bet var būt arī īpašības vārds (nomināls izteicējs), lietvārds (nomināls izteicējs), apstākļa vārds (adverbiāls izteicējs) vai arī nedalāms vārdu savienojums (tā saucamais paplašinātais izteicējs).

## Atsauces

## Ārējās saites
* AIlab ieraksts
Svjatohirska

**Svjatohirska** () ir pilsēta Doneckas apgabalā Ukrainas austrumos. Izvietojusies apgabala ziemeļos Siverskijdoņecas krastos, pakļauta Slovjanskas pilsētas padomei.

## Vēsture
Apdzīvoto vietu 16. gadsimtā dibinājuši kazaki un izbēguši zemnieki. Rakstu avotos pirmoreiz minēta 1526. gadā. 1624. gadā Siverskijdoņecas labajā krastā dibināts Svjatihorskas pareizticīgo klosteris. 18. gadsimta otrajā pusē upes pretējā krastā izveidojās sloboda **Banne** *(Банне)*. 1788. gadā klosteris slēgts un tā īpašumi nodoti valstij ( desetīnu zemes, ap 2000 dzimtļaužu). 1844. gadā klosteris atjaunots. 19. gadsimta beigās Bannē izveidotas vairākas ražotnes. 1903. gadā ciemā ap 500 iedzīvotāju. Padomju laikā klosteris slēgts, bet 1922. gadā tā viesnīcā izveidota dziednīca. 1927. gada kalna galā netālu no klostera uzstādīts 22 m augsts piemineklis revolucionāram Artjomam. Kopš 1938. gada pilsētciemata statuss. 1964. gadā piešķirtas pilsētas tiesības un pārdēvēta par **Slovjanohirsku** *(Слов'яногірськ)*. 1992. gadā atjaunots klosteris. 2003. gadā pilsēta pārdēvēta tagadējā vārdā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Arturs Ozols (inženieris)

**Arturs Ozols** (dzimis 1890. gada 25. augustā Dzērbenes pagastā, miris 1969. gada 24. decembrī Gēteborgā) bija latviešu kuģu inženieris mehāniķis. Latvijas Satversmes sapulces loceklis, vēlāk Finansu ministrijas Jūrniecības departamenta direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā, strādāja par kuģu mehāniķi. Pirmajā pasaules karā bija virsnieks Krievijas Impērijas Melnās jūras kara flotē Sevastopolē. Latvijas brīvības cīņu laikā A. Ozols kopā ar saviem brāļiem Marku un Oskaru Ozoliem dienēja Atsevišķajā studentu rotā. Pēc viņa ierosmes Latvijas Pagaidu valdība 1919. gada 10. janvārī mobilizēja Liepājas ostā noenkuroto kuģi "Saratov" kara vajadzībām un tā mastā pacēla Latvijas Republikas sarkanbaltsarkano karogu. Kuģi apsargāja Studentu rotas karavīri. Pēc 16. aprīļa puča uz "Saratov" paglābās Ulmaņa vadītā Latvijas pagaidu valdība un kuģi pārvietoja uz iekšējo reidu.

1924.—1925. gadā piedalījies ledlauža "Krišjānis Valdemārs" būvē Skotijā. No 1927. gada līdz 1939. gadam bijis Jūrniecības departamenta direktors. 1939.—1940. gadā akciju sabiedrības "Latvijas Bērzs" direktors.

Vācu okupācijas laikā bijis sērkociņu fabrikas "Vulkāns" direktors. Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Zviedriju.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira Nr. 184 (1926)
* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira Nr. 704 (1932)

## Piezīmes

## Atsauces
Čašņiku rajons

**Čašņiku rajons** (, ) ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Ļepjeļas, Bješankoviču Sjanno un Talačinas rajoniem, kā arī Minskas apgabala Krupku un Barisavas rajoniem.

## Ārējās saites
Braslavas rajons

**Braslavas rajons** (, ) ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Mjoru, Šarkavščinas un Pastavu rajoniem, kā arī Lietuvu un Latviju.

Daļa no rajona teritorijas atrodas Braslavas ezeru nacionālā parka teritorijā.

## Vēsture
Vienīgais Baltkrievijas reģions, kas līdz 1917. gadam ietilpa Kauņas guberņā. 1922. gadā jaunizveidoto Braslavas apriņķi iekļāva Viļņas apgabala sastāvā Pēc Polijas kampaņas to pievienoja Baltkrievijas PSR un iekļāva Viļeikas apgabalā. Vācu okupācijas laikā bija Ostlandes Glubokojes apriņķī.

## Administratīvais iedalījums
Braslavas rajonā ir 2 pilsētas (Braslava un Vidzi) un tas dalās 9 ciema padomēs:

* Ahremavcu ciema padome
* Cjacerku ciema padome
* Daļokijas ciema padome
* Drujas ciema padome
* Mjažanu ciema padome
* Opsas ciema padome
* Pļusu ciema padome
* Slabodkas ciema padome
* Vidzu ciema padome

Ciema padomēs ietilpst 12 agropilsētiņas: Ahremavci, Bohina, Daļokija, Drisvjati, Druja, Ikazņa, Kazjani, Mjažani, Opsa, Pahošča, Pļusi un Slabodka.

## Novadnieki
Braslavas rajona Meištu ciemā dzimis krievu/baltkrievu/poļu ģenerālis Staņislavs Bulaks-Balahovičs (*Stanisław Bułak-Bałachowicz*, 1883–1940).

## Ārējās saites
Eurostat

***Eurostat*** ir Eiropas Komisijas struktūrvienība, kura atrodas Luksemburgā. Tās galvenie pienākumi ir statistikas informācijas piedāvāšana Eiropas Savienības (ES) institūcijām un tās dalībvalstu, kandidātvalstu un EBTA valstu izmantoto statistikas metožu saskaņošana. Dažādo valstu organizācijas, kuras aktīvi sadarbojas ar *Eurostat* apvieno Eiropas Statistikas sistēmā.

## Ārējās saites

* 

* ES ''Open Data'' portāls 
* ''Health-EU'' portāls, oficiālais publiskais veselības portāls Eiropas Savienībā
Bješankoviču rajons

**Bješankoviču rajons** (, ) ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Šumiļinas, Vitebskas, Sjanno, Čašņiku, Ļepjeļas un Ušaču rajoniem.

Bješankoviču rajona Astrovnas ciemā dzimis Lietuvas lielkņazistes valsts darbinieks Ļevs Sapeha (*Леў Сапега*, 1557–1633).

## Ārējās saites
Boom FM

**Boom FM** bija Latvijas radiostacija, kas atradās Rīgā. Radio izveidoja agrākais Radio SWH dīdžejs Kaspars Upacieris ("Ufo"), tas sāka raidīt  plkst 13.13., bet 2016. gadā pārtrauca darbību.

Viens no stacijas pazīstamākajiem raidījumiem bija Artusa Kaimiņa vadītais sarunu raidījums "Suņu būda". Starp komandas locekļiem bija arī Atis Zakatistovs, Intars Busulis, Imants Vekmans, Rīgas Improvizācijas teātra dalībnieki u.c. Bija paredzēts, ka stacijas saturu veidotu personības un interešu grupas - grupa *[[Dzelzs Vilks]],* kas vadītu raidījumu "Radio Vilks", Dailes Zigis – "Bites Blues Radio", dziesmas bērniem – "Brīnumskapis Radio", ska un Balkānu mūzikas raidījums – "Oranžās brīvdienas" un Ērika Loka raidījums "Dzeltenie tauriņi".

Sākotnēji radio kopā ar Radio NABA dalīja laiku FM 93,1 frekvencē, bet vēlāk pārgāja uz raidīšanu tikai internetā. 2014. gadā A/S *SWH Grupa* tiesā iesniedza maksātnespējas pieteikumu pret Boom FM, tomēr uzņēmums gadu noslēdza ar peļņu.

Radio beidza raidīt 2016. gada rudenī līdz ar Kaspara Upaciera kļūšanu par AS Latvijas Gāze preses sekretāru. 2018. gada 4. aprīlī SIA *Boom FM* tika likvidēts.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* 
* 
*
Panna

thumbnail|235px|Dažāda izmēra pannas
**Panna** ir virtuves piederums, kas tiek izmantots cepšanai un sautēšanai. Parasti panna ir sekla un apaļa, tās diametrs variē no 200 līdz 300 mm. Izgatavota no metāla (čuguna vai nerūsošā tērauda), kas pārklāts ar emalju, alumīniju vai keramiku. Pannai parasti ir rokturis, bet atsevišķos gadījumos var būt divi rokturi, kā arī ir pannas bez rokturiem.

## Ārējās saites
Čašņiki

**Čašņiki** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Čašņiku rajona centrs.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1504. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Livonijas kara laikā pie Čašņikiem notika divas kaujas (1564. un 1567. gadā), kurās Lietuvas karaspēks sakāva krievu spēkus. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1812. gada kara laikā 1812. gada 31. oktobrī pie pilsētas notika kauja, kurā krievi ģenerāļa Vitgenšteina vadībā sakāva frančus maršala Perēna vadībā. 19. gadsimtā Čašņiki kļuva par ievērojamu ebreju centru, absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāji bija ebreji. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada jūnijam - vācu okupācijā. Holokaustā gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti.

## Ekonomika
Pilsētā atrodas papīrfabrika "Krasnaja zvezda".

## Cilvēki

Čašņiki ir ebreju rakstnieka S. Anska (*С. Ан-ский*, 1863-1920) dzimtā pilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Čašņiki vietnē "Baltkrievijas globuss"  
* papīrfabrika "Krasnaja zvezda"
Novalukomļa

**Novalukomļa** () jeb **Novolukomļa** () ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Čašņiku rajonā, pie Lukomļas ezera.

## Vēsture

Pilsēta sākusi attīstīties līdz ar termoelektrostacijas būvi kā Pioņerskas ciemats.

## Ekonomika
Pilsētā atrodas Baltkrievijas jaudīgākā elektrostacija - Novalukomļas TES.

## Cilvēki

Pēc nacionālā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir baltkrievi (68,7%), krievi (12,3%), tatāri (9%) un lietuvieši (3,6%).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Novalukomļa vietnē "Baltkrievijas globuss"
Dokšicu rajons

**Dokšicu rajons** (, ) ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Pastavu, Hlibokajes, Ušaču un Ļepjeļas rajoniem, kā arī Minskas apgabala Barisavas, Lahojskas, Viļejkas un Mjadzelas rajoniem.

## Vēsture
Līdz 1939. gada 4. decembrim Dokšicu apriņķis atradās Viļņas apgabalā, pēc Polijas kampaņas to pievienoja Baltkrievijas PSR un iekļāva Viļeikas apgabalā. Vācu okupācijas laikā bija Ostlandes Glubokojes apriņķī.

## Novadnieki
* Uladzimirs Dukeļskis (, 1903–1969), komponists, dzimis Parafjanavas ciemā, pēc pārcelšanās uz ASV pieņēma vārdu Vernons Djūks (*Vernon Duke*),
* Uladzimirs Hamanovičs (*Уладзімір Гамановіч*, 1959–1991), Latvijas Iekšlietu ministrijas valdības apsardzes vada komandieris, gājis bojā 1991. gada janvāra barikāžu laikā, apglabāts Tumilaviču ciema kapos.

## Ārējās saites
Valdis Neimanis

**Valdis Aleksandrs Neimanis** bija latviešu agronoms un Mazpulku inspektors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīves gājums
Mācījies Nikolaja I ģimnāzijā Rīgā. 1916. gadā kopā ar to evakuējies uz Tērbatu. No turienes pārcēlies uz Baku, kur strādājis viņa tēvs, un tur beidzis Aleksandra zēnu ģimnāziju. Pēc kara 1921. gadā atgriezies Latvijā. Latviešu valodu no 1921.—1923. gadam apguvis mācoties Rīgas pamatskolā Sarkandaugavā. Pēc tam mācījies Jelgavas lauksaimniecības vidusskolā. No 1933. gada līdz 1937. gadam mācoties Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē. Paralēli mācībām strādājis par agronomu. 1935. gadā iesaistījies mazpulku kustībā un strādājis par inspektoru vairākos rajonos. 

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1950. gadā no turienes uz ASV. Miris 1993. gada 19. janvārī Otavā, Kanādā.

## Atsauces
Leons Āboliņš

**Leons (Leo) Āboliņš** (dzimis 1895. gada 17. aprīlī Stāmerienas pagastā, miris 1974. gada 18. janvārī Upsālā, Zviedrijā) bija zoologs, Latvijas Universitātes privātdocents (1923), vecākais docents, ārkārtas profesors. Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes dekāns (1938—1939). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur bija Upsālas Universitātes Zoofizioloģijas institūta salīdzinošās endokrinoloģijas profesors.   
Strādāja arī Zviedrijas Karaliskās zinātņu akadēmijas Kristinebergas Zooloģiskajā stacijā.

Miris 1974. gada 18. janvārī Upsālā, Zviedrijā.

## Darbi
* Bioloģiskas kolekcijas. Kolekciju vākšana un dzīvās dabas novērošana. 1923. — 82 lpp.
* Latvijas bioloģijas biedrība pirmo piecu gadu laikā. 1927 — 120 lappuses
* Vispārīgā zooloģija: Latvijas Ūniv. lasamo lekciju kurss medicīnas, veterinārmedicīnas, lauksaimniecības, mežkopības un farmācijas studentiem, 1930. — 8 lpp.
* Different Kinds of Acid Phosphatases in Various Cytological Structures of the Anterior Pituitary of the Guinea Pig. 1949
* SEXUAL DIFFERENCES OF CAROTENOID CONTENT IN THE SKIN OF LABRUS MIXTUS KROEYER Acta Zoologica 1957; Vol. 38 (2—3): 223—238

## Apbalvojumi
* Atzinības krusts, 3. šķira #36 (1938) 

## Literatūra
* Immers, J., 1977: Leo Abolins in Memoriam 1895-1974. *Pubblicazioni Staz zool Napoli*, 402: 269-270 1976

## Atsauces
Forstera hoveja

**Forstera hoveja**, arī **palmu hoveja** *(Howea forsteriana)* ir segsēkļu augs, kas pieder palmu dzimtai. Tā dzimtene ir Austrālijai piederošā Lorda Hava sala. Augstums var sasniegt 10 m, lapu vainags — 3 m garumu.  

Viegli iedzīvojusies Austrālijas un Jaunzēlandes ziemeļu daļas dārzos un ielu alejās. Sastopama arī ziemeļu puslodē — Anglijas dienvidrietumos, Spānijas dienvidos, ASV. Slaidā palma ir iecienīts iekštelpu augs. Viegli iztur sausu gaisu, zied oranžērijās un ir auglīga.

1939. gadā komponists, diriģents, Konservatorijas dibinātājs Jāzeps Vītols Latvijas Universitātes botāniskajam dārzam uzdāvināja 2 m augstu Forstera hoveju. 75 gados tā ir izaugusi 12 m augsta ar 118 cm stumbra apkārtmēru resnākajā daļā un ir aplūkojama botāniskā dārza palmu mājā.

## Ārējās saites
*Botāniskais dārzs aicina

## Literatūra
*Normunds Priedītis. Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Ilustrēta enc. Rīga. Zvaigzne ABC. 2009.  138., 139. lpp.
Dokšici

**Dokšici** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Dokšicu rajona centrs. Kilometru no pilsētas centra atrodas Bjarezinas upes izteka.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēti 1407. gadā kā Lietuvas lielkņazistes miests. 
1793. gadā pēc Polijas Otrās dalīšanas pievienoti Krievijas Impērijai. 
1812. gada kara laikā tos ieņēma Napoleona karaspēks. 19. gadsimtā Dokšici kļuva par ievērojamu ebreju centru. Starp pasaules kariem Dokšici bija Viļņas apgabala sastāvā, Otrā pasaules kara Polijas kampaņas laikā tos ieņēma Sarkanā armija, pēc Vērmahta iebrukuma no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada jūlijam Ostlandes sastāvā. Holokaustā gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Dokšici vietnē "Baltkrievijas globuss"
Dubrovnas rajons

**Dubrovnas rajons** (, ) ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Oršas un Ļoznas rajoniem, Mogiļevas apgabala Horku rajonu, kā arī Krieviju.

## Ārējās saites
Jānis Princis (ārsts)

**Jānis Princis** (1890-1968) bija latviešu ārsts, pulkvežleitnants aktīvajā karadienestā. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1890. gada 3. augustā Bērzmuižas pagasta Jaunzemjos zemnieka Kārļa Prinča ģimenē. Mācījās Bērzes pagastskolā, Jelgavas ģimnāzijā (1901-1904) un Maskavas universitātē (līdz 1914), bija studentu vienības Austrums biedrs.
Pirmā pasaules kara laikā bija kara ārsts Krievijas impērijas armijas Artilērijas I brigādē (1914), Galvenajā 9. evakuācijas punktā (1915), Kaukāza 1. pulkā (1916), Kājnieku 735. pulkā un Maskavas 4. apvienotajā evakuācijas hospitālī (1917). Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas viņu demobilizēja un J. Princis strādāja par privātārstu Maskavā (1918-1919).

Piedalījās Latvijas brīvības cīņās kā Grobiņas kājnieku pulka vecākais ārsts, vēlāk Zemgales divīzijas ārsts kapteiņa pakāpē (1920), Rīgas pilsētas komandantūras vecākais ārsts (1921). 1925. gadā paaugstināts ārsta pulkvežleitnanta pakāpē. Latvijas Universitātes diagnostikas katedras asistents (1921-1931), līdztekus Slimokases uzticības ārsts (1921-1935), Dzelzceļu uzticības ārsts (1935-1941). Padomju okupācijas laikā 1940. gadā atbrīvots no darba. Vācu okupācijas laikā Rīgas pilsētas I poliklīnikas ārsts (1941-1944).

Miris 1968. gada 6. aprīlī Rīgā, apglabāts Meža kapos.

## Apbalvojumi
* Zviedrijas Vāzas ordeņa II šķiras komandiera krusts (1931)
* Triju Zvaigžņu ordenis IV šķira (1933)
* Atzinības Krusts III šķira (1939)
 
## Atsauces
Mikolajivka

**Mikolajivka** () ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļos Siverskijdoņecas labajā krastā. Pakļauta Slovjanskas pilsētas padomei, pieskaitāma Kramatorskas aglomerācijai.

Apdzīvotā vieta dibināta 1730. gadā. Ciems sāka augt pēc 1951. gada, kad ziemeļos no tā uzsāka Slovjanskas termoelektrostacijas būvi, ko paplašinot, Mikolajivkai tika piešķirts pilsētciemata statuss, bet 2003. gadā — pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nikolajevka

**Nikolajevka** var būt:
* Nikolajevka — ciems Šķilbēnu pagastā
* Mikolajivkas Ukrainā krieviskais nosaukums
Haradoka

**Haradoka** () jeb **Gorodoka** () ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Haradokas rajona centrs.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 13. gadsimtā. Ietilpusi Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā. 1812. gada kara laikā nopostīta. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 9. jūlija līdz 1943. gada 24. decembrim - vācu okupācijā. Holokaustā tika iznīcināti gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji. 

## Ārējās saites

* Haradoka vietnē "Baltkrievijas globuss"
Hlibokajes rajons

**Hlibokajes rajons** (, ) ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Mjoru, Polockas, Ušaču, Dokšicu, Pastavu un Šarkavščinas rajoniem.

## Vēsture
Līdz 1939. gada 4. decembrim Hlibokajes apriņķis atradās Viļņas apgabalā, pēc Polijas kampaņas to pievienoja Baltkrievijas PSR un iekļāva Viļeikas apgabalā. Vācu okupācijas laikā bija Ostlandes Glubokojes apriņķī.

## Ārējās saites
Alīse Laua

**Alīse Laua** (dzimusi , mirusi ) bija latviešu letoniste, fonētiķe, leksikoloģe, frazeoloģe un pedagoģe. Latvijas Universitātes Goda doktore (1994). Tiek uzskatīta par vienu no vispazīstamākajām latviešu valodniecēm.

## Biogrāfija
1934. gadā Laua pabeidza Rīgas Skolotāju institūtu, pēc tam līdz 1946. gadam strādājusi dažādās Latvijas skolās par skolotāju. 1951. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu. 1954. gadā Laua aizstāvēja disertācijas darbu "Mūsdienu latviešu literārās valodas fonētiski fonoloģiskā sistēma".

1954. gadā sāka pasniegt dažādus kursus Latvijas Universitātē. Laikā no 1964. līdz 1976. gadam Laua vadījusi Latvijas Universitātes Latviešu valodas katedru. Bijusi "Latviešu literārās valodas vārdnīcas" redakcijas kolēģijas locekle, kā arī izdevniecības "Avots" Vārdnīcu redakcijas padomes locekle. Pēc aiziešanas pensijā 1982. gadā turpinājusi darbu Latviešu frazeoloģijas vārdnīcas un grāmatas "Latviešu valodas frazeoloģija".

Laua ir pirmā Jāņa Endzelīna prēmijas laureāte (1970), balva tika piešķirta par zinātniskajiem pētījumiem fonētikā un leksikā.

## Bibliogrāfija
* 

## Atsauces

## Ārējās saites
* AIlab ieraksts
Dubrovna

**Dubrovna** (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Dubrovnas rajona centrs pie Dņepras upes.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1514. gadā kā Lietuvas lielkņazistes pilsēta. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā. 1812. gada kara laikā nopostīta. 19. gadsimtā Dubrovna kļuva par ievērojamu ebreju centru, absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāji bija ebreji. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada jūnijam — vācu okupācijā. Holokaustā gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti. Pilsētas apkaimē bija aktīva partizānu kustība.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Dubrovna vietnē "Baltkrievijas globuss"
Spensers Pērsevals

**Spensers Pērsevals** (; dzimis , miris ) bija Apvienotās Karalistes premjerministrs laikā no 1809. gada līdz savai nāvei 1812. gadā. Pērsevals ir vienīgais Apvienotās Karalistes premjerministrs, kas ticis nogalināts. Viņš ir arī vienīgais ģenerālprokurors, kas ieņēmis šo amatu.

1796. gadā iekļuvis Apvienotās Karalistes parlamentā, 1807. gadā kļuva par Apakšpalātas līderi.  Pērsevals kļuva par premjerministru.  tirgotājs Džons Belinghems, kas meklēja valdības kompensāciju par saviem parādiem, nogalināja Pērsevalu Apakšpalātas foajē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Spensers Pērsevals
Arturs Ozols

**Arturs Ozols** var būt:
* Arturs Ozols — latviešu inženieris;
* Arturs Ozols — latviešu valodnieks.
Arturs Ozols (valodnieks)

**Arturs Ozols** (dzimis , miris ) bija latviešu letonists, folklorists un pedagogs.

## Dzīvesgājums

Ar pārtraukumiem no 1933. līdz 1945. gadam studējis Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē. 1950. gadā Ozols aizstāvēja filoloģijas zinātņu kandidāta disertācijas darbu "Folkloristiskā darba metodes latviešu tautasdziesmu laukā 19. gadsimta otrā pusē", savukārt 1961. gadā aizstāvēja filoloģijas zinātņu doktora disertācijas darbu "Latviešu klasisko tautasdziesmu sintakses jautājumi". Ozols kļuva par pirmo Latvijas zinātnieku, kas pēc Otrā pasaules kara aizstāvējis filoloģijas zinātņu doktora disertāciju, līdz pat dzīves beigām bija vienīgais filoloģijas zinātņu doktors Latvijā.

Strādājis par skolotāju Rīgā (1935—1939), Meņģelē (1941—1943) un Viļakā (1943. gada janvāris—aprīlis), tāpat strādājis Latviešu valodas krātuvē (1939—1940; brīva līguma arhivārs), laikrakstā "Jaunais Komunārs" (1940—1941; korektors), izdevniecībā "Latvju grāmata" (1944; korektors). No 1945. līdz 1946. gadam bijis docētājs Latvijas Valsts Pedagoģiskajā institūtā. Pēc tam kļuva par zinātnisko līdzstrādnieku Latvijas Zinātņu akadēmijas Flokloras institūtā (vēlākais Etnogrāfijas un folkloras institūts), kur no 1952. līdz 1955. gadam bija direktora vietnieks zinātniskajā darbā. 1950. gadā kļuva par docētāju Latvijas Universitātē. No 1950. līdz 1964. gadam vadīja Latvijas Universitātes Latviešu valodas katedru, 1954. gadā kļuva par docentu, 1962. gadā — profesoru. No 1958. līdz 1963. gadam bijis Latvijas Universitātes zinātņu prorektors.

Ozols ir latviešu literārās valodas vēstures valodniecības disciplīnas izveidotājs. Izstrādājis latviešu literārās valodas vēstures programmu, iezīmēja galvenos posmus latviešu literārās valodas attīstībā. Sarakstījis apmēram 100 rakstus par latviešu valodu. Sniedzis lielu ieguldījumu latviešu valodas attīstībā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Biogrāfija
* AIlab ieraksts
Hlibokaje

**Hlibokaje** () jeb **Glubokoje** () ir pilsēta Vitebskas apgabalā Baltkrievijā, Hlibokajes rajona centrs.

## Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1414. gadsimtā kā Lietuvas lielkņazistes miests. Atradās uz svarīgā Vecā Smoļenskas ceļa, kas savienoja Viļņu ar Polocku. Pilsēta pievienota Krievijas Impērijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. Starp abiem pasaules kariem Glubokoja () atradās Polijai piederošās Viļņas vaivadijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā pievienota PSRS, pamatojoties uz Molotova—Ribentropa paktu un iekļāva Baltkrievijas PSR. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS NKVD pie pilsētas veica masveida ieslodzīto nogalināšanu. Vācu okupācijas laikā bija Ostlandes Glubokojes apriņķa centrs, tika iznīcināti vairums pilsētas ebreju iedzīvotāju.

## Cilvēki

Hlibokaje ir padomju aviokonstruktora Pāvela Suhoja (*Павел Осипович Сухой*, 1895-1975) dzimtā pilsēta.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Hlibokaje vietnē "Baltkrievijas globuss"
Ļepjeļas rajons

**Ļepjeļas rajons** () jeb **Ļepeļas rajons** () ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Dokšicu, Ušaču, Čašņiku un Bješankoviču rajoniem, kā arī Minskas apgabala Barisavas rajonu.

Netālu no Ļepjeļas pilsētas atrodas Baltkrievijas Bruņoto spēku karabāze.

## Ārējās saites
Severskijdoņeca

**Severskijdoņeca** () vai **Siverskijdoneca** () ir upe Krievijā un Ukrainā, Donas labā un tās lielākā pieteka. Sākas Viduskrievijas augstienē pie Podoļhu ciema Krievijas Belgorodas apgabalā, tālāk tek caur Ukrainas Harkivas, Doneckas un Luhanskas apgabaliem, lejtecē — pa Krievijas Rostovas apgabalu, kur pie Ustjdoņeckas ietek Donā.

Upes gultnes platums 30—70 m, tikai dažreiz sasniedzot 100—200 m. Dibens pārsvarā smilšains, dziļums no 0,3 m krācēs līdz 10 m dziļākajās vietās. Upes kopējais kritums 195 m, vidējais — 0,18 m/km. Straumes ātrums no 0,15 m/s pie Čuhujivas līdz 1,41 m/s pie Lisičanskas. Labais krasts pārsvarā stāvs, kreisais — lēzens. Lielākās pietekas ir Oskila, Kaļitva, Aidara (kreisās), Kazennijtoreca (labā).

Lielākās pilsētas krastos ir Belgoroda, Izjuma, Lisičanska, Luhanska, Sorokine, Kamenska-Šahtinska. Upes baseina vidus un lejasdaļā izvietojies Doņecas akmeņogļu baseins.

Upes nosaukums cēlies no tās augšteces Severijas zemē, par ko itāļu ceļotās Alesandro Gvaņīni rakstījis, ka «ir arī cita, mazāka Tanaīsa, kurš sākas severiešu kņazistē, tāpēc arī saucas par Severiešu Doņecu un augšpus Azovas ietek lielajā Tanaīsā.»

## Atsauces

## Ārējās saites
Jūlijs Roze

**Jūlijs Roze** (1892-1972) bija latviešu žurnālists un rakstnieks. Rīgas Dramatiskā teātra direktors (1942-1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gada 20. februārī Mālpils muižas kalpa ģimenē. 1909. gadā beidza Rīgas pilsētas reālskolu. Studēja vēsturi Tērbatas universitātē (1909—1917). Bija Latvijas pagaidu nacionālā teātra dramaturgs Valkā (1918) un strādāja par žurnālistu "Laika Vēstīs" (1917-1918), "Līdumā" (1918) un "Latvijas Sargā" (1919-1920). 

Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija "Kopdarbības" (1922-1928), "Balss" (1924-1926) un "Daugavas" (1928-1932), "Jaunāko Ziņu" (1940) žurnālists. Līdztekus rakstīja dzeju un tulkoja Šekspīra "Hamletu" (1921, 1931), Flobēra "Bovarī kundze" (1926), Vailda "Cik svarīgi būt nopietnam" (1927) u.c. darbus. Vairākus gadus bija Latvijas Nacionālā teātra dramaturgs un literārās daļas vadītājs (1937-1940).  Rīgas Dramatiskā teātra direktors (1942-1944).

Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur bija Mērbekas teātra dramaturgs. 1950. gadā izceļoja uz ASV. Nodevās atmiņu un eseju rakstīšanai. 

Miris 1972. gada 30. septembrī Vašingtonā.

## Darbi
* Fontans (dzejoļu krājums, 1920)
* Paaudžu atšķirības eseja žurnālā "Jaunā Gaita" nr. 83, 1971.
* Jūlijs Roze, laikmeta liecinieks. Latvijas rītausmā, saulrietā. Redaktori: Augusts Rumpēters, Kārlis Rabācs, Jānis Kadilis. Stokholma: Daugava, 1978.

## Atsauces
Ernests Brože

**Ernests Brože** (dzimis 1898. gada 9. novembrī Bauņu pagastā, miris 1994. gada 2. februārī Silverspringsā, Mērilendā, ASV) bija latviešu inženieris un uzņēmējs. Studentu korporācijas *[[Patria (studentu korporācija)|Patria]]* loceklis. A/S "Farmācija" direktors-rīkotājs (līdz 1944. gadam), Tirdzniecības-Rūpniecības kameras loceklis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur nometināts bēgļu nometnē "Valka". Vēlāk izceļoja uz ASV, dzīvoja Kalamazū, Mičiganā un Silverspringsā, Mērilendā.

## Atsauces
Kazennijtoreca

**Kazennijtoreca** () ir upe Ukrainā, Doneckas apgabalā, Severskijdoņecas labā krasta garākā pieteka. Sākas Doņecas skrausta ziemeļaustrumu nogāzēs austrumos no Novohrodivkas, tek ziemeļu virzienā, ietek Severskijdoņecā pie Rajhorodokas. Lielākās pietekas ir Suhijtoreca (97 km, kreisā) un Krivijtoreca (88 km, labā). Upe stipri piesārņota.

Krastos intensīva industriāla un lauksaimniecības ainava. Lielākās pilsētas: Slovjanska, Kramatorska, Družkivka. Nosaukums cēlies no vārdiem *Казенний* (‘[valsts] īpašumā’) un *торець* (‘gals’). 17.—18. gadsimtā pa upīti gāja valsts īpašumā esošo zemju robeža.

## Atsauces
Elfrīda Rapa

[thumb|200px|Grāmatrūpnieka [Jānis Rapa|Jāņa Rapas un skolotājas Elfridas Petersones laulība 1934. gada 7. jūnijā]]
**Elfrīda Rapa** (dzimusi **Pētersone**, , mirusi ) bija latviešu pedagoģe un grāmatu izdevēja. Latviešu Sieviešu Nacionālās Līgas valdes locekle. Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājām. Bija precējusies ar grāmatizdevēju un vienu no apgāda "Valters un Rapa" dibinātājiem Jāni Rapu.

## Dzīvesgājums
1919. gadā beigusi Rīgas 3. vidusskolu, 1922. gadā — Izglītības ministrijas pirmsskolas skolotāju kursus. No 1922. gada 1. septembra bija audzinātāja Rīgas Parauga pamatskolas bērnudārzā. Pēc apprecēšanās ar Jāni Rapu 1934. gadā darbojās a/s "Valters un Rapa", bija valdes locekle, atbildīga par bērnu literatūras izdošanu. 

Pēc Otrā pasaules kara strādāja Rīgas 49. pamatskolā un vidusskolā. Mūža nogalē vadīja Annas Brigaderes muzeju "Sprīdīši" Tērvetē.

## Atsauces
Jānis Zariņš (režisors)

**Jānis Zariņš** (dzimis  Drabešu pagastā, miris  Rīgā) bija latviešu aktieris un režisors. Rīgas Dramatiskā teātra direktors (1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 8. septembrī Cēsu apriņķa Drabešu muižas kalpa ģimenē. Mācījās Biķernieku un Ropažu draudzes skolās, Valmieras skolotāju seminārā, Rīgas, Kazaņas un Pēterburgas mākslas skolās. Strādāja Rīgas Latviešu teātra dekorāciju darbnīcā, 1916. gadā kļuva par Rīgas Latviešu biedrības teātra, 1919. gadā par Valmieras Strādnieku teātra aktieri. Liepājas Jaunā teātra režisors, vienlaikus Liepājas Tautas augstskolas dramatiskās studijas vadītājs (1922—1926), Rīgas Tautas augstskolas drāmas studijas pedagogs un Rīgas Strādnieku teātra režisors (1926-1934), Latvijas Nacionālā teātra un Latvijas Nacionālās operas režisors (1926—1944), kur 1937. gadā viņa vadībā tapa Alfrēda Kalniņa "Baņutas" jauniestudējums, ko kritika vērtēja daudz augstāk nekā pirmo 1920. gada versiju.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1952. gadā izceļoja uz Angliju, kur darbojās latviešu teātra trupās. 1962. gadā atgriezās Latvijā, bija Latvijas PSR operas un baleta teātra režisors (1962—1979).

Miris 1979. gada 25. janvārī Rīgā, apbedīts 1. Meža kapos.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Atzinības krusts — 4. šķira Nr.132 (1938)
* Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1969)
* Jēkaba Dubura balva (1971)
*LPSR Valsts prēmija (1976)

## Darbi
* "Mans darbs teātrī" (1974)

## Atsauces
Jānis Kārkliņš (dzejnieks)

**Jānis Kārkliņš** (1891-1975) bija latviešu dzejnieks, žurnālists un literatūrkritiķis. Žurnāla "Atpūta" atbildīgais redaktors (1924-1937). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.  

## Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gada 6. janvārī Jērcēnu pagasta "Rēpeņos" lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Liepiņa tirdzniecības skolā Valmierā. 1908. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur pievērsās dzejai un žurnālistikai. 1908. gadā laikraksta "Rīgas Apskats" feļetona pielikumā publicēja savu pirmo dzejoli "Pār melnām dzelmēm". Izdeva dzejoļu krājumus "Lāpa" (1911) un "Darba balsis" (1913).  
Pirmā pasaules kara laikā bija kara korespondents (1914), darbojās Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejā Rīgā (1915-1916), dienēja latviešu strēlnieku pulkos. Izdeva dzejoļu krājumu "Kad lielgabali runā" (1917).

Pēc demobilizācijas strādāja par skolotāju (1918-1919), pēc tam laikrakstā "Jaunākās Ziņas" (1919-1937), bija tā atbildīgais redaktors (1921-1928) un žurnāla "Atpūta" atbildīgais redaktors (1924-1937). Izdeva dzejoļu krājumu "Mēnešnaktis" (1922) un grāmatas "Aplis pār krustu" un "Kristus leģendas" (abas 1938).
  
Otra pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur strādāja Latviešu palīdzības komitejā, bija Raiņa un Aspazijas gadagrāmatas redaktors (1968-1973). Sarakstīja atmiņu grāmatu "Latvijas preses karalis" (1962), romānu "Latviešu Pūcesspieģelis" (1-3, 1964-1969) un grāmatu "Āmen. Dievu maiņa" (1-2, 1970-1972, nepabedza). 
Miris 1975. gada 20. jūlijā Stokholmā.

## Atsauces
Jaunākās Ziņas

[thumb|300px|Laikraksta "Jaunākās Ziņas" redakcijas darbinieki (ap 1925). Pirmajā rindā no kreisās: [Ādolfs Ģērsons, Kārlis Skalbe, Antons Benjamiņš, Emīlija Benjamiņa, Jānis Kārkliņš, Jānis Benjamiņš, Nikolajs Siliņš. Otrajā rindā no labās: 1. Henrijs Simsons, 2. Jānis Porietis, 3. Arnis (Ernests Runcis), 5. Ernests Brusubārda, 6. Jānis Zālītis, 8. Jūlijs Lācis, 9. Alberts Zalts, 10. Nikolajs Mūzis (?) u. c.]]
**"Jaunākās Ziņas"** bija politisks, sabiedrisks un literārs Baltijas provinču, vēlāk Latvijas, dienas laikraksts latviešu valodā. Iznāca no 1911. gada 8. decembra (Nr.1) līdz 1940. gada 9. augustam (Nr.180).

## Vēsture
"Jaunāko Ziņu" pirmais numurs tika iespiests 1911. gada 8. decembrī un maksāja tikai vienu kapeiku. To izdeva Antons Benjamiņš, bijušais avīzes "Rīta Vēstnesis" redaktors kopā ar savu dzīvesbiedri Emīliju Elku (vēlāk Benjamiņu). Pirmais metiens bija 7000 eksemplāros. Savas darbības pirmajos gados tas orientējas uz strādniecību un mazturīgajām aprindām, atbalstot cīņu par lielākām darba algām un īsāku darba dienu.

Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas un jaunas ekonomiskās izaugsmes sākšanās 1911. gadā pieauga laikraksta tirāža, kas piesaistīja reklāmdevējus. Šajā laikā avīze bija 4—6 lappuses bieza. Ziņu informācija bija vienkārši sakārtota slejās ar vāji izteiktiem virsrakstiem, kas parasti bija "atslēgvārdi", piesaistot lasītāju uzmanību (zādzība, nodedzis, mironis, ielaušanās, kautiņš, nekārtības utml.). Centrālajā atvērumā (2.—3. lpp.) apakšdaļā bija kāds no bulvārromāniem turpinājumos.

Laikraksts turpināja iznākt arī Pirmā pasaules kara laikā, izņemot pārtraukumu no 1917. gada 21. augusta līdz 1918. gada 15. novembrim, kad laikraksta izdošanu atjaunoja. Pēc kara un Brīvības cīņu beigām Benjamiņu laikraksts "Jaunākās Ziņas" kļuva par ietekmīgāko dienas laikrakstu, kas aptvēra plašu lasītāju auditoriju. 1930. gados tā tirāža pieauga līdz 200 tūkstošiem eksemplāru, numuram maksājot no 6 līdz 10 santīmiem. Kad 1922. gada 24. maijā valdība pieņēma likumu par jauno ortogrāfiju, kas noteica arī atteikšanos no gotiskās jeb "vecās" drukas, laikraksts pārejai pretojās līdz 1935. gadam.

Pēc Latvijas okupācijas laikraksta izdošanu pārtrauca 1940. gada 9. augustā, pāris dienu pēc inkorporācijas PSRS. Laikraksta īpašnieci Emīliju Benjamiņu deportēja uz Usoļlagu.

Laikraksta redakcija no 1911. līdz 1912. gadam izdeva arī žurnālu "Atpūta".

## Atsauces

## Ārējās saites

* Laikraksta arhīvs LNB Digitālajā bibliotēkā