Melnās upes aizas nacionālais parks

**Melnās upes aizas nacionālais parks** ir nacionālais parks, kas izveidots kalnainā vidē Maurīcijas dienvidrietumos. Jau 1977. gadā daļā no vēlākā parka teritorijas tika radīts Makabeja/Bel Ombres biosfēras rezervāts. Nacionālo parku atklāja 1994. gada 15. jūnijā. Tā platība ir 6574 ha, un parks aptver 3,5% no Maurīcijas teritorijas. 2006. gadā parku iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Nacionālajam parkam ir ļoti svarīga nozīme Maurīcijas dabas mantojuma saglabāšanā. Tas kalpo par patvērumu vairāk nekā pusei vietējo augu sugu un visām salai endēmām putnu sugām. Parka apmeklētājiem izveidotas iezīmētas takas vairāku desmitu kilometru garumā, skatu vietas un informācijas centri.

## Apraksts
Nacionālā parka teritorijā ietilpst lielākā daļa Maurīcijas dienvidrietumu mežu, kas atrodas uz ziemeļiem no Melnās upes baseina. Parku veido aizas, nokalnes, nogāzes un kalnu grēdas, ieskaitot Maurīcijas augstāko smaili *[[Piton de ka Petite Rivière Noire]]*, kuras augstums ir 828 m. 550—600 m augstumā v.j.l. atrodas plakankalne. Tā stāvās nogāzes lejup sasniedz gandrīz jūras līmeni.

Plašo teritoriju caurvij vairākas upītes un tērcītes. Gar stāvajām aizām izveidojušies vairāki ūdenskritumi. Dažādi vietējie augstieņu un zemieņu meži un biezokņi izplatīti kopā ar plašām svešzemju augu platībām.

## Bioloģiskā daudzveidība
[thumb|Ziedošs Maskarēnu salām endēmais nadziņkrūms ''[Ochna mauritiana* Melnās upes aizas nacionālajā parkā]]

=== Flora ===
[[Sarkanā grāmata|Sarkanajā grāmatā]] Maurīcijas [[flora]] pēc [[Havaju salas|Havaju salām]] un [[Kanāriju salas|Kanāriju salām]] ierindota kā trešā visapdraudētākā salu flora pasaulē. Maurīciju atklāja 17. gadsimtā un tolaik to klāja biezs [[augājs]]. Kolonizācijas laikā meži tika izcirsti zemkopības, mežkopības, ciematu un pilsētu celšanas vajadzībām. Mūsdienās no 311 salai endēmām augu sugām aptuveni 200 ir apdraudētas, savukārt vismaz 70 sugas jau ir izzudušas. Nacionālais parks ietver pēdējos mežus, kur vēl daļēji saglabājusies pirmskolonizācijam laikam raksturīgā augu valsts, un tas kalpo par patvērumu 163 endēmām augu sugām.

Aptuveni 50 ha lielā platībā izveidotas desmit tā saucamās Aizsardzības pārvaldes platības — iežogotas pirmatnīgo mežu teritorijas, kurās nerimstoši tiek iznīdētas un izravētas svešzemju invazīvās sugas. Augāju apdraud arī vairāki ievestie dzīvnieki, un žogi novērš [[meža cūka|meža cūku]] un [[Javas briedis|Javas briežu]] (*Rusa timorensis*) iekļūšanu šajās platībās.

=== Fauna ===
Pirms kolonizācijas putnu sugu skaita ziņā Maurīcija bija viena visbagātāk pārstāvētām okeānu salām. Tur mājoja vairāk nekā 20 iekšzemes sugas, ieskaitot izmiršanas simbolu [[dodo]]. Lielākā daļa no tām ir izzudušas, un nacionālais parks ir kļuvis par galveno patvērumu izdzīvojušajām sugām. Parka teritorijā mitinās astoņas endēmas šo apdraudēto putnu sugas. Īpaši nozīmīgas ir tur sastopamās [[sārtais balodis|sārtā baloža]], [[Maurīcijas gredzenkakla papagailis|Maurīcijas gredzenkakla papagaiļa]] un [[Maurīcijas dzegužčakste]]s populācijas. [[Maurīcijas piekūns|Maurīcijas piekūna]] areāls aptver viscaur aizu, kalnu un nogāžu plašumus. [[Maskarēnu salangāna]], [[Maurīcijas bulbuls]], [[Maurīcijas olīvzaļā baltactiņa]], [[Maurīcijas fodijs]] veido nelielas, lokalizētas populācijas.

[[Attēls:Phelsuma ornata Black River Gorges.JPG|thumb|[[Zilastes dienas gekons]] uz [[ceļotāju palma]]s (*Ravenala madagascariensis*) Melnās upes aizas nacionālajā parkā]]
Parka teritorijā sastopamas vairākas Maurīcijai endēmas [[rāpuļi|rāpuļu]] sugas — [[Maurīcijas dienas gekons]], [[zilastes dienas gekons]] (*Phelsuma cepediana*), *Phelsuma guimbeaui*, [[Bodžera scinks|Makabeju scinks]] (*Gongylomorphus bojerii fontenayi*). Gekoni ir nozīmīgi vietējo augu apputeksnētāji.

Vienīgie Maurīcijas faunai piederīgie [[zīdītāji]] ir [[sikspārņi]] — [[Maurīcijas augļēdājsikspārnis]] (*Pteropus niger*), *Mormopterus acetabulosus* un *Taphozous mauritianus*. Pēdējā suga plaši izplatīta arī [[Āfrika|Āfrikā]] un [[Madagaskara|Madagaskarā]]. Augļēdājsikspārņi ir gan svarīgi apputeksnētāji, gan izplata vietējo koku sugu kā, piemēram, [[melnkoks|melnkoku]] sēklas.

Lai īstenotu vairāku vietējo sugu atjaunošanas programmas, vēl pirms nacionālā parkā izveidošanas tā teritorijā 1973. gadā atklāja pavairošanas centru nebrīvē turētiem dzīvniekiem. Mūsdienās tas nosaukts Maurīcijas faunas aizsardzības aizsācēja [[Džeralds Darels|Džeralda Darela]] vārdā par "Džeralda Darela endēmās dzīvās dabas patvērumu" (*Gerald Durrell Endemic Wildlife Sanctuary*).

== Invazīvās sugas ==
Nopietnu apdraudējumu vietējām sugām rada [[invazīva suga|invazīvās sugas]] kā [[Ķīnas guava]] (*Psidium cattleianum*), *Ligustrum robustum* un [[ceļotāju palma]] (*Ravenala madagascariensis*). Šie daudz ātrāk augošie augi cīņā par vietu, gaismu un barības vielām spēj izstumt un nomākt jebkuru Maurīcijas sugu.

Vietējā augāja degradācijas procesu pastiprina arī ievestie dzīvnieki. Javas brieži un [[Indijas zaķis|Indijas zaķi]] (*Lepus nigricollis*) nograuž jaunās atvasītes un vārīgos dzinumus. [[Krabjēdājs makaks|Krabjēdāji makaki]] (*Macaca fascicularis'') selektīvi izposta kā ziedus un augļus, tā arī koku lapotnes. Plašus postījumus rada meža cūkas, kas izrakņā augu saknes un augsni, savukārt žurkas izēd nobriedušus augļus.

## Literatūra
Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži. Džeralds Darels. Zinātne. Rīga. 1981

## Atsauces