open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Meivezers—Pakjao

**[[Floids Meivezers|Floida Meivezera]] un [[Menijs Pakjao|Menija Pakjao]] boksa cīņa** notika  Lasvegasā, ASV. Šī tiek saukta par "gadsimta cīņu".

Meivezers ir bijis pasaules čempions piecās svara kategorijās, viņš nav piedzīvojis nevienu zaudējumu, Pakjao ir bijis pasaules čempions astoņās svara kategorijās.  tika oficiāli paziņots, ka cīņa notiks. Pirms tam jau kopš 2009. gada bija sarunas par iespējamo cīņu starp abiem bokseriem. Tiek plānots, ka šī būs bagātākā cīņa boksa vēsturē ar 300 miljoniem ASV dolāru.

Ciņā uzvarēja Meivezers ar vienbalsīgu tiesnešu lēmumu.

## Atsauces
Autoceļš V1406

|}
|}

**V1406** autoceļš **Talsi-Remeši** ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno Talsus ar Remešiem. Autoceļš ir  garš, klāts ar asfalta segumu un šķērso Talsu pilsētu un Ģibuļu pagastu.

## Vēsture
2015. gada 24. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa V1406 seguma periodiskās uzturēšanas darbiem pilnā garumā. 

## Atsauces
Mihaels Jozefs fon der Borhs

**Mihaels Jozefs fon der Borhs** (, ; 1806 – 1881) bija no Borhu dzimtas cēlies Latgales muižnieks, Preiļu muižas īpašnieks (1835-1866), Vitebskas guberņas šļahtas maršals (*marszałek szlachty*), arheologs, vēsturnieks un rakstnieks. Pirmais veicis izrakumus Jersikas pilskalnā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1806. gada 11. janvārī Preiļu muižas īpašnieka Jozefa fon der Borha ģimenē.  
Pēc tēva nāves 1836. gadā mantoja Preiļu muižu, nodarbojās ar rakstniecību. M. Borha publikāciju vidū bija apcere „Divi vārdi par Daugavu”, dzejisks darbs par Jersikas pilskalnu „Gercike”, raksts, kurā aplūkoti reti dokumenti, kas apkopo materiālus par Latgales baznīcu un draudžu apsekojumiem. No 1860. gada veica vērienīgus pils pārbūves un parka labiekārtošanas darbus. 1866. gadā viņš muižu pārdeva angļu tirgotājam Johanam Henriham Fredrikam, sev atstājot tikai kapelu un parka vārtu sarga māju.  

Veica arheoloģiskos izrakumus latgaļu kapulaukā Tistavā – Zeimaņos un viens no pirmajiem pareizi norādīja, ka Indriķa hronikā minētā ķēniņa Visvalža pils Jersika atradusies augšpus Līvāniem, Daugavas labajā krastā, vietā, kas vēl joprojām tika saukta Pilskalnu (*Schlossberg*). 
Miris 1881. gada 6. novembrī.
   
Mihaela Borha bibliotēku mantoja viņa dēls Eizebijs (*Euzebiusz*). Borhu bibliotēkas daļu 19. gadsimta 2. pusē nopirka Biržu grāfs Jonass Tiškēvičs.

## Darbi
M. Borhs sarakstīja daudz darbu, lielākā daļa no tiem publicēti K. Buiņicka izdotajā almanahā *Rubon* (Daugava), kura desmit sējumi nāca klajā Viļņā (1842-1849).  Uzrakstījis arī romānus „Rohneda”, „Uz smiltīm” un „Kņazes Eifrozīnes dzīve”.

## Atsauces
Autoceļš V67

|}
|}

**V67** autoceļš **Pietāni—Purmaļi** ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno Pietānus ar Purmaļiem. Autoceļš ir  garš, klāts ar asfalta segumu un šķērso Ropažu novadu.

2015. gada 20. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa V67 seguma periodiskās uzturēšanas darbiem pilnā garumā. 

## Atsauces
Jozefs Heinrihs fon der Borhs

**Jozefs Heinrihs fon der Borhs** (, ; 1751–1835) bija no Borhu dzimtas cēlies Latgales muižnieks, Preiļu muižas īpašnieks (1779–1835). Maltas ordeņa komandors. 

## Dzīvesgājums
Dzimis 1751. vai arī 1764. gadā Varakļānu muižā Polijas-Lietuvas kopvalsts valstsvīra grāfa Johana fon der Borha (1713–1780) un viņa sievas Ludvikas Annas, dzimušas fon Zībergas (1725–1788), ģimenē.  
Preiļu muižas īpašnieks no 1779. gada. Ap 1790. gadu apprecēja Annu Bohomolecu. Bija Ludzas stārasts (*starosta lucyński*) un Vitebskas guberņas šļahtas maršals (*marszałek szlachty*).
Krievijas impērijas ķeizara Pāvila I valdīšanas laikā pēc 1797. gada Jozefs Borhs kļuva par vienu no Maltas ordeņa Krievijas priorijas komandoriem un no 1806. gada veica vērienīgus jaunas pils celtniecības darbus. 
Miris 1835. gadā. Preiļu muižu mantoja viņa dēls Mihaels Jozefs Borhs (1806–1881).  

Jozefam Borham piederēja liela bibliotēka, kuru mantoja viņa dēls Mihaels, vēlāk mazdēls Eizebijs. Preiļu īpašnieku Borhu bibliotēkas daļu 19. gadsimta 2. pusē nopirka Biržu grāfs Jonass Tiškēvičs. 
2007.–2008. gadā Preiļu Borhu kapelas kriptā notika arheoloģiskie izrakumi, ko vadīja arheoloģe Antonija Vilcāne, sapostītā apbedījumā uzgāja grezna tērpa paliekas – ar brokāta diegiem izšūta mundiera priekšpuses detaļas, apkakles un manšetes fragmentus, kas bija piederējušas Jozefam Henriham Borham.

## Atsauces
Koronārais X sindroms

thumb|240x240px|Sirds koronārās artērijas
**Koronārais X sindroms** raksturojas ar sāpēm krūtīs, bet koronārie sirds asinsvadi nav izmainīti. Vairumam pacientu ir konstatējami mikrovaskulāri bojājumi (kapilāros), tādēļ to mūsdienās mēdz saukt par **mikrovaskulāro stenokardiju**. Atsevišķi pētījumi ir atraduši saikni arī ar citām vazospastiskām asinsvadu slimībām, piemēram, Reino fenomenu vai migrēnu. Sāpju mehānisms nav līdz galam skaidrs, uzskata, ka tas saistīts ar nepietiekamu mazo asinsvadu paplašināšanos un pastiprinātu jutību pret vazokonstriktoriem. Mirstība no koronārā X sindroma ir salīdzinoši zema, lai gan ir augsts hospitalizācijas risks.

## Diagnostika
Koronārais X sindroms ir lielākoties diagnosticēts uz izslēgšanas metodi.

Raksturīgā triāde:
# Tipiska fiziskas slodzes ierosināta stenokardija
# Miokarda išēmija lēkmes laikā vai elektrokardiogrāfiskajā fiziskās slodzes testā vai citos attēldiagnostikas slodzes testos
# Normālas koronārās artērijas angiogrammā (sašaurinājums mazāk nekā 20%)
Stenokardijas lēkmes ir samērā bieži, pat vairākas reizes nedēļā. Vairumā gadījumu tās ir stabilas, tāpēc var atgādināt hronisku stabilu stenokardiju.

Pacientiem bieži mēdz būt arī arteriālā hipertensija ar kreisā kambara hipertrofiju.

## Ārstēšana
Pirmās izvēles preparāti:
* Nitrāti, beta adrenoblokatori, kalcija kanālu blokatori, kas darbosies paplašinot asinsvadus.
* Statīni, kas samazinās hiperlipidēmiju
* Angiotenzīna konvertējošā enzīma inhibitori hipertensijas gadījumā
Otrās izvēles preparāti:
* Trimetazidīns (sirds šūnu metabolisma uzlabotājs) un nikorandils (asinsvadu paplašinošs)
Trešās izvēles preparāti:
* Aminofilīns, kas var samazināt sāpes.

## Atsauces
Andrejs Sīmanis

**Andrejs Sīmanis** ( — ) bija Latvijas jurists un politiķis. Bijis Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts. No 1920. līdz 1926. gadam — Latvijas senators. Pārstāvējis Latviešu zemnieku savienību.

## Biogrāfija
Dzimis  Ventspils apriņķa Sarkanmuižas pagastā. Mācījies Ventspils pamatskolā un Kuldīgas ģimnāzijā. Pēc tās beigšanas studējis Maskavas Universitātes Juridiskajā fakultātē. No 1896. gada līdz 1915. gadā bijis advokāts Liepājā. Ienākot vācu karaspēkam, devies bēgļu gaitās uz Maskavu. Kara laikā dzīvojis arī Pēterburgā un Tartu. Darbojies Latviešu bēgļu centrālkomitejā par juridiskā biroja vadītāju.

1918. gadā atgriezies Latvijā, kļuvis par Liepājas apgabaltiesas tiesnesi. Kā Latviešu zemnieku savienības pārstāvis darbojies Tautas padomē. 1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē, kur bijis Juridiskās komitejas priekšsēdētājs. Tajā pašā gadā iecelts par Latvijas senatoru. No 1922. līdz 1925. gadam darbojies 1. Saeimā.

Miris no sirdstriekas  ap plkst. 6.30 savā dzīvoklī Elizabetes ielā 13. Apglabāts Meža kapos .

## Atsauces
Elfu valodas

**Elfu valodas** ir konstruētas valodas, kuras izmanto elfi fantāzijas vidē.

## Tolkīna elfu valodas

Autors Džons Ronalds Rūels Tolkīns izveidoja vairākas "elfu valodas", kuras noveda līdz mitoloģijas radīšanai, par kuru ir izklāstīts viņa grāmatās.
Melnais lauvpērtiķis

**Melnais lauvpērtiķis** jeb **melnais lauvtamarīns** (*Leontopithecus chrysopygus*) ir apdraudēta primātu kārtas suga, kas dzīvo nelielā areālā Sanpaulu štata austrumos Brazīlijā.

Lauvpērtiķu ģints pieder kalitriksu dzimtai, un ģintī ietilpst četras sugas. Tās mitinās nedaudzajās lietus mežu teritorijās, kas saglabājušās Brazīlijas dienvidaustrumos.

## Izskats
Ķermeņa garums 20 — 33,5&nbsp;cm, astes garums 31,5 – 40&nbsp;cm. Apmatojums garš, zīdains un melns, izņemot pakaļkājas augšstilbu, sēžamvietu un astes pamatni, kas ir rudā krāsā. Kailo, tumši pelēko vai melno ģīmīti ieskauj kuplas "lauvas" krēpes.

Pēdas garas un tievas, ar ļoti gariem pirkstiem. Uz priekšējām un pakaļējām kājām asi, līki nadziņi.

## Dzīvesveids
Melnā lauvpērtiķa dabiskā vide ir tropu lietus meži. Dzīvo koku lapotnēs aptuveni 3 līdz 12 metru augstumā. Suga spēj pielāgoties vides izmaiņām un, ja ir pietiekami barības resursi un koku dobumi gulēšanai, sastopama arī purvainos mežos vai cilvēku darbības rezultātā degradētos, lielākoties ar krūmveidīgiem kokiem apaugušos mežos.

Dzīvo pastāvīgās ģimenēs, kas parasti sastāv no 4 līdz 8 īpatņiem — vairoties spējīga pāra un divus vai trīs gadus vecām atvasēm. Kad tēviņu kārtas pēcnācējs sasniedz dzimumbriedumu, tas dodas partneres meklējumos. Dažkārt vairākas ģimenes apvienojas lielākās saimēs. Tomēr, būdami savstarpēji ļoti draudzīgi, melnajiem lauvpērtiķiem no svešas grupas bara locekļi parasti uzbrūk ļoti agresīvi.

## Barība
Melnais lauvpērtiķis ir visēdājs un lieto uzturā gan augu, gan dzīvnieku izcelsmes barību. Ēdienkartē ietilpst dažādi augļi, lapas, ziedi, nektārs, koku sveķi, arī vardes, gliemji, ķirzakas, zirnekļi un kukaiņi.

## Vairošanās
Vairošanās periods ilgst no septembra līdz martam. Jaundzimušo skaits no 1 — 4, parasti 2. Pirmās divas nedēļas par mazuļiem galvenokārt rūpējas mātīte, bet pēc tam rūpes par tiem uzņemas tēviņš. Viņš tos nēsā un mātītei iedod barošanās reizēs ik pēc divām trim stundām. Apmēram pēc trim nedēļām mazuļi sāk iepazīt apkārtni, bet pie vismazākajām briesmām atgriežas pie vecākiem.

## Aizsardzība
Melnais lauvpērtiķis ir visapdraudētākā ģints suga. Vairāk nekā 90% Atlantijas okeāna piekrastes mežu ir izcirsti, lai iegūtu kokogles, atbrīvotu vietu plantācijām, ganībām un rūpniecībai. Nereti nelikumīgi tiek izcirsti meži pat fragmentāri saglabājušās un aizsargājamās teritorijās, kur vēl mitinās melnie lauvpērtiķi.

Sugas īpatņu skaits savvaļā samazinās, un kopš 20. gadsimta 70. gadiem ir uzsākta melnā lauvtamarīna pavairošanas programma nebrīvē. Pirmo eksperimentālo Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trestā dzimušā tēviņa un divu mātīšu reintrodukciju dabā veica 1999. gada jūlijā.

## Atsauces

## Literatūra
* Zooģeogrāfija. Noras Sloka. Rīga. Zvaigzne. 1979., 72. lpp.
Elfu valodas (Viduszeme)

**"Elfu valodas"** ir vairāku fiktīvu valodu kopa, kuru autors ir Džons Ronalds Rūels Tolkīns. To izveidošana noveda līdz mitoloģijas radīšanai, par kuru ir izklāstīts viņa grāmatās.

## Vēsture
Dž. R. R. Tolkīns sāka konstruēt savu pirmo valodu — *Elvin tongue* — laika posmā no 1910. līdz 1911. gadam, kad bija Karaļa Edvarda skolā Birmingemā. Vēlāk, apmēram 1915. gadā, viņš to nosauca par kveņja - *Quenya*. Ap to laiku viņš jau bija pazīstams ar latīņu, grieķu, itāļu, spāņu un dažām citām senām ģermāņu valodām — gotu, senskandināvu un senangļu valodu. Viņš bija izveidojis dažus kriptogrāfiskus kodus un divas vai trīs konstruētas valodas, bet tad, atklājot somu valodu, viņš bija prieka pilns. Vairākus gadus vēlāk Tolkīns rakstīja: "Tas bija kā atklāt vīna pagrabu pildītu pudelēm ar vienreizēju un lielisku vīnu un vēl nebaudītu garšu. Tas mani diezgan apskurbināja." Viņš tad sāka somu valodas apguvi, lai būtu spējīgs izlasīt eposu "Kalevala" oriģinālvalodā.

Tolkīns rakstīja, ka "Ingredienti kveņjas valodā ir dažādi, bet tā izstrādājās ar sevi saskanīgā raksturā, kas ir ne gluži kā jebkura cita valoda, kuru zinu. Somu valodai, kuru uzgāju ap to laiku, kad sāku konstruēt mitoloģiju, bija dominējošā ietekme, tomēr tā tikusi būtiski samazināta. Somu valodas ietekme ir saglabājusies dažos veidos: līdzskaņu kombināciju un balsīgu vārdu nobeigumu *b, d, g* neesamība (izņemot *mb, nd, ld, rd, *kuras ir labvēlīgas [izrunai]), kā arī patika pret vārdu galotnēm *-inen, -ainen, -oinen,* un dažos gramatikas punktos, kā galotnes -*sse* (atpūsties pie vai iekš), -*nna* (kustība uz, virzienā pret), un -*llo* (kustība no); personīgās piederības tiek izteiktas ar piedēkļiem; nav dzimtes."

## Atsauces
Neaizskaramie (filma)

**"Neaizskaramie"** (, ) ir 2011. gada Francijas komēdijdrāmas filma, kuras režisori ir Olivjē Nakašs un Eriks Toledano.

Filma ir par paralizēto bagāto aristokrātu Filipu un viņa kopēju Drisu, kas nesen ticis atbrīvots no cietuma un nemaz nevēlas iegūt šo darbu. Galvenās lomas attēlo Fransuā Klizē un Omars Si.

Filma guva komerciālos panākumus Francijā. Deviņu nedēļu laikā tā kļuva par filmu ar otriem lielākajiem ieņēmumiem Francijas kino vēsturē pēc *[[Bienvenue chez les Ch'tis]]*. "Neaizskaramie" ar 52% balsu tika atzīts par 2011. gada Francijas gada notikumu kultūrā. Tā tika nominēta dažādiem apbalvojumiem, tai skaitā Cēzara balvai astoņās nominācijās, Si ieguva Cēzara balvu kā labākais aktieris.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Džalalabadas apgabals

**Džalalabadas apgabals** () ir viena no Kirgizstānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts rietumos kalnainā apvidū. Ziemeļos robežojas ar Talasas un Čujas apgabaliem, austrumos — Narinas apgabalu, dienvidaustrumos — Ošas apgabalu, dienvidos un rietumos — Uzbekistānas Taškentas, Namanganas un Andidžonas vilajetiem. Apgabala centrs ir Manasas pilsēta. Iedzīvotāju lielākā daļa ir kirgīzi (71,8%; 2009) un uzbeki (24,8%), kā arī krievi (0,9%) u.c.

Ģeogrāfiski lielu daļu apgabala teritorijas aizņem rietumu Tjanšana grēdas un to atzari: Fergānas grēda, Talasas Alatau, Čatkalas grēda, Piskomas grēda. Dienvidrietumos apgabala teritorija piekļaujas Fergānas ielejas ziemeļaustrumu malai. Apgabala ziemeļdaļā uz Narinas upes uzbūvēta Toktogulas ūdenskrātuve.

Apgabals pirmoreiz izveidots 1938. gadā kā Džalalabadas apvidus *(Джалал-Абадский округ)*, bet 1939. gadā pārdēvēts par apgabalu. 1959. gadā apgabalu likvidēja, tā teritoriju pievienojot Ošas apgabalam. 1990. gada 14. decembrī apgabalu atjaunoja, tajā iekļaujot lielāko daļu bijušās tā teritorijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vilhelms fon Firkss

**Vilhelms Frīdrihs Kārlis fon Firkss** (;  — ) bija vācbaltiešu ģeologs un politiķis. Bija Satversmes sapulces, 1., 2., 3. un 4. Saeimas deputāts, pārstāvot Vācbaltu tautas partiju.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Retingenes muižā Kauņas guberņā (tagad *Ritine*, Mažeiķu rajonā, Lietuvā), cēlies no Firksu dzimtas. No 1884. līdz 1891. gadam mācījās Jelgavas ģimnāzijā. No 1891. līdz 1892. gadam Narvā dienēja dragūnu pulkā. 1892. gadā devās studēt uz Freiburgas Universitāti, kur 1897. gadā ieguva kalnu inženiera diplomu. 1898. gadā kļuva par svina, antimona un sudraba raktuves vadītāju Serbijā. 1901. gadā pārcēlās uz Spāniju, kur kļuva par svina, sudraba un dzelzs raktuvju vadītāju. No 1903. līdz 1917. gadam bija platīna un zelta raktuvju vadītājs Urālos. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas atgriezās Latvijā.

Darbojās Baltiešu-vācu Nacionālajā komitejā, bijis Vācbaltu tautas partijas vadītājs. Tika ievēlēts visos Latvijas Republikas parlamentos: Satversmes sapulcē (1920), 1. Saeimā (1922), 2. Saeimā (1925), 3. Saeimā (1928) un  4. Saeimā (1931). Kopā ar citu vācbaltu partiju deputātiem veidoja vienotu frakciju.

1933. gada oktobrī veselības problēmu dēļ atteicās no Saeimas deputāta mandāta, viņu nomainīja Kārlis Kellers.

Miris . Apglabāts  Vārves pagasta Pasiekstes kapos.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marinzejas muiža

**Marinzejas muižas pils**, arī **Marindzes muižas pils** () ir 19. gadsimta vidū celta muižas kungu māja Atašienes pagastā, kas būvēta klasicisma stilā. Mūsdienās tajā atrodas Sūnu pamatskolas izglītības programmu īstenošanas vieta (agrāk Brāļu Skrindu Atašienes vidusskola).

## Vēsture
Muižas pili 1845. - 1847. gadā Marijas ezera (*Mariensee*) krastā cēla grāfs Jozefs Kazimirs Pēteris Mihaels fon der Borhs (1804-1881), kas Atašienes muižu (*Attaszyn, Ataszany*) saņēma mantojumā no sava tēva Mihaela fon der Borha. 1868. gadā otrreiz apprecējās ar Doroteju Staleidzāni (*Dorothea Staleidsan-Borek-Brock*, 1838-1933). Pēc tēva nāves muižu mantoja viņu dēls Teodors (Fjodors) fon der Borhs (*Fiodor Michaił Osip Borch*, 1869-1955), kas 1910. gadā to pārdeva Larisam Meļehovam.

Pēc 1920. gada agrārās reformas Marinzejas muiža tika nacionalizēta un sadalīta 49 vienībās 600 ha kopplatībā, bet pilī 1925. gadā atvēra brāļu Skrindu vārdā nosaukto pamatskolu.

## Pils un parka apraksts
Muižas pilij ir bijis skatu tornītis jeb belveders virs centrālās daļas, bet Otrā pasaules kara laikā tas smagi cieta no apšaudes un vēlāk tika nojaukts. Saglabājušās krāsnis, daļēji arī interjeru apdare. Gar ezeru aiz pils iekārtots ainavu parks, kas pāriet mežaparkā. 2008. gada jūlijā pils parks smagi cieta no vētras un virpuļviesuļa, tika izgāzti daudzi koki.

## Atsauces

## Ārējās saites
* pilis.lv
Līme

thumbnail|235px|Līme
**Līme** ir saistviela, kas salīmē kopā divu ķermeņu virsmas. Līme var būt gan dabīga, gan sintētiska viela. Dabīgās līmes izgatavo gan no augu valsts sastāvdaļām, piemēram, no cietes, kaučuka, gan no dzīvnieku valsts sastāvdaļām, no ar olbaltumvielām bagātām vielām. Sintētiskās līmes sastāv no monomēriem un/vai polimēriem. Līmes iedala šķidrajās, pastveida un cietajās līmēs. Bez līmvielas līmes satur arī šķīdinātājus, pildvielas un polimerizācijas iniciatorus.

## Skatīt arī
* Adhēzija

## Atsauces

## Ārējās saites
Brāļi Skrindas

**Brāļi Skrindas** (*bruoli Skryndys*) bija Līksnas pagasta Liepas Mukānu (tagad Vaboles pagastā) saimnieku Donata un Apolonijas Skrindu dēli Benedikts Skrinda (1869—1947), Kazimirs Skrinda (1875—1919) un Antons Skrinda (1881—1918), pazīstami Latgales garīgās Atmodas kustības darbinieki.

## Piemiņa
1925. gadā Marinzejas muižas pilī atvēra brāļu Skrindu vārdā nosaukto Atašienes pamatsskolu (tagad Brāļu Skrindu Atašienes vidusskola). Viena no Rēzeknes centrālajām ielām nosaukta par Brāļu Skrindu ielu.

1996. gadā Vaboles pagasta Vabolē vienā no 19. gadsimta sākumā celtajām grāfa Boļeslava Zīberga-Plātera muižas ēkām iekārtots Brāļu Skrindu muzejs.
Mazpilsēta

alt=Mazpilsēta|thumb|220x220px|Mazpilsēta
**Mazpilsēta** ir pilsēta, kurā iedzīvotāju skaits svārstās no 5000 līdz 20 000, taču šī definīcija nav strikta. Piemēram, Latvijas Ministru kabineta noteikumos par Kohēzijas fonda ietvaru mazpilsēta ir definēta kā apdzīvota vieta, kur iedzīvotāju skaits ir no 2 līdz 5 tūkstošiem. Bieži mazpilsēta ir apdzīvota vieta, kas ir lielāka par ciemu, bet mazāka par lielpilsētu, taču mēdz būt mazpilsētas, kurās iedzīvotāju skaits ir mazāks kā lielos ciemos. Pilsētas statuss apdzīvotai vietai ir saistīts ar vēsturiski iegūtām pilsētas tiesībām, kas var būt saglabājušās arī apdzīvotām vietām ar mazāku nozīmi. Dažādās valstīs mazpilsētas jēdziens var atšķirties vai pat vispār netikt lietots.

## Skatīt arī
* Pilsēta
* Lielpilsēta
* Lielciems
* Pilsētciemats

## Atsauces
Veloorientēšanās

**Veloorientēšanās** (**MTB-O** vai **MTBO**) ir orientēšanās izturības sacensību sporta veids. Tajā tiek izmantoti kalnu velosipēdi un navigācija notiek pa takām un stigām. Atšķirībā no ierastajām orientēšanās disciplīnām, dalībniekiem parasti nav atļauts nobraukt no ceļiem un takām, tomēr to nosaka organizējošās valsts orientēšanās federācija. Navigācijas taktika ir līdzīga ziemas orientēšanās ar slēpēm, kur galvenais uzsvars ir uz maršruta izvēli. Lielākā atšķirība no slēpju orientēšanās ir tāda, ka navigācija notiek lielākā ātrumā, jo ar velosipēdu var sasniegt lielāku ātrumu. Braucējam sasniedzot lielāku ātrumu, kartes lasīšana kļūst izaicinošāka.

## Ekipējums
Biežāk izmantotais velosipēdu veids ir kalnu velosipēds, kas paredzēts krosa (XC) disciplīnai, taču drīkst izmantot jebkura veida velosipēdus. Atkarībā no apvidus var tikt izvēlēts velosipēdi ar un bez amortizācijas. Daļa sportistu izmanto arī kontaktpedāļus ar speciāliem riteņbraukšanas apaviem, kas uzlabo efektivitāti un velosipēda kontroli. Sacensībās parasti obligāta ir aizsargķiveres lietošana.

### Speciālais ekipējums
Veloorientēšanās tiek izmantots kartes turētājs, kas tiek stiprināts pie velosipēda stūres, vairums no to modeļiem ļauj rotēt karti. Šādus turētājus ražo uzņēmumi *Mapdec*, *Miry*, *Devotech*, *Nordenmark*, *Autopilot*, *Windchill* un citi. Daļa sportistu izmanto arī trosi ar ievilkšanas mehānismu, pie kā tiek stiprinātas elektroniskās kontrolpunktu atzīmēšanās iekārtas. Kompasu izmantošana ir atļauta, bet elektroniskās navigācijas iekārtas (piemēram, GPS sporta pulksteņi) ir aizliegtas. Dalībnieki sacensību distancē var ņemt līdzi remonta instrumentus un rezerves daļas.

## Kartes

Kartes parasti izmanto mazāku mērogu (1:10 000 – 1:30 000) un detalizāciju kā ierastās orientēšanās kartes. Ceļi un takas kartēs tiek atzīmēti pēc to izbraukšanas sarežģītības ar četrām kategorijām: viegla, lēna, sarežģīta un neiespējama. Kartē tiek atzīmēti arī šķēršļi, kas prasa nokāpšanu no velosipēda.

## Organizēšana un sacensības
MTB-O ir viens no četriem orientēšanās veidiem, ko pārvalda Starptautiskā orientēšanās federācija. Pirmais Pasaules čempionāts notika 2002. gadā Fontenblo, Francijā. Kopš 2004. gada tas notiek katru gadu. Eiropas čempionāti tiek rīkoti kopš 2006. gada katru gadu. Šis sporta veids vispopulārākais ir Eiropas valstīs un Austrālijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* Starptautiskā orientēšanās federācija
2014.—2015. gada Pasaules kauss biatlonā

**2014.—2015. gada [[Pasaules kauss biatlonā]]** bija vairāku posmu biatlona turnīrs, kas sākās  Estešundā, Zviedrijā, un beidzās  Hantimansijskā, Krievijā. Pasaules kausa sacensības rīkoja Starptautiskā Biatlona savienība.

Posmā Nove Mesto, Čehijā, debitēja "individuālās jauktās stafetes" disciplīna. Šajā distancē katrā komandā piedalījās viens vīrietis un viena sieviete, kas katrs pieveica divus distances apļus (katram sportistam ir divas šaušanas — viena stāvus, viena guļus).

## Kalendārs

## Kopvērtējums
### Vīrieši

### Sievietes

### Jaukti

## Ārējās saites
* IBU mājaslapa
Slavičīna

**Slavičīna** () ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Zlīnas apriņķī.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1141. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

## Cilvēki
Slavičīna ir futbolista Tomāša Ržepkas (*Tomáš Řepka*, 1974) dzimtā pilsēta.
Abhāzijas pilsētu uzskaitījums

[300px|thumbnail|[Abhāzijas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas pašpasludinātās **[[Abhāzija]]s pilsētas**. Abhāzijas teritorijā (*de iure* lielākā daļa pasaules valstu neatzīst tās neatkarību un uzskata par Gruzijas daļu) atrodas 9 pilsētas.

## Pilsētu izvietojums pa rajoniem

## Uzskaitījums
### Pilsētas

### Citas apdzīvotās vietas

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Konstantīns Mežulis

**Konstantīns Mežulis** ( — ) bija Latvijas politiķis. Bijis 4. Saeimas deputāts, Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.

## Biogrāfija
Konstantīns Mežulis piedzima  Dricānu pagastā. Jaunības gados iesaistījies Latvijas Komunistiskās partijas darbībā, 1919. gadā dibinājis Komjaunatnes šūniņu. Par politisko darbību 1920. gada martā arestēts.

1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā no Nabadzīgo strādnieku un zemnieku saraksta. Jau pirmajā sēdē pievienojies Strādnieku un zemnieku frakcijai. 1932. gada aprīlī nolicis deputāta mandātu. Nelegāli emigrējis uz PSRS.

 Lielā terora laikā tā sauktās NKVD "Latviešu operācijas" laikā nošauts un aprakts Komunarkas poligonā.

## Atsauces
Prērija

thumbnail|right|Prērija Kanzasā
**Prērija** (no  — 'pļava') ir stepe Ziemeļamerikā (Kanādā un ASV). Tā ir liela, reti apdzīvota zemes platība ar zālājiem, parasti vidējos zemes platuma grādos un mēreni kontinentālajā klimata zonā.

Prērijās ir mazāk nokrišņu, tāpēc tur neaug meži, bet ir zālaugu veģetācija. Visvairāk aug dažādas graudzāles, kas var sasniegt 1,5 metru augstumu: bizonzāle, kaviļas, dažādi tauriņziežu dzimtas augi, savvaļas peonijas u.c. Tipiskākie dzīvnieki — kāmji un prērijsuņi, kuri izdod rejošas skaņas, šos grauzējus medī koijoti. Amerikas prērijām raksturīgi ir savvaļas tītari, kas mīt ne tikai prērijās, bet arī mežu zonas dienvidu daļā. Pirms eiropiešu ierašanās Ziemeļamerikas prērijās bija milzīgi bizonu bari, kuriem bija liela nozīme indiāņu dzīvē — pārtikā izmantoja bizonu gaļu, no kaulem gatavoja ēdamrīkus, no ādām apģērbu un vigvamus. Šos dzīvniekus eiropieši ātri izmedīja, līdz palika daži desmiti šo dzīvnieku.

Prērijās bieži vien aug īpaši aizsargājamas augu sugas, tādēļ saglabātajās prērijās (kur nav lauksaimniecības zemes) ir dažādi dabas rezervāti un nacionālie parki.

## Atsauces
Rozālija Purgale

**Rozālija Purgale** ( — ) bija pirmā sieviete tiesnese Latvijā.

## Dzīvs gājums

Dzimusi Alūksnē rakstveža ģimenē. Pirmās skolas gaitas sākusi Alūksnes draudzes skolā, vēlāk izglītojusies Alūksnes biedrības vidusskolā, 1923. gadā pabeigusi Rīgas Pirmo valsts vidusskolu.

No 1923. gada studējusi Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē. No 1930. gada Latgales apgabaltiesas tiesamata kandidāte. 1932. gadā Purgale saņēma tiesību zinātņu kandidātes diplomu. 1933. gadā strādājusi par Latgales apgabaltiesas viceprokurori. Tajā pašā gadā iecelta par miertiesnesi, tiesneša amatā strādājusi līdz pat Latvijas okupācijai 1940. gadā.

Pēc Otrā pasaules kara dzīvojusi trimdā Amerikas Savienotajās Valstīs. Bijusi studenšu korporācijas "Gundega" biedre.

## Atsauces
Valtenberģu muiža

**Valtenberģu muiža**, arī **Mazsalacas pilsmuiža** (), atrodas Mazsalacā, Valmieras novadā, Latvijā, Salacas upes krastā. Kopš 2015. gada bijušajā muižas kungu mājā atrodas Mazsalacas novada muzejs.

## Vēsture
thumb|250px|left|Valtenberģu muiža (''Salisburg'', 1804).
thumb|250px|left|Valtenberģu muiža
thumb|250px|left|Muižas ēka 20.gs sākumā
Valtenberģu muižas latviskais nosaukums, iespējams, cēlies no muižas īpašnieka Balcera Falkenberga vārda. Falkenberga dzimta te dzīvojusi no 16. gadsimta vidus līdz 17. gadsimta vidum.
Zviedru Vidzemes laikā 1680. gadā par muižas īpašnieku kļuva zviedru feldmaršals un Vidzemes ģenerālgubernators Kristers Horns. Pēc muižu redukcijas tā nonāca Zviedrijas karaļa īpašumā.
Pēc Lielā Ziemeļu kara 1724. gadā par īpašnieku kļuva Krievijas Impērijas galma tiesas viceprezidents Vilhelms Georgs fon Felkerzāms, 19. gadsimta sākumā — fon Fītinghofu dzimta. Muižas kalpotāju mājā 1872. gadā dzimis Augusts Kirhenšteins.
1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu māju nodedzināja. Vilhelms Bokslafs vadīja muižas atjaunošanas darbus.
Pēc 1920. gada zemes reformas Valtenberga muižu sadalīja 200 vienībās (no tām 39 bijušās rentes mājas) 4245 ha kopplatībā, pils ēkā iekārtoja Mazsalacas valsts ģimnāziju. No 1929. līdz 1932. gadam notika pils rekonstrukcija, lai to pielāgotu skolas vajadzībām.

## Apbūve
Tagadējās muižas apbūve veidojusies galvenokārt no 18. gadsimta otrās puses līdz 19. gadsimta pirmajai pusei, dažas ēkas tikušas celtas arī 19. gadsimta otrajā pusē. Galvenā muižas pils ir celta 1780. gadā klasicisma stilā, iespējams, projekta autors ir Drēzdenes arhitekts Fridrihs Augusts Krubzāciuss. No mūra celtajai ēkai ir trīs stāvi, stāvs mansarda jumts. 1. stāvā bijušas saimniecības telpas, 2. stāvā — muižas īpašnieka apartamenti, 3. — telpas viesiem. Ap muižas pili 18.—19. gadsimtā tika ierīkots 66,5 ha liels regulāra plānojuma parks.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mazsalacas vidusskola (Mazsalacas (Valtenberģu) muižas pils)
* Valtenberģu muižas komplekss
Arcahas pilsētu uzskaitījums

[200px|thumbnail|[Kalnu Karabahas novietojums]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas pašpasludinātās **[[Arcahas Republika|Arcahas]] pilsētas**. Arcahas teritorijā (*de iure* lielākā daļa pasaules valstu neatzīst tās neatkarību un uzskata par Azerbaidžānas daļu)  atrodas 12 pilsētas un 322 ciemi.

## Uzskaitījums

## Karte

## Atsauces
Dienvidosetijas pilsētu uzskaitījums

[200px|thumbnail|[Dienvidosetijas novietojums]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas pašpasludinātās **[[Dienvidosetija]]s pilsētas**. Dienvidosetijass teritorijā atrodas 4 pilsētas.

Faktiski Dienvidostetija ir Gruzijas sastāvdaļa, tādēļ visas Dienvidostetijas pilsētas un pati Dienvidostetija tiek iekļauta tās teritorijā, un daudzas pasaules valstis šo teritoriju nav atzinušas.

## Pilsētu izvietojums pa rajoniem
 

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Diskursa analīze

**Diskursa analīze** ir valodniecības metode, kurā tiek pētīti vienotu tekstu vai runas aktu kopumi pēc dažādām pazīmēm. Šī analīze ir vēsturiski noteiktais nozīmju vai jēgu sistēmas, kuras veido subjekta vai objekta identitāti. Plašākā mērogā diskursa analīze ir lietotās valodas un tajā ietverto struktūru detalizēta izpēte un tās pamatā ir detalizēta izpratne par valodas lietojumu, tomēr diskurss izpaužas ne tikai lingvistiskās praksēs, bet arī rīcībās.

Diskursa analīzei raksturīga kritiskas pieejas skats, piemēram, kritiskajā diskursa analīzē analizējamie fenomeni netiek skatīti izolēti cits no cita, bet gan attiecībā ar to diskursīvo kontekstu un mūsdienu fonu.

Diskursa analīzē nozīmīga vieta ir valodai un tās analīzei kā avotam, arī attēls var tikt izmantots kā avots. Diskursa analīzē svarīgi ir saprast attiecības starp dažādiem elementiem un kā savā starpā tie reaģē.

## Diskursa analīze starptautiskajās attiecībās
Diskursa analīze starptautiskajās attiecībās savu loma sāka iegūt ap 1990. gadu un tā tiek raksturota kā daudzveidīga savā būtībā, kur teorētisko un metodoloģiskā pieeju raksturo iekšējā neviendabība. 

Starptautiskās vides politikā diskursa analīzes pētnieki par centrālo lomu analīzes procesā iedala procesa un lietu nozīmei, tas ir, nozīme tiek uztverta kā realitātes subjektīvi dalīta interpretācija, jo dažādiem notikumiem ir dažādas interpretācijas.

Saskaņā ar diskursa analīzes starptautisko attiecību perspektīvu, tad fakti nebūt nerunā paši par sevi un nedot iespēju no tiem veidot dziļāku analīzi. Drīzāk tiek pieņemts, ka faktiem ir jābūt pārstāvētiem (publiskajā runā, rakstītā tekstā vai bildēs), lai tie kļūti pielietojami, tāpēc predikātu analīze, kas būtībā ir tekstu analīze, ir galvenā metode diskursa analīzē starptautiskajās attiecībās. Nav iespējams izprast valsts patiesās intereses analizējot tikai diskursu ar kuru oficiāli tiek pamatota kāda darbība. Ir nepieciešams analizēt saistītos tekstus un runas par attiecīgo jautājumu.

## Atsauces
Kangaru ezers

**Kangaru ezers** (arī Aklais ezers, Kangarezers, Lielais Kangaru ezers) ir ledāju kušanas ūdeņu erozijas iegultnes ezers Ropažu novada Ropažu pagastā. Izvietojies starpkāpu ieplakā ar vāju noteci ziemeļos no Lielajiem Kangariem un autoceļa P4. Krasti kūdraini, lēzeni, stingri. Ietek grāvis no Lielā Kangaru purva, iztek grāvis uz Pietēnupi. Mīt karūsa, rotans.

Atrodas Lielo Kangaru dabas lieguma teritorijā, gar ezeru labiekārtota dabas taka.

## Atsauces
Piedņestras pilsētu uzskaitījums

[200px|thumbnail|[Piedņestras Moldāvu Republikas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas pašpasludinātās **[[Piedņestras Moldāvu Republika]]s pilsētas**. Piedņestras teritorijā (*de iure* lielākā daļa pasaules valstu neatzīst tās neatkarību un uzskata par Moldovas daļu) atrodas 11 pilsētas.

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Ziemeļkipras pilsētu uzskaitījums

[200px|thumbnail|[Ziemeļkipras novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas pašpasludinātās **[[Ziemeļkipra]]s pilsētas**. Ziemeļkipras teritorijā atrodas 13 pilsētas.

## Pilsētu sadalījums pa apgabaliem

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Leopolds Fišmanis

**Peisahs Leibs Leopolds Fišmanis** ( — ) bija Latvijas ebreju izcelsmes politiķis. Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Rīgā. Mācījās skolotāju seminārā, strādāja par ebreju pamatskolas direktoru.

1919. gadā bija Tautas padomes loceklis no Žīdu nacionālās padomes. 1920. gadā viņu ievēlēja Satversmes sapulcē no "Ebreju bloka" saraksta. No 1922. līdz 1925. gadam darbojās 1. Saeimā.

Miris  no plaušu vēža.

## Atsauces
8 Flora

**Flora**, arī **8 Flora** ir asteroīds ar diametru apmēram 136 km. Objekts atrodas asteroīdu joslā, ir neregulāras formas, pieder S tipa asteroīdiem.
 
Asteroīdu  atklāja angļu astronoms Džons Hainds (*John Russel Hind*) Bišopa observatorijā. Dž. Haindam tas bija otrais atklātais asteroīds (kopā 10), pirms tam viņš atklāja Irīdu. Džons Heršels ieteica asteroīdu nodēvēt romiešu dievietes Floras vārdā. Flora romiešu mitoloģijā ir vārpu, puķu un dārzu ziedēšanas dieviete.

[thumb|left|Pirmo 10 atklāto asteroīdu izmēru salīdzinājums ar [Mēness|Mēnesi. 1. Cerera, 8. Flora]]
Flora ir izcelsmes avots Floras tipa asteroīdiem, ir arī lielākais šī tipa asteroīds, ietverot ap 80 % no kopējās grupas masas. Floras spektrs liecina, ka asteroīda virsmu veido silikātu minerālu un niķeļa-dzelzs maisījums. Flora un Floras tipa asteroīdi tiek uzskatīti par L hondrītu meteorītu izcelsmes avotu.

## Atsauces
Flora (nozīmju atdalīšana)

**Flora** var būt:

* Flora — augu valsts kādā noteiktā vietā un laikā;
* Flora — dieviete romiešu mitoloģijā;
* Flora — asteroīds;
* FC Flora — Igaunijas futbola klubs.
Surinamas pipa

**Surinamas pipa** (*Pipa pipa*) ir bezmēles varžu dzimtas (*Pipidae*) abinieku suga, kas sastopama Dienvidamerikas tropu un subtropu zemieņu lietus mežos un purvos. Sugas pastāvēšanu apdraud mežu izciršana un piemērotu dzīves platību izzušana.

## Izplatība
thumb|left|220px|Surinamas pipas ķermenis ir ekstrēmi plakans, pakaļkāju pēdas platas un pleznotas, bet priekškāju pirksti gari kā stari
Plaši sastopama Amazones baseinā Kolumbijā, Venecuēlā, Gajanā, Surinamā, Franču Gviānā, Ekvadorā, Peru. Bolīvijā un Brazīlijā. Atsevišķas populācijas izkaisītas Trinidadas dienvidos un austrumos.

## Izskats
Surinamas pipai ir plakans ķermenis un plata, trīsstūraina galva. Garumā parasti 10—13 cm, taču var sasniegt arī 20 cm. Ķermeņa virspuses krāsa atgādina raibi brūnganu vai olīvkrāsas lapu, apakšpuse gaišāka. Tāpat kā citiem dzimtas pārstāvjiem, arī Surinamas pipai ir sīciņas acis, nav mēles un zobu. Pakaļkāju pēdas platas, pirkstus savieno peldplēve, priekškāju pirksti gari, bez peldplēvēm un atgādina zvaigžņu starus.

## Dzīvesveids
Dzīvo tropu lietus mežu duļķainos, dūņainos, lēni tekošos ūdeņos, dīķos, lāmās un ir labi pielāgota šādai videi. Viņas spēcīgās pakaļkājas atvieglo peldēšanu, sānos novietotie maņu orgāni uztver duļķainā ūdens vibrācijas, taustekļiem līdzīgie izaugumi uz pieres satausta laupījumu, bet ar augšup vērstajām acīm pipas var redzēt virs ūdens. Slēpjas zem izkaisītām, pusnogrimušām lapām.

## Barība
Pārtiek no tārpiem, kukaiņiem, vēžveidīgajiem un mazām zivtiņām. Medī un meklē barību naktīs.

## Vairošanās
thumb|240px|Surinamas pipa ūdenstilpē cenšas paslēpties zem dažādiem priekšmetiem
Pipām ir ļoti neparasts vairošanās process. Tēviņš no augšas satver mātīti, un pāris atkārtoti griežas augšpēdus un atpakaļ. Ikri tiek iznērsti, apaugļoti un noturēti spraugā starp mātītes muguru un tēviņa vēderu. Tad tie iespiežas mātītes muguras ādā. Šāds nārsts var atkārtoties 15 — 18 reizes, kura laikā tiek iznērsti un apaugļoti ap 100 ikru. Pēc nārsta mātītes un tēviņi dzīvo atsevišķi.

Ikru attīstība noris kapsulās mātītes mugurā. Tur tie pārvēršas no ikriem kurkuļos, no kurkuļiem krupjos. Kad mazuļi paaugušies, tie pašu spēkiem pārplēš kupolu virs kabatiņas, pārrāpjas pāri mātes raupjajai, caurumotajai mugurai un ieslīd ūdenī, kur spēj ātri un sparīgi peldēt un nirt. Tās ir sīciņas, ap 2 cm garas pieaugušu pipu kopijas. Akvārijos mātes neēd jaunās vardītes, pat ja tās peld gar viņas muti vai tai pieskaras.

## Atsauces

## Ārējās saites
*Surinamas pipa
*ARKIve: Suriname toad (Pipa pipa)
*Common Suriname toad  (Pipa pipa)
Microsoft Edge

***Microsoft Edge*** ir pārlūkprogramma, kuru izstrādā Microsoft. Oficiāli tā publiskota 2015. gada 21. janvārī ar nosaukumu ***Spartan***, zināms, ka pārlūkprogramma tiks automātiski uzstādīta operētājsistēmā Windows 10, kā noklusētā pārlūkprogramma, aizvietojot ''Internet Explorer'' datoros, viedtālruņos un planšetdatoros.
Manasa

**Manasa** () ir apgabala pakļautības pilsēta Kirgizstānā, Džalalabadas apgabala administratīvais centrs. Izvietojusies apgabala dienvidos Fergānas ielejas austrumu malā Kekartas upes krastā pie Uzbekistānas robežas. Lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju ir kirgīzi (54,7%) un uzbeki (38%), kā arī krievi (3,4%), tatāri (1,2%), uiguri u.c.

## Vēsture
Apdzīvotā vieta veidojusies kā kišlaks pie dziednieciskajiem minerālūdeņu avotiem Ajubto kalnā. 19. gadsimta sākumā Kokandas haniste šeit uzbūvēja **Džalalabadas** cietoksni. Vietējie iedzīvotāji nodarbojās galvenokārt ar lauksaimniecību un svētceļnieku apkalpošanu. 1870. gadā šeit tika izvietots Krievijas garnizons un kopā ar to ieradās ieceļotāji no Krievijas. 1877. gadā Džalalabadai piešķirts pilsētas statuss. 1915. gadā savienota ar privātu dzelzceļa līniju no Andidžonas. No 1939. līdz 1959. gadam apgabala centrs, līdz 1991. gadam — rajona centrs. Pilsētā vairāki pārtikas rūpniecības un minerālu pārstrādes uzņēmumi, kā arī trīs universitātes. Darbojas balneoloģiskais kūrorts. 2025. gada 18. septembrī pilsēta pārdēvēta tagadējā nosaukumā par godu kirgīzu varoņeposam «Manass».

## Atsauces

## Ārējās saites
Dundagas dīķis

**Dundagas dīķis** (arī Dundagas parka dīķis (ziemeļdaļā) un Dzirnavezers (dienviddaļā)) ir mākslīga ūdenstilpe Talsu novada Dundagas ciemā. Uzstādināts Pāces upē ciema austrumdaļā Dundagas parkā pie Dundagas pils. 

Krasti stāvi, vietām lēzeni, dibens — dūņains. Viena 0,7 ha liela sala, uz kuras deju grīda un liepu stādījums ap to. Dīķis stipri aizaudzis. Cauri tek Pāce, ziemeļu galā ietek Mācītājmuižas valks no Zirgu dīķa. Mīt līdaka, līnis, asaris, karpa.

Attēls:Dundagas pils novietojuma shēma.jpg|Dundagas pils un dīķa shēma (B. Schmid, 1921)
Dundagas pils A. Pecolda akvarelī 1846.jpg|Dundagas pils un dīķis A. Pecolda akvarelī (1846)
Attēls:4_Dundagas-pils-pari-dikim-24apr03.jpg|Dundagas pils pie dīķa (2003)

## Atsauces
Miķelis Bite

**Miķelis Ādolfs Voldemārs Bite** (dzimis , miršanas datums nav zināms) bija Latvijas politiķis. Bijis 4. Saeimas deputāts, Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.

## Biogrāfija
Miķelis Ādolfs Voldemārs Bite piedzima  (pēc vecā stila — ) Rīgā kā Carnikavā pierakstītās Trīnes Bites ārlaulības dēls.. Mācījies pagastskolā, vēlāk bijis transportstrādnieks.

Iesaistījies Latvijas Komunistiskās partijas darbībā. 1931. gadā kandidējis 4. Saeimas vēlēšanās no Strādnieku un zemnieku partijas (Latvijas Komunistiskās partijas) saraksta. Sākotnēji nav ievēlēts, taču pie mandāta ticis 1933. gada aprīlī. Tajā pašā gadā, īsi pirms mandāta apstiprināšanas, kā Strādnieku un zemnieku frakcijas kandidāts virzīts Latvijas prezidenta vēlēšanās, kur ieguvis 9 balsis no 100.

Pēc Ulmaņa apvērsuma par darbību komunistu partijā viņam 1934. gada jūnijā piespriesti 3 gadi spaidu darbos.

## Atsauces
Talasas apgabals

**Talasas apgabals** () ir viena no Kirgizstānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts ziemeļrietumos, austrumos robežojas ar Čujas apgabalu, dienvidos — Džalalabadas apgabalu, dienvidrietumos — Uzbekistānas Taškentas vilajetu, bet rietumos un ziemeļos — ar Kazahstānas Tirkistanas un Žambilas apgabaliem. Apgabala centrs ir Talasas pilsēta. Iedzīvotāju lielākā daļa ir kirgīzi (91,9%; 2009), kā arī kurdi (2,4%), krievi (1,9%), kazahi (1,3%) u. c.

Ģeogrāfiski apgabals izvietojies starp Kirgīzu Alatau ziemeļos un Talasas Alatau grēdu dienvidos, starp kurām atrodas Talasas upes ieleja. Ceļi, kas ved pāri kalnu pārejām uz dienvidiem un austrumiem, ziemā nav izbraucami, un satiksme ar pārējo Kirgizstānas teritoriju iespējama tikai caur Kazahstānu.

Apgabals pirmoreiz izveidots 1944. gadā, bet 1956. gadā likvidēts, pārveidojot to par republikas pakļautības rajoniem. Atjaunots 1997. gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Benedikts Skrinda

**Benedikts Skrinda** (*Benedikts Skrynda*, 1868—1947) bija katoļu priesteris un rakstnieks. Viens no brāļiem Skrindām, Latgales Atmodas kustības darbiniekiem. Viļānu klostera priekšnieks (1924—1947).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1868. gada 6. martā (22. februārī) Līksnas pagasta Liepas Mukānu  (tagad Vaboles pagastā) saimnieka Donata Skrindas un viņa sievas Apolonijas ģimenē. Mācījās Līksnas pagastskolā, nokārtoja eksāmenus aptiekas palīga darbam. Pēc vecāku nāves vadīja zemnieku saimniecību, no 1899. gada mācījās Mogiļevas katoļu garīgajā seminārā, 1903. gadā iesvētīts par priesteri.
Bija vikārs Omskas katoļu draudzē (1903—1904), Pēterburgas sv. Katrīnas draudzē (1904—1905). 1906. gadā atgriezās Latvijā un kā prāvests kalpoja Jezupovas draudzē (1906—1908), Bukmuižas draudzē un Andzeļmuižas draudzē (1908—1911), bet pēc tam Andrupenes draudzē (1911—1914). 1913. gadā izdeva garīga rakstura grāmatu *Svātam Stanislavam Kostkai*. Pirmā pasaules kara laikā no 1914. gada kalpoja Balvu draudzē, 1919. gadā viņam nācies to pārtraukt un slēpties, jo LSPR varas iestādes viņam piespriedušas nāves sodu.

1923. gadā Rīgas arhibīskaps Antonijs Springovičs piedāvāja B. Skrindam iestāties Mariāņu kongregācijā, tādēļ viņš devās uz Marijampoles klosteri uzsākt noviciātu. 1924. gadā kļuva par Viļānu draudzes un Nagļu draudzes prāvestu un jaundibinātā Viļānu klostera priekšnieku. 1936. gadā viņš kādu laiku bija Rēzeknes klostera priekšnieks, tad atkal atgriezās Viļānos.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā B. Skrinda spēja atjaunot klosteri, bet 1947. gada decembrī PSRS varas iestādes klosteri slēdza un lika visiem klosterbrāļiem atbrīvot telpas. Mantu pārnešanas laikā viens no miličiem, kuram kaut kas nepatika, paņēma tēvu Benediktu aiz kakla un stipri pagrūda.
Benedikts Skrinda nomira dažas dienas pēc šī atgadījuma, 1947. gada 10. decembrī, apglabāts Viļānu baznīcas dārzā.

## Darbi
* "Svātam Stanislavam Kostkai" (1913)
* "Jēzus Kunga sirds mēness" (1920)
* "Par vysusvātōkū sakramentu" (1921)
* "Apdūmoj un izmeklej" (1926)
* "Atmiņas par Kazimiru Skrindu" (1936)
* tulkojis Tomasa nu Kempis "Par Kungam Jezum pakaļdareišonu" četras grāmatas (1936)

## Atsauces
Kārlis Dēķens

**Kārlis Dēķens** ( — ) bija Latvijas pedagogs un politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces, 1., 2., 3. un 4. Saeimas deputāts. Ilggadējs Rīgas pilsētas domes priekšsēdētājs.  Pārstāvējis Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju.

## Biogrāfija
Dzimis  Jaungulbenes pagasta "Šļaukās" rentnieka ģimenē. Vispirms mācījies pagastskolā, pēc tam Cimzes skolotāju seminārā Valkā un Baltijas skolotāju seminārā Kuldīgā. Nokārtojis mājskolotāja eksāmenu.

Strādājis par tautskolotāju Viļķenes un Susējas pagastskolās, kā arī Valmieras elementārskolā.

Piedalījies 1905. gada revolūcijā, par ko 1907. gadā apcietināts. 1908. gadā attaisnots. Iestājies Latvijas Sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā (LSDSP). Bijis partijas Centrālās komitejas dalībnieks. Strādājis žurnālistikā, bijis laikrakstu "Dienas Lapas" un "Jaunais Vārds" līdzstrādnieks. No 1909. līdz 1911. gadam vadījis pedagoģisko nodaļu žurnālā "Izglītība", 1914. gadā bija žurnāla "Skola un Māja" galvenais redaktors.

Pirms Pirmā pasaules kara bijis Latvijas Skolotāju biedrības priekšsēdētājs. Kara laikā devies uz Krieviju. Vispirms strādājis Novgorodas guberņā, evakuētajā Lubānas komercskolā. Pēc tam darbojies Maskavas Kultūras biroja Izglītības nodaļā un strādājis Latviešu bēgļu komercskolā. No 1916. līdz 1917. gadam studējis Šaņavska Universitātē. 1917. gadā ievēlēts Tērbatas skolotāju kongresa prezidijā. Sagatvojis tur pieņemto Latvijas skolu likumu. Tajā pašā gadā bijis žurnāla "Latvijas Skola" redaktors. Tāpat Dēķens ir bijis Vidzemes pagaidu zemes padomes Skolu nodaļas vadītājs.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas kļuvis par tās pagaidu parlamenta — Tautas padomes — locekli. Paralēli tam turpinājis pedagoga darbu: strādājis par mājskolotāju Kurzemē, no 1919. gada bija skolotājs Rīgas 3. ģimnāzijā. Izveidojis klasi nedzirdīgajiem bērniem un atjaunojis Strazdumuižas Neredzīgo skolu. Ievēlēts visos Latvijas parlamentos: Satversmes sapulcē (1920), 1. Saeimā (1922), 2. Saeimā (1925), 3. Saeimā (1928) un 4. Saeimā (1931). Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada maijā Saeimas darbība tika apturēta. Dēķens kā viens no potenciālajiem jaunā režīma pretiniekiem tika apcietināts un nogādāts Liepājas koncentrācijas nometnē, kur pavadīja vairākus mēnešus. Tāpat no 1920. līdz 1934. gadam bija Rīgas pilsētas domes priekšsēdētājs.

Miris  Zaļenieku pagasta "Mazbaņos". Apglabāts Raiņa kapos Rīgā.

Apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

## Atsauces
Daliaņa

**Daliaņa** (, ) ir prefektūras līmeņa pilsēta Ķīnā. Tā atrodas Liaoninas provinces dienvidos, Bohai jūras un Korejas līča krastā. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 6,69 miljoni iedzīvotāju. Vairāk iedzīvotāji ir tikai provinces administratīvajā centrā Šeņjanā.

Savā laikā pilsēta ir bijusi zināma arī kā **Daļņija** () un **Dairena** (), tajā atradās arī Portartūras cietoksnis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Enterocīts

**Enterocīts** ir gara cilindriska epitēlija šūna zarnu gļotādā, kurai ir, galvenokārt, barības vielu absorbējoša nozīme. Enterocīta virsmu sedz mikrobārkstiņas ar glikokaliksu, kur atrodas gremošanas enzīmi.

## Uzbūve
Tai ir bazāli novietots kodols. Šūnas apikālajā galā ir 3000 blīvi izvietotas mikrobārkstiņas, kas palielina apikālo virsmu. Mikrobārkstiņai ir labi attīstīts citoskelets, kura galvenās sastāvdaļas ir F-aktīna filamenti. Filamentu kūlīši pāriet citoplazmā un terminālajā tīklā. Terminālais tīkls ir horizontāli orientēti kontraktili mikrofilamenti, kas kontrahējoties paplašina spraugas starp mikrobārkstiņām. Ciešās jūgles starp enterocītiem piedalās zarnu barjeras veidošanā.

## Vielu transports
Laterālajā  šūnas daļā (sānos) atrodas krokas, kur atrodas transportolbaltumvielas. Laterāli novietotā Na/K ATP-āze sūknē Na jonus ārpus šūnas, izveido gradientu un tur Na joni piesaista ūdeni, kas difundē starpšūnu telpā. Pēc tam tas šķērso bazālo membrānu un nokļūst saistaudos. Tā kā enterocītā pēc Na sūknēšanas starpšūnu telpā ir maz ūdens un Na jonu,  no šūnas augšējās virmas tā uzsūc ūdeni un Na no zarnu lūmena. Līdzīgs transporta mehānisms arī glikozei, aminoskābēm. Lielmolekulāri savienojumi veido hilomikronus un nokļūs limfātiskajā sistēmā. Enterocīti sekretē arī zarnu sulu, kas palīdz vielām uzsūkties, attīra kriptas, un tā ir bagāta ar enzīmiem.

## Atsauces
Mecingene

**Mecingene** () ir pilsēta Švābijā, administratīvi Bādenē-Virtembergā, Vācijas dienvidos, aptuveni 30 kilometrus uz dienvidiem no Štutgartes. Tajā ir ap 22 000 iedzīvotāju.

## Vēsture
Pilsēta pirmoreiz dokumentos minēta 1075. gadā. Vīnkopības nozares attīstības rezultātā 17. gadsimtā šī pilsēta kļuva samērā bagāta.

Trīsdesmitgadu kara laikā pilsēta tika izpostīta un drīz pēc tam divas trešdaļas iedzīvotāju gāja bojā mēra epidēmijā.

Industrializācijas periodā Mecingenē tika uzbūvētas vairākas tekstilfabrikas. 1859. gadā Mecingene ar dzelzceļa līniju tika savienota ar Štutgarti caur Tībingeni.

## Rūpnīcas autleti
Mūsdienās Mecingene ir plašāk pazīstama ar saviem rūpnīcas autletiem, kas piesaista pircējus no visas valsts un arī pārējās Eiropas. Pilsētā joprojām atrodas šeit dibinātā uzņēmuma *[[Hugo Boss]]* galvenā mītne un tas bija pirmais uzņēmums, kas šeit izveidoja savu rūpnīcas veikalu (*outlet*). Tam sekoja arī citi uzņēmumi (kā *[[Burberry]]*, *[[Reebok]]*, *[[JOOP!]]*, *[[Strenesse]]*, *[[Escada]]*, *[[Bally Shoe|Bally]]*, *[[Puma SE|Puma]]*, *[[Nike, Inc.|Nike]]*, *[[Adidas]]*, *[[Tommy Hilfiger (uzņēmums)|Tommy Hilfiger]]* un citi), piedāvājot daļu savas produkcijas par ievērojami pazeminātām cenām. Šobrīd šeit atrodas vairāk kā 80 tā saukto "autletu".

## Sadraudzības pilsētas
Mecingenes sadraudzības pilsētas ir:

*  (kopš 1979. gada)
*  (kopš 1989. gada)
*  (kopš 1992. gada)

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Informatīva vietne ar veikalu sarakstu ''Outletcity Metzingen''
* Informācija par rūpnīcas autletu centru
* Oficiālā ''Outletcity-Metzingen'' vietne
* Informācija par ''Metzingen Factory Outlet Center''
Slušovice

**Slušovice** () ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Zlīnas apriņķī.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1261. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Sociālistiskās Čehoslovākijas laikā pilsēta bija slavena kolhoza analoga — lauksaimniecības kolektīvās saimniecības (*jednotné zemědělské družstvo*) centrs. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Līdija

thumbnail|235px|Līdijas teritorija ap 547. gadu p.m.ē. Mazāzijas pussalā. Ar sarkanu līniju iekrāsota Līdijas robeža 7. gadsimtā p.m.ē.
**Līdija** (,  ) bija valsts Mazāzijā pie Egejas jūras, kas pastāvēja no 12. gadsimta p. m. ē. līdz 546. gadam p. m. ē. Pēc Līdijas sabrukuma tās teritorijā izveidojās Mīnoja. Mūsdienās šī teritorija atrodas Turcijā. Blakus, Hermas kreisajā krastā atradās Magnisija (tagad Manisa), Sipila ziemeļu nogāzē. Gigejas ezera krastā vēl joprojām var manīt pilskalnu paliekas un apbedījumus, no Efesas gāja lielceļš uz Līdijas galvaspilsētu Sardiem. Visā valsts teritorijā atradās auglīgas lauksaimniecības zemes. Valsts bija bagāta ar zirgiem, labu vīnu, safrānu, cinku un citiem metāliem, jo īpaši zeltu, kas tika iegūts daudzajās Līdijas zelta raktuvēs.