Meinards

**Meinards no Zēgebergas** (, vidusaugšvācu: *Meynhart*, ; dzimis ap 1130/1140, miris ), pazīstams arī kā **Meinhards**, no 1993. gada **Svētais Meinards** () bija pirmais zināmais katoļu misionārs Līvzemē un pirmais Ikšķiles bīskaps. Romas Katoļu baznīcas svētais.

## Biogrāfija
thumb|Pēc Meinarda aicinājuma celtās Ikšķiles baznīcas drupas mūsdienās

Meinards bija priesteris no Zēgebergas augustīniešu klostera Holšteinā, ieradās Līvzemē ap 1180. gadu un apmetās pie Daugavas lejtecē dzīvojošajiem lībiešiem. Uz šo rīcību viņu, iespējams, iedvesmoja mūks Vicelīns, kurš sludināja kristietību slāvu zemēs. Tā kā tolaik no Daugavas lībiešiem meslus ievāca Polockas kņazi, tad Meinards lūdza un saņēma atļauju no Polockas kņaza katolicisma sludināšanai, iemācīdamies tamdēļ lībiešu valodu. 1184. gadā uzcēla koka kapellu Ikšķilē () un kalpoja par misionāru. 1185. gadā aizsardzībai pret lietuviešu sirojumiem ataicināja mūrniekus no Gotlandes (Visbijas) un uzcēla Ikšķiles akmens pili un baznīcu Ikšķilē, kā arī akmens pili Mārtiņsalā Salaspilī (*Holme*, *Holmia*). Tās ir senākās zināmās mūra celtnes Baltijā. Jaunā mūra pils Salaspilī sākotnēji piedzīvoja vairākus līvu ienaidnieku zemgaļu uzbrukumus.

1186. gadā Brēmenes arhibīskaps Hartvigs II piešķīra Meinardam bīskapa tiesības jaunizveidotajā Ikšķiles bīskapijā (*episcopatus Ixcolanensis*). 1188. gada 1. oktobrī pāvests Klements III apstiprināja priestera Meinarda iecelšanu par Līvzemes bīskapu ar sēdekli Ikšķilē un piešķīra šo bīskapiju Brēmenes arhibīskapam Hartvigam II.

1188. gadā nenokārtotu parādu dēļ Gotlandē apcietināja krievu tirgotājus, kā dēļ uz laiku tika pārtraukta tirdzniecība starp Novgorodu un Rietumbaltiju. Tāpat tirdzniecību pa Baltijas jūru traucēja Novgorodas konflikts ar Zviedriju. Rezultātā no Daugavas lejteces izveidojās sauszemes tirdzniecības ceļš uz Pleskavu. Pateicoties Meinarda izveidotajiem atbalsta punktiem Ikšķilē un Salaspilī, šī ceļa sākumu kontrolēja vācu tirgotāji, kas tādējādi kļuva ieinteresēti materiāli atbalstīt Meinarda misiju.

1190. gadā pāvests Klements III atļāva Meinardam darbā pieņemt visu ordeņu mūkus un garīdzniekus. 1193. gada aprīlī jaunais pāvests Celestīns III vēstulē Meinardam pauda lielāku atbalstu misijai, atļaujot mūkiem atkāpties no stingrajiem ēšanas un ģērbšanās noteikumiem (misijas ceļojumos viņi tagad drīkstēja lietot pagānu sniegto ēdienu) un garantējot tiem, kas iesaistās misijās, indulgences. Šajā laikā misijai pievienojās Teoderihs, kurš sāka sludināt Turaidā.

Tomēr 12. gadsimta beigās vairums līvu atsacījās pildīt sākotnējo solījumu kristīties un Meinardam izveidojās konflikts ar līvu aristokrātiju, kā rezultātā Meinards zaudēja savu ietekmi līvu vidū. Redzot misijas neveiksmīgo gaitu, Meinards nolēma meklēt militāru palīdzību, tomēr pirms izbraukšanas noticēja līvu solījumiem un palika Līvzemē. Atkal piedzīvojot līvu izsmieklu, viņš nolēma doties uz tirgotāju apmetni Igaunijā, lai no turienes tālāk ceļotu uz Vāciju, taču, pēc Turaidas vecākā Anno brīdinājuma, ka viņu pa ceļam plāno nogalināt, tomēr palika Ikšķilē.

Meinards miris 1196. gada 12. oktobrī, apglabāts Ikšķiles baznīcā. 14. gadsimtā Meinarda mirstīgās atliekas pārapbedīja Rīgas Doma baznīcā, kur tās atrodas arī tagad. 1993. gada 8. septembrī, Latvijas vizītes laikā pāvests Jānis Pāvils II kanonizēja bīskapu Meinardu un atzina viņu par latviešu pirmo apustuli, bīskapu un svēto.

## Piemineklis Sv. Meinardam Ikšķilē

2010. gada 24. septembrī Ikšķilē tika atklāts piemineklis Sv. Meinardam. Monumenta autors ir skulptors Viktors Suškevičs.

Kardināls Jānis Pujats savā runā atklāšanas ceremonijā teica: "Meinarda piemineklis šajā vēsturiskajā vietā ir kā zīme, ka jāatgriežas pie kristīgām vērtībām un jātur tās godā. Tā ir ļoti nopietna lieta. Ticības dēļ misionāri brauc uz tālām zemēm, bieži vien riskēdami ar savu dzīvību, lai palīdzētu cilvēkiem pašā svarīgākajā lietā, proti, lai parādītu viņiem ceļu uz nemirstību. Lai apzinātos, ka cilvēka mērķis ir dzīve pie Dieva un ka Dievu var atrast, attīroties no grēkiem un tiecoties pēc Viņa ar visu sirdi."

## Bibliogrāfija
* Kučinskis S J. Svētais Meinards Latvijas apustulis. R., 1993.

## Dokumenti

## Atsauces