Sīrijas pilsoņu karš

**Sīrijas pilsoņu karš** ir bruņots konflikts Sīrijā, kas sākās ar pret valdību vērstiem nemieriem 2011. gadā un pārauga starptautiskā konfliktā. Tas izraisīja iedzīvotāju masveida bēgšanu no Sīrijas un Eiropas migrantu krīzi.

## Norise
thumb|270px|Sīrijas pilsoņu kara norise no 2011. gada oktobra līdz 2019. gada martam

Nemieri sākās  Arābu pavasara iespaidā ar valsts mēroga protestu pret prezidenta Bašāra Asada valdību, kura spēki atbildēja ar vardarbīgu protestu apspiešanu. Tautas protestos tika pieprasīta Asada atkāpšanās un kopš 1971. gada Sīrijā valdošās Arābu sociālistiskās atdzimšanas partijas atteikšanās no varas. Konflikts pamazām no tautas protesta pārvērtās par bruņotu sacelšanos ar ilgstošām militārām kaujām. 2011. gada 29. jūlijā no armijas dezertējuši virsnieki izveidoja Brīvo Sīrijas armiju (BSA). 2012. gada jūlijā BSA centās ieņemt galvaspilsētu Damasku, taču cieta sakāvi.

2013. gada jūlijā Sīrijas valdība kontrolēja apmēram 30—40% no valsts teritorijas un 60% no Sīrijas iedzīvotājiem. 2014. gada aprīlī kopējais karadarbības rezultātā mirušo skaits pārsniedza 190 tūkstošus. Starptautiskās organizācijas apsūdzēja Sīrijas valdību, Islāma valsti un citus opozīcijas spēkus cilvēktiesību pārkāpumos, par to, ka vairākas reizes ir tikuši izmantoti ķīmiskie ieroči, ka Sīrijas valdība ir atbildīga par lielāko daļu no civiliedzīvotāju nāves gadījumiem (pārsvarā sprādzienu rezultātā), ka vairāki desmiti tūkstoši protestētāju un aktīvistu ir tikuši ieslodzīti. Tika ziņots par valsts cietumos notikušām spīdzināšanām.

### Krievijas un Turcijas iesaistīšanās karadarbībā (2015–2017)
2015. gada 30. septembrī Krievijas gaisa spēki sāka bombardēt Sīrijas valdības pretinieku pozīcijas. Lai gan Krievija apgalvoja, ka tās uzlidojumi mērķēti pret grupējumu "Islāma valsts" un citām grupām, kuras tā uzskata par teroristiskām, faktiski vairums uzlidojumu bija mērķēti pret mērenās opozīcijas grupējumiem, kas cīnās pret Asada režīmu.
2016. gada 22. februārī ASV un Krievija vienojās par pamieru, kas stājās spēkā 27. februārī. Pamiers neattiecās uz teritorijām, kuras kontrolēja "Islāma valsts" un *Al-Nusra*.
Jūlija beigās atsākās cīņas starp Sīrijas valdības spēkiem un opozīciju. 24. augustā Turcijas armija iebruka Sīrijas ziemeļu daļā uz rietumiem no Eifratas, izvēršot cīņu gan pret grupējumu "Islāma valsts", gan kurdu kaujiniekiem.
9. septembrī tika panākta jauna vienošanās starp ASV valsts sekretāru Džonu Keriju un Krievijas ārlietu ministru Sergeju Lavrovu par pamieru, kas stājās spēkā 12. septembrī, taču tas tika pārkāpts nedēļas laikā, atsākoties sīvai karadarbībai.

[thumb|220px|left|Kara postījumi [Rakas pilsētā (2017. gada augustā)]]
Kopš 2017. gada janvāra Kazahstānas galvaspilsētā Astanā uz sarunām atkārtoti pulcējās Sīrijas konfliktā iesaistīto pušu pārstāvji. Sarunās bez Sīrijas valdības un opozīcijas pārstāvjiem piedalījās arī Krievija, Turcija un Irāna, kā arī ANO starpnieki, līdzdarbojoties arī divām novērotājvalstīm – ASV un Jordānijai. Līdztekus tam Ženēvā 2017. gada februārī sākās ANO rīkotas Sīrijas miera sarunas.

Pēc tam, kad 2017. gada aprīļa sākumā Idlibas provincē notika ķīmisko ieroču uzbrukums Sīrijas valdības pretinieku kontrolētajai teritorijai, 6. aprīlī ASV prezidents Donalds Tramps deva atļauju no  Vidusjūrā dislocētiem ASV kara flotes kuģiem palaist 59 *Tomahawk* spārnotās raķetes, lai iznīcinātu tās Sīrijas gaisa spēku lidostas infrastruktūru, no kuras tika veikts ķīmisko ieroču uzbrukums.

### Kurdu uzbrukumi (2017–2019)
2017. gada jūnija sākumā kurdu vadītie Sīrijas demokrātiskie spēki (SDF) uzsāka "Islāma valsts" galvaspilsētas Rakas aplenkšanu un ielu kaujās līdz 1. septembrim ieņēma tās vecpilsētu, nonākot līdz *Daesh* drošības kvartālam pilsētas centrā, kur atradās lielākā daļa no tās galvenajām bāzēm.
20. oktobrī Sīrijas Demokrātiskie spēki oficiāli paziņoja par pilnīgu Rakas atbrīvošanu un nodeva varu pilsētas padomei, kurā ietilpst vietējās amatpersonas un cilšu līderi.
Četru mēnešus ilgajās Rakas atbrīvošanas kaujās dzīvību zaudēja 655 vietējie un starptautiskie karotāji.

2018. gada 20. janvārī Turcijas karaspēks iebruka Sīrijas ziemeļrietumu daļā, kuru kontrolēja kurdu vadītie Sīrijas demokrātiskie spēki.
18. martā Turcijas armija un tās sabiedrotie kaujinieki ieņēma reģiona galveno pilsētu — Afrīnu. Decembrī, pēc ASV prezidenta Dolanda Trampa paziņojuma par amerikāņu karaspēka izvešanu no Sīrijas, Turcijas bruņotie spēki veica divus uzbrukumus Sīrijas teritorijā.
28. decembrī kurdu kaujinieki aicināja valdības spēkus aizsargāt Mandžibu un izrādīt pretestību Turcijas īstenotajai ofensīvai. Neilgi pēc tam Sīrijas armijas vienības iegāja pilsētā.
2018. gada decembrī Sīrijas Demokrātiskie spēki intensificēja ofensīvu pret pēdējo "Islāma valsts" kontrolēto teritoriju jeb "Hadžinas kabatu" Eifratas kreisajā krastā Irākas robežas tuvumā. Kaujas pie Baguzas ciema Eifratas upes krastā turpinājās līdz 2019. gada 23. martam. Bēgļu gaitās devās vairāk nekā 36 000 cilvēku, to vidū ap 3200 džihādistu, arī no Eiropas Savienības valstīm.
2019. gada 9. oktobrī Turcijas spēki sāka militāro ofensīvu Sīrijas ziemeļos, pamatojot to ar vēlmi gar Turcijas robežu izveidot buferzonu, kur varētu izmitināt daļu sīriešu bēgļu, kas raduši patvērumu Turcijā.

### Nemiernieku pretuzbrukums (2024)
thumb|270px|Sīrijas pilsoņu kara norise no 2024. gada 27. novembra
2024. gada 27. novembrī nemiernieku grupējums "Tahrīr aš-Šām" (*[[Hayat Tahrir al Sham]]*) sāka jaunu uzbrukumu, ar artilēriju apšaudot Alepo un nogalinot četrus cilvēkus, bet Krievijas gaisa atbildes triecienos 28. novembrī nogalināja 19 civiliedzīvotājus. Ziņoja, ka kaujās nogalināja 242 cilvēkus – 218 kaujiniekus un Sīrijas valdības spēku karavīrus, kā arī 24 civiliedzīvotājus.
29. novembrī nemiernieki ieņēma lielāko daļu Alepo pilsētas un tās lidostu.
5. decembrī nemiernieki ieņēma Hamas pilsētu.

7. decembrī vietējie bruņotie grupējumi Sīrijas dienvidos (t.s. "Dienvidu fronte") pārņēma kontroli pār Daras provinci, ieņemot arī Kuneitras un Suveidas pilsētas. Ēģipte un Jordānija aicināja Sīrijas prezidentu Bašaru Asadu pamest valsti un izveidot pagaidu padomi ar opozīcijas piedalīšanos.
8. decembrī nemiernieki paziņoja, ka ieņēmuši galvaspilsētu Damasku, diktators Bašars Asads aizbēdzis nezināmā virzienā un viņa valdīšana valstī beigusies.
Krievija paziņoja, ka al-Asads un viņa ģimenes locekļi ir ieradušies Maskavā.

Izraēlas Bruņotie spēki ieņēma pāris km platu buferzonu Golānas augstienēs un iznīcināja aptuveni 70–80% Sīrijas kaujas lidmašīnu, radaru un pretgaisa aizsardzības iekārtu, kā arī kuģus un ieroču krājumus.

## Karotāji
Galvenie konflikta dalībnieki bija Sīrijas bruņotie spēki, Nacionālie aizsardzības spēki un Vispārējās drošības direktorāts Bašāra Asada vadībā, Sīrijas opozīcija (Brīvā Sīrijas armija, arābu sunnītu cilšu vienības), kurdi (Sīrijas demokrātiskie spēki), kā arī dažādas  islāmistu un džihādistu teroristu grupas (Islāma valsts, *[[Tahrir al-Sham]]*, *[[Ahrar al-Sham]]*). Katrs no šiem dalībniekiem saņēma atbalstu no citām valstīm.

Pirms sacelšanās Sīrijas armijai bija daudz smago ieroču, tostarp tanki, bruņumašīnas, artilērija, raķešu sistēmas un ballistiskās raķetes. Gaisa spēki sastāvēja no kaujas lidmašīnām un helikopteriem. Lai gan Sīrijas bruņotie spēki ir labāk apbruņoti par nemierniekiem, pēc ilgā kara to ieroču un munīcijas krājumi ir samazinājušies, liekot tiem paļauties uz ārvalstu palīdzību. Krievija apgādā Asada valdību ar ieročiem  un militāro aprīkojumu, bet Irāna to apgādā ar raķetēm, prettanku raķešu sistēmām, raķešdzinējgranādām un mīnmetējiem.

Sīrijas valdību atbalstīja Krievija, Irāna un *[[Hezbollah]]*, kā arī Ziemeļkoreja. 2015. gada 30. septembrī Krievija sāka gaisa uzlidojumus Islāma valstij un koordinēja savu rīcību ar Sīrijas valdību. Uz austrumiem no Lādikījas atrodas gaisa bāze, kuru 2015. gadā Sīrijas valdība atļāva izmantot Krievijai.  Tartūsā atrodas Krievijas jūras spēku bāze, kuru izveidoja 1971. gadā aukstā kara laikā. 2013. gadā karā iesaistījās *[[Hezbollah]]*, kas palīdzēja Asada valdības spēkiem cīnīties pret nemierniekiem pie Sīrijas—Libānas robežas. Irānas drošības un izlūkošanas dienesti sniedza padomus Sīrijas armijai, kā arī trenēja karavīrus, lai saglabātu Bašāra Asada varu. Irāna sniedza arī finansiālu atbalstu Sīrijas valdībai un *Hezbollah*. Arī Irāka palīdzēja Sīrijas valdībai, veicot gaisa uzlidojumus pret Islāma valsti.

Bruņotās opozīcijas sastāvā ietilpst dažādas grupas, kas izveidotas konflikta gaitā, no kurām vadošā ir Brīvā Sīrijas armija (BSA). Brīvo Sīrijas armiju izveidoja dezertējuši Sīrijas Arābu armijas virsnieki Riāda Asada vadībā, kuri aicināja citus armijas virsniekus dezertēt un pievienoties viņiem. Viņu mērķis bija gāzt Bašāru Asadu. Tā saņem atbalstu no rietumu lielvalstīm un Persijas līča valstīm. Brīvās Sīrijas armijas pārstāvji ir teikuši, ka lielākā daļa viņu ieroču ir nopirkti melnajā tirgū vai atņemti valdības spēkiem. Tiek uzskatīts, ka Katara ir galvenā ieroču piegādātāja nemierniekiem, sadarbojoties ar Saūda Arābiju, Turciju un rietumvalstīm, izmantojot militāru atbalsta programmu, kuru pārrauga ASV Centrālā izlūkošanas pārvalde, kas nodrošina mērenās nemiernieku grupas ar ieročiem un apmācību. 2017. gada 19. jūlijā Donalds Tramps paziņoja, ka ASV beigs sūtīt palīdzību Sīrijas nemierniekiem. Kopš 2012. gada slikta disciplīna un iekšējās cīņas novārdzināja BSA, ļaujot džihādistu grupām kļūt ietekmīgākām.

Sākot no 2013. gada aprīļa karā iesaistījās džihādistu grupa Islāma valsts, kas atdalījās no citiem nemierniekiem. 2014. gada jūlijā Islāma valsts kontrolēja trešo daļu visas Sīrijas teritorijas un lielāko daļu tās naftas un gāzes atradņu. Ar Krievijas Vāgnera grupas kaujinieku palīdzību Sīrijas valdība sāka atgūt zaudētās teritorijas: Palmiru — 2016. gada martā, Halebu — 2016. gada decembrī un 2017. gada novembrī pārtrauca Islāma valsts 3 gadu ilgo Deirezzoras aplenkumu. Kurdu spēki ar ASV palīdzību atkaroja lielāko daļu no Sīrijas ziemeļu un austrumu daļas, kā arī Islāma valsts pasludināto galvaspilsētu Raku. 2018. gada nogalē Islāma valsts Sīrijā bija sakauta.

### Krievijas karaspēka bāzes
Krievijas kara flote pilsoņu kara laikā izmantoja kopš PSRS sabrukuma izmantoto militāro bāzi Tartūsas ostā, bet Krievijas gaisa spēki izmantoja Hmeimimas militāro aviobāzi Lādikījas lidostā. Sīrijā ilgstoši darbojās arī Krievijas algotņu Vāgnera grupa. Pēc Krievijas uzsāktā pilna mēroga iebrukuma Ukrainā lielu daļu šo kaujinieku nosūtīja uz Ukrainas fronti, taču Sīrijā palika ap 400 algotņu. Pēc Vāgnera grupas dumpja 2023. gada jūnijā Krievijas aizsardzības ministrija lika visiem grupējuma komandieriem Sīrijā vai nu noslēgt jaunus līgumus ar Krievijas armiju, vai arī doties prom no Sīrijas.

2024. gada 15. septembrī Ukrainas Galvenās izlūkošanas pārvaldes īpašo spēku vienība uzbruka Krievijas militārajai bāzei Alepo lidostā dienvidaustrumu pievārtē, kuru Krievijas spēki izmantoja, lai ražotu un izmēģinātu trieciena bezpilota lidaparātus, kā arī ražotu maskētu improvizētu sprāgstvielu kaujas galviņas.

## Skatīt arī
* Irākas pilsoņu karš
* Lībijas pilsoņu karš
* Jemenas pilsoņu karš
* Somālijas pilsoņu karš
* Izraēlas—Hamās karš

## Atsauces

## Ārējās saites