open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Livosteus grandis

***Livosteus grandis*** ir kokkosteīdu artrodiru suga. Tās pārstāvji dzīvoja augšdevonā, frānas laikmeta sākumā (Gaujas svītas apakšdaļa). Sugu pirmo reizi kā *Coccosteus livonicus* aprakstīja Valters Gross 1933. gadā. 1962. gadā padomju paleontoloģe Olga Obručeva sugu pieskaitīja jaunajai livoseju ģintij. Sugas holotips ir *[[posterior laterale]]* kauls no Lenčupes (Gaujas pieteka) atseguma Cēsu apkārtnē, Latvijā (gaujas svīta). Nosaukums *Livosteus grandis* nozīmē lielais (no latīņu *grandis* – liels) livostejs. Suga bija izplatīta Latvijā, Gaujas (pie Rakstu mājām), Sintupes (Cēsu rajonā), Raunas labā krasta un Abavas (pie Lējēju mājām) atsegumos gaujas svītas apakšdaļā.

## Apraksts
*[[Infragnathale]]*, *[[suborbitale]]*, *[[anterior laterale]]*, *[[posterior laterale]]* kauli, kā arī pakaļējais vidējais vēdera kauls (*PMV*) ārīgi ir līdzīgi kā citiem kokkostejiem, taču atšķiras ar lieliem izmēriem un masīvumu (piemēram, *[[nuchale]]* kaula aizmugurējās malas platums ir 21 cm). Sānu līnijas orgānu sistēma ir platu un dziļu vaļēju vagu veidā. *Nuchale* kauls ir plakans. Tā iekšējās virsmas reljefā ovālais padziļinājums neizceļas. *[[Spinale]]* kauls ir trīsstūrveidīgs, īss un knābjveidīgi izliekts. *[[Interlaterale]]* kaulam horizontālā plakne ir plata, bet vertikālā ar sīkiem augstiem pauguriņiem. Uz priekšējā vēdera-sānu kaula (AVL) vēdera jutīgā kanāla vaga nošķir priekšējo mediālo stūri.

## Atsauces
Peldošā glīvene

**Peldošā glīvene** () ir mainīga izskata glīveņu dzimtas suga. Tā ir plaši sastopama Ziemeļamerikā un Eirāzijā. Latvijā tā ir visbiežāk sastopamā glīveņu suga; tā veido lielas audzes stāvošos un lēni tekošos ūdeņos.

## Apraksts
Peldošā glīvene ir daudzgadīgs lakstaugs, kurš kopā ar peldošo stublāju var pat sasniegt 2 m garumu (atkarībā no augšanas dziļuma vietas). Augam ir puscilindriskas iegrimušās lapas (iegrimušās lapas ātri atmirst) un olveidīgas līdz garenas (5—12 cm garas un 3—6 cm platas) peldošas lapas. Lapas ir spīdīgas, ādainas, ar gludu malu, sirdsveidīgu pamatu un strupu vai īsi smailu galu. Lapas kātainas, kāta garums bieži pārsniedz plātnes garumu. Ziedu vārpa ir blīva, cilindriska (3—6 cm gara), ar daudziem ziediem. Vārpas kāts ir resns. Auglis — izliekts riekstiņš ar strupu šķautni un īsu, taisnu knābi. Augs zied jūnijā un jūlijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Findleja salas

**Findleja salas** () ir Kanādai piederoša neapdzīvotu salu grupa Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kikiktālukas reģionam.

## Ģeogrāfija
Salas izvietojušās Kanādas Arktiskā arhipelāga ziemeļrietumos. Ietilpst Perija salu grupā, kas savukārt pieder Karalienes Elizabetes salu grupai.  platais Maklīna šaurums ziemeļaustrumos to atdala no Ellefa Ringnesa un Karaļa Kristiana salām, Lohīda baseins rietumos — no Makenzija Kinga un Melvila salām, bet Debarā šaurums dienvidos — no Kemerona salas. Ziemeļos krastu sapskalo Prinča Gustava Ādolfa jūra. Salu grupa sastāv no galvenās Lohīda salas un četrām mazākām salām dienvidaustrumos no tās. Valda arktiska tuksneša klimats.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem salas 1853. gada 27. aprīlī atklāja Edvarda Belčera ekspedīcija. Nosauktas par godu britu ģeogrāfam un hidrogrāfam Aleksandram Findlejam (*Alexander George Findlay*).

## Atsauces

## Ārējās saites

* International Map of the World 1:1,000,000 Belcher Channel NT-12/13/14/15/16
Livosteji

**Livosteji** (*Livosteus*) ir bruņuzivju kokkosteīdu ģints. Ģinti pirmo reizi 1962. gadā aprakstīja padomju paleontoloģe Olga Obručeva. Ģints vienīgā suga ir *[[Livosteus grandis]]*, kas iepriekš tika aprakstīta kā *Coccosteus grandis* Gross, 1933. Ģints izplatīta Latvijā  augšdevona frānas stāva apakšdaļas nogulumos (gaujas svītas apakšdaļā).

## Apraksts
Ģinti pārstāv liela izmēra zivis ar horizontāli saplacinātām galvas un vidukļa bruņām. Bruņu garums, iespējams, sasniedza 80 cm. Kauli izceļas ar masīvumu. Kaulu ornamentējumu veido lieli (diametrā līdz 3 mm), plakani, bieži vien reti un haotiski izvietoti pauguriņi. *[[Spinale]]* kauls ir īss un izliekts.

## Salīdzinājums
Livosteju pārstāvji ir būtiski lielāki par kokkostejiem (*Coccosteus*) un daudziem plordosteju (*Plourdosteus*) ģints pārstāvjiem. Livosteju bruņu kauli atšķiras ar lieliem izmēriem, masīvumu un ornamentēti ar lielākiem pauguriņiem, nekā citas zināmās kokkosteīdas. *Spinale* kaula forma (trīsstūrveidīga, īsa un knābjveidīga) ir raksturīga tikai šai sugai. Citām kokkosteīdu dzimtas ģintīm *spinale* kauls ir pagarināts un tievāks.

## Atsauces
2022.—2023. gada Francijas futbola 1. līgas sezona

**2022.—2023. gada Francijas futbola 1. līgas sezona** bija 85. Francijas futbola čempionāta spēcīgākās līgas (*[[Francijas futbola 1. līga|Ligue 1]]*) sezona. Tā sākās , bet noslēdzās .

Tā kā 2022. gada FIFA Pasaules kauss sākā 21. novembrī, pēdējā kārta pirms pārtraukuma tika aizvadīta no 11. līdz 13. novembrim. Līga pēc tam atsākās 28. decembrī. Četri klubi sezonas beigās tika pazemināti uz *[[Francijas futbola 2. līga|Ligue 2]]*, jo klubu skaits *Ligue 1* nākamajā sezonā tiks samazināts līdz 18. To vietā tika paaugstināti tikai divi klubi no *Ligue 2*. Līdz ar to sezonas beigās netika rīkotas pārspēles par palikšanu.

Parīzes "Saint-Germain" futbolisti izcīnīja 11. Francijas čempionu titulu kluba vēsturē.

## Komandas
Pēc iepriekšējās sezonas rezultātiem līgu atstāja *[[AS Saint-Étienne|Saint-Étienne]]*, *[[FC Metz|Metz]]* un *[[Bordo "Girondins"|Bordeaux]]*, bet no *[[Francijas futbola 2. līga|Ligue 2]]* uz *Ligue 1* tika paaugstināti klubi *[[Toulouse FC|Toulouse]]*, *[[AC Ajaccio|Ajaccio]]* un *[[AJ Auxerre|Auxerre]]*.

### Stadioni

### Treneri un kapteiņi

### Treneru maiņas

## Turnīra tabula

## Rezultatīvākie spēlētāji

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā tīmekļa vietne
Mamajs

[thumb|270px|Mamajs (labajā pusē) ar saviem karavīriem [Kuļikovas kauja|Kuļikovas kaujā 1380. gadā (17. gadsimta miniatūra)]]
**Mamajs** (ﻣﺎﻣﺎﻲ‎, , ap 1335—1380) bija Zelta Ordas emīrs, kurš iekšējo karu laikā no 1361. gada valdīja vismaz 13 īslaicīgi ieceltu hanu vārdā, dzīves noslēgumā cīnoties pret hanu Tohtamišu.

## Dzīvesgājums
Dzimis aptuveni 1335. gadā, pēc 1355. gada Mamajs kļuva par Krimas un Melnās jūras ziemeļu piekrastes vietvaldi un apprecēja Zelta Ordas hana Berdibeka meitu. 1357. gadā hans viņu iecēla Zelta Ordas bekliarbeka amatā, kura pienākumos ietilpa armijas vadība, ārlietas un augstākā tiesa. Bekliarbeka galvenā mītne atradās Dņepras lejtecē (mūsdienu Kahovkas ūdenskrātuves vietā).

Pēc tam, kad hans Kulpa 1359. gadā nogalināja hanu Berdibeku, Mamajs pieteica viņam karu. 1361. gada augustā viņš par Ordas valdnieku pasludināja hanu Abdullu no Batuīdu klana (Batuhana pēcteči), ko neatzina Zelta Ordas austrumu daļā (tagadējās Kazahstānas, Tatarstānas un Rietumsibīrijas teritorijā). Līdz 1366. gadam viņam izdevās pakļaut valsts rietumu daļu no Krimas līdz Volgas labajam krastam, ko sāka dēvēt par Mamaja Ordu.
1363. gadā Mamajs piešķīra Maskavas kņazam Dmitrijam jarliku jeb tiesības ievākt nodokļus no citiem krievu kņaziem. Savstarpējo karu laikā 1363., 1367.—1368., un 1372.—1373. gadā Mamaja karaspēks ieņēma Zelta Ordas galvaspilsētu Saraju Berki.

Kad 1370. gada jūnijā nomira hans Abdulla, Mamajs par jauno hanu pasludināja astoņgadīgo Muhamedu Bulaku no Batuīdu dzimtas. 1370. gadā Mamajs atņēma Maskavas kņazam Dmitrijam jarliku un nodeva to Tveras kņazam Mihailam, taču 1371. gadā Dmitrijs personīgi ieradās pie Mamaja un no hana Muhameda Bulaka atguva jarliku. 1373. gadā Mamajs uzbruka Rjazaņai un 1378. gadā Ņižņijnovgorodai. 1374. gadā Mamajs atkal atņēma Maskavas kņazam Dmitrijam jarliku.

1377. gadā Samarkandas emīra Tamerlana atbalstītais hans Tohtamišs no Čingishana dzimtas uzsāka karu pret Mamaju. 1375. gadā Maskavas kņazs Dmitrijs atzina Tohtamišu par likumīgo Zelta Ordas hanu. Kad 1380. gada aprīlī Tohtamišs ieņēma Azakas pilsētu, Mamajs noslēdza savienību ar Lietuvas dižkunigaiti Jagaili, bet 1380. gada septembrī zaudēja Kuļikovas kaujā pret Maskavas kņazu Dmitriju un izšķirošajā kaujā pret hanu Tohtamišu pie Kalkas upes.

Pēc sakāves Mamajs aizbēga uz Kafas (tagad Feodosija) pilsētu Krimā, kur viņu nogalināja pēc Tohtamiša pavēles. Viņa kapu esot atradis gleznotājs Ivans Aivazovskis.

Mamaja dēls Mansurs dienēja Lietuvas dižkunigaitijas armijā, viņa mazdēls tika kristīts Aleksandra vārdā un kļuva par Gļinsku dzimtas ciltstēvu. Mamaja pēctece Jeļena Gļinska bija pirmā Krievijas cara Ivana IV māte.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lohīda sala

**Lohīda sala** () ir Kanādai piederoša neapdzīvota sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā, lielākā no Findleja salām. Administratīvi pieder Nunavutas teritorijas Kikiktālukas reģionam.

## Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Kanādas Arktiskā arhipelāga ziemeļrietumos. Ietilpst Perija salu grupā, kas savukārt pieder Karalienes Elizabetes salu grupai.  platais Maklīna šaurums ziemeļaustrumos to atdala no Ellefa Ringnesa un Karaļa Kristiana salām, Lohīda baseins rietumos — no Makenzija Kinga un Melvila salām.  Dienvidaustrumos no Lohīda salas atrodas četras mazākās Findleja salu grupas salas. Valda arktiska tuksneša klimats.

## Vēsture
Pirmie no eiropiešiem Findleja salas 1853. gada 27. aprīlī atklāja Edvarda Belčera ekspedīcija, kas to noturēja par vienotu zemes masu. Detāli salas pētīja Vilhjalmura Stefansona ekspedīcija 1913.—1918. gadā, kas noteica atsevišķās salas. Nodēvēta par godu kanādiešu politiķim Aleksandram Lohīdam (*Alexander Lougheed*).

## Atsauces

## Ārējās saites

* International Map of the World 1:1,000,000 Belcher Channel NT-12/13/14/15/16
Tālmācības vidusskola "Rīgas 1. vidusskola"

**Tālmācības vidusskola “Rīgas 1. vidusskola”** ir tālmācības vidusskola, kas atrodas Audēju ielā 8 Rīgā.

## Par skolu
Skolā iespējams iegūt pamatizglītību (1.-9. klase) un vidējo izglītību (10.-12. klase) tālmācībā. Tā piedāvā pilnu mācību procesu: mācību stundas, konsultācijas, pieeju mācību materiāliem, iespējas kārtot pārbaudes darbus un ieskaites vairākkārt bez maksas, kā arī iespēju pabeigt divas klases vienā mācību gadā.

Beidzot 9. klasi, skolēns saņem apliecību par apgūtu vispārējo pamatizglītību, bet, beidzot 12. klasi, iegūst atestātu par apgūtu vispārējo vidējo izglītību.

## Ārējās saites
* Mājaslapa
* 
*
Kokkosteīdas

**Kokkosteīdas** (*Coccosteidae*) ir izmirušu bruņuzivju artrodiru dzimta, kas dzīvoja devona periodā. Kokkosteīdas bija no dažiem centimetriem līdz vairāk kā 1 metru lielas zivis. Dzimtu veido jūras un saldūdens formas. Dzimtas pārstāvji ir zināmi no vidusdevona un augšdevona nogulumiem. Stratigrāfijā tos izmanto devona ģeoloģisko slāņu vecuma noteikšanai. Latvijā ir labi zināmas divas kokkosteīdu ģintis — *[[Coccosteus]]* un *[[Livosteus]]*. Bez tam pastāv iespēja šeit atrast arī *[[Dickosteus]]*, *[[Millerosteus]]*, *[[Protitanichthys]]* un *[[Watsonosteus]]* ģinšu pārstāvjus, kuru sugas Baltijā pagaidām vēl nav aprakstītas, bet atradumi ir zināmi Igaunijā un Latvijā.

## Aprasts
Dzimtu pārstāv nelielas un vidēja izmēra zivis. Bruņas klātas ar apaļiem, haotiski izvietotiem pauguriņiem, vai arī apkopotiem īsās rindās. Dažām formām pauguriņi ir sīkāki kaulu centros, nekā gar malām. Uz *[[interlaterale]]* kaula ārējās virsmas priekšpusē un uz *[[anterior laterale]]* mediālās plātnes pauguriņi ir plakani, trīsstūrveidīgi vai rombveidīgi. Muguras bruņa ir labi attīstīta un ar vēdera bruņu savienojas ar *[[anterior laterale]]*, *[[posterior laterale]]* un *[[spinale]]* kaulu palīdzību. *[[Marginale]]* kauls robežojas ar *[[centrale]]* kaulu vai arī ir atdalīti viens no otra ar *[[paranuchale]]* kaulu. Žokļus veido zobveidīgi izaugumi, kas ar vecumu nodilst, un veciem īpatņiem pārtop par gludu asmeni.

Vidējais muguras kauls (*MD*) aizmugurē nobeidzas ar daudzmaz attīstītu dzelksni, un iekšpusē tam ir labi attīstīts mediālais ķīlis, kurš nobeidzas ar vertikālu karinālo izaugumu. Pakaļējā vēdera-sānu kaula (*PVL*) aizmugurējie sānu stūri ir noapaļoti vai arī izstiepti nelielos izaugumos.

## Sistemātika
* † dzimta: ***Coccosteidae*** Traquair, 1888
:* † ģints: *[[Belgiosteus]]* Lehman, 1973
:* † ģints: *[[Clarkosteus]]* Obruchev, 1964
:* † ģints: *[[Coccosteus]]* Miller ex Agassiz, 1841
:* † ģints: *[[Dickosteus]]* Miles et Westoll, 1963
:* † ģints: *[[Jiuchengia]]* Wang & Wang 1983
:* † ģints: *[[Livosteus]]* Obrucheva, 1962
:* † ģints: *[[Millerosteus]]* Stensiö, 1959
:* † ģints: *[[Protitanichthys]]* Eastman, 1907
:* † ģints: *[[Trachosteus]]* Newberry, 1890
:* † ģints: *[[Watsonosteus]]*  Miles et Westoll, 1963
:* † ģints: *[[Woodwardosteus]]* White & Moy-Thomas, 1940

## Atsauces
Meža dravniecība

thumb|215x215px|Meža dravnieks
**Meža dravniecība** ir vēsturisks dravniecības veids, kurā medus un citi bišu produkti tika iegūti no dorēs jeb koku dobumos dzīvojošām bitēm.

Dores varēja būt dabiskas vai cilvēka izveidotas. Tās tika izkaltas jeb izdētas ar vedgu — īpašu kaltu. Pie dorēm nokļuva ar dzeini — virvēs iestiprinātu dēli. Senajiem latviešiem meža dravniecība bija nozīmīga saimniecības daļa — 1212. gada Autīnes sacelšanās sākās pēc tam, kad zobenbrāļi latgaļiem un līviem atņēma bišu kokus.

## Atsauces
Lāčupīte (Hapaka grāvja pieteka)

**Lāčupīte**, arī **Lāčupe**, ir Hapaka grāvja labā pieteka Rīgā, Kurzemes rajonā Imantas, Kleistu un Spilves apkaimēs.

Lāčupīte mūsdienās sākas pie Buļļu ielas Imantā un tek gar rūpniecisku zonu, vēlāk caur mežu uz ziemeļaustrumiem. Upi vidustecē šķērso dzelzceļa līnija Zasulauks—Bolderāja, pēc kuras tā pagriežas uz ziemeļiem un tek gar "Esena dārziem" (kādreizējā Esena muiža) un Rātsupes mazdārziņu koloniju līdz ietekai Hapaka grāvī. 10 km garā upīte visā garumā regulēta, tajā ietek tikai novadgrāvji.

Vēsturiski upe sākusies Mūkupurva grāvjos un lielu daļu tecējuma pavada pazemē, tekot caur kanalizācijas kolektoriem, tikai vietām parādoties virszemē, tādā gadījumā tās garums sasniedz 18 km. Atsevišķi tās posmi virszemē redzami Imantā pie Volvo sporta centra un Anniņmuižas parka, kā arī pie Kurzemes prospekta un Kleistu ielas.

Lāčupītes augšteces aizbēršana atainota filmā "Lāčupīte".

## Attēli

River Lāčupīte east from railway.jpg|Lāčupīte pēc dzelzceļa tilta
River Lāčupīte east from railway (2).jpg|Lāčupīte pēc dzelzceļa tilta
River Lāčupīte, view from railway to east.jpg|Skats no dzelzceļa tilta


## Atsauces

## Ārējās saites
Knīderi

**Knīderi** (arī **Knīderu pusmuiža**) ir ciems Siguldas novada Lēdurgas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V128, Juglas upes krastā.

## Atsauces
Zvaigznes (Lēdurgas pagasts)

**Zvaigznes** ir ciems Siguldas novada Lēdurgas pagastā. Ciems ir daļēji izzudis. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V128.

## Atsauces
Juglas

**Juglas** (ar **Kupčas**) ir ciems Siguldas novada Lēdurgas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V128 un V82 krustojuma, Juglas upes krastā.

Pie ciema ir Vasiļa kalns — nostāstu vieta.

## Atsauces
Bolderāja II

**Bolderāja II** vai **Bolderāja 2** ir dzelzceļa stacija Rīgā, Kurzemes rajonā, uz Spilves un Kleistu apkaimju robežas, līnijā Zasulauks—Bolderāja. Bolderāja II ir 2015. gadā uzbūvēta stacija, kura paredzēta kravas pievedceļa, kas ved uz ostas termināliem Krievu salā (līnija Bolderāja II—Krievu sala) apkalpošanai. Caur Bolderāju II regulāri kursē kravas vilcieni, bet pasažieru satiksme Bolderājas līnijā vēl nepastāv.

## Stacijas būve
Moderna stacija ar 9 sliežu ceļiem kopā 8,5 km garumā (bez 2,8 km garā pievedceļa), no kuriem 8 pašlaik ir maz izmantoti, būvēta 2014.-2015. gadā sakarā ar Rīgas brīvostas paplašināšanu Daugavas kreisajā krastā. Izpēti un projektēšanu veica „Ceļuprojekts“ 2013. gadā. Būvdarbus veica SIA „Skonto Būve” kopā ar A/S „BMGS”. Tika plānots, ka pirmos divus gadus stacija būs mazaktīva, bet pēc tam caur to eksportēs 500 ogļu vagonus dienā un, iespējams, arī citas kravas. Projekta kopējās izmaksas bija aptuveni 41 miljons eiro, no kuriem aptuveni 30 miljoni eiro nāca no ES Kohēzijas fonda līdzfinansējuma, bet 11 miljoni eiro — no VAS "Latvijas dzelzceļš". Kopā darbi no projektēšanas sākuma līdz būves beigām aizņēma 33 mēnešus.

Būve notika purvainā vietā ar gruntsūdeņu līmeni tikai 0,5—1,5 m dziļumā, un tika izmantots Latvijai jauns celtniecības paņēmiens — smilšu pāļi. To bija gandrīz 5400 ar garumu 10 līdz 22 m un kopgarumu virs 90 km.

Pievedceļš uz Krievu salu ir ar diviem gaisa pārvadiem 10 m augstumā, tā uzbērums sasniedz līdz 11 m augstumu un uzbūvēts jauns tilts pār Beķera grāvi.

Jaunbūvēto sliežu ceļu garums pašā stacijā bija 7,98 km, kopumā tajā tika uzbērts ~65,6 tūkst. m³ smilšu (un ~182,4 tūkst. m³ Krievu salas pievedceļā), stacijā tika uzbūvēti riboto dzelzsbetona siju tilti ar laiduma garumu 7,5 m 8 sliežu ceļiem pār Hapaka grāvi un tā paša tipa tilts stacijas iekšējam autoceļam paralēli sliedēm gar austrumu malu, kā arī daudzas infrastruktūras un meliorācijas būves.

## Attēli

Railway station Bolderāja 2 (2).JPG|Stacijas galvenā ēka skatā no DR
Railway station Bolderāja 2.jpg|Skats no DR
One from buildings of Bolderāja 2 station.jpg|Viena no dzelzceļa ēkām
Railway station Bolderāja 2 from south.jpg|Sliežu ceļi
Cargo train near railway station Bolderāja 2.jpg|Preču vilciens ceļā gar staciju


## Ārējās saites
* Bolderājas II fotogrāfijas 

## Atsauces
Starpstacija

Starpstacija ir dzelzceļa sadales punkts, kas paredzēts pasažieru, kravu un tehniskajām operācijām nelielos apmēros. To galvenais uzdevums ir laikus nodrošināt drošu vilcienu kustību iecirknī. Pie starpstacijām mēdz pieskaitīt arī izmaiņas un apdzīšanas punktus, kuros tiek veiktas vai būtu iespējams veikt šīs nelielās kravu operācijas.
[thumb|250px|[Kalniena (stacija)|Kalnienas šaursliežu izmaiņas punkts]]

## Starpstacijas Latvijā

* 3. kilometrs
* 7. kilometrs
* Asote
* **[[Kalniena (stacija)|Kalniena]]**
* Sergunta

*Treknrakstā iezīmētas funkcionējošas starpstacijas, uz kurām iespējams aizbraukt ar pasažieru vilcienu.*
Tomass Franks

**Tomass Franks** (; dzimis  Frederiksverkā) ir dāņu futbola treneris. No 2025. gada jūnija līdz 2026. gada februārim bija Anglijas Premjerlīgas kluba *[[Tottenham Hotspur F.C.]]* galvenais treneris.

## Karjera
Pats spēlējis futbolu tikai amatieru līmenī dzimtās pilsētas Frederiksverkas komandā. Tajā pašā klubā uzsāka trenera darbu, strādājot ar bērnu komandām. Vēlāk trenējis jauniešus *[[Hvidovre IF]]*, *[[Boldklubben af 1893|B93]]* un *[[Lyngby Boldklub|Lyngby]]* klubos. 2008. gadā kļuva par Dānijas U-16 un U-17 izlašu galveno treneri. 2011. gadā ar U-17 izlasi iekļuva Eiropas čempionāta finālturnīrā un pirmoreiz izlases vēsturē kvalificējās FIFA U-17 Pasaules kausam. Tajā gan komanda nespēja izkļūt no grupas. No 2012. līdz 2013. gadam vadīja Dānijas U-19 izlasi.

2013. gada jūnijā tika apstiprināts par Dānijas Superlīgas kluba *[[Brøndby IF|Brøndby]]* galveno treneri. 2013.—2014. gada sezonā sasniedza 4. vietu Superlīgā, bet nākamajā sezonā ar komandu ierindojās 3. vietā.  atkāpās no amata.

2016. gada decembrī kļuva par Anglijas otrās spēcīgākās līgas *[[Anglijas futbola čempionāts|Championship]]* kluba *[[Brentford FC|Brentford]]* trenera asistentu. , kad galvenais treneris Dīns Smits atstāja amatu, Franks tika iecelts viņa vietā. 2020. gadā aizveda *Brentford* līdz pārspēļu finālam par iekļūšanu Premjerlīgā, bet tajā piekāpās *[[Fulham FC|Fulham]]*. Nākamajā gadā Franka vadītā *Brentford* uzvarēja pārspēlēs un iekļuva Premjerlīgā. Franks tika atzīts par 2020. gada Dānijas labāko treneri. Pirmo sezonu Premjerlīgā viņa vadītā komanda noslēdza 13. vietā.

2025. gada 12. jūnijā Franks nomainīja austrālieti Andžu Postekoglu Totenhemas "Hotspur" galvenā trenera amatā, parakstot ar klubu līgumu līdz 2028. gadam.

Pēc zaudējuma mājas spēlē pret Ņūkāslu, kas nozīmēja astoņas spēles bez uzvarām, Franks 2026. gada 11. februārī tika atlaists no Totenhemas kluba galvenā trenera amata, klubam atrodoties 16. vietā Premjerlīgā, piecus punktus virs izkrišanas zonas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tohtamišs

thumb|200px|Hans Tohtamišs 16. gadsimta hronikas zīmējumā
[thumb|200px|Zelta Orda un Tamerlana lielvalsts (brūnā krāsā) kā [Mongoļu impērijas vasaļvalstis]]
**Tohtamišs** (توقتمش, ; dzimis ap 1342. gadu, miris 1406. gadā) bija Zelta Ordas hans (1380—1395), vēlāk Tjumeņas hans (1396—1406). Krievu hronikās dēvēts par **caru Taktamišu** (*царь Тактамыш*).

## Dzīvesgājums
Dzimis tagadējā Manghistau apgabala vietvalža Tui-Hodžas ģimenē. Pēc tēva sodīšanas ar nāvi viņš bēga pie Samarkandas emīra Tamerlana, taču vēlāk atgriezās. 1376. gadā viņš sāka atkārtotus uzbrukumus Zelta Ordas zemēm, bet pēc hana Urusa un viņa dēlu nāves 1379. gadā kļuva par hanu Zelta ordas austrumu daļas galvaspilsētā Signakā (). 1380. gadā viņam izdevās ieņemt Zelta ordas galvaspilsētu Saraju un rudenī sakaut emīra Mamaja karaspēku pie Kalkas upes. 1382. gadā viņš devās karagājienā pret nepakļāvīgajiem krievu kņaziem un 26. augustā ieņēma Maskavu.

1386. gadā Tohtamišs pāri Kaukāza kalniem iebruka Ilhanātā un nopostīja Tebrīzas pilsētu. 1387. gadā viņš cieta sakāvi kaujā pret Tamerlana karaspēku, bet 1387.—1388. gada ziemā uzbruka Buhārai un Sauranai. 1389. gadā Tamerlans devās pretuzbrukumā un ieņēma Signaku, tad iebruka Septiņupes zemēs līdz Irtišai ziemeļos un Julduza kalnu grēdai austrumos.

1391. gada 18. jūnijā Tamerlans sakāva Tohtamiša karaspēku kaujā pie Kondurčas upes Volgas Bulgārijā. 1395. gadā Tamerlans devās jaunā uzbrukumā Zelta Ordai pāri Kaukāza kalniem, 15.—16. aprīļa kaujā pie Terekas vēlreiz uzvarēja Tohtamišu un nopostīja Sarajas un Azakas pilsētas, pārtraucot karavānu pārvietošanos par Zīda ceļa ziemeļu atzaru.

Tohtamišs aizbēga uz Lietuvu un noslēdza savienību ar Lietuvas dižkunigaiti Vītautu Dižo, bet 1399. gada 12. augustā cieta sakāvi Vorsklas kaujā pret Timuru Kutlugu un emīru Edigeju.

Tohtamišs bēga uz Sibīriju, kur viņu 1406. gadā nogalināja hans Šadibeks. Tohtamiša dēls Džalaladins aizbēga pie Lietuvas dizkunigaiša Vītauta un 1410. gadā piedalījās Grīnvaldes kaujā pret Vācu ordeni, kur lietuvieši sekmīgi izmantoja no tatāriem aizgūto viltus atkāpšanās taktiku. 1408. gadā emīrs Edigejs iebruka krievu zemēs un Maskavas kņazs Vasīlijs no jauna bija spiests atzīt Zelta Ordas virsvaru un 1412. gadā samaksāt iekavētās nodevas. Ar dižkunigaiša Vītauta palīdzību Džalaladins kļuva par Zelta Ordas hanu (1412—1413). Emīrs Edigejs līdz savai nāvei 1419. gadā nostiprinājās Krimā, no kurienes uzbruka Tohtamiša pēctečiem un vairākas reizes padzina viņus no Sarajas, vietā ieliekot sev paklausīgus hanus.

## Skatīt arī
* Zelta Ordas hanu uzskaitījums

## Atsauces

## Ārējās saites
Marku Silva

**Marku Alešandre Saraiva da Silva** (; dzimis  Lisabonā) ir portugāļu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis aizsarga pozīcijā, spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis tikai Portugāles klubus. Pašlaik ir Anglijas Premjerlīgas kluba *[[Fulham FC|Fulham]]* galvenais treneris.

## Futbolista karjera
Profesionāla spēlētāja karjeru sāka *[[C.F. Os Belenenses|Belenenses]]*. Karjeras laikā aizvadījis tikai divas spēles Portugāles augstākajā līgā jeb *Primeira Liga*: vienu *Belenenses*, otru *[[SC Campomaiorense|Campomaiorense]]* sastāvā. Pārstāvējis dažādus Portugāles zemāko līgu klubus. Ilgāko laiku spēlējis *[[GD Estoril-Praia|Estoril]]*, kura sastāvā arī noslēdza spēlētāja karjeru.

## Trenera karjera
Uzreiz pēc spēlētāja karjeras beigām 2011. gadā kļuva par *[[GD Estoril-Praia|Estoril]]* sporta direktoru, bet jau pēc dažiem mēnešiem par komandas galveno treneri. Jau pirmajā sezonā šajā amatā uzvarēja *Segunda Liga* un iekļuva Portugāles augstākajā līgā. Nākamajā sezonā izcīnīja 5. vietu *Primeira Liga*, pirmo reizi kluba vēsturē kvalificējoties kādam no Eiropas kausiem — UEFA Eiropas līgai. Nākamajā sezonā sasniedza 4. vietu un sezonas beigās atstāja *Estoril* klubu, kļūstot par *[[Sporting CP]]* galveno treneri. 2015. gadā ar *Sporting* izcīnīja Portugāles kausu. Tomēr neilgi pēc tam tika atbrīvots no amata, par iemeslu norādot to, ka nevalkāja kluba oficiālo uzvalku kausa izcīņas spēlē pret *[[FC Vizela|Vizela]]*. Atlaišanas patiesais iemesls bija kluba vadības vēlme piesaistīt citu treneri Žorži Žezusu.

2015. gada vasarā kļuva par Grieķijas Superlīgas kluba *[[Olympiacos F.C.|Olympiacos]]* galveno treneri. 2015.—2016. gada sezonā aizveda klubu līdz Grieķijas čempionu titulam, bet sezonas beigās atstāja galvenā trenera amatu personisku iemeslu dēļ. Karjeras turpinājumā strādāja Anglijā. 2017. gada janvārī kļuva par *[[Hull City A.F.C.|Hull City]]* galveno treneri, vienojoties par darbu līdz sezonas beigām, bet nespēja glābt komandu no izkrišanas no Premjerlīgas. 2017.—2018. gada sezonā vadīja *[[Watford F.C.|Watford]]*. 2018. gada vasarā kļuva par *[[Everton F.C.|Everton]]* galveno treneri, parakstot līgumu uz trīs gadiem. 2019. gada decembrī tika atbrīvots no amata, komandai atrodoties 18. vietā Premjerlīgā.

2021. gada jūlijā tika apstiprināts par *[[Fulham F.C.|Fulham]]* galveno treneri. 2021.—2022. gada sezonā komanda spēlēja Anglijas otrajā spēcīgākajā līgā *[[Anglijas futbola čempionāts|Championship]]* un uzvarēja līgā, iekļūstot Premjerlīgā.

## Sasniegumi
### Trenera karjera
**Estoril**
* *Segunda Liga*: 2011–12

**Sporting CP**
* Portugāles kauss: 2014–15

**Olympiacos**
* Grieķijas Superlīga: 2015–16

**Fulham**
* *[[Anglijas futbola čempionāts|Championship]]*: 2021–22

## Atsauces

## Ārējās saites
Valsts reliģija

**Valsts reliģija** (vai arī **oficiālā reliģija)** ir ticība vai reliģija, kuras statuss ir apstiprināts konkrētajā valstī kā oficiālais.

Valsti bez valsts vai oficiālas reliģijas sauc par sekulāru vai laicīgu valsti. Turklāt ir gadījumi, kad valstij ir valsts vai oficiāla reliģija, bet kaut kādu iemeslu dēļ tā pasludina sevi par sekulāru (Dānija, Ēģipte, Tunisija, Bangladeša, Armēnija utt.).
Rūjiena (stacija)

**Rūjiena** bija dzelzceļa stacija tagadējā Valmieras novadā starp pieturām Virķēni un Ķirbiļi līnijā Rīga—Ipiķi. Stacija atradās netālu no Rūjienas pilsētas, pie autoceļa V174. Pirms šīs stacijas pastāvēja dzelzceļa stacija pašā Rūjienas pilsētā, šaursliežu līnijā Valka—Rūjiena—Pērnava; vēlāk tā bija arī platsliežu līnijas Rīga—Rūjiena galastacija. 

Mūsdienās Rūjienas staciju ēkas un sliedes ir demontētas. Par dzelzceļu Rūjienā liecina Stacijas ielas nosaukums un "Zaļo dzelzceļu" stends, bet bijušās padomju laika ārpilsētas stacijas teritorija ir pamesta un aizaugusi ar krūmiem. No vecās šaursliežu stacijas Rūjienā ir saglabājušās perona atliekas un griezuļa bedre; peronu un gulšņu atliekas saglabājušās arī bijušajā ārpilsētas stacijā. 2018. gadā programmas "Zaļie dzelzceļi" ietvaros vēsturiskās stacijas vietā Viestura laukumā ierīkots vides objekts “Rūjienas dzelzceļa stacija”, kurā uzstādīts sliežu fragments, soliņi, stends ar aprakstu par dzelzceļa vēsturi un perons ar tā galos iebūvētām skeitborda rampām.

## Vēsture
Šaursliežu dzelzceļu Rūjienā  atklāja 1896. gadā (tā bija Latvijas teritorijā pirmā šaursliežu līnija Valka—Pērnava), tad pilsētā tika ierīkota arī dzelzceļa stacija. Sākumā stacija saucās "Rujene", par Rūjienu pārdēvēta 1937. gadā, kad pilsētu sasniedza platsliežu līnija no Rīgas. 1938. gadā stacija tika labiekārtota, tajā pieturēja kā platsliežu, tā šaursliežu vilcieni. Otrajā pasaules karā stacija gāja bojā, tika pilnīgi izpostītas visas dzelzceļa līnijas. 

Pēc kara atjaunoja tikai šaursliežu līniju uz Igauniju, bet Rūjienas stacija kļuva par galastaciju Meizakilas—Rūjienas posmam, ko apkalpoja Igaunijas dzelzceļš. Stacijas telpas ierīkoja mazā pagaidu būdiņā. Šaursliežu dzelzceļu likvidēja 1975. gadā un nelielu laiku dzelzceļa satiksmes Rūjienā nebija. 1976. gadā līdz Rūjienai tika atjaunota platsliežu līnija uz Rīgu, bet vēl pēc gada sāka strādāt arī posms Rūjiena—Meizakila, nu jau platsliežu variantā. Tomēr stacija Rūjienas pilsētā netika atjaunota — lai iztaisnotu ceļu uz Tallinu, tā tika ierīkota tagadējā Ķoņu pagastā, ap 4 km uz ziemeļrietumiem no pilsētas centra, vietā, kur bijušā šaursliežu dzelzceļa uz Meizakilu trasei pieslēdzās jaunuzbūvētais platsliežu posms no Virķēnu pieturas (koordinātes ). Pastāvīgas stacijas ēkas Rūjienas platsliežu stacijā nekad nav bijis — stacijas vajadzībām tika izmantots norakstīts D1 dīzeļvilciena vagons, kas izdemolētā veidā tur atradās vēl 2008. gadā. 

1981. gadā sākās satiksme maršrutā Rīga—Tallina caur Rūjienu. 1992. gadā, pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas, vilcieni sāka braukt tikai līdz Ipiķiem. Tas ievadīja Rūjienas līnijas pakāpenisko likvidēšanu. Posmā Ipiķi—Rūjiena vilcienu kustība tika pārtraukta 1996. gada pavasarī, bet posmā Rūjiena—Aloja pēdējais pasažieru vilciens aizgāja 1996. gada 21. septembrī, līdz ar to stacija tika slēgta. Sliedes stacijā demontētas 2009. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Rūjienas stacijas foto
Turaidas skola

**Turaidas skola** (arī **Turaidas pamatskola**) ir ciems Siguldas novada Krimuldas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P8.

## Atsauces
Brasla (Krimuldas pagasts)

**Brasla** ir ciems Siguldas novada Krimuldas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A3, Braslas upes krastā. Pāri Braslas upei atrodas otrs Braslas ciems, kas ietilpst Straupes pagastā.

## Atsauces
Putniņi (Krimuldas pagasts)

**Putniņi** (arī **Ķizbele**) ir ciems Siguldas novada Krimuldas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P7, Runtiņupītes krastā. Pie ciema ir Putniņu kapi.

## Atsauces
Coccosteus marcae

***Coccosteus marcae*** ir kokkosteīdu artrodiru suga. Tās pārstāvji dzīvoja vidusdevonā, živetas laikmetā (burtnieku svīta). Sugu 1962. gadā pirmo reizi aprakstīja padomju paleontoloģe Olga Obručeva. Sugas holotips ir *[[nuchale]]* kauls, kas tika atrasta atsegumā Hallistes upes krastā pie Karksi-Nuijas pilsētas (burtnieku svīta). Nosaukums *Coccosteus marcae* nozīmē Markas (nosaukts igauņu paleontoloģes Elgas Mark-Kurikas vārdā) kokkostejs. Suga bija izplatīta Galvenajā devona laukā Igaunijā Hallistes krastos pie Karksi-Nuijas, Pleskavas apgabalā Eglinkas krastos pie Bezvas ciema Burtnieku svītas nogulumos.

## Apraksts
Sugu pārstāvēja vidēja lieluma zivis. Galvas vairoga garums līdz 10 cm (visu bruņu garums līdz 20 cm). Ornamentējumu veido apaļi (nevis zvaigžņveidīgi), augsti pauguriņi, kas izvietoti haotiski vai arī apkopoti īsās rindās. Uz dažiem kauliem centrālajā daļā pauguriņi ir sīkāki, nekā gar malām. Uz vidējā muguras kaula (*MD*) dzelkšņa pauguriņi izplatās arī uz iekšējās virsmas. *Nuchale* kaula aizmugurējā mala apmēram 2,5 reizes garāka par priekšējo malu, un uz tās ir labi attīstīts mediālais dzelksnis. Virs šaurajām šuvju virsmām gar ārpuses sānu malām kaulu pārsedza *[[paranuchale]]* kauli. Uz *nuchale* kaula iekšējās virsmas starp kabatveidīgiem izgriezumiem priekš *paranuchale* kauliem atrodas garenisks ķīlis, kas pāriet mediālajā dzelksnī. Pa *paranuchale* kaulu ārējo virsmu iet virsdeniņu vaga. Pa *[[centrale]]* kaulu ārējo virsmu iet trīs vagas: centrālā, zemacu un vidējā bedrīšu līnija. Pirmās divas vagas savā starpā krustojas 70-75° leņķī. Uz vidējā muguras kaula (*MD*) muguras vaga pārkaulošanās centrā veido pārrāvumu, un tās zari veido 100-110° leņķi. Abās ķīļa un ķīļa izauguma pusēs atrodas dziļas nišas, kas vērstas uz kaula priekšējo malu. Uz pakaļējā sānu-muguras kaula (*PDL*) muguras vaga ir īsa, stiepjas no priekšējās malas un neaiziet līdz kaula centram. Uz pakaļējā vēdera-sānu kaula (*PVL*) aizmugurējie sānu stūri ir izstiepti izaugumos bez ornamentējuma. Priekšējās malas sānu ir garš. Lieli pauguriņi veido ornamentējumu tikai uz platas joslas, kas iet paralēli kaula malām. Priekšējā vēdera-sānu kaula (*AVL*) priekšējās malas veido 130° leņķi. Pakaļējais vidējais vēdera kauls (*PMV*) veido pareizu rombisku formu (sānu stūri atrodas kaula garuma vidū).

## Atsauces
Iesārtā glīvene

**Iesārtā glīvene** () ir glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā reti un nevienmērīgi ir sastopama Eiropas vidus un ziemeļu daļā. Latvijā iesārtā glīvene ir sastopama diezgan reti visā teritorijā, tomēr Latvija ir salīdzinoši viena no blīvākajām atradņu teritorijām sugas areālā. Sugas pārstāvju grupas ir  sastopamas ezeros, retāk upju līčos; to apdraud ezeru piesārņošana un izbradāšana.

Vienīgā Latvijā sastopamā glīvene ar manāmi iesārtu stublāju un lapas plātnes apakšpusi. Lapas gari nosmailotas, ar 3 dzīslām, lapu žāklēs veidojas īsi, lapaini dzinumi.

Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

## Apraksts
Iesārtā glīvene ir daudzgadīgs, neliels vai vidējs (10-50 cm garš) lakstaugs. Augs pilnīgi ir iegremdēts. Stublājs ir ieapaļš, tievs, zarains, ar sārtu nokrāsu. Lapas ir ļoti šauri lineāras (3-7 cm garas un aptuveni 0,1 cm platas), galā pakāpeniski nosmailotas, puscaurspīdīgas, plātnes apakšpusē ir brūni iesārtas. Lapu žāklēs dažreiz veidojas īsi, lapaini dzinumi. Lapām ir 3 dzīslas, tās savienojas ar vidusdzīslu lapas galā dažādos (tomēr tuvos) līmeņos. Pielapes ir pacietas, lineāri lancetiskas vai lineāras, smailas (1-2,5 cm garas). Ziedi ir 0,5-1 cm īsas, cilindriskā vārpā. Ziednesis parasti ir garāks nekā ziedu vārpa. Auglis ir spīdīgs, gluds, sārti brūns riekstiņš (0,15-0,2 cm garš) ar liektu knābi. Zied jūlijā, augustā.

## Atsauces

## Ārējās saites
2022.—2023. gada Itālijas futbola čempionāta A sērijas sezona

**2022.—2023. gada Itālijas futbola čempionāta A sērijas sezona** bija 121. Itālijas futbola čempionāta sezona un 91. A sērijas sezona pēc apļa turnīra sistēmas. Tā sākās , bet noslēdzās .

Par čempioniem kļuva *[[SSC Napoli|Napoli]]* futbolisti, kas izcīnīja trešo titulu kluba vēsturē un pirmo kopš 1990. gada. Visvairāk vārtu (26) guva *Napoli* uzbrucējs Viktors Osimens.

## Komandas
Pēc iepriekšējās sezonas rezultātiem no B sērijas uz A sēriju tika paaugstināti klubi *[[US Lecce|Lecce]]*, *[[US Cremonese|Cremonese]]* un *[[AC Monza|Monza]]*, bet uz B sēriju tika pazemināti *[[Cagliari Calcio|Cagliari]]*, *[[Genoa CFC|Genoa]]* un *[[Venezia F.C.|Venezia]]*. *Monza* A sērijā iekļuva pirmo reizi kluba vēsturē.

### Stadioni

### Treneri un kapteiņi

### Treneru maiņas

## Turnīra tabula

## Rezultatīvākie spēlētāji

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā tīmekļa vietne
Čičibu bērzs

**Čičibu bērzs** () ir kritiski apdraudēta bērzu dzimtas suga. Tā ir endēmiska Japānai — dabā aug tikai uz Okučičibu kalnu kaļķakmens atsegumiem, Kitakami kalnos un Honsju salā. Ļoti reti sastopama, iekļauta Starptautiskajā sarkanajā grāmatā kā kritiski apdraudēta. 1993. gadā savvaļā bija sastopams tikai 21 koks. Čičibu bērzs nevar veikt pašapputi, tam ir raksturīga zema sēklu dzīvotspēja (apmēram 1 % pēc dažām aplēsēm), kā arī sugu apdraud biotopu degradācija un mežu izciršana Čičibu apgabalā, un tās mazais populācijas lielums padara to īpaši neaizsargātu pret dabas katastrofām un slimībām. Daudzos pasaules botāniskajos dārzos tagad audzē šo bērzu sugu.

Koks sasniedz 8—10 m augstumu. Čičibu bērza miza ir gaiši brūna un kārtaina ar horizontālām līnijām.

## Ārējās saites

## Atsauces
Ginnalas kļava

**Ginnalas kļava**, pazīstama arī kā **krastu kļava**, () ir ziepjkoku dzimtas suga. Augs savvaļā ir sastopams Āzijas ziemeļaustrumos — no Mongolijas līdz Amūras upes ielejai. Izmērā neliela kļava — var sasniegt 6 m augstumu. Raksturīga izcila sausumizturība, labi pakļaujas veidošanai. Pacieš salu. Lapas rudenī purpursarkanas. Iecienīts apstādījumu augs, jo īpaši zem elektrolīnijām sava nelielā auguma dēļ.

## Ārējās saites
 

## Atsauces
Ludvigs Nāgels

**Ludvigs Nāgels** (, ; 1738—1808) bija Krievijas Impērijas virsnieks un ierēdnis. Armijas ģenerālmajors, īstenais slepenpadomnieks. No 1798. līdz 1800. gadam bija Baltijas ģenerālgubernators.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1738. gadā, jau 1748. gadā iestājās karadienestā. Polijas dalīšanas laikā 1772. gadā viņš piedalījās karā pret Baras konfederācijas karaspēku Polijā.

1776. — 1778. gadā pulkvežleitnants Nāgels komandēja Ahtiras huzāru pulku, tad pulkveža pakāpē no 1780. līdz 1789. gada bija Kabardas pulka komandieris Kaukāza karā viņš komandēja Selengas pulku, 1784. gadā dibināja Vladikaukāzas cietoksni, 1787. gadā Nāgelu paaugstināja par brigadieri, bet 1789. gadā par ģenerālmajoru.

No 1791. līdz 1797. gadam viņš bija Irkutskas gubernators un slepenpadomnieks.

1798. gada 26. oktobrī Nāgelu iecēla par Livonijas un Igaunijas ģenerālgubernatoru ar algu 6000 rubļu gadā, bet 1800. gada 26. septembrī atbrīvoja no dienesta.
1801. gadā viņu apsūdzēja jakobīnismā, taču attaisnoja. Miris 1808. gadā.
Inukjuaka

**Inukjuaka** (angļu un , , *Inukjuaq* — ‘Milzis’) ir ciems Kvebekas ziemeļos, Kanādā. Izvietojusies Labradoras pussalas rietumu krastā pie Hudzona līča Innuksuakas upes grīvā. Apdzīvotā vieta pieejama tikai ar aviotransportu cauru gadu vai ūdens transportu vasarā. Lai arī ciems atrodas tādos pat platuma grādos, kā Pērnava, gada vidējā gaisa temperatūra ir tikai –7 °C; klimatu ietekmē seklais un aizsalstošais Hudzona līcis, kurš vasarās lēni atkūst.

## Vēsture
Kā liecina arheoloģiskie atradumi, apvidu izsenis apdzīvojuši inuiti. 20. gadsimta sākumā franču kažokzvēru tirdzniecības kompānija *Révillon Frères* šeit nodibināja **Portharisonas** (*Port Harrison*) tirdzniecības posteni. 1920. gadā konkurējošā *Hudson's Bay Company* šeit izveidoja savu pārstāvniecību, bet 1936. gadā atpirka *Révillon Frères* un kļuva par monopolistu līdz pat 1958. gadam. 1953. un 1955. gadā vairākas inuitu ģimenes no Inukjuakas Augstās Arktikas pārcelšanās kampaņas ietvaros pārcēlās uz ziemeļiem, nodibinot Grisfjordas un Rezolūtas ciemus. Municipalitātes statuss kopš 1980. gada. Lielākā daļa iedzīvotāju ir inuiti.
## Infrastruktūra
Inukjuakas ciemā ir policijas iecirknis (kopš 1935. gada), ambulance (1947), skola (1951), kooperatīvais veikals (1962), atpūtas centrs, viesnīca, anglikāņu baznīca, muzejs. 1,5 km no ciema atrodas lidosta ar vissezonas grants seguma skrejceļu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Amerikas lazda

**Amerikas lazda** () ir lazdu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama ASV austrumu un centrālajā daļā, kā arī Kanādas austrumu un centrālās daļas dienvidu reģionos.

## Ārējās saites

## Atsauces
Dižaugļu lazda

**Dižaugļu lazda** () ir lazdu dzimtas suga, kura ir sastopama ir Dienvidaustrumu Eiropā un Dienvidrietumu Āzijā — no Balkāniem līdz Ordu Turcijā.

## Ārējās saites

## Atsauces
Himalaju lazda

**Himalaju lazda** () ir lazdu dzimtas suga, kas savvaļā sastopama Himalajos Austrumāzijā.

## Ārējās saites

## Atsauces
Juņnaņas lazda

**Juņnaņas lazda** () ir lazdu dzimtas suga, kas savvaļā ir izplatīta Ķīnas rietumos. Tas ir mazs koks vai krūms, tā ziediem ir trīsstūra formas ziedlapiņas. Apaļie rieksti, kurus sedz ļoti ciets ovālas formas apvalks, ir ēdami.

## Ārējās saites

## Atsauces
Ķīnas lazda

**Ķīnas lazda** () ir lazdu dzimtas suga. Tā ir sastopama Āzijā, Ķīnā: Tibetā, Siņdzjanā, Gaņsu, Guidžou, Hubejā, Šaaņsji, Sičuaņā un Juņnaņā. Ķīnas lazda aug mitrās mežu nogāzēs 1200 līdz 3500 metru augstumā.

## Ārējās saites

## Atsauces
Zibolda lazda

**Zibolda lazda** () ir lazdu dzimtas suga. Suga sastopama Japānā Hokaido un Honsju salās, Ķīnas austrumos, Korejas pussalā un Krievijas austrumos. Zibolda lazda ir krūmveidīgs koks, kurš var sasniegt 5 metru augstumu. Aug jaukto koku mežos vai pļavās.

## Ārējās saites

## Atsauces
Farže lazda

**Farže lazda** () ir lazdu dzimtas suga. Suga ir reti sastopama Ķīnā Guidžou, Sičuaņas, Hubei, Gaņsu, Henaņas, Ninsjas, Šaaņsji, Hunaņas un Dzjansji provincēs. Farže lazda aug kalnainos apvidos no 800 līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Suga zied no maija līdz jūlijam. Augļi nogatavojas jūlijā un augustā.

## Ārējās saites

## Atsauces
2022.—2023. gada Spānijas futbola čempionāta Pirmās divīzijas sezona

**2022.—2023. gada Spānijas futbola čempionāta Pirmās divīzijas sezona** bija 92. *[[Spānijas futbola čempionāta Pirmā divīzija|La Liga]]*, Spānijas augstākās futbola līgas, sezona. Tā sākās . Sezona noslēdzās .

Tā kā 2022. gada FIFA Pasaules kauss sākās 21. novembrī, pēdējā kārta pirms pārtraukuma tika aizvadīta 8.—9. novembrī. Līgas spēles atsākās 31. decembrī.

Par čempioniem 27. reizi vēsturē kļuva *[[FC Barcelona]]* futbolisti.

## Komandas
Pēc iepriekšējās sezonas rezultātiem uz *La Liga* tika paaugstināti klubi *[[UD Almería|Almería]]*, *[[Real Valladolid]]* un *[[Girona FC|Girona]]*, bet to atstāja *[[Levante UD|Levante]]*, *[[Deportivo Alavés|Alavés]]* un *[[Granada CF|Granada]]*.

### Stadioni

### Treneri un kapteiņi

### Treneru maiņas

## Turnīra tabula

## Rezultatīvākie spēlētāji

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā tīmekļa vietne
Žakmona lazda

**Žakmona lazda** () ir lazdu dzimtas suga. Koks var sasniegt 25 metru augstumu; tas ir vienmāju (uz viena auga aug gan vīrišķie, gan sievišķie ziedi), un to apputeksnē vējš. Augs var veikt pašapputi. Tas zied no aprīļa līdz maijam, un rieksti nogatavojas no septembra līdz oktobrim.

## Atsauces
Zero pilsēta

**"Zero pilsēta"** () ir 1988. gada PSRS fantasmagoriskā mākslas filma, kuras režisors ir Karens Šahnazarovs.

Sākotnēji filma bija nodomāta kā absurda komēdija, bet vēlāk režisors atzina, ka filma pārauga sākotnējo ieceri. Pēc Šahnazarova teiktā, šī filma ir par to, ka "mūsu pagātne ir neizprotama, jo pastāvīgi tiek mistificēta". Pastāv uzskats, ka filma ir alegorija par PSRS sabrukumu.

Filmas sižets ir par Maskavas mašīnbūves rūpnīcas inženieri Alekseju Varakinu, kurš dodas komandējumā provinces pilsētā, kur ar viņu sāk notikt dīvainas lietas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Valira

**Valira** (, ) ir 44 kilometrus gara Segres labā krasta pieteka Andorā un Katalonijā. Andoras lielākā upe, kuras baseinā faktiski atrodas visa valsts. Upe sākas netālu no Andoras galvaspilsētas Andoras la Veljas, satekot Ziemeļu Valirai un Rietumu Valirai. Tek ziemeļrietumu virzienā. Tek caur Andoru la Velju. Ietek Ebro pietekā Segrē pie Lasevas Duržeļas.

## Ārējās saites
Turija

**Turija** (, ) ir 175 kilometrus gara upe Spānijas austrumos, Aragonā un Valensijā. 

Sākas Ibērijas kalnos. Tek dienvidaustrumu virzienā, ietek Baleāru jūrā uz dienvidiem no Valensijas centra. Vēsturiski upe tecēja cauri pašai pilsētai, bet pēc 1957. gada Valensijas plūdiem tika nolemts upi novadīt pa mākslīgu gultni. Mūsdienās Valensijas pilsētā upes vecā gultne pārveidota par parku, bet upes senajā grīvā atrodas Mākslas un zinātnes pilsēta.

## Ārējās saites
Tera

**Tera** () ir 208 kilometrus gara upe Spānijas galējos ziemeļaustrumos, Katalonijā.

Sākas Pireneju austrumos, netālu no Francijas robežas. Augštecē tek dienvidu virzienā, lejtecē — uz austrumiem. Ietek Baleāru jūras Rozesas līcī. Upes krastos atrodas Ripoļa, Toreļo, Manļeva, Žirona.

## Ārējās saites
Mansanaresa

**Mansanaresa** () ir 92 kilometrus gara Haramas upes labā krasta pieteka Spānijas centrālajā daļā, Madrides apgabalā. Tek cauri Madridei.

Sākas Gvadarramas kalnos. Tek dienvidaustrumu virzienā, ietek Težu peitekā Harama. Upes augštecē 1985. gadā izveidots biosfēras rezervāts *[[Parque regional de la Cuenca Alta del Manzanares]]*.

## Ārējās saites
Nikolajs Repņins

**Nikolajs Repņins** (; 1734—1801) bija Krievijas Impērijas ģenerālfeldmaršals, diplomāts un ierēdnis. No 1792. līdz 1796. gadam bija Baltijas ģenerālgubernators.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1734. gada 22. (11. pēc VS) martā kņaza Vasilija Repņina ģimenē, viņa vectēvs Aņikita Repņins bija pirmais Krievijas karaspēka okupētās Rīgas gubernators.
Jau 11 gadu vecumā (tā bija tālaika norma) iestājās Krievijas Impērijas karadienestā, izglītību ieguva Vācijā un Francijā. Sakarā ar Septiņgadu kara sākumu viņu 1756. gadā atsauca uz Krieviju un viņš piedalījās visās lielākajās šī kara kaujās, 1762. gadā ieguva ģenerālmajora dienesta pakāpi.

1762. gadā jaunais ķeizars Pēteris III viņu iecēla par Krievijas Impērijas sūtni Berlīnē, bet 1763. gadā Katrīna II par sūtņa Hermaņa Kārļa fon Keizerlinga palīgu, bet pēc viņa nāves 1764. gadā par sūtni Varšavā. Tajā pašā gadā Seims par Polijas-Lietuvas valdnieku ievēlēja Krievijas atbalstīto Staņislavu Poņatovski. Opozīcijas Baras konfederācijas apspiešanai Repņins vairākkārt pielietoja militāru spēku, un 1769. gadā viņu atsauca no sūtņa amata.

Pēc tam piedalījās Krievu-turku karā, pēc kura beigām viņu iecēla par Krievijas Impērijas sūtni Konstantinopolē (1775—1776). Vēlāk bija Smoļenskas un Orlas vietniecību gubernators (1778—1781), pēc tam Pleskavas vietniecības gubernators (1782—1791).
Krievu-turku kara (1787—1792) laikā atgriezās militārajā dienestā. Pēc kara beigām bija Rīgas ģenerālgubernators (1792—1796).

Miris 1801. gadā savā Voroncovas muižā pie Maskavas.
Pondinleta

**Pondinleta** () vai **Mitimatalika** (, *Mittimatalik* — ‘vieta, kur ir piestātne’) ir ciems Nunavutas austrumos, Kanādā. Izvietojusies Bafina salas ziemeļos pie Pondinleta šauruma iepretī Bailota salai. Vairāk kā 90% ciema iedzīvotāju ir inuiti.

## Vēsture
Arheoloģiskie pētījumi liecina, ka inuiti un to priekšteči ciema apkārtnē mituši kopš 4000 gadu tālas senatnes. 1829. gadā skotu jūrasbraucējs Džons Ross jūrasšauruma daļu starp Bafina zemi un Bailota salu nodēvēja par Ponda līci (*Pond's Bay*) par godu astronomam Džonam Pondsam; tas, ka eiropiešu 1616. gadā atklātā Bailota Zeme ir sala, tika noteikts tikai 1872. gadā. 1921. gada augustā netālu no inuitu ciema *Hudson's Bay Company* atvēra savu tirdzniecības posteni un nodēvēja to par Pondinletu. 1922. gadā savu posteni šeit atvēra Kanādas Karaliskā jātnieku policija.

1953. un 1955. gadā vairākas inuitu ģimenes no Pondinletas Augstās Arktikas pārcelšanās kampaņas ietvaros pārcēlās uz ziemeļiem, nodibinot Grisfjordas un Rezolūtas ciemus. 1970. gados uz Pondinletu pārcēlās vai tika pārceltas inuitu ģimenes no Bafina salas ziemeļiem, izveidojot reģionālu centru.

## Infrastruktūra
Ciemā ir slimnīca, pamatskola, vidusskola, anglikāņu, katoļu un vasarsvētku draudzes dievnami, tūrisma centrs, vairāki veikali un lidosta.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kadisas līcis

**Kadisas līcis** (, ) ir Atlantijas okeāna līcis Ibērijas pussalas dienvidrietumu galā. Stiepjas no Santamarijas raga pie Faru Portagālē līdz Trafalgaras ragam Gibraltāra šaurumā. 

Līcī ietek Gvadalkiviras, Gvadjanas un Gvadaletes upes. Lielākās pilsētas līča krastos ir Kadisa un Velva. Līča piekraste no tūrisma viedokļa tiek dēvēta par Kosta de la Lusa. Līča austrumu daļā atrodas Donjanas nacionālais parks.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kikiktāluka

**Kikiktāluka** (, *Qikiqtaaluk * — ‘Ļoti liela sala’) vai **Bafina reģions** () ir viens no trijiem Kanādas teritorijas Nunavutas reģioniem. Tā platība ir gandrīz viens miljons km² un tā ir pasaulē pēc platības lielākā otrās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Reģiona administratīvais centrs ir Nunavutas galvaspilsēta Ikaluita, kas atrodas Bafina salas dienvidos. Reģionam nav savas pašpārvaldes; tas kalpo galvenokārt administratīviem un statistiskiem nolūkiem. Reģiona nosaukums atvasināts no Bafina salas inuitu nosaukuma.

## Ģeogrāfija
Reģions aizņem plašas, bet mazapdzīvotas teritorijas Nunavutas austrumos. Pie reģiona pieder lielākā daļa Kanādas Arktiskā arhipelāga salu, piekrastes salas Hudzona līcī un Ungavas līcī, kā arī Melvila pussala kontinentā. attālums ziemeļu—dienvidu virzienā no Hudzona līča dienvidiem līdz Elsmīra salas ziemeļiem ir ap . Lielākā daļa reģiona teritorijas atrodas arktiskā klimata joslā, kas variējas no tundras dienvidos līdz arktiskajam tuksnesim ziemeļos.

## Iedzīvotāji
Reģionā dzīvo ap 19 tūkstošiem iedzīvotāju, galvenokārt inuiti. Gandrīz puse iedzīvotāju mīt teritorijas galvaspilsētā Ikaluitā (7740), bet pārējie — 12 ciemos: Arktikbeja (868), Kinnaita (1441), Klaidrivera (1053), Grisfjorda (129), Sanirajaka (848), Iglulika (1682), Kimmiruta (389), Pannirtuna (1481), Pondinleta (1617), Kikiktarjuaka (598), Rezolūta (198) un Sanikiluaka (882). Ciemi un galvaspilsēta veido atsevišķas municipalitātes; teritorija ārpus tām ir tā sauktā «neorganizētā teritorija», kurā atrodas pētniecības stacijas (Alerta, Jūrika), kalnrūpniecības objekti un īslaicīgas apmetnes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Titāniks (tirdzniecības centrs)

250px|thumb|Tirdzniecības centra „Titāniks” nojaukšana 2022. gadā

**„Titāniks”** bija tirdzniecības centrs Rīgā, Prāgas ielā 2. Tirdzniecības centra postmodernisma stila ēku iepretim Rīgas Starptautiskajai autoostai, vietā, kur iepriekš atradās vairāku autobusu maršrutu galapunkti, 1999. gadā uzcēla uzņēmums „Spēks-R”. Tā projekta autori bija arhitekti Ludvigs Saprovskis, Berenika Austriņa un Artis Zvirgzdiņš. Tirdzniecības centra piecos stāvos atradās apģērbu, apavu un galantērijas veikali, kā arī daudzstāvu autostāvvieta, kafejnīca un frizētava. 2021. gadā valsts tirdzniecības centra ēku par 8,282 miljoniem eiro atpirka un 2022. gadā nojauca, lai atbrīvotu vietu *[[Rail Baltica]]* celtņu izbūvei.

## Atsauces
Repņins

**Repņins** ir krievu valodas izcelsmes uzvārds (no ), ko lietoja Krievijas caristes bajāru dzimta, vēlāk Krievijas impērijas kņazu dzimta.

## Cilvēki ar šādu uzvārdu
* Aņikita Repņins
* Nikolajs Repņins