Nacionālā republikāniskā armija (Itālija)

**Nacionālā republikāniskā armija** (), sarunvalodā pazīstama arī kā **Ziemeļu armija** (), bija Itālijas Sociālās Republikas sauszemes karaspēks no 1943. līdz 1945. gadam, kas Otrā pasaules kara laikā cīnījās nacistiskās Vācijas pusē. Nacionālā republikāniskā armija tika oficiāli izveidota 1943. gada 28. oktobrī, apvienojot bijušās Itālijas Karaliskās armijas vienības, kas joprojām bija lojālas fašistu diktatoram Benito Musolīni, un Itālijas profašistiskās militārās vienības, ko vācieši izveidoja okupējot Itāliju. Līdz kara beigām Nacionālā republikāņu armija sabruka sabiedroto ofensīvas un itāļu partizānu vispārējās sacelšanās dēļ Itālijas ziemeļos. 1945. gada 2. maijā atlikušās armijas vienības padevās pēc Vācijas kapitulācijas Itālijā.

## Vēsture
Pēc sabiedroto iebrukuma Sicīlijā 1943. gada jūlijā varu Itālijā sagrāba ar karali Viktoru Emanuelu III saistītie politiskie spēki, diktatoru Benito Musolīni ieslodzīja un panāca sarunas par pamieru starp Itālijas un Sabiedroto spēkiem, kas stājās spēkā 1943. gada 8. septembrī. 1943. gada 12. septembrī vācieši uzsāka operāciju "Ozols", kuras laikā atbrīvoja Musolīni no ieslodzījuma. Vācijas okupētajos Itālijas ziemeļos izveidoja Trešā reiha marionešu valsti, Itālijas Sociālo Republiku (ISR), kuru vadīja Musolīni. Maršals Rodolfo Graciāni tika iecelts par ISR aizsardzības ministru. 16. oktobrī ar nacistisko Vāciju tika parakstīts Rastenburgas protokols. Saskaņā ar šo protokolu, ISR drīkstēja veidot divīzijas lieluma militāros formējumus. Tas ļāva Graciāni izveidot četras ISR divīzijas 52 000 vīru kopskaitā. 1944. gada jūlijā viena no šīm divīzijām pabeidza apmācību un tika nosūtīta uz fronti.

ISR karaspēka komplektēšana bija sarežģīta, jo lielāko daļu Itālijas armijas karavīru 1943. gadā vācieši bija internējuši, daudzi itāļi bija iesaukti piespiedu darbā Vācijā, un tikai neliela daļa itāļu pēc 1943. gada 8. septembra vēlējās cīnīties nacistiskās Vācijas pusē. ISR tik ļoti izmisīgi rekrutēja karavīrus, ka solīja ieslodzītajiem brīvību, ja viņi pievienosies armijai. Valdība pasludināja, ka ikvienam, kurš pretosies iesaukšanai, tiks piemērots nāvessods.

1944.—1945. gada ziemā abās Gotu līnijas pusēs atradās bruņoti itāļi. Sabiedroto pusē bija četras itāļu brīvprātīgo grupas no Itālijas Karaliskās armijas. Šos karaspēkus (Itālijas sabiedroto armija) aprīkoja un apmācīja briti. Ass valstu pusē bija četras ISR divīzijas. Trīs no ISR divīzijām, 2. grenadieru divīziju "Littorio", 3. jūras kājnieku divīziju "San Marco" un 4. alpu divīziju "Monterosa" integrēja armiju grupā "Liguria" Graciāni vadībā un tās izvietoja, lai apsargātu Gotu līnijas rietumu flangu, kas bija vērsts pret Franciju. Ceturto ISR divīziju, 1. bersaljēru divīziju "Italia", piekomandēja Vācijas 14. armijai Apenīnu kalnu apgabalā, kas tika uzskatīts par neaizsargātāko frontes apgabalu.

1944. gada 26. decembrī operācijā "Ziemas vētra" piedalījās vairākas lielās ISR militārās vienības, tostarp 4. alpu divīzijas "Monterosa" un 3. jūras kājnieku divīzijas "San Marco" elementi. Šī bija apvienotā Vācijas un ISR ofensīva pret ASV 92. kājnieku divīziju. Cīņa notika Apenīnu kalnos. Lai gan mērogs bija ierobežots, tā bija veiksmīga ofensīva, kurā savu lomu spēlēja ISR vienības.

1945. gada februārī 92. kājnieku divīzija atkal saskārās ar ISR vienībām. Šoreiz tā bija 1. bersaljēru divīzija "Italia". Itāļi veiksmīgi apturēja ASV divīzijas virzību. ISR aizsardzības ministrs Graciāni faktiski komandēja pilnu armiju. Tā bija itāļu—vācu Ligūrijas armija. Tomēr Ass valstu spēku situācija Gotu līnijā pēc tam pasliktinājās.

1945. gada aprīļa beigās, pie Kolekio, 1. Brazīlijas divīzija ielenca atlikušās ISR karaspēka daļas kopā ar divām Vērmahta divīzijām un pēc vairāku dienu ilgām cīņām piespieda tās padoties.

29. aprīlī Graciāni padevās un nosūtīja delegāciju padoties Kazertā, kad vācu ģenerāļa Heinriha fon Fītinghofa pārstāvis parakstīja visu Itālijā esošo Ass valstu spēku bezierunu kapitulāciju. Tomēr, iespējams, sabiedroto necieņas pret Itālijas Sociālo Republiku dēļ, Graciāni paraksts Kazertā nebija vajadzīgs. Kapitulācijai bija jāstājas spēkā 2. maijā. Graciāni pavēlēja viņa vadītajiem ISR spēkiem 1. maijā nolikt ieročus.

## Atsauces

## Ārējās saites