Baltijas kara flote

right|thumb|150px|Baltijas kara flotes zīmotne

**Baltijas kara flote** () ir Krievijas kara flotes sastāvdaļa Baltijas jūrā.
Kara flotes štābs atrodas Karaļaučos, bet galvenās bāzes — Baltijskā un Kronštatē. Flotes flagmanis ir 1991. gadā uzbūvētais eskadras mīnu kuģis "Nastojčivij" (*Настойчивый*). Flotes sastāvā 2019. gadā bija 1 eskadras mīnu kuģis, 2 fregates, 4 korvetes, 13 mazie kara kuģi, 12 kaujas kuteri, 4 lielie desantkuģi, 2 mazie desantkuģi, 9 desantkuteri un 3 zemūdenes. 1999. gadā Baltijas flotes personālsastāvs bija 33 200 cilvēki.

## Vēsture
Par flotes dibināšanas datumu uzskata 1703. gada 18. maiju, kad Ziemeļu kara laikā cara Pētera I komandēti Krievijas karavīri Ņevas grīvā 30 laivās sagrāba divus zviedru kuģus — mazkuģi (botu) un šņavu. 1703. gadā Lodeinoje Poļē tika uzbūvēts pirmais flotes kuģis — 28 lielgabalu fregate "Štandart" (*Штандарт*).

Pēc Latvijas okupācijas Baltijas kara flotes bāzes atradās Liepājas Karostā un Daugavgrīvas cietoksnī.
### Dumpis uz kuģa Сторожевой

Dumpi uz kuģa vadīja kuģa politiskais komisārs, trešās pakāpes kapteinis Valērijs Sabļins, kurš vēlējās protestēt pret Leonīda Brežņeva laikmeta nikno korupciju. Viņa mērķis bija sagrābt kuģi un virzīt to ārā no Rīgas līča uz Ļeņingradu caur Ņevas upi, pietauvot līdzās muzejkuģim "Aurora", kas ir sens Krievijas revolūcijas simbols, un no turienes pārraidīt ļaudīm valsts mēroga uzrunu. Šajā uzrunā viņš gatavojās teikt to, ko, viņaprāt, cilvēki vēlējās teikt publiski, bet to varēja pateikt tikai privāti: ka sociālisms un dzimtene ir apdraudēti; valdošās varas iestādes bija līdz kaklam iegrimušas korupcijā, demagoģijā, un melos, ievedot valsti bezdibenī; komunisms bija atmests, un bija nepieciešams atdzīvināt ļeņiniskos taisnīguma principus.

1975. gada 9. novembra vakarā Sabļins ievilināja kapteini uz apakšējo klāju, apgalvojot, ka ir daži virsnieki, kurus nepieciešams disciplināri sodīt par dienesta pienākumu pildīšanu alkohola reibumā. Kad kapteinis ieradās apakšējā klājā, izcēlās dūru cīņa, kurā Sabļins aizturēja kapteini un pārējos virsniekus priekšējā hidrolokatoru telpā un pārņēma kontroli pār kuģi. Pēc tam Sabļins sasauca visu kuģa vecāko virsnieku sanāksmi. Šeit notika balsošana starp piecpadsmit klātesošajiem virsniekiem. Sabļins informēja virsniekus, ka plāno doties uz Ļeņingradu un pārraidīt savu revolucionāro vēstījumu. Astoņi virsnieki balsoja par sacelšanos; atlikušie septiņi vecākie kuģa apkalpes locekļi, kuri nevēlējās ievērot plānu, tika nežēlīgi piekauti un ieslēgti atsevišķā nodalījumā zem galvenā klāja.

Pēc tam Sabļins pārgāja uz nākamo plāna fāzi, kuras mērķis bija iegūt jūrnieku atbalstu, kuru skaits bija aptuveni 145-155 vīri. Sabļins bija populārs virsnieks, un viņš to izmantoja savā labā. Viņš sapulcināja apkalpi un teica runu, kas visus jūrniekus uzreiz motivēja un sajūsmināja par apvērsumu uz kuģa. Viens no virsniekiem, kas balsoja par dumpi, nakts aizsegā bija izbēdzis no kuģa un pārskrējis pāri jūras dokam, lai celtu trauksmi krastā; tomēr sargs pie vārtiem viņam neticēja. Gan virsnieku, gan sargu vēlāk nežēlīgi piekāva, arestēja, ieslodzīja, turēja badā, spīdzināja un pratināja VDK.

Uzzinājis, ka drīzumā dumpis varētu tikt neitralizēts, Sabļins nolēma doties ceļā nekavējoties, nevis gaidīt līdz rītam un doties ceļā kopā ar pārējo floti, kā sākotnēji bija plānots. Apkalpe tumsas aizsegā nekavējoties devās ceļā no Rīgas. Sabļins arī nodrošināja, ka kuģa radars ir izslēgts, lai izvairītos no kuģa atklāšanas un dumpja sagrāves.

Tiesas prāvā pēc dumpja apspiešanas 1976. gada jūlijā Sabļins tika notiesāts par valsts nodevību, un 1976. gada 3. augustā viņam tika izpildīts nāvessods, nošaujot, savukārt Šeinam tika piespriests cietumsods un viņš tika atbrīvots pēc astoņu gadu soda izciešanas. Pārējie dumpinieki tika atbrīvoti, bet ar negodu padzīti no padomju flotes.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Baltijas flote Krievijas kara flotes lapā