Dekamerons

**"Dekamerons"** (, tulkojumā "desmit dienas") ir 14. gadsimta itāļu rakstnieka Džovanni Bokačo noveļu krājums. Tiek uzskatīts par itāļu klasiskās prozas meistardarbu. Pabeigts ap 1353. gadu.

"Dekamerons" ir par desmit jauniešiem (trīs vīrieši un septiņas sievietes), kas pie Florences kādā villā stāsta 100 stāstus, tādējādi cenšoties aizmirst par mēra epidēmiju. Katru dienu katram ir jāizstāsta viens stāsts (katru dienu — sava tēma), katra diena tiek noslēgta ar dziesmu. Pastāv vispāratzīts uzskats, ka Bokačo vairākus stāstus pārņēmis no folkloras un mītiem.

Darbs ir ietekmējis vairākus rakstniekus, piemēram, "Kenterberijas stāstu" autoru Džefriju Čoseru.

"Dekamerons" vairākas reizes pārtulkots un izdots latviešu valodā (1927., 1959., 1980., 2026. gadā).

Dekameronu veido 100 stāsti, kas ir apvienoti romānā, veidojot kopīgu ārējo sižetu - šo struktūru sauc par rāmju kompozīciju. Rāmja sobitie Dekamerona darbība norisinās Florencē 1348. gada mēra pondēmijas laikā, kas pazīstama kā Melnā nāve. Baisā slimība nogalināja aptuveni 100 tūkstošus iedzīvotāju, un pilsēta bija gandrīz pamesta. Svētās Marijas baznīcā noveles varonis sastop septiņas jaunas dāmas vecumā no 18 līdz 28 gadiem. Visi meiteņu radinieki ir miruši no mēra, un nekas viņām neļauj palikt Flarensijā, apmaldījušās nāves gaidīšanas netikumā. Vecākais ierosina visām kādā vietā aizbraukt lauku vila un aizmirst par briesmīgajiem notikumiem, dāmas piekrīt labi nolemj arī ņemt vīriešus aizsardzībai. Baznīcā ienāk trīs jauni, meitenēm labi pazīstami vīrieši. Viņi labprāt pieņem dāmu ielūgumu. Desmit vīriešu kompānija ierodas lauku pilī un ērti iekārtojas. Viņi nolemj katru dienu iecelt kādu draugu, kas organizēs viņu brīvo laiku un izdomās tēmas stāstiem. No rīta jaunie vīrieši brokasto un muzicē, bet pēc pēcpusdienas miega viņi pulcējas dārzā, lai viens otram stāstītu stāstus par izvēlēto tēmu. Šādi ir veidoti Dekamerona romāni.  Stāstnieki ir izvēlējušies tēmas par likteni un tā pārvērtībām, vīrieša un sievietes attiecībām, traģisku mīlestību, dāsnumu, asprātību. Romānu pamatā ir Eiropas un Austrumu pasakas, dažādu tautu eposi, senas anekdotes, reāli autora laikabiedru stāsti, leģendas, fragmenti no slaveniem sprediķiem un klasisko darbu sižeti. Pirmajā dienā stāstnieks izvēlas brīvu tēmu. Un daudzi stāstnieki savus stāstus velta Baznīcas un Baznīcas kalpotājiem. Piemēram, vienā no novelēm aprakstīts kaunpilns stāsts abatijā. Cienījamais abats pieķer jaunu mūku ar skaistu jaunavu. Lai izvairītos no soda, mūks izdomā viltīgu triku - viņš sarīko tikšanos ar meiteni un uzmana viņu. Vecais vīrs nespēj pretoties viņas skaistumam un arī grēko. Kad abats nolemj pārmācīt mūku, tas atbild, apsūdzot viņu grēkā. Kauninātais vecais vīrs noraida apsūdzības. Pēc tam, iespējams, viņi šo jaunavu reiz atved uz abatiju. Daudzos Dekamerona stāstos tiek runāts par laulības attiecībām, laulības pārkāpšanu un laulības intrigām. Septītās dienas tēma ir ņirgāšanās un joki par vīriem. Viens stāsts sākas kā klasisks joks. Vīrs agri atgriežas mājās, un sieva paslēpj mīlnieku mucā. Par šausmām krāpniekiem mājas saimnieks paziņo, ka viņš ir atvedis pircēju, kurš ir gatavs nopirkt nevēlamo mucu par pieciem florēniem. Izgudrotā sieva paskaidro, ka viņa to jau ir pārdevusi par septiņiem florēniem kādam vīrietim, kurš tagad to pārbauda no iekšpuses. Tad mīlnieks izkāpj no mucas un paziņo, ka ir gatavs to pirkt, ja tā tiks iztīrīta. Vīrs kāpj mucā un skrāpē to, kamēr sieva izklaidējas ar savu mīļāko. Vakarā jaunieši apspriež dzirdēto, un tad viena no dāmām izpilda balādi, kas rezumē dienu. Kompānija villā pavada divas nedēļas, un darba dienas tiek veltītas stāstiem. Tādējādi 10 dienās viņi izstāsta tieši 100 īsus stāstus.

## Ārējās saites