open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sigita Daugule

**Sigita Daugule** (dzimusi  Rīgā) ir latviešu gleznotāja un mākslas zinātniece. Viena no Latvijā novērtētākajām mūsdienu māksliniecēm, kas pazīstama arī ārzemēs.

## Biogrāfija un radošā darbība
Sigita Daugule ir dzimusi elektroinženieru Lienes un Huberta Dauguļu ģimenē.

Pamatizglītību ieguvusi Rīgas 50. vidusskolā (1978—1989). Pēc vidusskolas beigšanas uzsāka studijas Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļā (1992—1998), kuru absolvējusi ar mākslas maģistra grādu Induļa Zariņa un Alekseja Naumova Monumentālās glezniecības meistardarbnīcā. Pēc akadēmijas beigšanas Sigita Daugule lielu daļu savas radošās dzīves pavadījusi Austrijā un Vācijā, pateicoties 1999. un 2000. gadā iegūtajai *KulturKontakt Austria* stipendijai, kas deva iespēju dzīvot un strādāt Vīnē.

2008. gadā viņas glezna “Alise Aizspogulijā” ieguva "Gada gleznas” prēmiju Swedbank un Agijas Sūnas galerijas rīkotajā konkursā.

2010. gadā Sigita Daugule kļuvusi par pirmo Latvijas pārstāvi, kas saņēmusi mākslinieku rezidenču programmas *quartier 21* stipendiju profesionālai izaugsmei Vīnē.

Sigitas Daugules gleznas atrodas tādās publiskajās kolekcijās kā Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcija*, [[Swedbank]]* mūsdienu mākslas kolekcija, Daugavpils Marka Rotko mākslas centra kolekcija, Zuzānu kolekcija, Lučiano Benetona kolekcija *Imago Mundi*. Mākslinieces darbi atrodas arī privātkolekcijās Latvijā, Vācijā, Austrijā, Slovēnijā, Maltā, Igaunijā, ASV, Anglijā un Holandē.

2015. gadā Sigita Daugule nominēta Purvīša balvai par personālizstādi ”Fasādes un struktūras” Rīgas Mākslas telpā.

2015. gadā izdevniecības “Neputns” sērijā “Latvijas mākslas klasika” tika izdota Sigitas Daugules grāmata par gleznotāju Jāni Liepiņu (1894–1964).

2017. gadā izdevniecība "Neputns" latviešu un angļu valodā izdeva grāmatu “Sigita Daugule”, kas ir biogrāfiska grāmata par mākslinieci (autores Dace Lamberga un Laima Slava).

Latvijas Mākslinieku savienības biedre no 1998. gada.

Sigitas Daugules biogrāfijas līdzautore Dace Lamberga raksta, ka Daugules māksla orientēta uz skatītāju, kas radis iedziļināties un analizēt.

## Izstādes
Māksliniece kopš 1998. gada regulāri rīko personālizstādes. Iegūtā Austrijas *KulturKontakt* stipendija 1999. un 2000. gadā ielika pamatus iespējām izstādīties un izveidot kontaktus radošajā industrijā arī ārzemēs.

Sigita Daugule ir rīkojusi 29 personālizstādes Latvijā un citās valstīs, starp kurām nozīmīgākās notikušas galerijās *Seywald* (Zalcburga), *Ulrike Hrobsky* (Vīne), *N. Malmede—Kunst* (Ķelne), *Buchhandlung und Kunstsalon Franz Leuwer* (Brēmene), Marka Rotko mākslas centrā (Daugavpils), galerijā “Bastejs” (Rīga), Agijas Sūnas mākslas galerijā (Rīga) un citās vietās.

Māksliniece ir piedalījusies vairāk nekā 70 grupu izstādēs Latvijā, Vācijā, Austrijā, Slovēnijā, Igaunijā, Francijā, Zviedrijā, Beļģijā, Dienvidkorejā.

## Atsauces
Anrī Deložs

**Anrī Deložs** (; dzimis , miris ) bija franču vieglatlēts, divu olimpisko sudraba medaļu ieguvējs vieglatlētikā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Deložs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja trijās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās, no kurām divās izcīnīja sudraba medaļas. 1500 metros viņa rezultāts bija 4 minūtes 6.6 sekundes, iegūstot sudraba medaļu. Šajā disciplīnā viņš zaudēja britam Čārlzam Benetam. Otra sudraba medaļa tika iegūta 500 metru komandu skrējienā, kur viņš bija viens no Francijas komandas pārstāvjiem. Savukārt 800 metru skriešānā viņš ieguva 4. vietu fināla skrējienā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Anrī Deložs (SOK profils) 
* Anrī Deložs (''Olympedia'' profils) 
* Anrī Deložs (''Sports Reference'' profils)
Numernes valnis (dabas parks)

**Dabas parks "Numernes valnis"** ir īpaši aizsargājama dabas teritorija Ludzas novada Salnavas pagastā, pavisam neliela tā daļa atrodas Balvu novadā. Dabas parks ietver 15 kilometrus garo osu Numernes valni, kuram ziemeļu pusē atrodas Numernes purvs, bet dienvidos — ezeru virkne Mazais Kugreņš, Lielais Kugreņš un Nūmierņas ezers. Ir izveidota pastaigu taka, skatu tornis, marķēts velomaršruts.

Dabas parks ir viena no nedaudzajām vietām valstī, kur sastopami sausieņu priežu meži, kas izveidojušies uz osiem vai osveida vaļņiem. Sastopamas retas un aizsargājamas augu sugas - Ruiša pūķgalve, smiltāju esparsete un zāļlapu smiltenīte. Vaļņa pakājē izskalošanās rezultātā izveidojušās nedaudz kaļķainas augsnes, kas ir piemērota vide dzeltenajai dzegužkurpītei. Vaļņa pakājē sastopami purvaini meži, kā arī tādas aizsargājamas augu sugas kā meža silpurene (viena no bagātākājām atradnēm Latvijā), spilvainais ancītis un Lēzeļa lipare. No bezmugurkaulniekiem sastopams četrzobu pumpurgliemezis. 

## Ārējās saites
*
*dabas parks "Numernes valnis" Dabas Aizsardzības pārvaldes mājaslapā
Ramans Halovčenka

**Ramans Halovčenka** () jeb **Romāns Golovčenko** (; dzimis ) ir Baltkrievijas diplomāts, ekonomists. Kopš 2025. gadam viņš ir Baltkrievijas Nacionālās bankas valdes priekšsēdētājs. No 2020. līdz 2025. gadam viņš bija Baltkrievijas premjerministrs.

## Dzīvesgājums
Ramans Halovčenka piedzima 1973. gada 10. augustā  Minskas apgabala Žodzinā. Viņš bija vienīgais bērns ģimenē. Tēvs Aļaksandrs Halovčenka strādāja par inženieri traktoru rūpnīcas *[[Minskas traktoru rūpnīca|MTZ]]* konstruktoru birojā.

1983. gadā ģimene pārcēlās uz Minsku, kur viņš absolvēja vidusskolu.
1996. gadā Halovčenka absolvēja Krievijas Federācijas Ārlietu ministrijas Starptautisko attiecību institūtu specialitātē "starptautiskās attiecības".

1997. gadā Halovčenka kļuva par Baltkrievijas Drošības padomes Valsts sekretariāta galveno speciālistu.
2002. gadā viņu iecēla par Ģenerālprokuratūras pārvaldes priekšnieka vietnieku.

2003. gadā Halovčenka absolvēja Baltkrievijas Republikas prezidenta pārvaldības akadēmiju specialitātē "ekonomika un ārējās ekonomiskās darbības pārvalde".
2005. gadā Halovčenka kļuva par Prezidenta administrācijas Ārpolitikas departamenta galveno padomnieku.
2006. gadā viņš kļuva par Starptautiskās sabiedrības departamenta galveno padomnieku drošības jautājumos, vēlāk bija Drošības padomes Valsts sekretariāta Starptautiskās drošības departamenta galvenais padomnieks.

2009. gada jūlijā Ramans Halovčenka tika iecelts par padomnieku vēstnieku Baltkrievijas vēstniecībā Polijā. Jau decembrī viņš kļuva par Baltkrievijas Valsts militārās rūpniecības komitejas priekšsēdētāja pirmo vietnieku.
2013. gada 22. aprīlī viņš tika iecelts par ārkārtējo un pilnvaroto vēstnieku Apvienotajos Arābu Emirātos, arī Saūda Arābijā un Katarā.

2018. gada 18. augustā Halovčenka kļuva par Sjarheja Rumasa vadītās valdības Valsts militārās rūpniecības komitejas priekšsēdētāju.

2020. gada 4. jūnijā prezidents Aļaksandrs Lukašenka par premjerministru iecēla Ramanu Halovčenku, nomainot Sjarheju Rumasu.

2025. gada 10. martā prezidents Aļaksandrs Lukašenka par premjerministru iecēla Aļaksandrs Turčinu, savukārt Ramanu Halovčenku iecēla par Baltkrievijas Nacionālās bankas valdes priekšsēdētāju.

## Ārējās saites
* Baltkrievijas premjerministrs
Alotāju kalns

**Alotāju kalns** atrodas Balvu novada, Baltinavas pagasta Puncuļovā, Puncuļovas upes kreisajā krastā. Valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis.

Pilskalnu 1928. gadā aprakstījis Ernests Brastiņš, kurš norādījis, ka, viņaprāt, Alotāju kalns ir senas izcelsmes, daudz vecāks par netālo Puncuļevas pilskalnu.

Tas ir neliels, iegareni apaļš kalniņš, kuram dienvidu pusē ir mitras, avotainas pļavas. Jādomā, ka šo pļavu dēļ tas arī dabūjis savu nosaukumu, jo avots latgaliešu valodā — olūts. Tā augstums ir apmēram 9 metri, garums apmēram 50 metri, platums — 20 metri. Alotāju kalns kādreiz bijis arts, tagad apaudzis ar mežu. Netālu no pilskalna atrodas senkapi, kuros atrastas dzelzs laikmeta senlietas. Kultūrslānis ir apmēram pusmetru biezs. Tas ir visai melns un satur rupjas, nevirpotas trauku lauskas. Teika vēsta, ka Alotāju kalnā atradies karaspēks, kas karojis ar Puncuļevas pilskalnu.

## Ārējās saites

* Alotāju kalns
Reklinghauzene

**Reklinghauzene** () ir pilsēta Vācijas rietumos, Ziemeļreinas-Vestfālenes zemē, netālu no Beļģijas un Nīderlandes robežas. Reklinghauzene pēc iedzīvotāju skaita ir divdesmit otrā lielākā pilsēta Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē un sešdesmitā lielākā pilsēta Vācijā. 1236. gadā Reklinghauzenei ir piešķirtas pilsētas tiesības.
 
Tiek uzskatīts, ka pilsētā ir dzimis reformācijas laika Rīgas latviešu Jēkaba baznīcas draudzes, vēlāk Dobeles draudzes luterāņu mācītājs, Johans Rīvijs. Mācītājs plašāk pazīstams ar to, ka ir pirmās latviešu garīgo tekstu rokasgrāmatas autors.

## Atsauces

## Ārējās saites
Motrines ezers (dabas liegums)

**Motrines ezers** ir 2011. gadā izveidots dabas liegums Balvu novada Baltinavas pagastā, uz ziemeļrietumiem no Motrīnes. Liegumā ir iekļauts Motrīnes ezers un apkārtējā teritorija. 

Galvenā šī dabas lieguma vērtība ir Austrumlatvijā ļoti rets biotops — kaļķains zāļu purvs ar nelieliem purviņiem un slīkšņām. Teritorijā aug vairākas aizsargājamo augu sugas, piemēram, dižā aslape, dzeltenā akmeņlauzīte, dzegužpirkstīte, ziemeļu linneja un citas, kā arī mājo rets bezmugurkaulnieks — slaidais pumpurgliemezis. Ezera ziemeļrietumu krastā atrodas uzņēmuma "Latvijas valsts meži" izveidota piknika vieta, kā arī laipa līdz ezeram.

## Ārējās saites
*Dabas aizsardzības pārvalde
Baltinavas pareizticīgo baznīca

**Baltinavas Kristus Apskaidrošanas pareizticīgo baznīca** ir Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams Balvu novada Baltinavas pagasta centrā Baltinavā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Pagājušā gadsimta sākumā Baltinavas apkaimē dzīvoja daudz pareizticīgo, kas pārsvarā bija ienākuši no Vitebskas un Pleskavas guberņas. Baznīca tika iesvētīta 1901. gadā un celta ar Baltinavas muižas īpašnieka Fjodora Agarkova atbalstu. Tā ir 19 x 8 metrus liela celtne ar četriem kupoliem un zvanu torni. Baznīca būvēta no plēstiem laukakmeņiem un apdarināta ar dekoratīvām sarkano ķieģeļu detaļām. Baznīca ir 20. gadsimta sākumam raksturīga reģionālā eklektisma celtne ar stilizētiem krievu arhitektūras apdares elementiem. Tajā savienotas senkrievu, neobizantiešu un neogotikas arhitektūras formas.

Kad 1926. gadā tika atvērta Šķilbēnu baznīca, puse no draudzes pārcēlās uz turieni. Pakāpeniski draudze ir samazinājusies, un tagad to veido daži desmiti ticīgo.

## Ārējās saites
*Baltinavas Kristus Apskaidrošanas baznīca
Baltinavas muižas parks

**Baltinavas muižas parks** ir bijušās Baltinavas muižas parks, kas atrodas Balvu novada, Baltinavas pagasta Baltinavas ciema rietumu pievārtē. Parks ir 19. gadsimta sākuma arhitektūras piemineklis. Mūsdienās parkā ierīkota estrāde, kā arī sporta laukums un bērnu rotaļu laukums.

Baltinavas parks tika izveidots 19. gadsimta trīsdesmitajos gados. Zemnieki klaušu kārtā iestādīja kokus, ierīkoja dīķi. Vienlaicīgi tika uzsākta muižas ēku celtniecība. Tā tomēr netika pabeigta un laika gaitā no muižas dzīvojamām ēkām nekas nav saglabājies. Ierīkojot parku, tika izveidots īpatnējs parka elements - dabas pulkstenis. Tas sastāvēja no 12 dažādiem pa apli stādītiem kokiem, kas daļēji saglabājušies līdz mūsdienām. Cauri parkam tek Supenkas upīte. Otrā pasaules kara laikā teritorijā bija apmeties vācu garnizons: tika uzceltas būves, daļu koku izcirta. Pēc kara parka teritorijā apmetās MTS, bet pēc tās likvidācijas 1958. gadā - mākslīgās apsēklošanas stacija. Līdz pat 1979. gadam parka teritorijā ganījās buļļi, parks aizauga ar krūmiem un nezālēm. Kad par parka saimnieku kļuva padomju saimniecība "Baltinava", sākās parka sakopšanas darbi. Parks oficiāli tika atklāts 1990. gadā un tur notika rajona dziesmu un deju svētki. Mūsdienās estrādē notiek dažādi svētki, bet kopš 1995. gada Baltinavas muižas parks bija pastāvīga mūzikas festivāla "Osvalds" norises vieta.

## Ārējās saites
* Baltinavas muižas parks
Brieksīnes kapu kapliča

**Brieksīnes kapu kapliča** ir 20. gadsimta divdesmitajos gados celta kapliča, kas atrodas Balvu novada, Baltinavas pagasta Brieksīnes ciema kapos. Vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.

No laukakmeņiem celtā kapliča atrodas Brieksīnes kapu kalnā, kur pēc teikas nogrimusi baznīca. Blakus kapličai ir mākslinieka Bērtuļa Bula veidots kapa piemineklis folkloras vācējam, mācītājam Miķelim Jermacānam. Dziļāk kapos atrodas Bērtuļa Bula piemineklis teicējai Annai Slišānei. No kapukalna paveras plaša ainava uz Baltinavas un Abrenes pusi. 2018. gadā tika veikta kapličas atjaunošana.

## Ārējās saites
* Brieksīnes kalns ar katoļu kapu kapliču 

## Atsauces
Volters Dramhellers

**Volters Edvīns Dramhellers** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš startēja divās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās — 400 metros un 800 metros. Abās šajās disciplīnās viņš startēja tikai kvalifikācijas kārtās, jo neuzrādīja augstvērtīgus rezultātus, lai varētu startēt finālā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Volters Dramhellers (SOK profils) 
* Volters Dramhellers (Olympedia.org) 
* Volters Dramhellers (Sports Reference profils)
Rūdolfs Kronlaks

**Rūdolfs Kronlaks** (dzimis , miris ) bija latviešu futbolists, pussargs.

## Biogrāfija
Dzimis Medzes pagastā, netālu no Liepājas, Ādolfa Ferdinanda Kronlaka un viņa sievas Līnas (dz. Jirgensone) ģimenē.

Viens no neatkarības laika Liepājas futbola ievērojamākajiem sportistiem. Vislabāk zināms ar spēli centra pussarga ampluā, bet karjeras sākumos spēlēja dažādās pozīcijās, tai skaitā arī vārtos. Futbolu sāka spēlēt skolas komandā, 1920. gadā iestājās Baumaņa komandā, bet vislabāk zināms kā Liepājas "Olimpijas" futbolists. Pārstāvēja "Olimpiju" ilgus gadus — no 1922. gada līdz 1936, izcīnīja piecus Latvijas meistara titulus, no pirmā "Olimpijas" sastāva vēl tikai Harijs Pikols un Ludvigs Dudaņecs nospēlēja "Olimpijas" rindās 10 gadus. Viens no visvairāk spēles Latvijas izlasē aizvadījušajiem Liepājas futbolistiem (18 spēles), 1932. gada Baltijas kausa ieguvējs. Pirmās Liepājas sastādītās komandas dalībnieks spēlē pret Jelgavu 1924. gadā. Bija izslavēts ar nosvērtu spēles stilu.

## Pēc futbola
Pēc aktīvo futbolista gaitu beigām darbojās kā Dzelzceļu aizsargu pulka sporta kluba Liepājas nodaļas futbola komanda treneris, piedalījās veterānu spēlēs.

Pēc Otrā pasaules kara vadīja futbolistu treniņus Eihštetes DP nometnē (1946), spēlēja tiltu būvētāju komandā. Pēc ieceļošanas ASV spēlēja Čikāgas "veco latviešu" futbola komandas rindās kopā ar Ēriku Pētersonu (1954), vadīja latviešu futbolistu treniņus Čikāgā.

Atbilstoši atšķirīgām versijām 2. Pasaules kara laikā 1943. gadā bija iesaukts leģionā (vācu laika prese) vai arī evakuēts 1944. gada oktobrī (izceļošanas papīri Vācijā). Atbilstoši *Arolsen* arhīvos atrodamajiem papīriem, ilgus gadus strādājis par atslēdznieku Latvijas dzelzceļā, bet evakuācijas laikā — kā strādnieks *[[Siemens]]* rūpnīcā Gerā, Vācijā. Pēc DP nometnēm bija nodarbināts *US Labor service* Gussenā, Vācijā.

1951. gadā izceļoja uz ASV, apmetās uz dzīvi Čikāgā, kur dzīvoja līdz mūža nogalei. Aizrāvās ar makšķerēšanu.

## Personīgā dzīve
Pirmā sieva Zane Kronlaka (1897-1978, meitas uzvārds Kūle). Dēls Arvīds Laimonis Kronlaks (dz.1926). 1938. gadā apprecējies otro reizi — ar Mirdzu Zīverti (1917-?).

## Atsauces
Treneris

**Treneris** (angļu: *trainer*, *to train* — audzināt, apmācīt) ir izglītības un sporta darba speciālists, kurš nodrošina sporta treniņu procesu atbilstoši treniņu mērķiem un uzdevumiem, cilvēks, kurš atdod savas zināšanas, spēku, dvēseli savam audzēknim un attīsta ne tikai viņa funkcionālās iespējas un meistarību, bet gan personību kā veselumu;
persona, kas nodarbojas ar individuāla sportista vai sporta komandas vispārējo fizisko, speciālo sagatavošanu, morāles vērtību, tikumības un arī patriotisma attīstīšanu.

## Trenera filozofijas uzdevumi
* motivēt sportot, organizēt, vadīt, plānot, kontrolēt treniņu procesu, sekmējot augstāku rezultātu sasniegšanu;
* savienot sportu ar bērnu/audzēkņu nākotnes mērķiem;
* izvēlēties metodes, kas atbilstu bērnu vecumam, viņu interesēm un kopīgam mērķiem;
* atbalstīt savu audzēkni fiziski un garīgi, atdodot savas zināšanas, spēku, dvēseli savam audzēknim un attīstīt viņa funkcionālās iespējas un meistarību;
* spēt savienot daudzas cilvēka dimensijas, attīstīt audzēkņa gribas un tikumiskās īpašības, kas sekmētu harmoniskas personības veidošanu;
* akcentēt uzmanību uz trenera profesijas dominējošo darbības veidu mērķiem, pienākumiem un uzdevumiem, kuri trenerim ir jārealizē ikdienā.

## Trenera pienākumi
* sekmēt audzēkņu/sportistu garīgo un fizisko attīstību;
* radoši un atbildīgi piedalīties treniņu procesa īstenošanā;
* audzināt krietnus, godprātīgus jauniešus, sportistus
* ievērot audzēkņu/sportistu tiesības;
* pastāvīgi pilnveidot savu izglītību un profesionālo meistarību.

## Atsauces
Puncuļevas pilskalns

**Puncuļevas pilskalns** atrodas Balvu novada, Baltinavas pagasta Puncuļovas ciemā, Kupsas upes labajā krastā, uz rietumiem no Puncuļovas ezera. Valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis.

Pilskalnu 1928. gadā aprakstījis Ernests Brastiņš, kurš norādījis, ka, viņaprāt, Puncuļevas pilskalns ir jaunāks par netālo Alotāju kalna pilskalnu.

Pilskalna plakums 25 metrus plats un 70 metrus garš. Sāni 8 metrus uz leju no plakuma malām ļoti stāvi, bet pēc tam pāriet dabiskā kalnā. Plakuma dienvidrietumu galā 2 metrus augsts uzbedums ar tikpat dziļu grāvi tam priekšā. Pilskalna ieeja nenosakāma, jo plakums savulaik ticis arts. Arot tika atrasti dažādi metāla priekšmeti. Kultūrslānis aptuveni metru biezs.

Pilskalnu apvij dažādas teikas par "dzelzs vārtiem" un tajos guļošu cūku, par sievieti ar bērnu rokās, kas aicina ienākt, par mucām ar zelta naudu pils vārtos.

Dienvidu pusē attiecībā pret Puncuļovas pilskalnu gandrīz taisnā leņķī virzienā uz dienvidiem nodalās vēl viens ap 25 m augsts paugurs, kurš pēc pārsimt metriem pagriežas uz ziemeļaustrumiem, tad pamazām sašaurinās un nokrīt pret Puncuļovas ezera ieleju.

Šaurākajā vietā, kur paugura mugura ir nepilnus desmit metrus plata, tā ir nodalīta. Sākumā, skatoties no rietumiem, ir 6—7 m plats, izplūdis, ap metru augsts, lēzens paaugstinājums vai valnis. Tad seko ap metru dziļš grāvis, kas ziemeļu pusē izbeidzas kraujās nogāzes malā, bet dienvidu puses nogāzē sāk pārveidoties par 2—3 m platu, ne visur vienādi nolasāmu terasi, kas no dienvidu puses ieloko visu pilskalnu un virzienā uz austrumiem paliek izteiktāka. Terase tās zemākajā daļā 5—6 m zem pilskalna augstākās vietas dienvidu nogāzē saiet kopā ar kalna reljefā dziļi iegrauzušos senu ceļa vietu. Pilskalna austrumu galā terase pārveidojas par 1—1,5 m augstu, izteiktu puslokveida aprakumu, kura priekšā ir ap pusmetru dziļš grāvis. Tā ārpusē sāk iezīmēties it kā valnītis.

Pilskalna plakums neizteikts, neizlīdzināts, ierobains, nolaidens un bez noteiktas robežas dienvidu pusē; ziemeļu pusē to strikti robežo paugura asā mala. Kultūrslānis pilskalnā nav jaušams. Attālums starp abu galu nocietinājumiem ap 90 m, attālums starp paugura aso malu ziemeļu pusē un dienvidu nogāzes terasi platākajā vietā ap 30 m.

Pilskalna tuvumā nav kādu zīmīgu orientieru, kas nebūtu raksturīgi arī Puncuļovas pilskalnam, tāpēc jaunatklātais pilskalns nosaukts par Puncuļovas pilskalnu II.

## Atsauces

## Foto galerija

Attēls:Punculevas pilskalns.jpg|alt=|Puncuļevas pilskalna 3D modelis
Attēls:Punculevas pilskalns4.jpg|alt=|Puncuļevas pilskalna 3D modelis
Attēls:Punculovas pilskalns II.jpg|Puncuļovas pilskalns II. 3D modelis
Attēls:Punculovas pilskalni kopskats.jpg|Puncuļovas pilskalnu kopskats. 3D modelis


## Ārējās saites
* Puncuļevas pilskalns
* Puncuļevas pilskalns II
Knabenavi

thumb|Baronu Knabenavu dzimtas ģerbonis
**Fon Knabenavi** (, ) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas 16. gadsimtā ieceļoja Kurzemē un kļuva par lieliem zemes īpašniekiem Piltenes apgabalā un Kurzemes un Zemgales hercogistē, vēlāk Kurzemes guberņā.
Krievijas impērijas valdība 1853. gadā atzina Kurzemes fon Knabenavu dzimtas tiesības lietot mantojamu baronu titulu.

## Vēsture
Baroni fon Knabenavi ir vācbaltiešu bruņniecības dzimta, kas ir sānu līnija Švābijas grāfu fon Kiburgu dzimtai. Kurzemes atzars izveidojās XVI gs., kad Frīdrihs fon Knabenavs (*Friedrich von Knabenau*) kļuva par Kurzemes bīskapa vasali, saņemot lēni Piltenes zemēs. 1685. gadā Polijas karalis Jans III Sobeskis piešķīra Georgam fon Knabenavam barona titulu, tiesības uz kuru 1853. un 1862. gadā apstiprināja arī Krievijas impērijas Senāts. 1841. gadā dzimta tika ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā. Mītavā 19. gadsimta beigās izdots katalogs nosauc Knabenavus par senu bohēmiešu dzimtu, tomēr citi avoti norāda uz izcelsmi no Švābijas, bet pirmais skaidrais dzimtas ģeogrāfiskais pieminējums nāk no Silēzijas, kur tā pārvaldījusi Bolkovas pili, kas kļuvusi par tās galveno mītni.

## Slaveni dzimtas locekļi
thumb|Barons Frīdrihs fon Knabenavs Fransuā de Troja gleznā ap 1670. gadu

Silēzijas fon Knabenavi bieži pieminēti militārās vēstures avotos. Tā, Gothards fon Knabenavs pieminēts kā Sīrijā un Palestīnā 12. gadsimtā karojis krustnešu bruņinieks. Hana Batija iebrukuma laikā Silēzijā 13. gadsimtā kaujā ievainots Silēzijas hercoga dienestā kalpojošais pulkvedis Johans Ludvigs fon Knabenavs. Rotmistrs fon Knabenavs izcēlies, aizsargājot Vīni no turkiem 1683. gadā.

* Johans fon Knabenavs (*фон Кнабенау Иван Федорович (Иоганн Фридрихович)*, ?-1845), kavalērijas pulkvedis, Carskoje Selo liceja jāšanas pasniedzējs.
* Doroteja fon Knabenava (*Anna Dorothea Elisabeth von Knabenau*, pēc laulībām *von Renne*, otrajās laulībās Šaspo (*Chassepot*) grāfiene, 1779-1848), hercogienes Dorotejas galma dāma, J. V. Gētes mīlestība.

## Knabenavu dzimtas muižas
Dažādos laika periodos dzimtai piederējušas daudzas muižas: Jaunsalienas muiža, Lielbornes muiža, Akenstakas muiža, Bagdonišķu muiža (Lietuvā), Berghofa (Lietuvā), Bolkovas pils (Polijā) u.c.

## Literatūra
* *Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel)*. 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 158.
* *Genealogisches Handbuch des Adels*. Adelslexikon. Bd VI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1987. Lk 305.

## Atsauces
Rūdolfs Slavišens

**Rūdolfs Slavišens** (dzimis , miris ) bija latviešu futbolists, aizsargs.

## Biogrāfija
Dzimis Maskavā grāmatveža Voldemāra Slavišena (1869—1922) un viņa sievas Annas Paulīnes (meitas uzvārds Zilbalode, 1879-1948) ģimenē.
Pirmo skolu apmeklēja Maskavā, Pētera-Pāvila ģimnāziju. 1920. gadā ģimene atgriezās Latvijā. Latvijā mācījies Amatnieku skolā (1926—1928), beidzis Valsts Rīgas komercskolu (1932) ar grāmatveža specialitāti. 1932. gadā iestājās Latvijas Universitātes Tautsaimniecības fakultātes ekonomikas nodaļā. 1936.-1937.gadā izgāja obligāto karadienestu 5. Cēsu kājnieku pulkā, dienestu beidza kā dižkareivis.

Kā praktikants strādāja Dzelzceļa virsvaldes šķirotavā (1926), kalpotājs — kurjers Universitātes saimniecības padomē (1926—1933), kā grāmatvedis universitātes Seruminstitūtā (1933—1935), biroja pārzinis turpat (1935—1940). Baigajā gadā bija revidents Finansu ministrijā. Vācu laikā — revidents Finansu ģenerāldirekcijā. 1944. gada oktobrī evakuēts uz Čehoslovākiju, strādāja tur kā strādnieks fabrikā Žirecas ciemā un turpat kā grāmatvedis. 1945. gada jūlijā atgriezies Rīgā un darbā Universitātes seruministitūtā.

1950. gada decembrī notiesāts uz desmit gadiem izsūtījuma Vorkutā kā vāciešu atbalstītājs, tāpat pārmests, ka viņš vācu okupācijas laikā piedalījies materiālo vērtību nogādāšanā uz vācu aizmuguri, Staļina nāves dēļ no izsūtījuma viņš varēja atgriezties pēc četriem gadiem. Vēlāk strādāja Rīgā par grāmatvedi Viļa Lāča bibliotēkā. Ilgus gadus bija kora "Tēvzeme" dalībnieks.

## Futbolista karjera
Neatkarīgās Latvijas apstākļos bija uzticīgs Rīgas futbola klubam, kura zēnu komandā sāka spēlēt divdesmito gadu sākumā (1922. vai 1923. gadā), turpināja līdz pat 1938./1939.gada sezonai. RFK pamatsastāvā vietu izcīnīja 1931. gadā, trīs reizes ar to kļuva par Latvijas meistaru (1931, 1934, 1935), tāpat 1937. gadā uzvarēja Latvijas kausa izcīņā. Trīsdesmitajos gados bija regulārs Latvijas izlases dalībnieks, visbiežāk aizsardzībā spēlējot ar Pēteri Lauku vai Frici Laumani, dažas spēles izlasē aizvadīja arī pussarga pozīcijā. Latvijas izlases rindās četras reizes uzvarēja Baltijas kausā (1932, 1933, 1936, 1937). Rūdolfa Slavišena sniegumu raksturoja dziļa spēles izpratne, laba ķermeņa tehnika, izturība, apķērība un ātrs starts. Trīsdesmito gadu beigās futbolista karjeru beidza, taču kara laikā atkal atgriezās laukumā.

Pēc atgriešanās no izsūtījuma trenēja jauniešus, kā arī Jūrmalas ugunsdzēsēju komandu (1957). Pēdējās sacensībās senioru futbola komandas sastāvā piedalījās 47 gadu vecumā.

## Personīgā dzīve
Sieva Gerda Spriņģe (precējušies 1933.gadā). Meita Astrīde Annija (dz.1939), dēls Juris (dz.1941), meita Karīna Irēna (dz.1944).

## Atsauces
Balvu baznīca

**Balvu baznīca** var būt:

*Balvu katoļu baznīca
*Balvu luterāņu baznīca
*Balvu pareizticīgo baznīca
Šarkavščina

**Šarkavščina** (, ) ir pilsētciemats Baltkrievijas ziemeļos, Vitebskas apgabalā, Šarkavščinas rajona centrs. Tuvu Latvijas un Lietuvas robežai. Atrodas Disnas upes krastos, attālums līdz Vitebskai — 197 km. Dzelzceļa stacija līnijā Krulevščizna—Druja. 2016. gadā pilsētciematā bija 6424 iedzīvotāji, iedzīvotāju skaits nepārtraukti samazinājies kopš 20. gadsimta 80. gadiem.

## Vēsture
Rakstos muiža pirmoreiz minēta 1503. gadā. 1767. gadā līdzās muižai sācis veidoties ciems. Kopš 1793. gada Polijas dalīšanas ietilpa Krievijas sastāvā. 1921. gadā iekļauta Polijā. 1939. gadā PSRS okupēta, kopš tā laika — Baltkrievijas PSR, pēc tam Baltkrievijā. Pilsētciemata statuss kopš 1940. gada.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Oleksandrs Ribka

**Oleksandrs Ribka** (; dzimis 1987. gada 10. aprīlī Kijivā ) ir ukraiņu futbola vārtsargs, kurš kopš 2023. gada pārstāv Ukrainas Premjerlīgas komandu ''Obolon Kyiv''. No 2021. līdz 2022. gadam spēlējis Latvijas komandā ''FK Liepāja''.

## Karjera
Bijis Ukrainas futbola izlases līdz 21 gada vecumam vārtsargs un kopā ar Bohdanu Šustu kļuva par vicečempionu 2006. gada UEFA Eiropas futbola čempionātā līdz 21 gadu vecumam.

2007. — 2008. gada sezonā savainojumu dēļ viņš aizvadīja četras spēles Kijivas "Dinamo", ielaižot 3 vārtus. Pēc tam viņš 2006./2007. gada sezonas grupu turnīrā debitēja UEFA Čempionu līgā pret Madrides "Real. Dinamo Madrides spēlē zaudēja ar 5:1, un Ribka rādīja neaizmirstamu sniegumu, kaut arī no soda sitiena viņš ielaida mača 5. un pēdējos vārtus.

2011. gadā Ribka parakstīja līgumu ar FC Shakhtar. Šahtarā viņš izcēlās ar lielisku sniegumu un galu galā kļuva par starta sastāva vārtsargu. Tomēr tas nebija uz ilgu laiku. Ribka saņēma divu gadu diskvalifikāciju pēc tam, kad 2011. gada novembrī pēc līgas spēles pret Ļvivas "Karpati" uzrādīja pozitīvus testus aizliegto vielu diurētiķu, lietošanā un tas nozīmēja, ka viņš izlaidīs 2012. gada UEFA Eiropas čempionātu, kuru līdzās Polijai rīkoja Ukraina.

2013. gada 1. novembrī Ribka atkārtoti parakstīja līgumu ar Kijivas "Dinamo". Viņa parakstītais trīs gadu līgums sākās 2014. gada janvārī, kad beidzās viņa diskvalifikācija.

## Apbalvojumi
**Kijivas "Dinamo"**

* Ukrainas premjerlīga : 2006. — 2007., 2008. — 2009., 2014. — 15., 2015. — 16
* Ukrainas kauss : 2005. — 2006., 2006. — 07., 2013. — 14., 2014. — 15

**Doneckas "Šahtar"**

* Ukrainas premjerlīga : 2011.-12
* Ukrainas kauss : 2011.-12

## Ārējās saites

* Profils Kijivas Dynamo vietnē
Francis Dūne

**Francis Dūne** (; dzimis , miris ) bija vācu vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.

Dūne 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja divās vieglatlētikas šķēršu skriešanas disciplīnās — 2500 metros un 4000 metros. Abās šajās disciplīnās viņš ieguva 6. vietu, taču precīzs viņa rezultāts nav zināms.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Francis Dūne (SOK profils) 
* Francis Dūne (Olympedia.org) 
* Francis Dūne (Sports Reference profils)
Valērijs Gorbačiks

**Valērijs Gorbačiks** (; ; dzimis 1995. gada 19. janvārī) ir profesionāls baltkrievu futbolists. Kopš 2024. gada Gorbačiks spēlē Krievijas komandā *[[FC Chelyabinsk|Chelyabinsk]]*.

2020. gadā spēlējis Latvijas Virslīgas komandā FK Liepāja.

## Atsauces


## Ārējās saites

* Valery Gorbachik *Soccerway.com* profils 
* Valery Gorbachik  *FootballFacts.ru* profils
Alejas komercbanka

**Akciju sabiedrība «Alejas komercbanka»** bija Latvijas banka. Dibināta 1993. gadā, 1995. gadā tai tika uzsākts maksātnespējas process.

## Vēsture
Banka tika dibināta . Tās galvenais birojs atradās Daugavpilī, Alejas ielā 68. 1994. gada augustā Latvijas un Krievijas kopuzņēmums «LatRosTrans» apsvēra Alejas komercbankas akciju iegādi pusmiljona latu vērtībā.

1995. gada jūnijā bankas kreditori pieteica bankas maksātnespēju Latvijas Saimnieciskajā tiesā, jo tās ar pašu kapitālu nesegtie zaudējumi bija 230 tūkstoši latu. Banka nebija apkopojusi ziņas par garantijas saistību apjomu, kā arī pārkāpa noteikumus, iegādājoties privatizācijas sertifikātus.  tiesa pasludināja bankas maksātnespēju un iecēla administratoru. Uzņēmums tika likvidēts .

## Atsauces
Mazā Nometņu iela (Rīga)

**Mazā Nometņu iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, galvenokārt Āgenskalnā. Mazā Nometņu iela sākas krustojumā ar Ojāra Vācieša ielu pie Arkādijas parka un, šķērsojot daudzas citas ielas, kā arī dzelzceļa līniju Rīga—Tukums, beidzas krustojumā ar Kalnciema ielu zem Kalnciema tilta. Ielas posms starp dzelzceļu un Kalnciema ielu pieder Pleskodālei.

Kopējais ielas garums ir 2100 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Mazajā Nometņu ielā pārsvarā ir īres namu un savrupmāju apbūve, kā arī atsevišķas saimnieciskas un sabiedriskas ēkas.

Posmā starp O. Vācieša ielu un Kokles ielu nepāra numuru pusē ir Mazais Arkādijas parks, bet posmā starp Kolkasraga ielu un Mērsraga ielu — Kobes dārzs jeb Meteora parks. Mazā Nometņu iela iet gar Āgenskalna tirgu.

## Vēsture
Mazā Nometņu iela Rīgas adrešu grāmatās atrodama no 1861. gada kā **Mazā Lēģeru iela** (). Tā kā Rīgā pastāvēja vairākas Lēģera ielas, tad 1921. gadā ielas nosaukums mainīts uz Mazā Nometņu iela.

## Ielu savienojumi
Mazā Nometņu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Ojāra Vācieša iela (T veida krustojums)
* Saules aleja (T veida krustojums)
* Kokles iela (T veida krustojums)
* Liepājas iela (T veida krustojums)
* Eduarda Smiļģa iela (T veida krustojums)
* Bāriņu iela 
* Nometņu iela 
* Mārupes iela 
* Pilsoņu iela 
* Meteora iela (T veida krustojums)
* Kolkasraga ielu (T veida krustojums)
* Mērsraga ielu (T veida krustojums)
* Pārslas iela 
* Atpūtas iela 
* Ormaņu iela
* Margrietas iela
* Krūzes iela
* Kalnciema iela (T veida krustojums)

## Sabiedriskais transports
Pa Mazo Nometņu ielu iet 8. tramvaja maršruts (pieturas Āgenskalna tirgus, Pārslas iela, Ormaņu iela).

Posmā starp O. Vācieša ielu un Liepājas ielu pa Mazo Nometņu ielu brauc arī 25., 44. un 63. maršruta autobuss (pietura Kokles iela).

## Skatīt arī
* Āgenskalns

## Atsauces
Rāves cukurfabrika

[thumb|300px|Rāves cukurfabrika (no [Broces kolekcijas, 1786).]]
thumb|300px|Rāves cukurfabrika un muižiņa (1844).
**Rāves cukurfabrika** bija vecākā Sarkandaugavas fabrika, ko 1784. gadā uzcēla Rīgas namnieks Kristiāns Konrāds Rāve. Rāves cukurfabrika bija pirmā cukura pārstrādāšanas manufaktūra Rīgas vietniecībā.

## Vēsture
Rīgas namnieks Kristiāns Konrāds Rāve (*Christian Konrad Raawe*) bija ienācējs no Ventspils. Kad viņam neveicās uzņēmējdarbība ar Sarkandaugavā 1760. gados dibināto kuģu būvētavu, viņš kopā ar dēlu Johanu Georgu un citiem Rīgas tirgotājiem 1784. gadā nodibināja akciju sabiedrību ar kuģiem ievestā jēlcukura pārstrādāšanai.

Rāves dibinātā akciju sabiedrība no Duntes muižas nopirka 9 pūrvietas lielu zemes gabalu, kur uzcēla mūra ēku un iekārtoja fabriku. Fabriku gadu no gada paplašināja, uzceļot jaunas ēkas un uzlabojot tās iekārtas.

Rāves cukurfabrikas galvenā izejviela bija cukurniedru jēlcukurs, ko ieveda caur Rīgas ostu. Saražoto cukuru un sīrupu pārdeva Vidzemē, Kurzemē, Lietuvā un Krievijā. Pēc muitas tarifa pazemināšanas 1816. gadā, pazeminājās ārvalstu cukura cenas, kas ietekmēja Rīgas cukuru manufaktūru darbu, 1829. gadā Rāves meita to pārdeva Svenam Bušam. 1850. gados par galveno izejvielu cukura ražošanā kļuva cukurbietes, pēc 1854. gada cukurfabrika beidza pastāvēt.

### Rāves muižiņa
Muižiņas ēka atradās līdzās 5 — 7 stāvus augstajai Rāves cukurfabrikai.

Pēc K. K. Rāves nāves 1803. gadā muižu mantoja viņa dēls J. G. Rāve. Pēc viņa nāves muižu paturēja meita Kristīne Ģertrūde Rāve, kas pirms tam bija finansējusi ar 2260 sudraba rubļiem cukura manufaktūras darbību.

## Atsauces
Lapsus

***Lapsus*** (, paslīdēšana) ir latīniskais nosaukums pārteikšanās vai pārrakstīšanās kļūdai. 
To izpētei lielu izmanību pievērsa psihoanalīzes pamatlicējs Zigmunds Freids. 

## Paveidi
* *Lapsus linguae*, "mēles kļūda" jeb pārteikšanās ()
* *Lapsus calami*, "spalvas kļūda" jeb pārrakstīšanās
* *Lapsus manus*, "rokas kļūda" jeb žesta (mājiena) pārpratums
* *Lapsus clavis*, "atslēgas kļūda" jeb drukas kļūda
* *Lapsus memoriae*, atcerēšanās kļūda
* *Lapsus lectionis*, publiskas uzstāšanās kļūda
Balvu luterāņu baznīca

**Balvu evaņģēliski luteriskā baznīca** ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas Daugavpils Diecēzes bīskapa Eināra Alpes prokatedrāle, Balvu prāvesta iecirkņa draudze. Luterāņu draudze un dievnams atrodas Balvu novada centrā, Balvu pilsētā, Mārtiņa Lutera ielā 3. Dievnams ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, celts 1915. gadā.

Balvu luterāņu draudzes pirmsākumi meklējami 19. gadsimta beigās, kad daudzi vidzemnieki pārcēlās uz Latgali. 1901. gadā tika nodibināta draudze. Sākotnēji bija koka lūgšanu nams. Vēlāk Balvu muiža piešķīra draudzei 12 hektārus zemes. Mūra baznīcas celtniecība uzsākta 1913. gadā, pamatakmens iesvētīts 1914. gadā. 1915. gadā tika iesvētīta pašreizējā baznīca. Uzsākot baznīcas celtniecību, katrs draudzes loceklis apņēmās maksāt zināmu summu un katrs saimnieks piegādāt noteiktu daudzumu laukakmeņu. Darbus organizēja mācītājs — prāvests Kārlis Irbe, kuram par piemiņu baznīcā uzstādīta piemiņas plāksne. Baznīca ir 13,94 metrus plata un 25,4 metrus gara, ar 500 sēdvietām. 1925. gadā iesvētīja baznīcas zvanu, bet 1934. gadā — Herberta Kolbes firmā būvētās industriālās ērģeles. Iesvētīšanas dienā tās spēlēja profesors Pauls Jozuus. Balvu luterāņu baznīcā atrodas neatkarīgās Latvijas laika sakrālās mākslas piemineklis — mākslinieka Jēkaba Strazdiņa 1937. gada altārglezna "Kristus svētī ļaudis".

Mācītāji, kas kalpojuši Balvu ev. lut. baznīcā — K. Lapiņš, K. Irbe, J. Reinhards, G. Kness-Kņezinskis, M. Grīvāns, A. Abakuks, V. Šīre, H. Celmiņš, J. Baumanis, K. Freimanis, J. Geide, A. Kavacis, E. Alpe (no 2007. gada bīskaps), no 2008. gada oktobra kalpo mācītājs — Balvu iecirkņa prāvests Mārtiņš Vaickovskis.

Draudzē dievkalpojumi notiek katru svētdienu 10:00.

Draudzei ir astoņas kapsētas — Balvu pilsētas luterāņu kapi, Priedaines kapi, Pokratas kapi, Garosilu kapi, Miezāju kapi, Gaiļakalna kapi, Andra kalna kapi, Beņislavas kapi. Šajās kapsētās regulāri tiek noturēti kapusvētki un svecīšu vakari.

## Ērģeles
Ērģeles būvējis H.Kolbe un instruments uzstādīts 1933. gadā. Visi reģistri nav izbūvēti.

Ērģeļu dispozīcija

Super I, Sub II/I, II/I, Super II/I, Pedalkoppel I, Pedalkoppel II

## Atsauces

## Ārējās saites

* Baznīcas mājaslapa
Balvu pareizticīgo baznīca

**Balvu Vissvētākās Dievmātes Aizmigšanas pareizticīgo baznīca** ir Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams Balvu novada Balvos. 2015. gadā guļbūves tehnikā uzceltā baznīca ir Pleskavas apgabala dāvinājums Balvu pareizticīgo draudzei.

Līdz 1834. gadam Balvu pareizticīgos apkalpoja Viļakas pareizticīgo baznīca, līdz 1834. gadā tā tika pārcelta uz Balviem. Baznīca atradās pie muižnieka Gorožanska mājas un atgādināja parastu māju. Uz diviem stabiem ierīkotais zvanu tornis atradās blakus celtnei. Pirmais garīdznieks — tēvs Matvejs Lavrovskis. Tā kā no 1863. gada, četru gadu laikā, Balvu novadā no katoļticības uz pareizticību pārgāja vairāk kā 900 cilvēku, vecā baznīca vairs neatbilda savam uzdevumem un 1865. gadā tika iesākta jaunas koka baznīcas celtniecība, kura tika iesvētīta 1871. gadā. 1882. gadā baznīcai bija piešķirts 36 ha liels zemes gabals. 1894. gadā visu celtņu būvēšana bija pabeigta.

No 1912. līdz 1916. gadam no Balvu draudzes atdalījās Vīksnas un Rugāju draudzes. 1934. gada 7. oktobrī Balvu draudze svinīgi atzīmēja savu 100 gadu jubileju. Pateicoties tēva Andreja Mazura centībai, uz to laiku baznīcā bija veikts kapitālremonts un ievilkta elektrība. 1961. gadā baznīcas draudze uz kādu laiku pārstāja darboties. 1985. gadā koka baznīca nodega, bet dievkalpojumi turpinājās blakus mājā.

1995. gadā tika apstiprināts arhitektes Ludmilas Kļešņinas izstrādātais dievnama projekts. Tomēr ilgu laiku baznīcas celtniecību dažādu iemeslu dēļ neizdevās uzsākt. Jaunās Balvu pareizticīgo baznīcas celtniecība tika uzsākta tikai 2006. gadā. 2011. gada 28. augustā jaunuzceltajā apakšējā baznīcā notika pirmais dievkalpojums. 2012. gadā baznīcas celtniecības darbi notika Pleskavas apgabala Veļikije Luku rajona Kostjužinas sādžā. Krava no Krievijas Balvos tika nogādāta 2012. gada 25. oktobrī, bet 13. decembrī Balvos ciemojās Krievijas Federācijas Pleskavas apgabala gubernators Andrejs Turčuks, kurš oficiāli Balvu pareizticīgo draudzei nodeva pleskaviešu dāvanu — Vissvētās Dievmātes Aizmigšanas pareizticīgās baznīcas guļbūvi. 2015. gada 5. maijā baznīcā notika dievkalpojums, kura laikā iesvētīja atvestos trīs krustus (baznīcai tos dāvināja Feodorovu ģimene) un uzstādīja tos virs baznīcas kupoliem.

## Ārējās saites
* Balvu pareizticīgo baznīca
Ernsts Fasts

**Ernsts Roberts Efraims Fasts** (; dzimis , miris ) bija zviedru vieglatlēts, garo distanču skrējējs.  

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja bronzas medaļu maratona distancē, ar rezultātu — 3 stundas 37 minūtes un 14 sekundes. Disciplīnā viņš zaudēja franču sportistiem Mišelam Teato un Emīlam Šampjonam. Fasts izcīnīja pirmo olimpisko medaļu Zviedrijai maratona distancē.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Ernsts Fasts (SOK profils) 
* Ernsts Fasts (Olympedia.org) 
* Ernsts Fasts (Sports Reference profils)
Šarls Robērs Fedī

**Šarls Robērs Fedī** () bija franču vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
 
1899. un 1900. gadā viņš bija Francijas čempions 400 metru skriešanas disciplīnā. 

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Fedī startēja 400 metru skriešanas disciplīnā. Savā priekšskrējienā viņš ieguva 3. vietu, taču nekvalificējās fināla skrējienam.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Šarls Robērs Fedī (SOK profils) 
* Šarls Robērs Fedī (''Olympedia'' profils) 
* Šarls Robērs Fedī (''Sports Reference'' profils)
Evita Zālīte

**Evita Zālīte** (laulībā **Evita Zālīte-Raituma** un **Evita Zālīte-Grosa**; dzimusi  Rīgā) ir latviešu operdziedātāja un politiķe. Bijusi 13. Saeimas deputāte, ievēlēta no Jaunās konservatīvās partijas (arī "Konservatīvie") saraksta. Pirms ievēlēšanas Saeimā bijusi Rīgas domes deputāte.

## Biogrāfija
Absolvējusi Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmiju 1997. gadā, turpat ieguvusi maģistra grādu vokālajā mākslā (2005).

Bijusi Latvijas Nacionālās operas soliste kopš 1999. gada.

## Politiskā darbība
2017. gadā E. Zālīte iestājusies Jaunajā konservatīvajā partijā un ievēlēta Rīgas domē. 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gadā ievēlēta Saeimā. 2021. gada jūnijā E. Zālīte kļuva par Labklājības ministrijas parlamentāro sekretāri.

E. Zālīte kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču partijas "Konservatīvie" saraksts nepārvarēja 5% barjeru. Nesekmīgi kandidēja 2024. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, kur partijas saraksts saņēma 1,5% balsu.

## Privātā dzīve
2010. gadā piedalījās TV3 šovā "Dziedi ar zvaigzni" kopā ar sporta ārstu Jāni Kvēpu. Viņi iekļuva šova finālā un ieguva 2. vietu.

2013. gadā apprecējusies ar aktieri Andri Grosu, laulība šķirta 2025. gadā. Ģimenē aug 4 adoptēti bērni. Arī iepriekšējā laulība ar uzņēmēju Edgaru Raitumu šķirta.

## Atsauces
Dmitrijs Mološs

**Dmitrijs Mološs** ( (**Dzmitrijs Molašs**); ; dzimis 1981. gada 10. decembrī) ir Baltkrievijas futbola treneris un bijušais spēlētājs. Kopš 2021. gada Mološs ir Baltkrievijas Augstākās līgas kluba Žodzinas "Torpedo" galvenais treneris.

Mološs ir spēlējis *FC Nosta Novotroitsk* klubā Krievijas pirmajā divīzijā. Viņš bija pazīstams ar spēcīgu tālsitienu, kas palīdzējis viņam gūt vairākus vārtus no tālas distances.

2020. un 2021. gadā D. Mološs bija FK Liepāja galvenais treneris.

## Apbalvojumi
**BATE Borisov**

* Baltkrievijas premjerlīgas čempions: 2002., 2006. gads
* Baltkrievijas kausa ieguvējs: 2005. — 2006

## Atsauces

## Ārējās saites

* Dmitry Molosh *National-Football-Teams.com* 
* Dmitry Molosh *Soccerway.com* profils 
* Dmitry Molosh  *FootballFacts.ru* profils
Valērijs Cilents

**Valērijs Cilents** (; dzimis ) ir bijušais baltkrievu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1996. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs, divu olimpisko spēļu dalībnieks, Baltkrievijas Republikas Nopelniem bagātais sporta meistars.

## Biogrāfija
Valērijs Cilents dzimis 1969. gadā Ļidā. Ar cīņu sāka nodarboties 1979. gadā Lidas Bērnu un jaunatnes sporta skolā № 2.

Sacensībās viņš piedalījās  vidējā (līdz 82 kg) un pussmagā (līdz 84-85 kg) svara kategorijās. Ieguva bronzas medaļu 2005. gada Pasaules militārajā čempionātā Viļņā un 1994. gada pasaules čempionātā Tamperē. Ivana Poddubnija "Grand Prix" sudraba medaļnieks 2001. gadā Maskavā.

1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atlantā Cielents uzvarēja divas pirmās cīņas, bet ceturtdaļfinālā zaudēja turkam Hamzam Jerlikajam. Pēc tam gandarījuma cīņās pieveica krievu Sergeju Cviru, zviedru Martinu Lidbergu, kazahu Dauletu Turļihanovu un izcīnīja olimpisko bronzas medaļu.

Nākamajās, 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Sidnejā Cilents uzvarēja savā apakšgrupā, taču izslēgšanas cīņās zaudēja gruzīnam Muhranam Vahtangadzem, iegūstot 4. vietu.

## Apbalvojumi un pagodinājumi
* Baltkrievijas Republikas Nopelniem bagātais sporta meistars.
* Lidā katru gadu notiek V. Cilenta balvas izcīņas starptautiskais turnīrs grieķu-romiešu cīņā. 

## Atsauces

## Ārējās saites
Triangula bastions

**Triangula bastions** () jeb **Trijstūra bastions** bija viens no četriem Rīgas nocietinājumu bastioniem, ko Daugavas labajā krastā uzcēla 1727. gadā, pēc Lielā Ziemeļu kara beigām.

## Vēsture
thumb|left|250px|Triangula bastiona mūra izrakumi 2000. gada maijā

19. gadsimta otrajā pusē vaļņu nojaukšanas laikā mūru augšdaļā esošos apšuvuma blokus izlauza un izmantoja kā celtniecības materiālu. 1999. gada augustā, gatavojoties pazemes autostāvietas izbūvei 11. novembra krastmalā, laukumā pie Bīskapa gātes, piecos skatrakumos atklāti bastiona pamatu fragmenti. 2002. gadā nojaukts daļēji sabrukušais Triangula bastiona iekšējais mūris un precizēts iekšējo mūra pamatu stiprinājumu veids.

### Atpūtas un darījumu centrs „Triangula bastions”
2000. gada aprīlī Rīgas domes priekšsēdētājs Andris Bērziņš parakstīja lēmumu par zemesgabala ilgtermiņa nomu par maksu, kas bija aptuveni desmit reizes mazāka par vidējo šajā vietā, un pretēji Rīgas attīstības plānam, kur vieta bija apzīmēta kā dabas pamatne jeb neapbūvējama teritorija, apliecināja, ka zemesgabals atrodoties jauktā dzīvojamo un darījumu iestāžu teritorijā un tādējādi esot apbūvējams.

thumb|left|250px|Atraktie Triangula bastiona pamati atpūtas un darījumu centra „Triangula bastions” pagrabstāvā
2000. gada maijā Triangula bastiona pamatus atraka un par spīti arheologu un pieminekļu aizsardzības speciālistu iebildumiem plānoja nojaukt, lai ierīkotu autostāvvietu, tomēr Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija autostāvvietas celtniecību apturēja un pieprasīja izstrādāt jaunu projektu, kas nodrošinātu vēsturisko mūru saglabāšanu un eksponēšanu.

thumb|left|250px|Pabeigtais atpūtas un darījumu centrs „Triangula bastions” 2004. gadā
SIA „Spēks-R” sāka celt trīsstāvu atpūtas un darījumu centru „Triangula bastions”, kas atklāts 2003. gada martā. Rīgas domes prezidijs ēku nolēma SIA „Spēks-R” iznomāt līdz 2049. gadam, nosakot, ka Triangula bastiona mūra paliekas paliek valsts aizsardzībā un ir saglabājamas atbilstoši likumam par pieminekļu aizsardzību.

Pēc atklāšanas centrs vairākkārt minēts plašsaziņas līdzekļos kā viena no neglītākajām ēkām Rīgā. Rīgas Domes Kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas vadītājs Andis Cinis uzskatīja, ka ēka sava lielā izmēra dēļ neiederoties Vecrīgā, bet tā laika Rīgas domes Pilsētas attīstības komitejas priekšsēdētājs Andris Ameriks izteicās, ka centrs ir „pats briesmīgākais jaunās arhitektūras objekts, kurš izmaina Vecrīgas ainavu”. Izskanēja pat Rīgas domnieku ierosinājumi ēku nojaukt, UNESCO iebildumu gadījumā pat pieprasot, lai nojaukšanu par saviem saviem līdzekļiem veic SIA „Spēks-R”.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Mārtiņš Ķibilds (2017. gada 19. novembris). Rīgā ceļ jaunus cietokšņus, kamēr vecie iet bojā. Latvijas Sabiedriskais medijs. Skatīts: 2020. gada 25. oktobrī.
Sabiedrības slānis

[thumb|1911. gada karikatūra par sabiedrības slāņiem [kapitālisms|kapitālismā]]

**Sabiedrības slānis**, **sabiedrības šķira**, **sociālā šķira** jeb **strats** (no  — 'slānis') ir indivīdu kopums sabiedrībā ar kopīgu sabiedrisko stāvokli, kas veidojies sabiedrībai noslāņojoties. Sabiedrības slāņiem var būt dažādas pazīmes, piemēram, ietekme, vara, turīgums, bagātība, profesija un amats. Trīs izplatītākie sabiedrības slāņi ir strādnieku šķira, vidusšķira un augstākā šķira.

2004. gada septembrī—oktobrī veiktā pētījumā 10% aptaujāto Latvijas iedzīvotāju sevi uzskatīja par piederīgiem zemākajai šķirai, 52% — strādnieku šķirai, 39% — vidusšķirai, bet 2% — augstākajai šķirai.

## Atsauces

## Ārējās saites
Oļegs Hramovs

**Oļegs Hramovs** ir Krievijas uzņēmējs, kurš darbojas Latvijā, Liepājā. Viņš ir iegādājies vairākus vērtīgus īpašumus Liepājā, tostarp pilsētas vēsturiskajā centrā, darbojies arī kuģniecības jomā. O. Hramovs darbojas kā sporta funkcionārs, ir futbola kluba Liepāja īpašnieks un prezidents.

2018. gadā pārņēma FK Liepāja kontrolpaketi, taču komandai palīdzējis jau iepriekš.

Viņš ir īpašnieks restorānam *Pavillon de roze* Liepājā, vēl viņam pieder 50% no kuģu iznomātāju firmas *Baltreids*.

## Atsauces
Jevgeņijs Kopitovs

**Jevgeņijs Kopitovs** (dzimis , miris ) bija Latvijas krievu akadēmiķis, habilitētais inženierzinātņu doktors, Transporta un sakaru institūta dibinātājs un pirmais rektors.

Dzimis Polijā. 1956. gada viņa ģimene pārcēlās uz Rīgu, kur mācījās Rīgas 34. vidusskolā. Kopš 8. klases mācījās Rīgas 14. vidusskolā, kuru beidza 1966. gadā, saņemot zelta medaļu. 1971. gadā ar izcilību pabeidza Rīgas Civilās aviācijas inženieru institūta (RCAII) Automātikas un skaitļošanas tehnikas fakultāti. Strādāja RCAII no 1974. gada līdz tā slēgšanai 1999. gadā.

1984. gadā aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju. 1997. gadā aizstāvēja disertāciju inženierzinātņu habilitētā doktora grāda.

1999. gadā vadīja jaundibināto Transporta un sakaru institūtu un bija šīs augstskolas rektors līdz 2010. gadam.

## Atsauces
Krievu-poļu kari

**Krievu-poļu kari** var atteikties uz šādiem kariem un kaujām:
* Livonijas karš (*I wojna polsko-rosyjska (pskowska)*, 1577–1582) 
* Krievu-poļu karš (1609–1618) (*II wojna polsko-rosyjska (moskiewska)* 
* Krievu-poļu karš (1632–1634) (*III wojna polsko-rosyjska (smoleńska)*)
* Krievu-poļu karš (1654–1667) (*IV wojna polsko-rosyjska (ukraińska)*), arī Otrais Ziemeļu karš
* Krievu-poļu karš (1733–1735) (*V wojna polsko-rosyjska (o sukcesję polską)*)
* Krievu-poļu karš (1768–1772) (*VI wojna polsko-rosyjska (barska)*)
* Krievu-poļu karš (1792) (*VII wojna polsko-rosyjska (targowicka)*)
* Krievu-poļu karš (1794) jeb Koscjuško sacelšanās (*VIII wojna polsko-rosyjska (kościuszkowska)*)
* Krievu-poļu karš (1830–1831) (*IX wojna polsko-rosyjska (listopadowa)*)
* Krievu-poļu karš (1863–1864) (*X wojna polsko-rosyjska (styczniowa)*)
* Poļu-padomju karš 
* Polijas kampaņa (1939)  (*wojna polsko-radziecka (wrześniowa) 17 września*)

## Ārējās saites