open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hinrihs fon Ulenbroks II

thumb|250px|Ulenbroku ģerbonis.
**Hinrihs fon Ulenbroks II** (, 1520—1576) bija Rīgas birģermeisters. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1520. gadā Rīgas birģermeistera Hinriha fon Ulenbroka I ģimenē. No 1537. gada līdz 1542. gadam studēja Vitenbergas Universitātē. 1556. gada 13. septembrī apprecējies ar Margarētu Kolthofu (*Margaretha Kolthoff*). 

1558. gadā kļuva par Rīgas birģermeisteru.  

1561. gadā Rīgas rātes sastāvā piedalījās sarunās Viļņā par Rīgas pakļaušanos Lietuvas dižkunigaitim un Polijas karalim Sigismundam II Augustam Viļņas ūnijas ietvaros.  

1562. gadā Livonijas vietvaldis Nikolajs Radvils (Radzivils) viņam piešķīra zemes gabalu muižas iekārtošanai, ko vēlāk viņa vārdā nodēvēja par Ulbrokas muižu (*Gut Stubbensee*).

1564. gadā viņš iegādājās arī Tūjas muižu (*Taubshof*, Dūjas muiža) kopā ar Skultes muižu (*Adiamünde*).

Miris 1576.gada 5. janvārī.

## Ģimene
Hinriham fon Ulenbrokam II bija pieci dēli un divas meitas. Pēc viņa nāves 1576.gadā Ulbrokas muiža nonāca dēla Filipa pārvaldībā. 1616.gadā Filipu fon Ulenbroku noslepkavoja Viļņā. Filipu apglabāja 1616.gada 19.janvārī, Rīgā, Sv. Pētera baznīcā. Pēc zviedru ienākšanas Rīgā, karalis Gustavs Ādolfs Filipa mantiniekiem apstiprināja muižas īpašuma tiesības. 

## Atsauces
Hinrihs fon Ulenbroks I

thumb|250px|Ulenbroku ģerbonis.
**Hinrihs fon Ulenbroks**, I (*Hinrich von Ulenbrock*) (miris 1541. gada 1. septembrī) bija Rīgas rātes loceklis (1524—1541), Rīgas birģermeistars. Viņa dēls, Hinrihs fon Ulenbroks II, uzcēla Ulbrokas muižu.

## Izcelsme
Ulenbroku dzimtas senākie pārstāvji bija garīdznieki, Rīgā ieradās no Vācijas. Vēlāk vairāki šīs dzimtas pārstāvji tika ievēlēti Rīgas rātē un kļuva par rātskungiem. 

## Dzīvesgājums
Rīgas rātē Hinrihs fon Ulenbroks minēts pirmo reizi 1524.gadā, kad viņš ieņēma rātskunga amatu, bet 1534.gadā viņš jau minēts kā birģermeistars.

## Atsauces
Maja Dālkvista

**Maja Dālkvista** (; dzimusi ) ir zviedru distanču slēpotāja.

Pārsvarā specializējas sprinta disciplīnās. Pasaules kausā debitēja 2014. gada decembrī. 2018. gada 13. janvārī Drēzdenē pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos, izcīnot 2. vietu sprintā. Dienu vēlāk guva savu pirmo uzvaru komandu sprinta sacensībās. 2019. gada Pasaules čempionātā Zēfeldē kopā ar Stīnu Nilsoni izcīnīja zelta medaļu komandu sprintā. Arī 2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā uzvarēja komandu sprintā, startējot kopā ar Jonnu Sundlingu.

 Dālkvista izcīnīja trīs medaļas: sudraba godalgas sprintā un komandu sprintā kopā ar J. Sundlingu, ka arī bronzu stafetē. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā ieguva divas bronzas (sprintā un stafetē). 2025. gada Pasaules čempionātā Tronheimā trešo reizi kļuva par čempioni komandu sprintā.  kopā ar J. Sundlingu izcīnīja zelta medaļu komandu sprintā, kā arī ieguva bronzu individuālajā sprintā.

## Rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

## Atsauces

## Ārējās saites
Marta Daunke

**Marta Daunke** (; 1899. gada novembris Breslava — 1967. gads) bija Vācijas šahiste, 1927. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece.

## Biogrāfija
1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā ieņēmusi 12. vietā. 1939. gadā Štutgartē piedalījusies pirmajā Vācijas sieviešu šaha čempionātā, kurā izcīnījusi 5. vietu. 1943. gadā Vīnē bijusi 6. vietā Vācijas sieviešu šaha čempionātā.

Pēc Otrā pasaules kara Marta Daunke bijusi starp spēcīgākajām Vācijas Demokrātiskās Republikas šahistēm. 1948. gadā Bāddoberānā piedalījusies padomju okupācijas zonas sieviešu šaha čempionātā, kurā dalījusi pirmo vietu, taču zaudējusi papildu mačā par čempiones titulu. Vācijas Demokrātiskās Republikas sieviešu šaha čempionātos piedalījusies līdz 1950. gadu beigām un parasti ierindojusies turnīra tabulas vidusdaļā (1949, 1950, 1951, 1952, 1954, 1957).

## Atsauces

## Ārējās saites
Andešone

**Andešone** (, no personvārda Andešs (*Anders*); vīriešu dzimtē Andešons) ir zviedru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Bibi Andešone (Bibi Andersson; 1935—2019) — zviedru aktrise;
* Eba Andešone *Ebba Kristina Andersson*; dzimusi 1997) — zviedru distanču slēpotāja;
* Lota Andešone (*Lotta Andersson*; dzimusi 1980) — zviedru cīkstone;
* Magdalēna Andešone (*Magdalena Andersson*; dzimusi 1967) — zviedru politiķe;
* Sāra Andešone (*Sara Andersson*; dzimusi 2003) — zviedru biatloniste.
Frīda Kārlsone

**Frīda Elisabete Kārlsone** (; dzimusi ) ir zviedru distanču slēpotāja,  čempione skiatlonā un 10 km distancē brīvajā stilā.

## Karjera
Guvusi panākumus pasaules junioru čempionātos. 2018. gadā Gomsā kļuva par pasaules junioru čempioni skiatlonā un ieguva divas bronzas medaļas: stafetē un sprintā. 2019. gadā Lahti izcīnīja divas zelta medaļas individuālajās distancēs un bronzu stafetē.

Pasaules kausā debitēja 2019. gada februārī. 2019. gada Pasaules čempionātā Zēfeldē Zviedrijas komandas sastāvā kopā ar Ebu Andešoni, Šarloti Kallu un Stīnu Nilsoni izcīnīja zelta medaļu stafetē, bet individuāli ieguva sudraba godalgu 10 km distancē klasiskajā stilā un bronzu 30 km brīvajā stilā. Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos izcīnīja  Holmenkollenē 30 km distancē ar kopēju startu klasiskajā stilā, tas bija arī viņas pirmais individuāli sasniegtais goda pjedestāls.

2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā izcīnīja trīs medaļas — sudraba godalgas 10 km distancē brīvajā stilā un 15 km skiatlonā, kā arī bronzu 30 km klasiskajā stilā.  Pekinā ieguva bronzas medaļu stafetē. Individuāli labāko rezultātu sasniedza 15 km skiatlonā, ieņemot 5. vietu. 2021.—2022. gada sezonā uzvarēja Pasaules kausa U-23 vecuma grupas ieskaitē. 2022.—2023. gada sezonā kļuva par *[[Tour de Ski]]* sacensību kopvērtējuma uzvarētāju. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā ieguva divas sudraba (skiatlonā un 10 km distancē brīvajā stilā) un divas bronzas medaļas (stafetē un 30 km klasiskajā stilā). 2023.—2024. gada sezonā ieguva trešo vietu Pasaules kausa kopvērtējumā.

2025. gada Pasaules čempionātā Tronheimā izcīnīja divas zelta medaļas (50 km brīvajā stilā ar kopēju startu un stafetē) un bronzu 10 km distancē klasiskajā stilā ar intervāla startu.  Frīda Kārlsone kļuva par divkārtēju olimpisko čempioni, uzvarot 20 km skiatlonā un 10 km distancē brīvajā stilā ar intervāla startu.

## Rezultāti

### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Eba Andešone

**Eba Kristīna Andešone** (; dzimusi ) ir zviedru distanču slēpotāja,  čempione 50 km distancē klasiskajā stilā, sešu Pasaules čempionāta zelta medaļu ieguvēja.

## Karjera
Pasaules kausā debitēja 2015. gada februārī Estešundā. 19 gadu vecumā piedalījās savā pirmajā pasaules čempionātā — 2017. gadā Lahti. Zviedrijas komandas sastāvā izcīnīja sudraba medaļu, individuāli labāko rezultātu sasniedza 30 km distancē ar kopēju sartu, iegūstot 17. vietu. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā izcīnīja sudraba medaļu stafetē, bet individuāli labākais rezultāts bija 4. vieta 15 km skiatlonā.

2018. gada novembrī pirmo reizi izcīnīja vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā, iegūstot 3. vietu 10 km distancē klasiskajā stilā. 2019. gada Pasaules čempionātā Zēfeldē kopā ar Frīdu Kārsoni, Šarloti Kallu un Stīnu Nilsoni izcīnīja zelta medaļu stafetē.

2021. gada Pasaules čempionātā ieguva divas bronzas medaļas: skiatlonā un 10 km distancē brīvajā stilā.  Pekinā visās disciplīnās, kurās startēja, iekļuva labāko desmitniekā. Stafetē izcīnīja bronzas medaļu, bet individuāli labāko rezultātu sasniedza 10 km distancē klasiskajā stilā, ieņemot 6. vietu.

2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā E. Andešone kļuva par pasaules čempioni skiatlonā un 30 km distancē klasiskajā stilā ar kopēju startu (vēsturē pirmā uzvarētāja no Zviedrijas abās disciplīnās), kā arī ieguva bronzu 10 km distancē brīvajā stilā. 2025. gada Pasaules čempionātā Tronheimā Andešone izcīnīja trīs zelta medaļas: skiatlonā, 10 km ar intervāla startu un stafetē.

 uzvarēja 50 km distancē klasiskajā stilā ar kopēju startu un ieguva trīs sudraba medaļas: skiatlonā, 10 km distancē brīvajā stilā ar intervāla startu un stafetē.

## Rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

## Atsauces

## Ārējās saites
Palīgpašmats

**Palīgpašmats** (, , ) ir šaha kompozīcija: baltie sāk un melnie līdz pēdējam balto gājienam palīdz izveido pozīciju, kurā baltie, izdarot pēdējo gājienu, piespiež melnos sev pielikt matu.

## Palīgpašmata uzdevumu notācija
Pierakstot palīgpašmata uzdevumu ir pieņemts lietot šādu saīsinājumu: vispirms raksta latīņu burtus "hs" , tad mata zīmi # un saīsinājumu noslēdz uzdevuma atrisināšana paredzētais gājienu skaits, piemēram: "hs#2" nozīmē "palīgpašmats 2 gājienos"; hs#3,5 — palīgpašmats 3,5 gājienos (šādos pusgājiena uzdevumos pirmie gājienu izdara melnie).

## Palīgpašmata būtība
Uzdevumā **hs#n** (palīgpašmats "n" gājienos) abas puses "n-1" gājienu laikā palīdz viena otrai izveidot pozīciju, kurā baltie realizē pašmatu vienā gājienā. Citiem vārdiem, n-1 gājienus spēlei ir kooperatīvs raksturs. Taču pirms pēdējā (n gājiena) spēles raksturs kardināli mainās un tagad baltajiem jārealizē pašmats 1 gājienā pēc šī žanra noteikumiem. Var teikt, ka palīgpašmata uzdevumam ir divas fāzes: pirmā kooperatīvā fāze, kuras garums ir n-1 gājiens, otrā pašmata fāze viena gājiena garumā.

## Vēsture

Palīgpašmata žanru atklāja vācu problēmists Francis Palacs 20. gs. sākumā. Viņa pirmais šī žanra uzdevums redzams diagrammā.

Uzdevuma pirmā fāze (n-1=2): **1. Tc5! Lh7 2. Lc4 Dg6** un viena gājiena otrā fāze: 3. Zc2 Dxc2#

## Citi piemēri

### 1. uzdevuma risinājumi
Uzdevuma pirmajā daļā (šajā gadījumā pirmajā gājienā) abām pusēm ir viens mērķis, izveidot pozīciju, kura risinātos kā pašmats vienā gājienā, tas ir baltie varētu piespiest melnos sevi matot izdarot savu pēdējo (otro) gājienu. Tas ir iespējams piecos dažādos veidos:

: I) 1.♕e2 ♗×e2  2.♘a6+ ♗×a6# 
: II) 1.♕e3 ♘×e3  2.♘d5+ ♘×d5# 
: III) 1.♕e4 ♘e5  2.♕c6+ ♘×c6# 
: IV) 1.♕e6 ♗e5  2. ♕×d6+ ♗×d6# 
: V) 1.d8=♖ ♘×e5  2.♖d7+ ♘×d7# 

### 2. uzdevuma risinājums
Šajā uzdevumā abu pušu sadarbībai, pozīcijas pašmats vienā gājienā (s#1) radīšanai, paredzēti divi gājieni. 
: 1.a3 ♕a2 2.♖e2 f×e2 3.♖e1 ♕b1#/♕×a3#/♕d2#/♕c2#/♕b2#/b2#/d2# 

### 3. uzdevuma risinājums
1...♖h2 2.♗a6 ♕g2 3.♗b7+ ♔a7 4.♗f3+ ♔a6
: Uzdevuma pirmajā daļā abas puses (baltie un melnie), trīs ar pus gājienus spēlējot kooperatīvi, ir izveidojušas pozīciju (skat. diagrammu 3a), kurā baltie var piespiest melnos tos matot vienā gājienā.  
: 5.♗e2+ ♕xe2#

Jāatzīmē, ka risinājuma gaitā balto laidnis ir virzījies pa noslēgtu trajektoriju e2-a6-b7-f3-e2 un pēdējā gājienā atgriezies uz sākuma lauciņa. 

## Skatīt arī
* Palīgmats
* Pašmats

## Atsauces

## Ārējās saites
* Palīgpašmata uzdevumu kolekcija PDB datu bankā.
* The 6th FIDE World Cup in Composing. Section G – Fairy.
Dalbes

**Dalbes** ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Seces pagastā. Izvietojusies pagasta rietumdaļā Lauces un Kazupītes krastos pie autoceļa V928  no pagasta centra Seces,  no novada centra Aizkraukles un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Bagu muižas (*Neuhof*) centru.

## Atsauces
Rūdolfs Maslovskis

**Rūdolfs Maslovskis** (dzimis 1995. gada 31. maijā) ir latviešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2020) Maslovskis spēlē Francijas 1. līgas komandā HK Marseļa.

Hokejists ir arī viņa jaunākais brālis Voldemārs.

## Spēlētāja karjera
Karjeru Maslovskis sāka 2011.—12. gada sezonā, kuras laikā aizvadīja trīs spēles Latvijas čempionāta vienībā HK Liepājas Metalurgs-2. Nākamās trīs sezonas aizvadīja Krievijas Jaunatnes līgā spēlējošajā HK Rīga, epizodiski spēlējot arī ar komandu saistītajās Latvijas čempionāta vienībās.

2014. gadā tika pieķerts aizliegtās vielas acetazolamīda lietošanā, par ko saņēma Starptautiskās Hokeja federācijas brīdinājumu.

2015.—16. gada sezonā pievienojās Somijas trešās spēcīgākās līgas Suomi-sarja komandai Imatran Ketterä. Tās rindās 2017. gadā kopā ar komandu izcīnīja līgas čempiona titulu, un 2017.—18. gada sezonā komandas rindās spēlēja pēc spēka otrajā spēcīgākajā Somijas līgā Mestis.

2018. gada pievienojās HK Mogo sastāvām, kopā ar to kļūstot par 2019. gada Latvijas čempionu.

Latvijas hokeja izlases rindās debitējis 2014. gada 6. novembrī, tās rindās spēlējot trīs pārbaudes spēlēs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Everests (filma)

**"Everests"** () ir 2015. gada ASV un Apvienotās Karalistes biogrāfiskā piedzīvojumu filma, kas balstīta uz Beka Vezersa memuāriem *Left for Dead: My Journey Home from Everest*. Filmas režisors un viens no producentiem ir Baltazars Kormakurs. Galvenās lomas atveido Džeisons Klārks, Džošs Brolins, Džons Hokss, Robina Raita, Emilija Votsone, Kīra Naitlija, Sems Vortingtons un Džeiks Jillenhols. Filmas pasaules pirmizrāde notika  *CineEurope* festivālā.

Sižeta pamatā ir patiesi notikumi 1996. gadā, kad sniegputenis uz Everesta laupīja vairāku cilvēku dzīvības. Šajā filmā uzmanība tiek pievērsta divām ekspedīcijas grupām, kuras vadīja Robs Hols un Skots Fišers, un to izdzīvošanas mēģinājumiem pēc sniegputeņa.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marija Žanna Frigāra

**Marija Žanna Frigāra** (; dzimusi kā **Steina** (); 1904. gads Grimo — miršanas gads nav zināms) bija Francijas šahiste un vijolniece, 1927. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece. Četrkārtēja Francijas sieviešu šaha čempione (1924, 1925, 1926, 1927).

## Biogrāfija
1924. gadā Parīzē Marija Žanna Frigāra pēc papildu turnīrā uzvarējusi pirmajā Francijas sieviešu šaha čempionātā. Nākamajos gados vēl trīs reizes atkārtojusi šo panākumu, lai gan divas reizes Francijas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi otro vietu (1925, 1927), taču saglabāja čempiones titulu, jo turnīra uzvarētājai Paulai Švarcmanei nebija Francijas pilsonības. 1924. gadā Beļģijas pilsētā Vestendē ieņēmusi 2. vietu starptautiskajā amatieru turnīrā sievietēm. 1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā dalījusi 9. - 11. vietu. Pēc 1927. gada šaha turnīros piedalījusies reti.

No septiņu gadu vecuma nodarbojusies ar vijoles spēli. 1920. un 1930. gados kļuvusi par pazīstamu klasiskās mūzikas vijolnieci. 1928. gadā Marija Žanna Frigāra kā pirmā vijole kopā ar Sendenī orķestri piedalījusies viesizrādēs Kanādā.

Otrā pasaules kara laikā, kad Francija bija okupēta, dzīvojusi Nicā, no kurienes tikusi deportēta 1943. vai 1944. gadā. Par viņas nāvi trūkst dokumentāli apstiprinātu ziņu.

## Atsauces

## Ārējās saites
*Marija Žanna Frigāra vietnē chessbase.com
Nakts dzīvnieki

**"Nakts dzīvnieki"** () ir 2016. gada ASV psiholoģiskā trillera filma, kas balstīta uz Ostina Raita romānu "*Tony and Susan*". Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Toms Fords. Galvenās lomas atveido Džeiks Jillenhols, Eimija Adamsa, Maikls Šenons, Ārons Teilors-Džonsons, Aila Fišere, Lora Linnija, Armijs Hammers, Andrea Rīzboro un Maikls Šīns. Filmas pasaules pirmizrāde notika  Venēcijas kinofestivālā.

Mākslas galerijas īpašniece Sjūzana sāk lasīt sava bijušā vīra Edvarda jauno romānu un sāk saskatīt līdzības grāmatā un abu attiecībās laulības laikā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oktobra debesis

**"Oktobra debesis"** () ir 1999. gada biogrāfiskā drāmas filma, kuras režisors ir Džo Džonstons. Galvenās lomas atveido Džeiks Jillenhols, Kriss Kūpers, Kriss Ouens un Lora Derna. Filmas pasaules pirmizrāde notika .

Filma ir patiess stāsts par ogļrača dēlu Homēru H. Hikmenu jaunāko. Homēru iedvesmoja *Sputnik 1* palaišana kosmosā, kā rezultātā viņš, pretēji sava tēva vēlmēm, sāka interesēties par raķetēm un laika gaitā kļuva par NASA inženieri.

## Atsauces

## Ārējās saites
Zuarguss

**Zuarguss** **Zarmass** (dzimis **Viesturs Ermansons** , no 1992. līdz 2018. gadam **Viesturs Dūle**) ir "Mācībspējas" programmas vadītājs, mācību metožu inovators mācību procesiem izglītības sistēmā un organizācijās.

Bijis lektors vairāk kā  studentiem no dažādām pasaules valstīm, uzņēmuma "Mēmais šovs" īpašnieks ar 60 darbiniekiem, Latvijas televīzijas raidījumu vadītājs, producents, kinorežisors, futbolists un mūziķis. Izdevis divus mūzikas albumus ar pseidonīmu **Livingstons**.

## Biogrāfija
Dzimis  aktrises Ausmas Dūles ģimenē. Uzaudzis Valmierā, kur spēlēja futbola klubā "Gauja". 1991. gadā pabeidza Valmieras Viestura vidusskolu, vēlāk studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas nodaļā. 1990. gados un 2000. gadu sākumā viņš bija pussargs futbola klubā "Auda".

1990. gadu sākumā viņš sāka uzstāties televīzijas kanālā NTV-5 ar vārdu Viesturs Ermansons, ir darbojies arī Picca TV. Vēlāk viņš nomainīja uzvārdu uz Dūle un izveidoja producentu grupu "Mēmais šovs", kura veidoja humora raidījumus. Grupa 2000. gadu sākumā veidoja Latvijas Neatkarīgās Televīzijas (LNT) raidījumus "Savādi gan" un "Ak, kungs!", kur Dūle pildīja arī raidījumu vadītāja pienākumus. Kopā ar citiem "Mēmā šova" dalībniekiem 2004. gadā Dūle izveidoja filmu "Es mīlu jūsu meitu!". Viņš bija režisors, producents un scenārija autors.

2008. gadā pievērsās mūzikai, ar pseidonīmu Livingstons izdodot albumu "Kur vien ej, tu satiec sevi". 2011. gadā tika izdots albums "9 šūpuļdziesmas dienai". Viņš mūzikā ir lietojis arī pseidonīmu Zuarrgss.

2009. gadā kopā ar kādreizējiem partneriem Baibu Sipenieci-Gavari, Aldi Kalniņu un Valteru Krauzi sāka veidot humora raidījumu "TAS notiek Latvijā", to publicējot *[[YouTube]]* un Dūles izveidotajā interneta televīzijā tetv.lv. 2010. gadā Dūle izveidoja Latvijas Intelektuālās attīstības fondu, ar nolūku popularizēt emocionālā intelekta prasmes. 2011. gadā viņš vadīja LNT diskusiju ciklu "Intelektuālā apokalipse. Būt vai nebūt". 2014. gadā viņš kopā ar Sipenieci-Gavari, Krauzi, Jāni Skuteli un Nadeždu Kokinu veidoja TV3 humora raidījumu "Valstī viss ir kārtībā".

2012. gada augustā Dūle, mūziķis Gustavo un reklāmists Aivars Čivželis paziņoja, ka mainīs savus vārdus. Dūles jaunizvēlētais vārds bija Zuarguss Klororus-Zarmass, un tas tika izveidots pēc numeroloģijas principiem. Sākotnēji Tieslietu ministrijas Dzimtsarakstu departaments neatļāva viņam mainīt vārdu, taču 2018. gada septembrī pēc Administratīvās apgabaltiesas lēmuma Viesturs Dūle oficiāli mainīja vārdu uz Zuarguss Zarmass.

## Atsauces
Peitavas iela

**Peitavas iela** ir iela Rīgas Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Kalēju ielu un beidzas krustojumā ar Mārstaļu ielu.

## Vēsture
Iela pastāv no 1568. gada, tās senākais nosaukums – **Rēzes** vai **Rēzenes iela** (*de Rehse strate*), kas radies no dzimtas, kurai ielas galā piederēja Rēzes sēta. Blakus tai esošos aizsargmūra vārtus un torni sauca par Rēzes vārtiem un Rēzes torni. Kad Rīgas brīvpilsētas laikā namīpašumus šeit ieguva Peitavu dzimta (*Peutow*), kādā 1577. gada dokumentā parādījās **Peitavu ielas** (*de Peutowenstrate*) nosaukums. No 17. gadsimta līdz 1861. gadam dēvēta par Mazo Peitavu ielu, lai atšķirtu no Lielās Peitavu ielas (tagadējās Alksnāja ielas).

18. gadsimtā Peitavu ielā 9/11 Johans Cukerbekers uzcēla greznu namu, kurā notikušas pirmās brīvmūrnieku ložas “Ziemeļzvaigzne” sanāksmes. Ēkas durvju portāla augšējā daļā redzams Cukerbekeru dzimtas ģerbonis. 
1903. gadā pēc arhitekta Vilhelma Neimaņa projekta Peitavu ielā uzcēla sinagogu.
Kopš 1923. gada ielu sauc par Peitavas ielu. 1972. gadā Andra Caunes vadībā veica arheoloģiskus izrakumus, atsedzot viduslaiku ēku pamatus.

## Ielu savienojumi
Peitavas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Kalēju iela (T veida krustojums)
* Mārstaļu iela (T veida krustojums)

## Atsauces

## Ārējās saites
Čižiks. 7 lidojumi

**"Čižiks. 7 lidojumi"** ir Latvijas īsmetrāžas spēlfilma, kas izdota . Filmas režisors un scenārija autors ir Juris Grave.

## Sižets
Čižiks ir naivs puisis no laukiem, kurš pirmo reizi dzīvē aizbrauc uz Rīgu. Šajā braucienā Čižiks nejaušu apstākļu sakritības rezultātā nokļūst situācijā, kad jāizvēlas starp mammas uzdevuma izpildi un skaista sapņa realizēšanu.

## Atsauces
Konors

**Konors** () ir īru izcelsmes uzvārds. Cilvēki ar šādu uzvārdu:

* Kails Konors (*Kyle Connor*; 1996) — ASV hokejists;
* Kits Konors (*Kit Connor*; 2004) — angļu aktieris;
* Lerijs Konors (*Larry Connor*; 1950) — ASV uzņēmējs;
* Viljams Konors (*William Connor*; 1870—miršanas gads nav zināms) — britu sporta vingrotājs.
Igaunijas Jūras muzejs

**Igaunijas Jūras muzejs** () ir 1935. gadā dibināta muzejs Tallinā, kurā eksponēti ar jūrniecību saistīti priekšmeti.

Muzeju 1935. gadā dibināja bijušie jūrnieki un tā kolekcija atradās ostas teritorijā. Pēc PSRS okupācijas muzeju likvidēja, bet kolekcijas priekšmetus pārcēla uz citiem muzejiem. 1960. gadā tas tika atjaunots. 1980. gadā tika restaurēts pilsētas aizsardzības mūru tornis Resnā Margarēta un muzejs iekārtots šeit. Mūsdienās bez pamatekspozīcijas, kas atrodas Resnajā Margarētā, muzejam ir vairākas filiāles - Hidroplānu osta, kur atrodas arī muzeja ekspozīcijas kuģi, kā arī mīnu muzejs bijušajā pulvernoliktavā. Galvenā muzeja ekspozīcija līdz 2019. gada augustam atrodas rekonstrukcijā.

## Galerija

Fat margo.JPG|Resnā Margarēta
Pikk tänav 70.JPG|Jūras muzeja ieeja
040 - Seaplane Museum, Tallin (37694805515).jpg|Hidroplānu osta
Seafaring museum in Tallinn, Estonia.jpg|Hidroplānu ostas ekspozīcija ar zemūdeni *Lembit*
TallinnaPussirohuait.jpg|Mīnu muzeja ēka
Suur Tõll 12.jpg|Ledlauža *Suur Tõll* interjers


## Ārējās saites
* 
*  , ,
1966. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

**1966. gada [[Pasaules čempionāts cīņas sportā]]** notika no 16. līdz 22. jūnijam Tolīdo (Ohio štats, ASV).

## Medaļu sadalījums starp valstīm

## Medaļu ieguvēji

### Brīvā cīņa (vīrieši)

### Grieķu-romiešu cīņā vīriešiem

## Ārējās saites
* FILA Database
Akropolis Group

thumb|Viļņas Akropolis (2022)

***Akropolis Group*** ir Lietuvas pārvaldītājsabiedrības *[[Vilniaus prekyba]]* meitas uzņēmums, kas nodarbojas ar nekustamo īpašumu — tirdzniecības un izklaides centru, biroju ēku — attīstīšanu, apsaimniekošanu un nomu Lietuvā un Latvijā. Tas ir dibināts 2002. gadā. *Akropolis Group* pārvaldībā ir 6 iepirkšanās un izklaides centri: četri Lietuvā (Viļņā, Kauņā, Klaipēdā un Šauļos) un divi Latvijā (Rīgā). IIC "Akropolis" Kauņā tika pārdots 2008. gadā.

## Vēsture

2002. gada 26. aprīlī Viļņā tika atklāts pirmais iepirkšanās un izklaides centrs "Akropolis", kurš 2004. gadā tika paplašināts un kļuva par lielāko šāda veida objektu Baltijas valstīs, kura platība pēc rekonstrukcijas sasniedza gandrīz 110 000 m². 2005. gadā atvēra IIC "Akropolis" Klaipēdā ar kopējo platību 76 000 m². 2007. gadā atvēra IIC "Akropolis" Kauņā ar kopējo platību 81 000 m², kuru 2008. gadā iegādājās Vācijas investīciju fonds. 2009. gadā atvēra IIC "Akropolis" Šauļos ar kopējo platību 49 519 m² .

2016. gadā Lietuvas pārvaldītājsabiedrība UAB *[[Vilniaus prekyba|Vilniaus Prekyba]]* iegādājās uzņēmumu UAB *Akropolis Group*, kas Lietuvā pārvaldīja tirdzniecības centrus "Akropolis" un citus nekustamos īpašumus.

2017. gada maijā tika uzsākti daudzfunkcionālā iepirkšanās un izklaides centra "Akropole" (tagad "AKROPOLE Rīga") būvniecības darbi, kas tika atklāts 2019. gada aprīlī Rīgā, Maskavas ielā 257 (tagad Latgales iela). Ēkas platība ir 98 000 kvadrātmetri, bet teritorijas kopējā platība —16 hektāri. Tas izveidots teritorijā, kur kādreiz atradās Kuzņecova porcelāna fabrika. Kopējās investīcijas projekta realizācijā, ieskaitot transporta infrastruktūras izveidi un apkārtnes uzlabošanu, sasniedz nepilnus 180 miljonus eiro.

2021. gadā *Akropolis Group* nopirka tirdzniecības centru "Alfa", kas atrodas Rīgā, Brīvības gatvē 372, kura kopējā platība ir 154 000 m². 2022. gada 3. februārī *Akropolis Group* paziņoja, ka TC "Alfa" Brīvības gatvē tiks mainīts nosaukums uz "AKROPOLE Alfa", savukārt IIC "Akropole" Maskavas ielā (tagad Latgales iela) uz "AKROPOLE Rīga".

## Tirdzniecības centri
*Akropolis Group* pārvaldībā ir vairāki tirdzniecības centri Lietuvā un Latvijā:

* 2002 — IIC "AKROPOLIS Vilnius" (Lietuvā, Viļņā);
* 2005 — IIC "AKROPOLIS Klaipėda" (Lietuvā, Klaipēdā);
* 2007 — IIC "AKROPOLIS Kaunas" (Lietuvā, Kauņā);
* 2009 — IIC "AKROPOLIS Šiauliai" (Lietuvā, Šauļos);
* 2019 — IIC "AKROPOLE Rīga" (Latvijā, Rīgā);
* 2021 — IIC "AKROPOLE Alfa" (Latvijā, Rīgā);
* Plānots atklāt nākotnē — IIC "AKROPOLIS Vingis" (Lietuvā, Viļņā).

## Galerija

Attēls:Vilnius Akropolis.jpg|Viļņas *Akropolis*
Attēls:Shopping Centre Akropolis Kaunas (6005351132).jpg|Kauņas *Akropolis*
Attēls:Klaipėdos Akropolis.JPG|Klaipēdas *Akropolis*
Attēls:Akropole Rīga 01.JPG|IIC "AKROPOLE Rīga" Rīgā, Latgales ielā
Attēls:Akropole Alfa 2022.jpg|IIC "AKROPOLE Alfa" Rīgā, Brīvības gatvē 2022. gadā


## Atsauces
Osvalda Tīlmaņa iela

**Osvalda Tīlmaņa iela** ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Iela dabā neeksistē — tā iet pa stāvlaukumu aiz Rīgas Tehniskās universitātes galvenās ēkas. Oficiāli tā sākas krustojumā ar Mazo Jaunielu un beidzas krustojumā ar Ķemerejas ielu.

Iela izveidota 2009. gadā kvartālā starp Jaunielu, Mazo Jaunielu un Kaļķu ielu. Iela nosaukta par godu latviešu arhitektam Osvaldam Tīlmanim, starp kura darbiem ir arī RTU galvenā ēka.

## Ielu savienojumi
Osvalda Tīlmaņa iela ir savienota ar šādām ielām:
* Jauniela
* Ķemerejas iela

## Atsauces

## Ārējās saites
Stiprāks (filma)

**"Stiprāks"** () ir 2017. gada ASV biogrāfiskā drāmas filma, kas balstīta uz Džefa Baumana un Breta Vitera tāda paša nosaukuma memuāriem. Filmas režisors ir Deivids Gordons Grīns. Galvenās lomas atveido Džeiks Jillenhols, Tatjana Maslanija, Miranda Ričardsone, Klānsijs Brauns un Džesika Landija. Filmas pirmizrāde notika  Toronto kinofestivālā.

Filmas pamatā ir patiess stāsts par Bostonas iedzīvotāju Džefu Baumanu, kurš 2013. gada Bostonas maratonā zaudēja abas kājas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mežonīgā dzīve

**"Mežonīgā dzīve"** () ir 2018. gada ASV drāmas filma, kas balstīta uz Ričarda Forda tāda paša nosaukuma romāna. Filmas režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Pols Deino. Galvenās lomas atveido Džeiks Jillenhols, Kerija Maligana, Eds Oksenbolds un Bills Kemps. Filmas pirmizrāde notika  Sandensas kinofestivālā.

Filmas sižets notiek 20. gadsimta 60. gados Montanas pilsētā. Četrpadsmitgadīgais Džo ir mājsaimnieces Žanetes un golfa spēlētāja Džerija vienīgais bērns. Netālu no Kanādas robežas izceļas nekontrolējams meža ugunsgrēks. Kad Džerijs zaudē darbu, viņš nolemj pievienoties šī ugunsgrēka dzēsējiem un pamest savu sievu un dēlu. Džo, kurš pēkšņi tiek iemests pieauguša cilvēka dzīvē, spiests noraudzīties savā mātē un viņas cīņā par izdzīvošanu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sandriks

[thumb|230px|Taisnstūra sandriki uz [balstenis|balsteņiem.]]
**Sandriks** (no ) ir dekoratīvs arhitektūras elements dzegas veidā virs logu vai durvju ailām, vai arī virs nišām, bieži vien ar frontonu. Reizēm tiek izmantots arī interjerā. Sākotnēji sandriks kalpoja logu un durvju aizsegam pret lietu. Ar laiku tas transformējās no vienkārša logu izvirzījuma sarežģītā konstrukcijā ar frontonu, uz kura varēja tikt izvietotas dekoratīvas kompozīcijas. Sandriks bieži vien tiek balstīts ar diviem balsteņiem.

## Sandriku veidi
* Taisnstūra sandriks — vienkāršas dzegas veidā
* Lokveida sandriks — izliektas dzegas veidā
* Trīsstūrveida sandriks — trīsstūra frontona veidā

Sandriks palīdz uzsvērt visas mājas īpašo stilu, dekoratīvi noformējot fasādi. Sandriki tiek uzstādīti komplektā ar dekoratīvajām logu apmalēm. Sandrika formas izvēle ir atkarīga no arhitektūras stila, kurā tiek noformēta nama fasāde. Sandriki parasti tiek izmantoti baroka, klasicisma un ampīra stilos. Ampīra stila sandrikiem ir vienkāršas, lakoniskas formas. Parasti tās ir trīsstūrveida vai lokveida, bez dekoratīvā piepildījuma. Taisnstūra sandriki tiek izmantoti logu noformēšanai klasiskā stilā. Dekoratīvi izrotāti sandriki ir raksturīgi barokam.

## Atsauces
Frontons

thumb|290px|Sengrieķu Konkordijas tempļa frontons Sicīlijā
**Frontons** (no , , *frontis* — 'piere, sienas priekšējā daļa') ir celtnes fasādes, portika vai kolonādes nosegums (parasti trīsstūrveida, retāk lokveida), kas ir norobežots ar divslīpju jumtu virspusē un dzegu pamatnē.

Antīko tempļu galējās malas vienmēr nobeidzās augšpusē ar zemu frontonu, kura trīsstūrveida laukums jeb timpāns bija dekorēts ar skulptūrām, bet sānu dzegas balstīja celtnes divslīpju jumta galus. Romiešu arhitektūras beidzamajā posmā parādījās citas formas frontoni, kas vēlāk pārgāja renesanses arhitektūrā, proti, kuros abas slīpās dzegas tika nomainītas pret vienu lokveida dzegu, veidojot pusapaļas formas timpānu. Vēlākos laikos frontoni kļuva vēl daudzveidīgāki: trapeces veida frontoni ar sānu dzegām, kas augšpusē nesavienojas, vienādmalu trīsstūru veidā u.c. Šādi frontoni tika uzstādīti galvenokārt ne virs fasādēm, bet virs logiem, durvīm un lieveņiem. Frontonus, kuri nepilda nesošās konstrukcijas funkcijas, bet ko izmanto virs logiem un durvīm kā dekoratīvus elementus, sauc par sandrikiem.

thumb|150px|Frontonu veidi

## Galvenie frontonu veidi
* Ķīļveida — atgādina apgāztu kuģa ķīli, raksturīgs senkrievu koka arhitektūrai.
* Lokveida — atgādina uzvilktu loku. Paturpinot loka segmentu, veidojas aplis.
* Pusapaļš — ar pusapļa nobeigumu.
* Pārtraukts — ar horizontālu dzegu, kas pārtrūkst vietā, kur paredzēts kāds iestarpinājums, piemēram logs. Ja apakšējās dzega gandrīz pilnībā izzūd, un frontons balstās, piemēram, uz divām kolonnām, tad šādu frontonu sauc par pusfrontonu. Ja dzegas vispār nav, frontons pārtop par zelmeni vai gotiskajā arhitektūrā par vimpergu.
* Pārrauts — ar augšā nesavienotiem dzegu galiem, kas reizēm var pāriet volūtās, starp kuriem var novietot pjedestālu vāzei, krūštēlam vai kādam citam dekoratīvam elementam.
* Pakāpienveida — pakāpienu veidā, samazinoties izmēros virzienā uz augšu.
* Trapecveida — veidojot trapeces formu.
* Trīsstūrveida — Veidojot vienādsānu trīsstūra formu.

## Atsauces
Okja

***Okja*** ir 2017. gada Dienvidkorejas un ASV asa sižeta piedzīvojumu filma, kuras režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Pons Čunho. Galvenās lomas atveido Tilda Svintone, Pols Deino, Lilija Kolinsa, Stīvens Jans un Šērlija Hendersone. Filmas pirmizrāde notika  Kannu filmu festivālā.

Jauna meitene Mija ir gatava riskēt ar visu, lai nepieļautu, ka varens, starptautisks uzņēmums nolaupa viņas labāko draugu — fantastisku būtni, ko sauc par Okju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vatikāna muzeji

**Vatikāna muzeji** (, ) ir 1506. gadā dibināts mākslas muzeju komplekss, kas atrodas Vatikāna teritorijā. Muzejos izstādīti mākslas darbi no Romas pāvestu gadsimtiem veidotās kolekcijas. Šeit atrodas vairāki no vispazīstamākajiem antīkās tēlniecības un renesanses laika darbiem. Muzeju kolekcijā ir apmēram 70 000 darbu, no kuriem 20 000 ir publiski izstādīti. Kolekcija izstādīta 54 galerijās jeb zālēs. Muzeju kompleksā ietlpst arī Siksta kapela ar Mikelandželo un citu Renesanses mākslinieku freskām un griestu gleznojumiem, kā arī Rafaēla veidotās Rafaēla stancas.

2017. gadā muzejus apmeklēja apmēram 6,5 miljoni cilvēku un tas bija 4. apmeklētākais muzejs pasaulē.

## Ārējās saites

*  , , , ,
Fasāde

[thumb|250px|[Latvijas Nacionālā opera|Latvijas Nacionālās operas fasāde]]
**Fasāde** (no  — 'priekšējais, ēkas priekšpuse') ir celtnes vai tās daļas ārpuse, parasti priekšpuse vai parādes puse, ēkas ārējā siena pretskatā. Tāpat par fasādi sauc ēkas ortogonālās projekcijas rasējumu uz vertikālo plakni. Fasādes formas, proporcijas un dekoru nosaka celtnes lietojums, tās konstruktīvās īpatnības un arhitektoniskā tēla stilistiskie risinājumi.

Izšķir galveno, sānu, aizmugurējo, kā arī ielas un sētas fasādi. Pie fasādes elementiem (fasādes detaļām) attiecina nenoņemamas daļas, kā piemēram portiku, portālu, kolonādi, pilastrus, kariatīdes, durvis, logus, frontonu. Pie fasādes elementiem nevar attiecināt noņemamus elementus, kā piemēram pieliekamus tentus, plakātus u.c.

## Fasādes elementi
* Portāls
* Portiks
* Pilastrs
* Kolonāde
* Kariatīde
* Frontons
* Durvis
* Logs

## Atsauces
Beresheet

***Beresheet*** () bija Izraēlas nevalstiskās organizācijas *[[SpaceIL]]* Mēness nolaižamais aparāts. Tas kosmosā tika palaists 2019. gada 22. februārī, bet kļūmes dēļ nogāzās uz Mēness 11. aprīlī.

Mēness nolaižamā aparāta projektu 2011. gadā sāka Izraēlas komanda *SpaceIL*, iesaistoties *[[Google Lunar X Prize]]* kosmiskajā sacensībā par 30 miljonu ASV dolāru galveno balvu. Sākotnēji bija plānots izgatavot nolaižamo aparātu un mobili, kas varētu nobraukt 200 m, lai izpildītu sacensīnas noteikumus. Organizācijas vāca ziedojumus, lai varētu finansēt projektu; lielas naudas summas ziedoja vairāki filantropi (Šeldons Adelsons 16,4 miljonus *USD* 2014. gadā, Moriss Kāns 27 miljonus *USD*), Izraēlas kosmosa aģentūra 7,5 miljonus *USD* 2017. gadā). Finansējums tomēr nebija pietiekams, un projekts nespēja iekļauties *Lunar X Prize* termiņos. 2018. gadā projekta kopējās izmaksas bija izaugušas līdz aptuveni 95 miljoniem *USD*.

Kosmisko aparātu izgatavoja *SpaceIL* ar uzņēmuma *[[Israel Aerospace Industries]]* līdzdalību. Tā diametrs ir 2 metri, augstums 1,5 m, sausā masa ir 150 kg, starta masa 585 kg.
*Beresheet* ir uzstādīts magnetometrs, ko izgatavoja Veicmana zinātnes institūtā Izraēlā. Tam ir arī uzstādīti ASV Godarda Kosmosa lidojumu centrā izgatavotie lāzera leņķa atstarotāji.

*Beresheet* tika palaists  01:45 *[[Universālais koordinētais laiks|UTC]]* ar nesējraķeti *[[Falcon 9 Full Thrust Block 5]]* no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma *SLC-40*. Tas bija sakaru pavadoņa *[[Nusantara Satu]]* sekundārā krava.

*Beresheet* sākotnēji tika ievadīts Zemes orbītā, un 1,5 mēnešu laikā eliptiskās orbītas apogejs tika pamazām paaugstināts, līdz sasniedza Mēness ietekmes zonu. 4. aprīlī 14:26 *UTC* zonde iegāja orbītā ap Mēnesi.

[thumb|''Beresheet'' trieciena vieta, uzņemta ar ''[Lunar Reconnaissance Orbiter*]]
11. aprīlī *Beresheet* sāka nolaišanos uz Mēness virsmas. Negaidīti izslēdzās [[žiroskops]], bet lidojuma vadība uz Zemes nespēja atjaunot tā darbību, jo pēkšņi pazuda sakari ar aparātu. Kad sakari tika atjaunoti, dzinējs jau bija nostrādājis. Pēc sistēmu pārstartēšanas nolaižamais aparāta augstums jau bija pārāk zems, lai veiksmīgi samazinātu tā nolaišanās ātrumu. Pēdējie [[telemetrija]]s dati rādīja, ka 150 metru augstumā *Beresheet* ātrums bija 500 kilometri stundā. Tādējādi *Beresheet* tika zaudēts, ietriecoties Mēness virsmā.

== Atsauces ==


== Ārējās saites ==
* [http://www.spaceil.com/ SpaceIL]
* [https://beresheet.space *Beresheet''] neoficiālā vietne
* Beresheet (SpaceIL Lunar Lander) Gunter Dirk Krebs
Apustuliskā pils

**Apustuliskā pils** (, ), arī **Pāvesta pils**, **Vatikāna pils** jeb **Siksta V pils** ir Romas pāvesta oficiālā rezidence, atrodas Vatikānā.

Ēkā ietilpst Pāvesta apartamenti, vairākas Romas Katoļu baznīcas un Svētā Krēsla iestādes, vairākas kapelas, Vatikāna muzeji, Vatikāna bibliotēka, kā arī Siksta kapela, Rafaēla stancas un Bordžas apartamenti. Daļa telpu ir atvērta publiskai apskatei, daļa ir tūristiem slēgta. 

Apustulisko pili pie Vecās Svētā Pētera bazilikas 5. gadsimtā pāvests Simmahs. Pili mūsdienu izskatā sāka būvēt pāvests Siksts V 1589. gadā.

## Ārējās saites
Natalja Kovalska

**Natalja Kovalska** (; 1918. gads Varšava — miršanas gads nav zināms) bija Polijas šahiste, 1935. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece.

## Biogrāfija
1935. gadā Natalja Kovalska piedalījusies pirmajā Polijas sieviešu šaha čempionātā un ierindojusies 5. vietā. Tāpat viņa piedalījusies pirmajos Varšavas sieviešu šaha čempionātos, kuros 1935. gadā ieņēmusi 2. vietu, bet 1936. gadā dalījusi 6.-8. vietu. 

1935. gadā Varšavā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā dalījusi 9. - 10. vietu. Par tālāko Nataljas Kovalskas dzīvi trūkst informācijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
*Natalja Kovalska vietnē szachypolskie.pl
Barbara Flerova-Bulhaka

**Barbara Flerova-Bulhaka** (; dzimšanas gads nav zināms — miršanas gads nav zināms) bija Polijas šahiste, 1937. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm dalībniece.

## Biogrāfija
Barbara Flerova-Bulhaka piedalījusies pirmajos divos Polijas sieviešu šaha čempionātos, kuros 1935. gadā ierindojusies 7. vietā, bet 1937. gadā izcīnījusi Polijas vicečempiones titulu (abi turnīri notikuši Varšavā). Tāpat viņa piedalījusies pirmajos Varšavas sieviešu šaha čempionātos, kuros 1936. gadā ieņēmusi 2. vietu, bet 1937. gadā dalījusi 1.-2. vietu kopā ar Reginu Gerlecku.

1937. gadā Stokholmā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā dalījusi 17. - 20. vietu. Par tālāko Barbaras Flerovas-Bulhakas dzīvi trūkst informācijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
*Barbara Flerova-Bulhaka vietnē szachypolskie.pl
Portiks

[thumb|230px|[Panteons (Roma)|Panteona portiks Romā.]]
**Portiks** () ir atklāta ēkas ārtelpa, kuras pārsegums balstīts uz kolonnām (vai stabiem) tiešā veidā, vai uz tās pārsedzošiem arhitrāviem, vai arī uz tām pārmestajām arkām. Portiku augšā tradicionāli nosedz frontons. Portiks ir atvērts no vienas puses, bet otrā pusē atduras pret sienu, vai nu noslēgtu, vai arī ar durvīm un logiem. Bet parasti portiks atrodas ieejas priekšā. Par portikiem mēdz saukt arī parku paviljonus ar kolonādēm.

Portiku veidi:
* portiks uz antām — ieejas kolonāde, kas atrodas starp sienu galiem.
* pilastru portiks — tāds, kur kolonnu vietā ir uzstādīti pilastri.
* plakanais portiks — tādi, kur kolonnu vietā ir uzstādītas puskolonnas vai trīs ceturtdaļu kolonnas.

## Vēsture
Portikus arhitektūrā ieviesa senie grieķi, bet no viņiem tos aizguva senie romieši. Antīkajās celtnēs tie kalpoja par vietām, kurās varēja sēdēt vai pastaigāties, pasargāti no cepinošiem saules stariem vai lietus. Šis celtņu tips saglabājās arī viduslaiku arhitektūrā (klosteru kuluāri) un renesanses laikmetā. Jaunajā laikā portiki tika plaši lietoti klasicisma arhitektūrā 18. gadsimtā un 19. gadsimta sākumā.

## Atsauces
Antas

[thumb|230px|Atēniešu mantnīca [Delfi|Delfos (antas ierāmētas ar sarkanu rāmi).]]
**Antas** (latīņu daudzskaitlis: *antae*, iespējams, no *ante* — 'priekšā') — arhitektūrā tempļu garenisko sienu izvirzījumi, kas norobežo ieejas abas puses, vienlaicīgi pilda antablementa balsta funkciju. Visbiežāk sastopamas sengrieķu tempļu pronaosos. No šejienes nāk tempļu tipa nosaukums "templis uz antām". Ja starp antām ir kolonnas, piemēram, fasādes portikos, tad tās sauc par kolonnām antās.

Atšķirībā no balstošajām kolonnām vai stabiem, antas tika iebūvētas tieši tempļu sienās. To izcelsme nāk no vertikāli nostādītiem baļķiem senajās primitīva veida grieķu pilīs un tempļos, piemēram, Tirintas pilī vai Hēras templī Olimpijā. Tās tika izmantotas kā nesošās konstrukcijas jumta balstīšanai (jumta baļķi) priekš to, lai lielākais svars nebalstītos uz sienām, kas bija celtas no neapdedzinātiem ķieģeļiem vai arī ķieģeļu mūrējuma uz māla javas. Vēlāk, kad sienu veidojošie materiāli kļuva diezgan izturīgi, lai balstītu ēku nesošās konstrukcijas, antas kļuva par dekoratīviem elementiem.

## Ārējās saites
Kolonāde

thumb|280px|Atēnu agoras stojas kolonāde no iekšpuses.
**Kolonāde** () — arhitektūrā kolonnu rinda vai vairākas rindas, kas apvienotas ar horizontālu pārsedzi. Kolonādes var būt pielietotas portiku vai galeriju veidā, kas piekļaujas ēkai, kas apvieno tās nošķirtos apjomus un vizuāli savieno ēku ar blakus esošos pagalmus vai laukuma telpu (piemēram, Svētā Pētera laukuma kolonāde Vatikānā), kā arī ar apkārtējo dabu. Kolonāde var būt arī patstāvīga būve.

Izmantojot kolonādes ēku iekšpusē, ar tām nodala lielas zāles un izmanto, lai sadalītu un vienlaicīgi apvienotu parādes interjera atsevišķās daļas.

No vienas puses slēgtas kolonādes sauc par stojām. Kā vienu no pazīstamām šāda veida celtnēm varētu minēt Kanta kapu pie Kēnigsbergas katedrāles, kuru kādreiz sauca "*stoa Kantiana*".

## Atsauces
Tallinas osta

**Tallinas osta** jeb ***AS Tallinna Sadam*** () ir 1992. gadā dibināts *[[Nasdaq Tallinn]]* kotēts uzņēmums, kas nodarbojas ar ostas pakalpojumiem Igaunijā. Akciju kontrolpakete pieder Igaunijas Republikas Ekonomikas un komunikāciju ministrijai.

Tallinas ostas struktūrvienības:
* Mūgas osta (*Muuga sadam*)
* Paldiski Dienvidu osta (*Paldiski Lõunasadam*)
* Paljasāres osta (*Paljassaare sadam*)
* Sāremā osta (*Saaremaa sadam*)
* Tallinas pasažieru osta jeb **Vecā osta** (*Vanasadam*)
2018. gadā uzņēmums tika kotēts Tallinas Fondu biržā. Tā bija pirmā reize Igaunijā gandrīz 20 gadu laikā, kad valstij piederošs uzņēmums nonāca Igaunijas biržā. Tas bija arī otrais lielākais publiskais piedāvājums biržā Nasdaq Tallinn pēc iesaistīto privāto ieguldītāju skaita. Igaunijas Republika joprojām ir lielākais akcionārs, un tai pieder 67% uzņēmuma akciju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kariatīde

thumb|150px|Delfu kariatīde.
**Kariatīdes** (sengr. *καρυάτιδα*) ir apģērbtas sieviešu statujas, kuras sengrieķu arhitekti izmantoja antablementa atbalstam, aizvietojot ar tām kolonnas vai pilastrus.

Kariatīdes pirmo reizi tiek minētas Vitrūvija traktātā, kas veltīts Oktaviānam Augustam:

thumb|left|250px|Erehtejona kariatīdes.

Ja šāda statuja attēloja sievieti ar augļu vai ziedu kurvi uz galvas, tad tādu sauca par kaneforu. Šāda arhitektūras motīva nosaukums ir cēlies no Karijas pilsētas Lakonijā, kur sievietes svētkos par godu dievietei Artemīdai dejoja reliģiskas dejas ar groziem uz galvas. Pazīstamākās antīkā laika kariatīdes atrodas Erehtejona portikā, Atēnu akropolē, kā arī sauktajā par kariatīdu portiku jeb Pandrosionu (pēc nimfas Pandrosas vārda) Delfu mantnīcā.

Viduslaikos kariatīdes gandrīz vispār netika pielietotas, un no jauna arhitektūrā tās parādījās sākot ar renesanses laiku. Vēlākos laikos kariatīdes ir vairumā sastopamas historisma stila celtnēs, kuras parādās vairākās Eiropas galvaspilsētās 19. gadsimta vidū. Mūsdienu mākslā par kariatīdēm sauc ne tikai apģērbtas vai pusizģērbtas sievietes, kas balsta sijas vai kādus ēku izvirzījumus, bet arī līdzīgas vīriešu figūras, kaut arī pareizāk tās būtu saukt par atlantiem.

## Atsauces
Inese Caune

**Inese Caune** (1976) ir latviešu teātra un kino aktrise.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1976. gada 8. augustā Cēsīs. Mācījās Cēsu 1. vidusskolā, kuru pabeidza 1994. gadā, tad studēja Liepājas Pedagoģijas akadēmijas Aktiermākslas nodaļā (Liepājas teātra 5. studija), pēc tam kopš 1999. gada ir Liepājas teātra aktrise. Atveidojusi galveno lomu filmā “Baiga vasara”, 1999. Liepājnieku atzīta aktrise, īpaši izrādē "Kaupēn, mans mīļais."

## Atsauces

## Ārējās saites
* Inese Caune izrades.lv
Bosnijas un Hercegovinas karognesēji olimpiskajās spēlēs

Šajā uzskaitījumā apkopoti **[[Bosnija un Hercegovina|Bosnijas un Hercegovinas]] pārstāvji un sportisti, kas [[Olimpiskās spēles|olimpisko spēļu]] oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.**

Bosnija un Hercegovina vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1992. gada un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1994. gada.

## Vasaras olimpiskās spēles

## Ziemas olimpiskās spēles

## Skatīt arī
* Bosnija un Hercegovina olimpiskajās spēlēs

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
*
Rubens Nevešs

**Rubens Djogu da Silva Nevešs** (; dzimis ) ir portugāļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, pārstāv Portugāles futbola izlasi. Kopš 2023. gada Nevešs pārstāv Saūda Arābijas profesionālā līgas komandu ''Al Hilal''.

Savu karjeru sāka Portugāles Premjerlīgas kluba FC Porto. 2015. gadā pievienojās Vulverhemptonas "Wanderers". Tur viņš pavadīja sešas sezonas, kopumā aizvadot 253 mačus un gūstot 30 vārtus. 2023. gada vasarā pārgājis uz Saūda Arābijas komandu ''Al Hilal''.

## Sasniegumi
**Wolverhampton Wanderers**

* Anglijas čempionāts: 2017—18

**Portugāle**

* UEFA Nāciju līga: 2018—19, 2024—25

## Atsuaces

## Ārējās saites
Graudu iela (Rīga)

**Graudu iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Ziepniekkalna un Atgāzenes apkaimēs. Tā sākas krustojumā ar Ķekavas, Ziepju ielu un Stērstu ielu un beidzas krustojumā ar Dzelzceļa ielu un Cēres ielu pie dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava. Kopējais ielas garums ir 2421 metrs un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Graudu ielā pārsvarā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve. Ievērojamākās sabiedriskās celtnes: Biznesa augstskola "Turība" (Graudu ielā 68), Pārdaugavas Mūzikas un mākslas skola (Graudu ielā 59A), Rīgas Ēbelmuižas pamatskola (Graudu ielā 21), dzelzceļa stacija "Turība" (Graudu ielā 76).

Graudu iela izveidota ap 1887. gadu ar tagadējo nosaukumu (*Зерновая улица*). 1938. gadā tai pievienota **Birģeļmuižas iela**.

## Ielu savienojumi
Graudu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Ķekavas iela
* Ziepju iela
* Stērstu iela (ielas turpinājums)
* Putnu iela
* Kartupeļu iela
* Kāļu iela (T veida krustojums)
* Mālu iela
* Saulkalnes iela
* Tērvetes iela (T veida krustojums)
* Pīpeņu iela (T veida krustojums)
* Misas iela (T veida krustojums)
* Līvciema iela
* Zaļenieku iela
* Valdeķu iela
* Spulgas iela (T veida krustojums)
* Basu iela
* Blīdenes iela
* Vienības gatve
* Dīķa iela
* Dzelzceļa iela
* Cēres iela (ielas turpinājums)

## Sabiedriskais transports
Pa Graudu ielu kursē 19. maršruta trolejbusi, kā arī 56. un 60. maršruta autobusi.

## Skatīt arī
* Ziepniekkalns

## Atsauces
Lukta

thumb|280px|Valmieras Sv. Sīmaņa baznīcas ērģeļu lukta.
**Lukta** jeb **kori** (gr. *χορός* — koris) ir arhitektūrā augšējā vaļējā galerija vai balkons baznīcas iekšpusē (parasti otrā stāva līmenī), parādes zālē u.c. Rietumeiropas dievnamu luktās parasti izvietoti muzikanti, dziedātāji vai ērģeles. Pareizticīgajās baznīcās tām ir daudz plašāks pielietojums. Tajās var atrasties kā kliross, tā arī pereklēsijas vai citas palīgtelpas. Luktas dievnamos izvietotas altārim pretējā pusē (parasti rietumos) vai arī apjož centrālo jomu no trim pusēm. Pēc speciālistu domām, par koru izcelsmi ir vairākas versijas. Vieni uzskata, ka sākotnēji (agrajos viduslaikos) kori bija paredzēti dižciltīgo dzimtu pārstāvjiem un augstākajiem sabiedrības slāņiem. Pēc citas versijas sievietēm un katehumeniem. Pēc trešās versijas koriem nebija speciālu funkciju, un tie bija pašpietiekami arhitektūras fenomeni. Nevajadzētu jaukt korus ar horu — telpu agrīnās kristietības un Rietumeiropas dievnamos, kas atrodas galvenās telpas līmenī.

## Atsauces
2019. gada Parīze—Nica

**2019. gada Parīze—Nica** bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kas notika no 10. līdz 17. martam. Tā bija 77. reize, kad notika Parīze—Nica sacensības un tās bija sestās sacensības 2019. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.

Sacensībās uzvarēja Egans Bernals no **', kas komandai bija ceturtā kopvērtējuma uzvara pēdējos piecos gados. Bernals uzvarēja arī jauno braucēju klasifikācijā. Kopvērtējumā otrais bija [[Nairo Kintana]] no **', bet trešais bija Bernala komandas biedrs Mihals Kvjatkovskis, kurš uzvarēja arī punktu klasifikācijā. Kalnu klasifikācijā uzvarēja Tomass De Gents no **, bet komandu vērtējumā labākā bija *Team Sky*.

## Komandas
Tā kā Parīze—Nica bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI *WorldTeam* komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas piecas UCI profesionālās kontinentālās komandas (visas no Francijas), veidojot 23 komandu pelotonu.

Sacensībās piedalījās šādas komandas:

## Maršruts
Sacensības sākās 10. martā Senžermēnā pie Lajē, Parīzes rietumu piepilsētā un noslēdzās 17. martā Nicā, astoņos posmos pieveicot 1240 kilometrus. Pēc četriem līdzenumu posmiem pirmajās dienās sekoja 25,5 kilometru garš individuālais brauciens. Septītajā posmā bija sacensību augstākais kāpums, kas noslēdzās *Col de Turini* pārejā Piejūras Alpos. Pēdējais posms finišēja Nicas promenādē.

## Posmi
### 1. posms

### 2. posms

### 3. posms

### 4. posms

### 5. posms

### 6. posms

### 7. posms

### 8. posms

## Rezultāti
### Kopvērtējums

### Papildu klasifikācijas

#### Kalnu klasifikācija

#### Sprinta klasifikācija

#### Jauno braucēju klasifikācija

#### Komandu klasifikācija

## Starta saraksts

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Pavlo Čubinskis

**Pavlo Čubinskis** (; dzimis , miris ) bija ukraiņu etnogrāfs un dzejnieks.

Mācījies Kijivas 2. ģimnāzijā, vēlāk Sanktpēterburgas Valsts universitātes Juridiskajā fakultātē. 1862. gada rudenī sarakstīja dzejoli *Ще не вмерла Україна*, kas 1917. gadā neilgu laiku kļuva par Ukrainas himnu. Pēc PSRS sabrukuma Ukrainas himna tika atjaunota.

## Atsauces

## Ārējās saites
Laokoonts un viņa dēli

**Laokoonts un viņa dēli** jeb **Laokoonta grupa** (, , ) ir antīkā skulptūra, kas eksponēta Vatikāna muzejos. Attēlo Trojas priestera Laokoonta un viņa dēlu nāvi, kad tiem uzbrukušas jūras čūskas.

Tika atrakta Romā 1506. gadā, pāvesta Jūlija II laikā, klātesot Mikelandželo. Tika uzstādīta publiski, likdama pamatu Vatikāna muzeju ekspozīcijai. 

Tiek uzskatīts, ka skulptūru aprakstījis Plīnijs Vecākais, kad tā atradusies imperatora Tita pilī. Skultūras autori esot grieķi no Rodas salas - Agesandrs, Atenodors un Polidors. Iespējams, tā ir kādas agrākas grieķu skulptūras kopija.

## Ārējās saites
*