open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kims Čiuns

**Kims Čiuns** (; dzimis ) ir Dienvidkorejas kinorežisors un scenārists. Kims Čiuns ir viens no viszināmākajiem korejiešu kino industrijas režisoriem gan savā valstī, gan starptautiski.

Savu karjeru sācis kā teātra aktieris un režisors. Savu pirmo filmu *[[Joyonghan Gajok]]* sarakstījis un režisējis 1998. gadā. Panākumus un starptautisku atpazīstamību guvis ar šausmu filmu *[[Janghwa, Hongryeon]]* (2003) un *[[neo-noir]]* asa sižeta filmu *[[Dalkomhan insaeng]]* (2005). Vēlāk bijis režisors arī vesternam *[[Joeun nom, nappeun nom, isanghan nom]]* (2008) un trilleri *[[Angmareul boatda]]* (2010). 2013. gadā iznāca Kima Čiuna pirmā filma angļu valodā — "Pēdējā sadursme" (*The Last Stand*). Filmā galveno lomu atveidoja Arnolds Švarcenegers.

Bijis režisors arī trillerim *[[Miljeong]]* (2016), zinātniskās fantastikas filmai *[[Illang]]* (2018) un komēdijdrāmai *[[Geomijip]]* (2023), kas pirmizrādi piedzīvoja 76. Kannu kinofestivālā.

## Ārējās saites
Janghwa, Hongryeon

***Janghwa, Hongryeon*** ir 2003. gada Dienvidkorejas šausmu trillera filma, kuras režisors un scenārija autors ir Kims Čiuns. Filmā galvenās lomas atveido Ima Sudžona un Muna Ginjona.

Filma stāsta par nesen no psihiatriskās klīnikas atbrīvoto Sumi (Ima Sudžona), kura atgriežas mājās kopā ar savu māsu un mēģina sadzīvot ar savu jauno pamāti. Drīz mājās sāk notikt dīvaini notikumi, radot pārsteidzošas atklāsmes.

Filmas *Janghwa, Hongryeon* pirmizrāde notika . Filma guva pozitīvu kritiķu novērtējumu un lielus finansiālus panākumus Dienvidkorejā. Tā kļuva arī par pirmo Dienvidkorejas filmu, kuru izrādīja kinoteātros ASV. 2009. gadā iznāca filmas adaptācija angļu valodā — "Nelūgtie".

## Atsauces

## Ārējās saites
Emilija Peresa

**"Emilija Peresa"** () ir 2024. gada Francijas muzikālā kriminālkomēdijas filma spāņu valodā, kuras režisors un scenārija autors ir Žaks Odijārs. Filma balstīta uz Odijāra sarakstītu tāda paša nosaukuma libretu. Filmā galvenās lomas atveido Zoja Saldana, Karla Sofija Gaskona, Selīna Gomesa, Adriana Pasa, Marks Ivanirs un Edgars Ramiress.

Filma stāsta par meksikāņu karteļa līderi Manitasu (Gaskona), kurš piesaista advokāti (Saldana), lai palīdzētu viņam pazust un kļūt par sievieti.

Filmas "Emilija Peresa" pirmizrāde notika  77. Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Filma saņēma festivāla Žūrijas balvu, savukārt Gaskona, Saldana, Gomesa un Pasa saņēma festivāla labākās aktrises balvu. Filma Eiropā un ASV saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu, slavējot režiju, mūziku, aktierspēli un tematiku. Citur, īpaši Meksikā, kritiķu vērtējums bija polarizēts, kritizējot Meksikas kultūras reprezentāciju ar dziesmām, stereotipiem un spāņu valodas dialogiem.

Neskatoties uz polarizēto reakciju, filma saņēma vairākus apbalvojumus. Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no 2024. gada labākajām filmām. Filmu "Emilija Peresa" nominēja 97. Kinoakadēmijas balvai 13 kategorijās, tai skaitā kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" (Gaskona, kura ir pirmā transseksuālā sieviete nominēta šajā kategorijā), bet balvas ieguva tikai kategorijās "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Saldana) un "Labākā dziesma". 82. Zelta globusa balvu pasniegšanas ceremonijā "Emilija Peresa" saņēma 4 apbalvojumus, tai skaitā kategorijā "Labākais mūzikls vai kinokomēdija". Filma iegājusi vēsturē, abās ceremonijās kļūstot par visvairāk nominēto filmu, kas nav angļu valodā. Tā arī saņēma 11 nominācijas 78. BAFTA kino balvai, iegūstot divas,

## Atsauces

## Ārējās saites
Ijo Skai

**Masami Odate** (; dzimusi ) ir japāņu profesionālā cīkstone. Kopš 2018. gada Ijo ir līgums ar WWE, kur pašreiz viņa piedalās *[[RAW]]* šovos ar ringa vārdu ***Iyo Sky***. Viņa ir viena no grupas *[[Damage CTRL]]* loceklēm. Ijo kopā ar Dakotu Kaiu bijusi divkārtēja WWE sieviešu pāra čempiontitula ieguvēja, kā arī vienreiz ieguvusi WWE sieviešu čempiontitulu. Ijo savu WWE karjeru sāka kā attīstības šova NXT cīkstone ar ringa vārdu ***Io Shirai***. Viņa ir bijusī NXT sieviešu čempione, kā arī NXT sieviešu pāra čempione kopā ar Zoju Stārku.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pekinas kāposti

thumb|Pekinas kāposti
**Pekinas kāposti** (*Brassica rapa var. pekinensis*) ir Ķīnas kāpostu pasuga, kas radusies Ķīnas Pekinas reģionā un ko plaši izmanto Austrumāzijas virtuvē. Kopš 20. gadsimta Pekinas kāposti ir kļuvuši par plaši izplatītu dārzeni arī Eiropā, Amerikā un Austrālijā.

## Ārējās saites
Brīvo demokrātu partija (Vācija)

**Brīvo demokrātu partija** () ir liberāla politiskā partija Vācijas Federatīvajā Republikā. Partija ir dibināta 1948. gadā uz Vācijas Demokrātiskās partijas un Vācijas Tautas partijas bāzes, Bundestāgā izveidojot kopīgu frakciju ar radikāli labējo Vācijas partiju (*Deutsche Partei*). 

1960. gadu beigās FDP virsroku ieguva sociālliberālais spārns un partija izveidoja koalīciju ar sociāldemokrātiem (SPD). SPD un FDP valdīja no 1969. līdz 1982. gadam, kad FDP pameta koalīciju. 1982. gadā vairāki sociālliberāļi pameta partiju sakarā ar partijas labējo pagriezienu. Vēlāk FDP izveidoja koalīciju ar centriski labējo CDU/CSU bloku. 

## Atsauces
Jaukais krokuss

**Jaukais krokuss** (*Crocus pulchellus*) ir krokusu ģintas suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir Balkānu pussalas ziemeļiem līdz Turcijai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Snuss

thumb|Zviedru zīmola ''General'' tabakas snuss, ko tirgo ''Swedish Match''
**Snuss** ir Zviedrijas tabakas izstrādājums. To patērē, zem lūpas novietojot maisiņu ar pulverveida tabakas lapām, lai nikotīns uzsūktos caur mutes gļotādu. Snuss, ko nedrīkst sajaukt ar nikotīna maisiņiem, sastāv no sasmalcinātām tabakas lapām, sāls, sārminātāja (piemēram, nātrija karbonāta, nātrija bikarbonāta) un (pēc izvēles) aromatizētājiem. Galaprodukts tiek pārdots gan kā beramā tabaka, gan pa daļām ar tabakas maisījumu nelielā tējas maisiņam līdzīgā maisiņā.

## Veselības riski
thumb|Brīdinājuma uzlīme uz zviedru snusa bundžas. Teksts skan: "Šis tabakas izstrādājums var kaitēt jūsu veselībai un izraisīt atkarību". Ņemiet vērā “ieteicams līdz” datumu un sastāvdaļu sarakstu, ko pieprasa Zviedrijas tiesību akti
Dažādas nacionālās un starptautiskās veselības organizācijas ir paziņojušas, ka snusa lietošana izraisa atkarību, apdraud veselību un nav drošs smēķēšanas aizstājējs. Snusa lietošana var izraisīt virkni nelabvēlīgu ietekmi uz veselību, piemēram, barības vada vēzi, aizkuņģa dziedzera vēzi, kuņģa vēzi, zarnu vēzi, sirds un asinsvadu slimības un insultu.

Snusa lietošanas atmešana ir tikpat sarežģīta kā smēķēšanas atmešana. Nav zinātnisku pierādījumu, ka snusa lietošana var palīdzēt cilvēkam atmest smēķēšanu, lai gan plaši izplatītā snusa lietošana ir saistīta ar zemāku smēķēšanas līmeni.

## Atsauces

## Ārējās saites
Karstvīns

thumb|Karstvīns
**Karstvīns** () ir karsts alkoholiskais dzēriens, ko gatavo vīnam (parasti sarkanvīnam) pievienojot saldvielu (parasti cukuru vai medu) un garšvielas (piemēram, kanēli, krustnagliņas un anīsu). Karstvīns ir tradicionāls ziemas dzēriens daudzās Eiropas valstīs, un ir īpaši populārs Ziemassvētku laikā.

## Vēsture
Senajā Romā bija zināms karstvīnam līdzīgs dzēriens — *conditum paradoxum*, ko gatavoja, vīnam pievienojot garšvielas, bet dzēra neuzsildītu. To patērēja ne tikai kā ikdienas dzērienu, bet lietoja arī medicīniskiem nolūkiem, uzskatot, ka dzēriens palīdz uzlabot gremošanu un stiprināt organismu.

Karstā vīna gatavošanas tradīcija parādījās viduslaikos Ziemeļeiropā. Sākotnēji dzērienu gatavoja no sarkanvīna, kam pievienoja kalgana sakni, bet ar laiku karstvīna gatavošanas tradīcijas sāka dažādoties un radās tā paveidi. Piemēram, Lielbritānijā dzēriens ieguva nosaukumu *mulled wine* (no angļu — '[ar garšvielām] sajaukts vīns'), bet Skandināvijā dzērienu sauc par *glögg*/*gløgg* (saīsinājumā no  — 'karsēts vīns') un tam pievienoja arī rozīnes, mandeles un dažkārt pat brendiju, degvīnu vai citu stipro spirtoto dzērienu.

Mūsdienās karstvīns izplatīts Austrijā, Vācijā, Lielbritānijā un Ziemeļeiropā, tostarp Latvijā, kur to bieži pārdod Ziemassvētku tirdziņos un svētku pasākumos.

## Sastāvdaļas
* 750 ml sarkanvīna (piemēram, *Merlot*, *Cabernet Sauvignon* vai cits sausais vai pussausais sarkanvīns)
* 2 ēdamkarotes medus vai cukura (pēc garšas)
* 1 apelsīns (šķēlēs vai sula)
* 1 citrons (pēc izvēles — plānās šķēlēs vai sula)
* 3—4 kanēļa standziņas
* 4—5 krustnagliņas
* 1—2 zvaigžņu anīss
* Šķipsniņa rīvēta muskatrieksta
* 2 cm svaiga ingvera (šķēlēs)
* 50 ml stiprāka alkohola (pēc izvēles — brendijs, konjaks vai rums) 

Papildu piedevas (pēc izvēles):
* rozīnes
* mandeles
* vanilīna standziņa

## Pagatavošana
thumb|Karstvīns gatavošana
Lai pagatavotu karstvīnu, vispirms katliņā ielej 750 ml sarkanvīna, piemēram, *Merlot* vai *Cabernet Sauvignon*, un pievieno garšvielas — 3—4 kanēļa standziņas, 4—5 krustnagliņas, 1—2 zvaigžņu anīsus, šķipsniņu rīvēta muskatrieksta un aptuveni 2 cm svaiga ingvera šķēlītes. Pēc tam pievieno vienu apelsīnu, ko var sagriezt šķēlēs vai izmantot tā sulu, un, ja vēlas, arī citrona šķēles vai sulu. Lai piešķirtu saldumu, pievieno 2 ēdamkarotes medus vai cukura un rūpīgi maisi, līdz tas pilnībā izšķīst. Dzērienu karsē uz mazas uguns, uzmanoties, lai tas nesāktu vārīties, jo optimālā temperatūra ir ap 70—80 °C, lai saglabātu gan garšvielu aromātus, gan alkohola saturu.

Karstvīna pastiprināšanai mēdz pievienot arī 50 ml brendija, konjaka vai ruma. Kad karstvīns ir pietiekami uzsilis un garšvielas ir izdalījušas savu aromātu, to izkāš caur sietiņu. Dzērienu lej siltās glāzēs vai krūzēs un, ja vēlas, dekorē ar rozīnēm, mandelēm, citrona vai apelsīna šķēli vai kanēļa standziņu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lūks Kornets

**Lūks Frensiss Kornets** (; dzimis  Leksingtonā Kentuki štatā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē centra pozīcijā. 2025. gadā viņš spēlē Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) komandā Sanantonio "Spurs", bet iepriekš spēlēja Bostonas "Celtics", ar kuru kļuva par 2024. gada NBA čempionu.

## Karjera
NCAA čempionātā aizvadīja četras sezonas, pārstāvot Vanderbilta Universitātes komandu. 2017. gada NBA draftā L. Kornets netika izvēlēts, tomēr viņš pievienojās Ņujorkas "Knicks" Vasaras līgas komandai, noslēdzot divvirzienu līgumu. 2018. gada februārī viņš debitēja NBA, šajā laikā "Knicks" sastāvā bija arī latviešu basketbolists Kristaps Porziņģis. Pirmajā gadā vairāk pārstāvēja kluba G Līgas komandu Vestčesteras "Knicks", NBA aizvadot 20 spēles. Vasarā L. Lornets noslēdza pastāvīgu līgumu ar "Knicks" un aizvadīja tur vēl vienu sezonu, bet 2019. gada vasarā kā brīvais aģents pievienojās Čikāgas "Bulls".

2021. gada martā viņu aizmainīja uz Bostonas "Celtics" trīs komandu maiņas darījumā. Aizvadīja 18 spēles "Celtics" sastāvā, bet sekojošajā sezonā spēlēja tikai kluba G Līgas komandā Menas "Celtics". 2021. gada decembrī viņš noslēdza 10 dienu līgumu ar Klīvlendas "Cavaliers", kur piedalījās 2 spēlēs, bet 2022. gada janvārī — ar Milvoki "Bucks", komandas sastāvā dodoties laukumā tikai vienā spēlē un drīz atgriežoties G Līgā.

2022. gada februārī L. Kornets noslēdza līgumu ar Bostonas "Celtics" līdz sezonas beigām, kopā ar komandu sasniedzot NBA finālsēriju. Vasarā spēlētājs noslēdza ar klubu divu gadu līgumu un 2023.—2024. gada NBA sezonas noslēgumā "Celtics" sastāvā kļuva par NBA čempionu. Komandas sastāvā spēlēja arī K. Porziņģis, ar kuru kopā viņi spēlēja arī pirmajā NBA sezonā "Knicks" sastāvā. 2024. gada vasarā līgums starp L. Kornetu un "Celtics" tika pagarināts.

2025. gada vasarā viņš kā brīvais aģents noslēdz četru gadu līgumu ar Sanantonio "Spurs", kas paredz 41 miljona dolāru lielu atalgojumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Eimija Baserga

**Eimija Baserga** (*Amy Baserga*; dzimusi  Cīrihē) ir Šveices biatloniste.

## Karjera
Sekmīgi startējusi Pasaules čempionātos jauniešiem un junioriem. Pirmo godalgu Pasaules jauniešu čempionātā izcīnīja 2018. gadā Otepē, iegūstot bronzu iedzīšanā. Nākamajā gadā Brezno izcīnīja sudraba medaļu sprintā un zeltu iedzīšanā. 2020. gadā Lencerheidē, startējot jau junioru līmenī, ieguva bronzu 12,5 km individuālajā distancē. 2021. gada Pasaules čempionātā junioriem Obertilliahā izcīnīja divus zeltus — gan sprintā, gan iedzīšanā.

2020. gada ferbuārī debitēja IBU kausā pieaugušajiem un uzreiz izcīnīja vietu uz goda pjedestāla — pēc uzvaras kvalifikācijā ieguva trešo vietu supersprinta disciplīnā. Pasaules kausa sacensībās debitēja  Estešundā ar 83. vietu sprintā. Nākamās sezonas pirmajā posmā, kas risinājās turpat Estešundā, ieguva savus pirmos punktus Pasaules kausa ieskaitē, sprintā ieņemot 34. vietu. Arī sezonas turpinājumā regulāri starēja Pasaules kausa posmos. Piedalījās arī  Pekinā. Labāko rezultātu individuāli sasniedza iedzīšanā, ieņemot 39. vietu, startēja arī jauktajā stafetē, kur Šveices komada finišēja 8. vietā.

2023. gada Eiropas čempionātā Lencerheidē kopā ar Niklasu Hartvegu izcīnīja sudraba medaļu 1+1 jauktajā stafetē. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2023. gadā Oberhofā. Individuāli labāko rezultātu sasniedza iedzīšanā, finišējot 26. vietā, bet stafetē Šveices komandas sastāvā ieņēma 8. vietu. 2022.—2023. gada Pasaules kausa sezonā kopā ar N. Hartvegu divas reizes kāpa uz goda pjedestāla pēc panākumiem 1+1 jauktajā stafetē — trešā vieta Pokļukā un otrā vieta Nove Mesto Morāvijā.

2024. gada Pasaules čempionātā Nove Mesto ieguva 4. vietu jauktajā stafetē.  Rūpoldingā ar precīzu šaušanu izcīnīja trešo vietu 15 km distancē un ieguva savu pirmo individuālo pjedestālu karjerā Pasaules kausa posmos.

## Karjeras rezultāti
### Olimpiskās spēles

### Pasaules čempionāts

### Pasaules kausa kopvērtējums

## Atsauces

## Ārējās saites
Sangrija

thumb|Sangrija
**Sangrija** (spāņu: *sangría*) ir spāņu tautas dzēriens, kas tradicionāli tiek gatavots, sajaucot sarkanvīnu ar augļiem, sulu un dažreiz arī spirtotiem dzērieniem, piemēram, brendiju. Tā ir salda, atsvaidzinoša un bieži tiek pasniegta auksta, īpaši vasarā. Sangrija var būt arī viegli alkoholiska, bez brendija un liķiera pievienošanas. Parasti to pasniedz bāros, restorānos visā Spānijā.

## Vēsture
Sangrija tulkojumā no spāņu valodas burtiski nozīmē "asinsizliešana". Termins "sangrija", ko lieto dzēriena nosaukumam, ir datēts ar 18. gadsimtu.Sangrijas izcelsmi precīzi noteikt nav iespējams, taču agrīnās dzēriena versijas bija populāras Spānijā, Grieķijā un Anglijā. Sangarī dzēriena, kas ir sangrijas priekštecis un tika pasniegts karstā vai aukstā veidā, izcelsme, iespējams, ir Karību jūras salās (Rietumindijā). No turienes tas tika ievests kontinentālajā Amerikā, kur tas kļuva populārs koloniālā laikmetā. Tomēr līdz 20. gadsimta sākumam šis dzēriens lielā mērā izzuda. Sangrija kā auksts dzēriens atgriezās ASV 20. gadsimta 40. gadu beigās, pateicoties latīņamerikāņu un spāņu restorāniem. Sangrija guva lielu popularitāti 1964. gada Pasaules izstādē Ņujorkā. 

19. gadsimtā sangrija parādījās Dienvidspānijā un Portugālē, lai gan prakse sajaukt vīnu ar ūdeni un citiem dzērieniem vai augļiem bija zināma vismaz kopš Romas impērijas laikiem. Augļu lasītāji nēsāja līdzi maisu ar sarkanvīnu, kas bija atšķaidīts ar avota ūdeni. Tajā pašā maisā viņi izspieda svaigu citrusaugļu sulu. Šāda maisījuma lietošana atviegloja darbu saulē un atsvaidzināja, neradot stipru apreibumu.

## Sastāvdaļas

* 1 pudele sausā vai pussausā sarkanvīna (750 ml)
* 1–2 apelsīni (šķēlēs)
* 1 citrons vai laims (šķēlēs)
* 1 ābols (sagriezts gabaliņos)
* 2–3 ēdamkarotes cukura vai pēc garšas
* 200 ml apelsīnu sulas
* 100 ml gāzēta minerālūdens vai limonādes
* (pēc izvēles) 50–100 ml brendija vai liķiera (piemēram, apelsīnu liķiera)
* Ledus

## Pagatavošana
Sangriju gatavo, sajaucot sarkanvīnu ar augļiem, sulām un pēc izvēles spirtotiem dzērieniem, piemēram, brendiju vai liķieri. Dzēriena pagatavošanai izmanto sarkanvīnu, ko lielā traukā sajauc ar cukuru, lai tas pilnībā izšķīstu. Pēc tam pievieno šķēlēs sagrieztus augļus, piemēram, apelsīnus, citronus, ābolus vai citus sezonas augļus, un apelsīnu sulu. Ja vēlas, dzērienam pievieno arī brendiju vai liķieri, lai pastiprinātu garšu. Maisījumu atdzesē ledusskapī vismaz 2–4 stundas, lai garšas savelkas. Pirms pasniegšanas dzērienam pievieno ledus un gāzētu minerālūdeni vai limonādi, lai tas kļūtu vieglāks un atsvaidzinošāks. Sangriju tradicionāli pasniedz glāzēs, dekorējot ar augļu gabaliņiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mulasens

**Mulasens** (, ) ir kalns Spānijā, valsts kontinentālās daļas un Ibērijas pussalas augstākā virsotne. Ar 3479 m augstumu Mulasens ir trešā Rietumeiropas augstākā virsotne ārpus Alpiem un ar 3285 m relatīvo augstumu kalns ir trešā ievērojamākā virsotne Eiropā aiz Monblāna un Etnas. Kalns izvietojies Spānijas dienvidos Sjerranevadas grēdā, ietilpst Sjerranevadas nacionālā parka teritorijā.

Kalns nosaukts par godu priekšpēdējam Granādas emirāta valdniekam Abulhasanam Ali, kurš spāniski zināms kā *Muley Hacén* — ‘kungs Hasans’.

Tiek uzskatīts, ka pirmā uzkāpšana kalnā notikusi pirms 1500. gada, bet pirmais reģistrētais kāpiens noticis 1804. gadā, kad virsotnē uzkāpa botāniķis Simons de Rohass Klemente. Mūsdienās populārs kalnu tūrisma un alpīnisma objekts; pa atsevišķām nogāzēm tajā iespējams nokļūt jāšus vai ar kalnu velosipēdu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kūdras rūpniecība Latvijā

[thumb|330px|Pakaišu kūdras ieguve [Ploces kūdras purvā (pēc 1932)]]
[thumb|330px|Dedzināmās kūdras krājumi pie [Vaboles dzelzceļa stacijas (1939)]]

**Kūdras rūpniecība Latvijā** ir viena no Latvijas rūpniecības nozarēm, kas uzplauka 20. gadsimtā, izveidojoties daudzām kūdras ražotnēm. Mūsdienās ar kūdras ieguvi Latvijā nodarbojas 66 uzņēmumi 95 kūdras atradnēs.

## Ieguve
Kūdru Latvijā iegūst no maija līdz septembrim, turklāt tehnoloģiskais cikls prasa pirms ieguves 3—5 dienas sausa laika tās apstrādei uz vietas — frēzēšanai, rušināšanai un žāvēšanai. 2025. gadā, piemēram, daudzo lietavu dēļ tika iegūta tikai apmēram trešdaļa no ieplānotā daudzuma.

## Lielākie uzņēmumi
2012. gadā lielākie Latvijas kūdras uzņēmumi bija *Pindstrup Latvia*, *Laflora*, *Nord Torf*, *Florabalt* uzņēmumu grupa (*Florabalt*, Gargrode, Kūdras enerģija, Strūžānu kūdras fabrika, Olaines kūdra), Līvānu kūdras fabrika, Misas kūdra, kas gandrīz visu savu produkciju eksportēja uz ārzemēm.

Kūdras nozare Latvijā 2023. gadā nodrošināja 2327 tiešās darba vietas ar vidējo bruto mēneša algu 1586 eiro, kas nedaudz pārsniedz valsts vidējo algu.

## Vēsture
1832. gadā pie Kurzemes guberņas Kameralvaldes Jelgavā izveidoja kūdras inspektora amatu, kura pienākums bija apsaimniekot valsts purvus un malkas vietā kurināšanai mežiem nabadzīgākos apvidus apgādāt ar kūdru. 1912. gadā Pēteris Nomals sāka purvu pētīšanu Baltijas Domēņu valdes hidrotehniskā biroja laboratorijā. Līdz Pirmajam pasaules karam kūdru raka vairāk kā 300 purvos, parasti nelielos apjomos vietējo saimniecību vajadzībām (kurināšanai un lauksaimniecībai).

Pēc 1918. gada izveidoja Latvijas kūdras ieguves nozari un uzsāka intensīvu kūdras ieguvi. 1920. gadā nodibināja Kūdras izmantošanas valdi, kura par valdības līdzekļiem plašos apmēros uzsāka ražot kurināmo kūdru. Saimnieciskās krīzes laikā 1932. gadā Pēteris Nomals par Tautas labklājības ministrijas bezdarba apkarošanas fonda līdzekļiem organizēja pakaišu kūdras fabrikas Salaspilī, Līvānos un Plocī. Līdz 1939. gadam sāka darboties vairāki lieli valsts uzņēmumi kūdras ieguvei — Misas kūdras fabrika, Olaines kūdras fabrika un Līvānu kūdras fabrika.

Pēc Otrā pasaules kara nodibināja kūdras fabrikas Baložos, Sedā un pie Cesvaines (tagadējā Aizpurvē). Lielākais kūdras pieprasījums bija kurināšanai (Rīgas TEC-1) un pakaišu ražošanai lauksaimniecībā.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas pieprasījums pēc pakaišu kūdras krasi samazinājās, kūdras fabrikas sāka dārzkopības kūdras eksportu. Pēc privatizācijas izveidojās vairāki desmiti pārsvarā nelielu kūdras ieguves uzņēmumu, 1996. gadā nodibināja Latvijas kūdras ražotāju asociāciju. 2003. gadā izbeidza kūdras izmantošanu kurināšanai.

2018. gadā Latvijas uzņēmumi eksportēja dārzkopības kūdru uz 112 pasaules valstīm, visvairāk — uz Vāciju, Itāliju, Nīderlandi, Beļģiju un Ķīnu. 2024. gadā Latvijā ieguva 31% no Eiropas profesionālajā dārzkopībā izmantotās kūdras.

## Atsauces
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais džeza mūzikas albums

**Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais džeza mūzikas albums** ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko džeza mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā.

Balvu pasniedz katru gadu kopš 2011. gada, kad kategoriju "Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais instrumentālās, filmu vai teātra mūzikas albums" pārveidoja par kategoriju "Labākais instrumentālās, džeza, filmu vai teātra mūzikas albums". Vēlāk kategorijas nosaukums vairākkārt mainījās ("Džeza, fanka vai soula mūzikas albums", "Džeza vai fanka mūzikas albums", "Džeza vai blūza mūzikas albums").

## Balvas ieguvēji

## Skatīt arī
* Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva
Munkusardiks

**Munkusardiks** () vai **Munhsarjdags** (,  — ‘Mūžīgais kalns’) ir kalns Āzijā, Sajānu augstākā virsotne. Atrodas uz Mongolijas un Burjatijas (Krievija) robežas; gan mongoļiem, gan burjatiem tas ir svēts kalns — leģendārā valdnieka Gesera un garu mītnes vieta. Kalna dienvidu puse ietilpst 1992. gadā izveidotajā Huvsgula nacionālajā parkā.

Kalna masīvs veidots lielākoties no granītiem; tam ir sešas virsotnes, no kurām augstākā ir 3491 m vjl. Nogāzēs līdz 2100 m augstumam taiga, augstāk — alpīnās pļavas un kalnu tundra. Nelieli ledāji.

Pirmā zināmā Munkusardika virsotnes iekarošana notika 1858. gadā, kad tajā uzkāpa vācu izcelsmes Krievijas ģeogrāfs un naturālists Gustavs Rade.

## Atsauces

## Ārējās saites
Siera burgers

**Siera burgers** jeb **čīzburgers** (no  — 'siera burgers') ir hamburgera paveids, kam papildus kotletei pievienots, parasti izkausēts, siers. Tas ir iecienīts ēdiens visā pasaulē, un to piedāvā gan ātrajā ēdināšanā, gan restorānos.

18. septembrī ASV un vairākās citās valstīs tiek atzīmēta Čīzburgeru diena (*National Cheeseburger Day*).

## Vēsture
Siera burgeru izcelsmes vēsture ir saistīta ar Amerikas Savienotajām Valstīm. Līdz 19. gadsimta beigām plašās Lielo līdzenumu pļavas bija atvērtas liellopu audzēšanai. Tas ļāva daudziem amerikāņiem liellopu gaļu ēst gandrīz katru dienu. Hamburgers joprojām ir viens no lētākajiem liellopu gaļas veidiem Amerikā.

Lai gan precīzs siera burgera izgudrotājs nav zināms, daži vēsturnieki uzskata, ka siera burgers pirmoreiz radīts 1920. gadu beigās vai 1930. gadu sākumā. Viena no pirmajām dokumentētajām siera burgera liecībām ir saistīta ar restorānu "*The* *Rite Spot*" Kalifornijā, kurā pavārs Lajonels Sternbergers (*Lionel Sternberger*), būdams 16 gadus vecs, nejauši pievienoja siera šķēli hamburgeram. 1930. gados siera burgeri guva popularitāti, kļūstot par daļu no amerikāņu ēdienkartes. 1928. gada ēdienkartē parādījies siera burgera piemērs ir Losandželosas restorāna “*O'Dell's*” ēdienkarte, kurā piedāvāts siera burgers ar čili par 25 centiem. Drīz vien tas ieguva savu vietu arī starptautiskajā virtuvē, pateicoties ātrās ēdināšanas ķēdēm, piemēram, "McDonald's" un "Burger King".

Lielākais līdz šim izgatavotais siera burgers svēra 1014 mārciņas (914 kg). Tā sastāvā esot bijis “60 mārciņu (27 kg) bekona, 50 mārciņu (23 kg) salātu, 50 mārciņu (23 kg) sagrieztu sīpolu, 40 mārciņu (18 kg) marinētu gurķu un 40 mārciņu (18 kg) siera”. Šo rekordu 2012. gadā uzstādīja Minesotas kazino “*Black Bear Casino*”, pārspējot iepriekšējo rekordu, kas bija 881 mārciņa (400 kg).

## Sastāvdaļas un pagatavošana
Tradicionāli siera burgera sastāvā ietilpst:

* Maizīte — apaļa maizīte ar sezama sēkliņām vai bez tām;
* Kotlete — visbiežāk liellopa gaļa, bet iespējami arī varianti ar vistas gaļu, cūkgaļu vai veģetārie aizvietotāji;
* Siers — piemēram, Čedaras, Šveices vai Gaudas siers;
* Papildinājumi — marinēti gurķi, salāti, tomāti, sīpoli, bekons vai citas piedevas;
* Mērces — kečups, majonēze, sinepes vai īpašas burgeru mērces.

Pagatavošanas process sākas ar gaļas pīrādziņa cepšanu uz grila vai pannas, līdz tas sasniedz vēlamo gatavības pakāpi. Cepšanas laikā siera šķēle tiek uzlikta uz kotletes, lai tā izkustu. Kad gaļa ir gatava, to kopā ar sieru ievieto starp divām maizītes pusēm, pievienojot pārējās sastāvdaļas un mērces.

Siera burgerus bieži pasniedz ar piedevām, piemēram, frī kartupeļiem, salātiem vai sīpolu gredzeniem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vidzemes iela (Daugavpils)

**Vidzemes iela** ir iela Daugavpilī, Vecās Forštates galvenā iela. Vidzemes iela sākas Dzelzceļnieka apkaimē, krustojumā ar 1. Pasažieru un 2. Preču ielu, ved ziemeļu virzienā un beidzas pie pilsētas robežas, kur pārtop meža ceļā Līksnas pagastā. Ielas daļa starp krustojumiem ar Piekrastes un Aveņu ielu ir Vecās Forštates robeža ar Ezermalas apkaimi. Ielā pārsvarā ir privātmāju apbūve.

Vidzemes ielas kopējais garums ir ap 2940 metriem. Visā garumā ielai ir asfalta segums, izņemot mazu posmu ar grants segumu pašās ielas beigās. Satiksmes kustība norit abos virzienos, pa vienu joslu katrā virzienā. Pa Vidzemes ielu kursē 2., 4., 5., 11., 17., 17A., 19., 20., 20B., 21., 24. un 26. maršruta autobusi. Vidzemes iela ir pilsētas nozīmes maģistrālā iela.

Vidzemes iela izveidojas kā ceļš uz bijušo Raipoles ciemu, tāpēc tās agrākais nosaukums bija **Raipoles iela** (līdz 1920. gadam ). Dažādos avotos ielas daļām ir sastopami arī citi nosaukumi. 1934. gadā visai ielai tika piešķirts tagadējais nosaukums, kurš jau nav mainījies.

## Ievērojami objekti
* Nr. 41 — Forštates kultūras nams.
* Nr. 62 (agrāk Nr. 8) — šeit no 19. gadsimta beigām atradās pirts (1920.—1930. gados — Vellera pirts, pēc Otrā pasaules kara — pilsētas pirts Nr.&nbsp;3), darbojās līdz 1990. gadiem.
* Akmens mūra dzelzceļa viadukts ar kieģeļu velvi pār ielu, dzelzceļa līnijā Daugavpils—Kurcums (agrāk Pēterburga—Varšava), uzbūvēts 1902. gadā. Tilta garums 28 metri, augstums 4,4 metri, ailas platums 8,8 metri.
* Blakus ielai atrodas Šuņezers un tā pieteka Čornaja.

## Ielu savienojumi
Vidzemes iela ir savienota ar šādām ielām:
* 1. Pasažieru iela / 2. Preču iela
* Kārklu iela (apļveida krustojums)
* Piekrastes iela (T veida krustojums)
* Latgales iela / Cēsu iela (apļveida krustojums)
* Tirzas iela (T veida krustojums)
* Ceru iela (T veida krustojums)
* Skostu iela (T veida krustojums)
* Aveņu iela
* Cīruļu iela (T veida krustojums)
* Šūņu iela
* Zaļumu iela (T veida krustojums)
* Ormaņu iela
* Skaidu iela (T veida krustojums)
* Asaru iela (T veida krustojums)
* Ezeru iela
* Nāru iela (T veida krustojums)
* Pļavu iela
* Mazā Pļavu iela (T veida krustojums)
* Vingru iela (T veida krustojums)
* Ventas iela (Y veida krustojums)
* Artilērijas iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Sarkanvīns

**Sarkanvīns** ir viens no senākajiem alkoholiskajiem dzērieniem pasaulē. To iegūst, fermentējot tumšo (sarkano vai zilgano) vīnogu šķirņu sulu. Tas ir neatņemama daļa daudzās kultūrās un virtuvēs, kā arī nozīmīgs simbols reliģiskos un svinīgos pasākumos.

Eiropa ir lielākais sarkanvīna patēriņa reģions, pateicoties vīna kultūrai tādās valstīs kā Francija, Itālija, un Spānija.

## Vēsture
Sarkanvīna vēsture aizsākas vairāk nekā pirms 6000 gadiem, un tā izcelsmi visbiežāk saista ar Tuvo Austrumu reģionu, īpaši mūsdienu Gruzijas un Armēnijas teritorijām. Senajos laikos vīnu izmantoja ne tikai kā dzērienu, bet arī medicīniskos nolūkos un reliģiskos rituālos. Senie ēģiptieši, grieķi un romieši būtiski veicināja vīna kultūras attīstību, pilnveidojot vīnogu audzēšanas un vīna ražošanas metodes. Viduslaikos vīna ražošanu galvenokārt uzturēja klosteri, jo mūki izmantoja vīnu dievkalpojumu vajadzībām.

Sarkanvīns kļuva plaši pieejams Eiropā un citos pasaules reģionos pēc Lielajiem ģeogrāfiskajiem atklājumiem, kad jaunas vīnogu šķirnes tika ievestas Amerikā, Austrālijā un Dienvidāfrikā. Mūsdienās sarkanvīns ir populārs visā pasaulē, un tā ražošana ir attīstīta gan lielos vīna reģionos, piemēram, Francijā, Itālijā un Spānijā, gan mazāk zināmos reģionos.

## Sastāvdaļas un pagatavošana
thumb|Sarkanās vīnogas
Sarkanvīns galvenokārt tiek gatavots no tumšajām vīnogām, kas satur dabīgās krāsvielas un tanīnus. Tā pagatavošanas process sākas ar vīnogu novākšanu, kas tiek veikta, kad tās sasniegušas optimālu gatavības pakāpi. Pēc tam vīnogas tiek sasmalcinātas, lai iegūtu sulu, kas kopā ar miziņām un sēklām tiek fermentēta, piešķirot vīnam bagātīgu krāsu un garšu. Fermentācijas procesā dabiskie vai pievienotie raugi pārvērš vīnogu cukuru alkoholā, radot sarežģītus aromātus un izdalot oglekļa dioksīdu.

Turpmākajā macerācijas posmā sulu tur kopā ar vīnogu miziņām, lai iegūtu dziļāku krāsu un izteiktāku garšu. Pēc fermentācijas vīns tiek nogatavināts ozolkoka mucās vai pudelēs, kur tas attīstās un iegūst papildu garšas nianses. Sarkanvīna gala rezultātu ietekmē vīnogu šķirne, audzēšanas reģions, klimats un vīndara prasmes, kas kopumā rada daudzveidību vīna stilu, aromātu un garšu ziņā.

Sarkanvīns parasti tiek pasniegts istabas temperatūrā un lieliski sader ar gaļas ēdieniem, sieriem un tumšo šokolādi.

## Skatīt arī

* Baltvīns

## Atsauces

## Ārējās saites
Šampaņas vīna reģions

thumb|Šampaņas reģiona vīnogu audzēšanas zonas
**Šampaņas vīna reģions** () ir kultūrvēsturisks reģions Francijā, kas atrodas tās ziemeļaustrumu daļā, Šampaņā. Tas ir slavens ar savu vīna kultūru, jo tieši šeit tiek ražots pasaulē slavenais dzirkstošais vīns — šampanietis.

Lielākās pilsētas Šampaņas apgabalā ir Reimsa, kas tiek dēvēta par "Šampanieša galvaspilsētu," un Epernē (*Épernay*). Šis apgabals ir arī vēsturiski nozīmīgs — Reimsā kronēja vairākus Francijas karaļus.

Mūsdienās Šampaņa ir daļa no administratīvā Grandestas reģiona, kas izveidots pēc 2016. gada Francijas reģionālās reformas, apvienojot Šampaņu-Ardēnus, Lotringu un Elzasu.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Šampaņa
* Šampaņa-Ardēni

## Ārējās saites
Steiks

**Steiks** (angļu: *Steak*) ir gaļas ēdiens, kas tiek gatavots, cepot vai grilējot īpaši atlasītus gaļas gabalus. Parasti steiku gatavo no liellopu gaļas, taču ir arī variācijas, kurās tiek izmantota cūkgaļa, jēra gaļa vai zivis. Steika atšķirīgās garšas un tekstūras lielā mērā ir atkarīgas no gaļas kvalitātes, sagatavošanas metodes un cepšanas pakāpes.

Grilētu dārza atmateni var saukt par sēņu steiku, un līdzīgi tas attiecas arī uz citiem veģetāriem ēdieniem. Steika imitācija ir pārtikas produkts, kas no dažādiem gaļas gabaliņiem tiek veidots steika formā. Grilēti augļi, piemēram, arbūzi, tiek izmantoti kā veģetāras steiku alternatīvas.

## Vēsture
Steika vēsture sniedzas senos laikos, un tā izcelsme ir cieši saistīta ar liellopu audzēšanas un gaļas pārstrādes attīstību. Jau senās civilizācijas, piemēram, romieši un grieķi, novērtēja liellopa gaļas kvalitāti un izmantoja to svinīgos ēdienos. Termins "steiks" cēlies no vecangļu vārda "*steik*," kas nozīmēja "cepta gaļa." Viduslaikos steika gatavošana kļuva par nozīmīgu Eiropas virtuves daļu, īpaši Anglijā, kur to bieži pasniedza muižniecības mielastos. Steiks mūsdienu izpratnē attīstījās Amerikā, kur 19. gadsimtā liellopu audzēšana kļuva par nozīmīgu rūpniecības nozari.

Pastāv uzskats, ka klasiskie steiki ir tikai amerikāņu nacionālais ēdiens un gandrīz vienīgais vērtīgais ASV ieguldījums pasaules virtuvē. Tā nav nejaušība, ka tieši šeit radās īsts steiku kults, kas kļuva par daļu no nacionālās kultūras. Un šodien šī valsts ir viena no lielākajām liellopu gaļas eksportētājām. ASV tās ražošanu kontrolē valsts. Gaļas atlasei steikiem ir ļoti augsti kritēriji: stingra klasifikācija un stingri nobarošanas, kaušanas un liellopu veterinārās kontroles standarti. Papildus ASV lielākie liellopu gaļas ražotāji ir arī Austrālija un Argentīna.

## Sastāvdaļas un pagatavošana
Steika pagatavošanai nepieciešama kvalitatīva gaļa un rūpīga sagatavošana. Galvenie steiku veidi atšķiras pēc gaļas gabala, un izplatītākie ir šādi:

* Ribas steiks (*Ribeye*) – bagāts ar tauku slāni, nodrošinot sulīgumu un intensīvu garšu.
* Filejas steiks (*Filet mignon*) – maigākais un smalkākais steiks, kas tiek gatavots no liellopa filejas.
* T-bona steiks – sastāv no filejas un stripsteika daļas, kas atdalītas ar T-veida kaulu.
* Stripsteiks (*New York strip*) – liesāks gaļas gabals ar spēcīgu garšu.

## Pagatavošana
Steika pagatavošanai ir svarīgi ievērot vairākus soļus, lai nodrošinātu izcilu garšu un tekstūru. Vispirms gaļa tiek atstāta istabas temperatūrā, lai nodrošinātu vienmērīgu cepšanu. Pirms cepšanas steiku apkaisa ar sāli, pipariem vai īpašām garšvielām, kas piešķir tam īpašu aromātu.

Steiku var gatavot dažādos veidos – uz grila, pannas vai cepeškrāsnī. Cepšanas laikā tas tiek regulāri apgriezts, lai siltums vienmērīgi izplatītos pa visu gaļas gabalu. Gatavības pakāpe var atšķirties no ļoti jēla ("rare") līdz pilnībā izceptam ("well-done"), atkarībā no vēlamās tekstūras un garšas:

* *Rare*: sarkans un sulīgs centrs.
* *Medium rare*: sārts centrs ar vieglu siltumu.
* *Medium*: līdzsvars starp sulīgumu un gatavību.
* *Well-done*: pilnībā izcepts un mazāk sulīgs.

## Atsauces

## Ārējās saites
Giross

**Giross** (no grieķu γύρος, kas nozīmē "apgrieziens" vai "griešanās") ir tradicionāls grieķu ēdiens, kas sastāv no uz vertikālas grila ierīces grilētas gaļas, kura tiek pasniegta pitas maizē kopā ar dažādām piedevām un mērcēm.

Giross ir līdzīgs citiem līdzīgiem Tuvo Austrumu un Vidusjūras reģiona ēdieniem, piemēram, kebabam un šavermai, taču tas izceļas ar savām unikālajām garšvielām un sastāvdaļu kombinācijām.

## Vēsture
Giross, kā tas zināms mūsdienās, ir radies Grieķijā 20. gadsimta vidū, iedvesmojoties no turku kebaba. Pēc Otrā pasaules kara grieķu migranti uzlaboja un pielāgoja šo ēdienu, pievienojot vietējās sastāvdaļas un garšas. 20. gadsimta 60. gados giross kļuva populārs Grieķijā un Balkānos, kļūstot par vienu no galvenajiem ātrās ēdināšanas ēdieniem. No Grieķijas tas izplatījās visā pasaulē, īpaši pateicoties grieķu emigrantiem.

Pirmo reizi girosu amerikāņiem 1965. gadā piedāvāja Džordžs Apostolu (*George Apostolou*) restorānā “*Parkview*” Čikāgā, Ilinoisas štatā. Šis ēdiens ātri kļuva populārs, un pieprasījuma dēļ arī citi restorāni sāka piedāvāt girosus kā alternatīvu hamburgeriem.

Libāniešu izcelsmes Kipras pavārs Sami Elds, kurš dzīvo Limasolā, pagatavoja aptuveni  4000 kg svēru girosu. Tas bija pasaules rekords — lielākais jebkad radītais žiro. Viņš to paveica, izmantojot vairāk nekā 70 grilus un divas tonnas dabasgāzes.

## Sastāvdaļas un pagatavošana
Giross sastāv no vairākiem galvenajiem elementiem, kas kopā veido harmonisku un pilnīgu ēdienu. Galvenā sastāvdaļa ir gaļa, ko tradicionāli gatavo no cūkgaļas, vistas gaļas vai jēra gaļas, taču ir pieejamas arī liellopu vai augu izcelsmes alternatīvas. Gaļa tiek marinēta ar garšvielām, piemēram, oregano, ķiplokiem, citronu sulu, timiānu un olīveļļu, un tad uzsprauž uz vertikālas grila ierīces, kur tā lēnām griežas un tiek grauzdēta, līdz kļūst zeltaini brūna un kraukšķīga. No grauzdētās gaļas augšējā slāņa ar nazi tiek nogrieztas plānas šķēles.

Lai pagatavotu girosu, uz siltas pitas maizes tiek kārtota grilētā gaļa, pievienoti tomāti, sīpoli, salāti un cepti kartupeļi. Viss tiek papildināts ar tzatziki mērci, kas gatavota no jogurta, gurķiem, ķiplokiem un dillēm, vai citām mērcēm, piemēram, asajām mērcēm vai tahini. Kad sastāvdaļas ir sakārtotas, giross tiek sarullēts.

Giross parasti tiek pasniegts kā ātrs un ērts ielu ēdiens, taču to var baudīt arī restorānos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kadzuki Takahaši

, pazīstams arī ar pseidonīmu , bija japāņu mangu mākslinieks un autors. Pazīstams kā "Jugio" franšīzes autors.

## Dzīvesgājums
Kadzuo Takahaši dzimis Tokijā 1961. gada 4. oktobrī. Viņš jau bērnībā sāka zīmēt mangas. Bijis fans tādām mangām kā *Tiger Mask*, *Ultraman*, *Space Battleship Yamato*, *Mazinger Z*, *Devilman* un *Kamen Rider*. Jaunībā spēlējis arī tenisu.

No 1996. līdz 2004. gadam Takahaši veidoja "Jugio" mangu, ko izdeva *Weekly Shōnen Jump*. Manga sērija guva milzīgus panākumus, un tai tika pārdotas vairāk nekā 40 miljoni kopijas. Uz mangu balstītas vairākas mediju adaptācijas, jo īpaši nozīmīgs ir anime televīzijas seriāls un kolekcionējamo kāršu spēle, ko izstrādājis *Konami*. Kāršu spēle ieguvusi Ginesa pasaules rekordu kā visvairāk pārdotākā kolekcionējamo kāršu spēle pasaulē Takahaši piedalījās filmu *[[Yu-Gi-Oh!: Bonds Beyond Time]]* un *[[Yu-Gi-Oh!: Dark Side of the Dimentions]]* veidošanā.

Takahaši laiku pa laikam pauda politiskos uzskatus savā mākslā, piemēram, viņš *[[Instagram]]* ievietoja zīmējumu ar "Jugio" varoņiem, kas kritizē Sindzo Abes valdību un lūdz sekotājus "balsot par taisnīgumu" 2019. gada Japānas vēlēšanās. Vēlāk viņš gan par to atvainojās.

2022. gada 6. jūlijā Takahaši atrada noslīkušu 300 metrus no Nago krasta, Okinavas prefektūrā. Viņš bija uzvilcis snorkelēšanas ekipējumu. Vēlāk, tā paša gada 11. oktobrī, amerikāņu militārajā laikrakstā *Stars and Stripes* rakstīja, ka Takahaši miris, cenšoties izglābt trīs cilvēkus, kuri bija iekļuvuši straumē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
*
Skolotāju istaba

**"Skolotāju istaba"** () ir 2023. gada Vācijas drāmas filma, kuras režisors ir Ilkers Čatlaks. Filmā galvenā loma ir aktrisei Leonijai Benešai, kura atveido skolotāju, kurai ir jānoskaidro, kurš no viņas skolēniem ir atbildīgs par vairākām zādzībām.

Filmas "Skolotāju istaba" pirmizrāde notika  73. Berlīnes Starptautiskajā kinofestivālā. Filma guva plašu kritiķu atzinību gan Vācijā, gan ārzemēs. Tā saņēma vairākas balvas, tai skaitā Vācijas Kino balvu kā gada labākā filma, kā arī to nominēja 96. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma". Nacionālā kinofilmu pārraudzīšanas padome filmu "Skolotāju istaba" izraudzījās par vienu no 2023. gada piecām labākajām starptautiskajām filmām.

## Atsauces

## Ārējās saites
Krāšņais krokuss

**Krāšņais krokuss** (*Crocus speciosus*) ir krokusu suga, kuras dabiskais izplatības areāls ir no Dienvidaustrumu Bulgārijas līdz Kaukāzam, Krimai un Irānas ziemeļaustrumu daļai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nezināmais (2006. gada filma)

**"Nezināmais"** () ir 2006. gada ASV mistērijas trillera filma, kuras režisors ir Simons Brands. Filmā galvenās lomas atveido Džims Kevizels, Gregs Kinīrs, Bridžita Moinahana, Džo Pantoliano, Berijs Pepers, Džeremijs Sisto un Pēters Stormare.

Filma stāsta par vairākiem vīriešiem, kuri pamostas ieslēgti fabrikā, neatceroties, kā viņi tur ir nokļuvuši.

Filmas "Nezināmais" pirmizrāde notika . Filma saņēma galvenokārt negatīvu kritiķu novērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sālīts speķis

**Sālīts speķis** ir tradicionāls ēdiens daudzās Austrumeiropas un Baltijas valstīs, tostarp Latvijā. Tas ir sālīts cūkgaļas tauku slānis, kas tiek pasniegts gan kā uzkoda, gan kā piedeva citiem ēdieniem.

## Vēsture
Sālītā speķa vēsture ir cieši saistīta ar zemkopības un lopkopības tradīcijām. Vēsturiski tas tika gatavots, lai saglabātu cūkgaļu ziemas mēnešiem, kad svaigu pārtikas produktu pieejamība bija ierobežota. Sālīšana bija vienkārša un efektīva metode, kas ļāva paildzināt speķa derīguma termiņu, vienlaikus uzlabojot tā garšu. Līdz mūsdienām tas saglabājis savu nozīmi kā garšīga un praktiska uzkoda.

## Medicīniskā ietekme
Atkarībā no nobarošanas metodes speķis satur 88-94 % tīro tauku, kas pēc sagremojamības ir līdzvērtīgi piena un zivju taukiem. Tauku speķa bioloģiskā aktivitāte ir piecas reizes augstāka nekā liellopu gaļas taukiem. Cūkgaļas speķis pārspēj sviestu citu neaizvietojamo taukskābju (aptuveni 10 %) ziņā. Turklāt mūsdienu zinātne liecina, ka cūkgaļas tauku kvalitāte uzlabojas, tos karsējot. Un tā lietošana kopā ar dārzeņu salātiem novērš aterosklerozes attīstību.

Cūkgaļas taukos ir arahidonskābe, kas ir svarīga vitamīna F sastāvdaļa. Tas palīdz normalizēt asinsriti un sirds un asinsvadu sistēmu, kā arī stiprina kaulu audus un imūnsistēmu. Speķis satur arī oleīnskābi, kas uzlabo aknu un nieru darbību.

Tajā pašā laikā speķis ir kalorisks produkts. Tas satur ievērojamu daudzumu kaloriju, kuru pārmērīgs patēriņš var izraisīt svara pieaugumu un aptaukošanos. Tas palielina arī veselības problēmu, tostarp sirds un asinsvadu slimību, II tipa diabēta, iespējamību.

## Sastāvdaļas un pagatavošana
Lai pagatavotu sālītu speķi, nepieciešamas tikai dažas pamatsastāvdaļas:

* svaigs cūkgaļas speķis (parasti ar ādu),
* rupjais sāls,
* garšvielas (ķiploki, melnie pipari, lauru lapas, ķimenes, u.c., atkarībā no reģiona tradīcijām).

Pagatavošana sākas ar rūpīgu speķa gabala notīrīšanu un sagriešanu vēlamajos gabalos. Pēc tam speķis tiek bagātīgi ierīvēts ar sāli un izvēlētajām garšvielām. Dažkārt pievieno arī nelielu daudzumu cukura, lai izlīdzinātu garšu. Sagatavotie speķa gabali tiek cieši izkārtoti traukā vai iesaiņoti audeklā, kur tie vairākas dienas vai nedēļas tiek turēti vēsā vietā, lai notiktu sālīšanās process.

Pēc sālīšanās speķi var lietot svaigu, sagrieztu plānās šķēlēs, vai arī izmantot dažādām receptēm – kā piedevu zupām, pīrāgiem un citiem ēdieniem. Dažos reģionos speķis tiek arī kūpināts, piešķirot tam papildu garšu un aromātu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marinēti gurķi

**Marinēti gurķi** ir konservēti gurķi, kas obligāti satur etiķskābi, kura marinēšanas procesā nodrošina konservēšanas efektu. Marinētus gurķus pagatavo, pārlejot tos ar marinādi un pēc tam pasterizējot.

Latvijā gurķu skābēšanas tradīcija ir sena un cieši saistīta ar ziemas pārtikas krājumu sagatavošanu. Marinēti gurķi ir neatņemama Latvijas mūsdienu kulinārā mantojuma sastāvdaļa, un tos bieži pasniedz kopā ar skābētiem kāpostiem, siļķi un vārītiem kartupeļiem.

## Vēsture
Marinēto gurķu pirmsākumi meklējami vairāk nekā 4000 gadus atpakaļ. Tiek uzskatīts, ka pirmie marinētie gurķi parādījās Mezopotāmijas reģionā, kur tos ievietoja sālsūdenī, lai saglabātu ilgākai lietošanai. Gurķi, kas dabiski aug Indijā, tika marinēti, izmantojot vietējās garšvielas un sāli, un šī metode vēlāk izplatījās Grieķijā un Romā. Senajā Romā marinētie gurķi bija iecienīti gan kā delikatese, gan kā zāļu sastāvdaļa.

Viduslaikos marinēšana kļuva par nozīmīgu pārtikas saglabāšanas veidu visā Eiropā, īpaši reģionos ar garām ziemām. Vācijā un Austrumeiropā marinēti gurķi kļuva par tradicionālu ēdienu, ko pasniedza kopā ar gaļas ēdieniem un kartupeļiem. 

16. gadsimtā Eiropas kolonizatori ieveda gurķus Amerikā, kur tie kļuva par pamatu dažādām marinēšanas tradīcijām. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā Ņujorkā ieradās liels Austrumeiropas ebreju pieplūdums, imigranti Amerikā ieviesa košera diļļu marinējumus. Gurķus mazgāja, tad tos kopā ar dillēm, ķiplokiem, garšvielām, košera sāli un tīru ūdeni sakrāva lielās koka mucās. Tos atstāja raudzēties no dažām nedēļām līdz vairākiem mēnešiem; īsākā raudzēšanas laikā radās spilgti zaļi pusgatavi skābi gurķi, bet ilgākā raudzēšanas laikā — pilnīgi skābi gurķi. Marinētus gurķus Ņujorkas imigrantu īres rajonā pārdeva ar ratiņiem. Laika gaitā sāka parādīties ebreju īpašumā esoši veikali, kuros tirgoja marinētus gurķus tieši no mucas. Galu galā marinēšana kļuva par ienesīgu biznesu ebreju kopienā. Mūsdienās labākajos ebreju delikatešu veikalos ēdienreizes laikā parasti tiek pasniegts šķīvis marinētu gurķu bez maksas.

Mūsdienās marinēti gurķi ir iecienīti visā pasaulē, ar daudzveidīgām receptēm, kas atspoguļo katra reģiona garšas īpatnības — sākot no asajiem un pikantajiem korejiešu kimči stila gurķiem līdz saldajiem un skābajiem variantiem, kas populāri ASV.

## Atsauces

## Ārējās saites
Nabesnas šļūdonis

**Nabesnas šļūdonis** () ir ledājs Vrangeļa kalnu ziemeļu nogāzē ASV Aļaskas pavalstī. Nabesnas šļūdonis ir garākais ieleju ledājs Ziemeļamerikā un garākais iekšzemes ieleju ledājs pasaulē. Ietilpst Vrangeļa-Senteliasa nacionālā parka teritorijā.

Šļūdonis sākas no plaša leduslauka aktīva vulkāna Vrangeļa kalna austrumu nogāzē 3000 m augstumā. Sākumā plūst dienvidaustrumu—austrumu virzienā pa plašu ieleju Vlangeļa kalnu pakājē, pēc tam pagriežas uz ziemeļiem, kur no tā mēles sākas Tananas satekupe Nabesna. Kopš 1900. gadiem ledāja mēle lēni atkāpjas.

Ledājam pēc iztekošās upes nosaukumu 1902. gadā piešķīra F. Šraders no ASV Ģeoloģijas dienesta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bend of the River

***Bend of the River*** ir 1952. gada ASV vesterna filma, kuras režisors ir Entonijs Manns. Filmā galvenās lomas atveido Džeimss Stjuarts, Arturs Kenedijs, Džūlija Adamsa un Roks Hadsons. Filma balstīta uz Billa Gulika 1950. gada romānu *Bend of the Snake*.

Filma stāsta par skarbu kovboju, kurš riskē ar savu dzīvību, lai atgūtu konfiscētas preces savai pilsētai.

Filmas *Bend of the River* pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Universal Pictures]]*. Tīmekļa vietnē *[[Rotten Tomatoes]]* filmai ir 100% vērtējums.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pusher

***Pusher*** ir 1996. gada Dānijas kriminālfilma, kuras režisors ir Nikolass Vindings Refns, kuram tā ir pirmā režisētā filma. Filmā galvenās lomas atveido Kims Bodnia, Zlatko Buričs, Laura Drasbēka, Slavko Labovičs un Madss Mikelsens, kuram tā ir kino debija.

Filmas darbība norisinās Kopenhāgenā un stāsta par narkotiku dīleri Franku (Bodnia), kurš pēc lielas naudas summas zaudēšanas neveiksmīgā narkotiku darījumā, krīt izmisumā, jo viņam ir tikai dažas dienas, lai savāktu naudu, ko viņš ir parādā.

Filmas *Pusher* pirmizrāde notika . Filmai ir iznākuši divi turpinājumi: *[[Pusher II]]* (2004) un *[[Pusher 3]]* (2005).

## Ārējās saites
Skotijas viskijs

**Skotijas viskijs** (angļu: *Scotish whiskey*) ir destilēts alkoholiskais dzēriens, kas tiek ražots, izmantojot miežus, ūdeni un raugu, un tiek izturēts ozolkoka mucās vismaz trīs gadus.

Lai dzēriens tiktu saukts par Skotijas viskiju, tam jāatbilst vairākiem specifiskiem standartiem, kas noteikti 2009. gada Skotijas viskija regulā (*Scotch Whisky Regulations*). Saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem minimālā spirta tilpumkoncentrācija pudelēs ir 40 %. 2024. gada maijā Skotijā darbojās 151 viskija darītava.

Pastāv pieci galvenie Skotijas viskija veidi: graudu viskijs, iesala viskijs, sajauktais viskijs, viena iesala (*single malt*) un viena grauda (*single* *grain*) viskijs. Skotijas viskija ražošana un eksports ir nozīmīga Skotijas ekonomikas daļa, 2022. gadā veidojot vairāk nekā 4,5 miljardus mārciņu eksporta ieņēmumu.

## Vēsture
Skotijas viskija saknes meklējamas 15. gadsimtā, kad tiek dokumentēts pirmais oficiālais ieraksts par tā ražošanu. 1494. gada Skotijas finansu grāmatā ir pieminēts "*aqua* *vitae*" (dzīvības ūdens), kuru ražoja mūki medicīniskiem nolūkiem. 17. gadsimtā viskija ražošana attīstījās ārpus klosteriem, kļūstot par plaši pieejamu dzērienu. Tomēr līdz ar pieprasījuma pieaugumu 18. gadsimtā Lielbritānijas valdība noteica smagus nodokļus viskija ražotājiem, kas izraisīja nelegālo destilēšanu. 1823. gada Akts par ekscīzes nodokļiem (*Excise* *Act*) legalizēja un regulēja ražošanu, veicinot legālās destilēšanas uzplaukumu. 

19. gadsimtā Skotijas viskijs kļuva populārs visā pasaulē, pateicoties filokserai — vīnogu kaitēklim, kas iznīcināja lielu daļu Francijas vīna un konjaka ražas, radot vietu Skotijas viskijam.

## Sastāvdaļas un pagatavošana
Skotijas viskija unikālā kvalitāte izriet no rūpīgi izvēlētām sastāvdaļām un tradicionālā ražošanas procesa. Galvenās sastāvdaļas ir:

* Mieži: Graudi tiek iesēti un žāvēti, bieži izmantojot kūdras dūmus, kas piešķir raksturīgo dūmakaino garšu.
* Ūdens: Skotijas tīrais avotu un upju ūdens ir būtisks ražošanas procesā, jo tas ietekmē viskija garšas nianses.
* Raugs: Rauga pievienošana fermentācijas procesā nodrošina cukura pārvēršanu alkoholā.

Ražošanas process sākas ar miežu iesalēšanu, kur mieži tiek iemērkti ūdenī un dīgtināti, lai cieti pārvērstu fermentācijai nepieciešamajā cukurā. Pēc tam iesalu žāvē kūdras ugunī, piešķirot tam raksturīgo dūmu aromātu. Kad iesals ir sagatavots, to samaļ un sajauc ar karstu ūdeni, iegūstot misu, kurai vēlāk pievieno raugu fermentācijai. Fermentētais šķidrums tiek destilēts vara katlos divas vai trīs reizes, lai iegūtu koncentrētu spirtu. Noslēgumā destilāts tiek nogatavināts ozolkoka mucās vismaz trīs gadus, kur mucu materiāls un izcelsme būtiski ietekmē galaprodukta garšu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ziemeļu šaurums

**Ziemeļu šaurums** (, īru un ) ir jūras šaurums Britu salās, kas atdala Ziemeļīriju no Skotijas rietumu piekrastes un Iekšējām Hebridu salām un savieno Īrijas jūru dienvidos ar Atlantijas okeānu (Skotijas Rietumkrasta iekšējo jūru) ziemeļos. Tas ir aptuveni  plats šaurākajā vietā starp *Mull of Kintyre* Skotijā un *Torr Head* Ziemeļīrijā, un tā dziļums padara to piemērotu kuģošanai. 

Šaurums ir stratēģiski nozīmīgs kā tirdzniecības un kuģniecības ceļš, un tam ir bijusi svarīga loma gan ekonomiskā, gan militārā vēsturē. Turklāt Ziemeļu šaurums ir populārs peldētāju vidū, kuri izaicina sevi, šķērsojot to peldus, līdzīgi kā Lamanša šaurumu.

## Atsauces

## Ārējās saites