Dundzeri

**Dundzeri** (, ) ir ciems Baltkrievijas Vitebskas apgabala Braslavas rajona Pļusu ciema padomē, kas izvietojies Dubras ezera krastā, 3 km uz dienvidrietumiem no Latvijas robežas, 14 km no ciema padomes centra Pļusiem un 25 km no rajona centra Braslavas.

## Etimoloģija
Apdzīvotās vietas nosaukums iespējams cēlies no latviešu valodas vārda *[[dunduri]]*. Identisks toponīms pastāv arī vairākās citās apdzīvotās vietās Latgalē, kas norāda uz aksiomu.

## Vēsture

### Viduslaiki
Saskaņā ar Livonijas un Lietuvas lielkņazistes pēdējo, 1545. gada, robežlīgumu, teritorija, kurā atrodas mūsdienu Dundzeri, ietilpa Livonijas ordeņvalsts Daugavpils komturejā. Līdz ar Viļņas ūnijas noslēgšanu 1561. gadā arī šī teritorija *de jure* nonāca Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā.

Livonijas karš veicināja vardarbību lielkņazistes pierobežā, kā rezultātā Lietuvas muižniecība patvaļīgi pārbīdīja robežu un piesavinājās daļu Aizlauces draudzes novada zemju. Vairākkārt plānotā robežu pārskatīšanas komisija karadarbības un citu ārēju apstākļu dēļ nekad tā arī nesanāca. Hercogistes dienvidu robeža uz austrumiem no Kurcuma palika nepārskatīta līdz pat Trešajai Polijas dalīšanai 1795. gadā, kad faktiski pastāvošā Kurzemes hercogistes robeža kļuva par oficiālo Kurzemes guberņas robežu Krievijas Impērijas sastāvā, un secīgi kļuva par pamatu mūsdienu Latvijas valsts robežu izveidē.

Pēc 1566. gada teritorija faktiski nonāca Polijas—Lietuvas Viļņas vaivadijas Braslavas apriņķa pārvaldībā.

### Jaunie laiki
Līdz ar Trešo Polijas dalīšanu 1795. gadā Dundzeri nonāca Krievijas Impērijas Viļņas guberņas Braslavas apriņķī, bet 1843. gadā apriņķa centru pārcēla uz Novoaleksandrovsku, un apriņķi pievienoja Kauņas guberņai.

### 20. gadsimts
Pirmā pasaules kara laikā, no 1915. gada beigām līdz 1918. gada februārim frontes līnija atradās ciema tiešā tuvumā. 1918. gada februārī Dundzerus ieņēma Vācijas Impērijas karaspēks. Pēc Brestļitovskas miera līguma parakstīšanas Vācijas okupētajās teritorijās  pasludināja Baltkrievijas Tautas Republiku, kas par savu teritoriju uzskatīja zemes līdz Daugavpilij, ieskaitot, un secīgi arī Dundzerus. Savukārt pēc Vācijas kapitulācijas teritoriju 1918. gada decembrī atguva Padomju Krievija, kas  pasludināja tās sastāvā ietilpstošas Baltkrievijas Sociālistiskās Padomju Republikas izveidi, taču jau  tā apvienojās ar Lietuvas Padomju Republiku, izveidojot Lietuvas—Baltkrievijas PSR.

Poļu—padomju kara laikā 1919. gada augusta beigās teritoriju ieņēma Polijas armija. Kad  sākās Sarkanās armijas uzbrukums, Polijas armijas apakšgrupa *Dzwina* 5. jūlijā atkāpās. Okupētajās teritorijās  no jauna izveidoja Baltkrievijas SPR. Pēc Rīgas miera līguma parakstīšanas  Dundzeri galīgi nonāca Polijas Republikas sastāvā, kur tie ietilpa Navahrudakas vaivadijas, bet no 1926. gada Viļņas vaivadijas Braslavas apriņķa Slabodkas gminā. 1921. gadā Dundzeros 29 sētās dzīvoja 163 iedzīvotāji, no kuriem visi bija Romas katoļi, 158 poļi un 5 baltkrievi. 1931. gadā 27 sētās dzīvoja 139 iedzīvotāji. Ticīgie bija piederīgi Slabodkas Romas katoļu draudzei. Starpkaru periodā pie Latvijas—Polijas robežas Dundzeros darbojās robežsardzes apakšvienība.

Otrā pasaules kara Polijas kampaņas gaitā 1939. gada septembrī Dundzeri nonāca Padomju Savienības Baltkrievijas PSR sastāvā.  to iekļāva jaunizveidotajā Viļejkas apgabala Braslavas rajona Pļusu ciema padomē. No 1941. gada jūnija līdz 1944. gadam Dundzeri atradās Trešā reiha okupācijā un ietilpa Ostlandes Glubokojes apriņķī, kad to atkal okupēja padomju armija un iekļāva Baltkrievijas PSR sastāvā.

 Padomju Savienības ieceltā Polijas marionešu valdība ratificēja līgumu par Polijas un Padomju Savienības republiku robežu grozīšanu, ar ko Polija atteicās no savām teritorijām uz austrumiem no Kerzona līnijas, tai skaitā Dundzeriem.

Kopš 1991. gada Dundzeri ir daļa no neatkarīgās Baltkrievijas.

## Iedzīvotāji

## Atsauces