open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dominika Devenporta

**Dominika Devenporta** (vācu un angļu: *Dominique Devenport*; dzimusi  Lucernā) ir šveiciešu-amerikāņu aktrise. Plašāk pazīstama ar Austroungārijas ķeizarienes Bavārijas Elizabetes jeb Sisi lomu seriālā "Sisi" (2021—2024).

## Biogrāfija
Dominika Devenporta dzimusi 1996. gadā amerikāņu tēva no Viskonsinas un šveiciešu mātes ģimenē. Devenporta dzimusi un uzaugusi Lucernā, Šveicē un savu pirmo aktiermākslas pieredzi ieguva skolas teātrī.

2012. gadā Devenporta atveidoja zemnieka meitas Tonijas lomu Šveices TV filmā *[[Nebelgrind]]* par zemnieku ģimeni, kura saskaras ar Alcheimera slimību. 2013. gadā viņa filmējās Natālijas lomā filmā "Nakts vilciens uz Lisabonu" kopā ar Džeremiju Aironsu. 2016./2017. mācību gadā D. Devenporta absolvēja intensīvos kursus Berlīnes *Schauspielfabrik* Vācijā. Pēc vidusskolas absolvēšanas, Devenporta no 2017. līdz 2021. gadam studēja aktiermākslu Oto Falkenberga skolā Minhenē.

RTL+ televīzijas seriālā "Sisi", kura pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā 2021. gada oktobrī, viņa atveidoja galveno, Austroungārijas ķeizarienes Bavārijas Elizabetes jeb Sisi lomu kopā ar Janniku Šīmani, kurš atveidoja ķeizaru Franci Jozefu. Tāpat 2021. gadā D. Devenporta filmējās drāmā *[[Der Passfälscher]]* jeb *The Forger*. 2021./2022. gada sezonas sākumā viņa kļuva par pastāvīgu Rostokas Tautas teātra trupas aktrisi. SRF un ARD vēsturiskās drāmas spiegu trillerī *[[Davos 1917]]* Devenporta atveidoja galveno, medmāsas Johannas Gabatūleres, lomu.

Papildus dzimtajai vācu valodai, Devenporta runā savā otrajā dzimtajā valodā, angļu valodā, kā arī labi pārvalda franču valodu. Pašlaik (2025. gadā) dzīvo Parīzē, Francijā.

## Filmogrāfija
* 2012: *[[Nebelgrind]]* (TV filma)
* 2013: "Nakts vilciens uz Lisabonu"
* 2021—2024: "Sisi" (TV seriāls)
* 2022: *[[Der Passfälscher]]* jeb *The Forger*
* 2023: *[[Davos 1917]]* (TV seriāls)

## Apbalvojumi un nominācijas
***Jupiter Award 2022***
* Iegūta Nacionālā balva kategorijā "Labākā aktrise (Kino, TV, straumēšana)" par sniegumu seriālā "Sisi"

***Romyverleihung 2022***
* Nominācija kategorijā "Sieviešu atklājums" par sniegumu seriālā "Sisi"

***Deutscher Fernsehpreis 2023***
* Nominācija kategorijā "Labākā aktrise" par sniegumu "Sisi" otrajā sezonā

***Solothurner Filmtage 2024***
* Iegūta *Prix Swissperform* balva par labāko galvenās lomas atveidošanu filmā *[[Davos 1917]]*

***Prix Walo 2024***
* Balva kategorijā "Aktieris/Aktrise"

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Padomju-japāņu karš

thumb|Padomju jūrnieki paceļ Padomju flotes karogu virs Portartūras
**Padomju—japāņu karš** (krievu: *Советско-японская война*, japāņu: ソ連対日参戦) bija militārs konflikts starp Padomju Savienību un Japānas Impēriju, kas notika no 1945. gada 9. līdz 20. augustam Otrā pasaules kara pašā noslēgumā. Šis karš izšķiroši ietekmēja Japānas kapitulāciju un Otrā pasaules kara beigas Āzijā.

## Konteksts
Padomju Savienība un Japāna iepriekš bija piedalījušās vairākos robežkonfliktos 1930. gados, tostarp Halhingolā (1939), kur padomju karaspēks, ko komandēja ģenerālis Georgijs Žukovs, smagi sakāva Japānas spēkus. 1941. gadā abas valstis parakstīja neuzbrukšanas paktu, kuru PSRS saglabāja līdz 1945. gada aprīlim.

Jaltas konferencē (1945) starp PSRS, ASV un Lielbritāniju Josifs Staļins apņēmās iesaistīt karaspēku karā pret Japānu trīs mēnešus pēc Vācijas kapitulācijas. Šī solījuma rezultātā 1945. gada 8. augustā Padomju Savienība denonsēja neuzbrukšanas paktu un nākamajā dienā uzbruka Japānas spēkiem Mandžūrijā.

## Norise
Padomju uzbrukums sākās 1945. gada 9. augustā ar trīs fronšu ofensīvu pret Japānas Kvantunas armiju Mandžūrijā, kā arī uzbrukumiem Sahalīnas dienvidu daļai un Kuriļu salām. PSRS armija — vairāk nekā 1,5 miljonu karavīru sastāvā, bruņota ar modernu tehniku un ar kaujas pieredzi Eiropā — ātri pārvarēja japāņu aizsardzību.

Japānas Kvantunas armija bija slikti apgādāta un daļēji demobilizēta, kas padarīja tās pretestību neefektīvu. Ap 600 000 japāņu karavīru tika saņemti gūstā.

Padomju–Japāņu kara rezultātā PSRS okupēja Mandžūriju, Sahalīnas dienviddaļu un Kuriļu salas. Desmitiem tūkstošu japāņu civiliedzīvotāju un karavīru tika deportēti uz PSRS, kur daudzi mira GULAGa nometnēs.

Šī militārā uzvara un amerikāņu kodoluzbrukumi Hirosimai un Nagasaki noveda pie Japānas kapitulācijas 15. augustā (formāli 2. septembrī), izbeidzot Otro pasaules karu.

## Kuriļu jautājums
Kuriļu salu okupācija joprojām ir strīda jautājums starp Krieviju un Japānu. Japāna uzskata, ka četru salu, t.s. "Ziemeļu teritoriju" iekļaušana PSRS sastāvā ir nelikumīga aneksija, kamēr Krievija (PSRS mantiniece) uzskata šo teritoriju par likumīgu kara rezultātu.

## Ārējās saites
Japānas intervence Mandžūrijā (1931)

thumb|Japāņu karaspēks ieiet Šeņjanas pilsētā, 1931. gads
**Japānas intervence Mandžūrijā** (japāņu: 満州事変, *Manšū jihen*) bija militāra operācija, kuru 1931. gada septembrī uzsāka Japānas Impērija, lai okupētu Mandžūriju — Ķīnas ziemeļaustrumu reģionu. Šis notikums kļuva par vienu no pirmajiem soļiem, kas noveda pie plašāka Otrā pasaules kara Āzijā.

## Konteksts
1920. un 1930. gados Japāna saskārās ar ekonomiskām grūtībām un sabiedrības militarizāciju. Mandžūrija, ar saviem bagātajiem dabas resursiem, tika uzskatīta par stratēģiski un ekonomiski svarīgu reģionu Japānas impēriskajai paplašināšanai. Japānai jau bija ievērojama militārā klātbūtne šajā reģionā, pateicoties kontroli pār Dienvidmandžūrijas dzelzceļu.

1931. gada 18. septembrī pie Mukdena (tagadējā Šeņjana) notika tā dēvētais Mukdenas incidents, kad Japānas armija inscenēja sprādzienu pie dzelzceļa līnijas un apsūdzēja tajā Ķīnas spēkus, izmantojot to kā ieganstu pilna mēroga iebrukumam Mandžūrijā.

## Norise
Pēc incidenta Japānas Kvantunas armija bez Tokijas valdības oficiālas atļaujas sāka ātru militāru ofensīvu, sagrābjot galvenās pilsētas — Mukdenu, Harbinu, Čančunu u.c. Līdz 1932. gada sākumam gandrīz visa Mandžūrija bija japāņu kontrolē.

1932. gada martā Japāna izveidoja vasaļvalsti Mandžukuo, kuru oficiāli vadīja pēdējais Ķīnas imperators Puji, taču faktisko kontroli saglabāja Japānas militāristi.

## Starptautiskā reakcija
Japānas rīcība izraisīja starptautisku nosodījumu. Tautu Savienība pēc izmeklēšanas publicēja Lītona komisijas ziņojumu, kurā atzina, ka Japāna ir pārkāpusi starptautiskos līgumus. Rezultātā Japāna 1933. gadā izstājās no Tautu Savienības.

Tomēr starptautiskā reakcija bija pasīva, un neviens reāli nemēģināja apturēt Japānas agresiju. Tas deva signālu par Rietumu nespēju efektīvi aizstāvēt kolektīvās drošības principus.

## Sekas
Japānas intervence Mandžūrijā iezīmēja sākumu Japānas imperiālajai ekspansijai Āzijā. Tā veicināja spriedzi ar Ķīnu, kas kulminēja Otrajā ķīniešu–japāņu karā (1937–1945). Mandžukuo pastāvēja līdz 1945. gadam, kad to likvidēja Padomju Savienība, iebrūkot reģionā Otrā pasaules kara noslēgumā.

## Ārējās saites
Postmarksisms

**Postmarksisms** ir politiskās un sociālās teorijas virziens, kas radās 20. gadsimta otrajā pusē kā kritiska reakcija un attīstība uz klasisko marksismu. Postmarksisti cenšas pārskatīt un paplašināt marksistisko teoriju, integrējot tajā citus teorētiskos virzienus, piemēram, poststrukturālismu, kultūras teoriju, feminismu un diskursa analīzi. Postmarksisms nav vienots vai dogmatisks virziens, bet drīzāk intelektuāla pieeju kopa, kas saglabā interesi par sabiedrisko netaisnību, varas attiecībām un sociālo pārmaiņu iespējām, vienlaikus kritizējot ortodoksālo marksismu par tā ekonomisko determinismu un klases primātu.

Postmarksistiskā pieeja ir ietekmējusi mūsdienu kreisās politikas teorijas, piemēram, radikālo demokrātiju, identitātes politiku, kritisko pedagoģiju un sociālās kustības teorijas. Tā ietekme ir redzama arī populisma analīzē un kritiskajā starptautisko attiecību teorijā.

## Vēsture un izcelsme
Postmarksisms radās pēc 1960. un 1970. gadu radikālo sociālo kustību (piemēram, 1968. gada maija protesti Francijā) pieredzes, kad kļuva skaidrs, ka tradicionālā marksistiskā analīze nespēj pilnībā izskaidrot jauno identitāšu, subjektivitāšu un kultūras faktoru lomu politikā.

Svarīgs pavērsiena punkts bija Ernesto Laklau un Šantalas Mūfes grāmata *Hegemony and Socialist Strategy* (1985), kurā viņi apvienoja marksisma, poststrukturālisma un diskursa teorijas elementus, noliedzot sabiedrības strukturālo noteiktību un akcentējot ideoloģijas un hegemonijas lomu.

## Galvenās iezīmes

* Antideterminisms: Postmarksisti noraida ekonomisko bāzi kā galveno sabiedrības noteicēju; uzsvars tiek likts uz diskursu, kultūru, ideoloģiju un identitāti.
* Pluralisms: Sabiedrība tiek uzskatīta par sadursmes lauku, kurā pastāv daudzas cīņas (dzimums, rase, seksualitāte, vide), ne tikai šķiru cīņa.
* Diskursa teorija: Ietekmēta no Mišela Fuko, postmarksisms uzsver, ka realitāti veido valoda un diskurss, nevis tikai materiālās struktūras.
* Hegemonija: Ernesto Laklau piedāvā jēdzienu "hegemoniska artikulācija" – kā politiskie subjekti tiek konstruēti un kā tie var radīt vienotību no fragmentētas sabiedrības.

## Kritika
Postmarksisms ir ticis kritizēts no dažādiem virzieniem:

* Marksistu kritika: Tradicionālie marksisti pārmet postmarksistiem, ka tie atsakās no šķiru cīņas un materiālistiskās analīzes, padarot teoriju par "tukšu diskursu".
* Liberālā kritika: Cita veida kritika norāda, ka postmarksisms nespēj piedāvāt konkrētu politisko programmu vai rīcības stratēģiju.
* Pragmatiskuma trūkums: Akcentējot teorētisku fragmentāciju un diskursu analīzi, tas dažkārt tiek uzskatīts par pārāk attālinātu no reālpolitiskiem jautājumiem.

## Ārējās saites
Ausekļa iela (Daugavpils)

**Ausekļa iela** ir iela Daugavpilī, Mežciema apkaimē. Ausekļa iela sākas krustojumā ar Plāteru ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas strupceļā. Ausekļa ielā ir privātmāju apbūve, kā arī neapbūvēti mežaini zemesgabali.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 170 metri, sarkano līniju platums no 9 līdz 14 metriem. Tās posms līdz krustojumam ar Madaru ielu ir klāts ar grants segumu, bet tālāk Ausekļa ielai nav seguma. Satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Ausekļa ielu nekursē.

Ausekļa ielas nosaukums ir zināms no 1950. gadiem un kopš tā laika nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Ausekļa iela ir savienota ar šādām ielām:
* Plāteru iela (T veida krustojums)
* Madaru iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Vieglā rūpniecība

[thumb|[Maiznīca|Maiznīcas veikals]]
**Vieglā rūpniecība** ir rūpniecības nozare, kas nodarbojas ar salīdzinoši mazāk energoietilpīgu un mazāk piesārņojošu preču, parasti patēriņa preču, ražošanu. Šajā nozarē ietilpst, piemēram, apģērbu rūpniecība, apavu ražošana, mēbeļu ražošana, elektronikas un sadzīves tehnikas ražošana, kā arī pārtikas rūpniecība.

Vieglā rūpniecība parasti ir cieši saistīta ar gala patērētājiem un tai ir mazāka ietekme uz vidi nekā smagajai rūpniecībai. Tā bieži attīstās pilsētvidē vai tās tuvumā un nodrošina lielu daudzumu darba vietu, īpaši attīstības valstīs. Šai nozarei ir nozīmīga loma arī eksporta ekonomikā.

## Ārējās saites
Tauriņu iela (Daugavpils)

**Tauriņu iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Grīvas apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Brīvības ielu, ved dienvidaustrumu virzienā un beidzas strupceļā pēc krustojuma ar Amatu ielu. Tauriņu ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 560 metri, sarkano līniju platums ir 7—8 metri. Visā garumā iela ir klāta ar grants segumu, satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Tauriņu ielu nekursē.

Tauriņu iela izveidota 1958. gadā, tās nosaukums laika gaitā nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Tauriņu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Brīvības iela (T veida krustojums)
* Upes iela
* Amatu iela

## Atsauces
Sloku iela (Daugavpils)

**Sloku iela** ir iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimē. Sloku iela sākas krustojumā ar Silikātu ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Siguldas ielu. Sloku ielā ir privātmāju apbūve.

Sloku ielas garums ir 316 metri, sarkano līniju platums ir 8—11 metri. Visā garumā iela ir klāta ar asfalta segumu. Sabiedriskais transports pa Sloku ielu nekursē.

Nosaukums jaunizveidotajai Sloku ielai (sākotnēji arī **Slokas iela**) piešķirts 1957. gadā. Laika gaitā tas nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Sloku iela ir savienota ar šādām ielām:
* Silikātu iela (T veida krustojums)
* Siguldas iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Lada Kalina

***Lada Kalina*** () ir Krievijas autobūves uzņēmuma AvtoVAZ ražots mazās klases pasažieru automobilis, ko ražoja no 2004. līdz 2018. gadam. Modelis bija pieejams kā sedans, hečbeks un universālis. *Kalina* kļuva par vienu no pirmajiem Krievijā ražotajiem automobiļiem, ko aprīkoja ar modernākiem drošības un komforta elementiem, piemēram, ABS, gaisa spilveniem un kondicionieri.

Modeli izstrādāja kā modernāku VAZ-2115 pēcteci un eksportēja uz vairākām Eiropas un NVS valstīm. 2011. gadā prezentēja otrās paaudzes *Lada Kalina* modeli, veidotu uz tās pašas platformas, bet ar uzlabotu dizainu un jauniem tehnoloģiskiem risinājumiem.

Ražošanu pārtrauca 2018. gadā, kad to pilnībā aizstāja *[[Lada Granta]]*.

Neoficiāli *Lada Kalina* ieguva virkni sarkastisku iesauku un kļuva par interneta mīmu. Dažādos forumos un sociālajos tīklos bieži sastopami tādi izteicieni kā *Лада Калина — говно машина!* (*Lada Kalina* — mēslu mašīna!).

## Tehniskā un inženiertehniskā kritika

;1. Zema montāžas kvalitāte (īpaši 1. paaudzē)
* Pirmajos izlaidumos bija bieži defekti: salona plastmasas detaļas grabēja, elektronika bieži niķojās, hermētiskums nebija pietiekams (ūdens iekļuva durvīs un bagāžniekā).
* Daudzi īpašnieki sūdzējās par vājo pretrūsas aizsardzību – auto sāka rūsēt jau pēc dažiem gadiem.

;2. Vāja piekare
* Neskatoties uz to, ka automašīna bija paredzēta Krievijas ceļiem, piekare mēdza būt par mīkstu un nestabilu.
* Slikta izolācija – palielināts troksnis salonā pie lielāka ātruma.

;3. Vājš bāzes aprīkojums (pirmajos gados)
* Līdz 2010. gadam daudzi modeļi nebija aprīkoti ar stūres pastiprinātāju vai gaisa spilvenu.
* Tikai vēlāk pievienoja ABS, kondicionieri, elektriskos logus u.c., taču tas padarīja modeli dārgāku, samazinot tā priekšrocības kā budžeta auto.

;4. Zemas kvalitātes interjers
* Salonu kritizēja par lētu plastmasu, vienkāršu dizainu un neērtu vadītāja pozīciju.
* Sēdekļi bija cieti un slikti atbalstīja muguru garākos braucienos.

;5. Novecojis dizains
* Pat otrā paaudze (no 2013. gada), salīdzinot ar Eiropas vai pat Ķīnas analogiem, bija uzskatāma par arhaisku pēc izskata un salona estētikas.

;6. Zems zīmola prestižs
* *Lada Kalina* cieta no AvtoVAZ negatīvā mantojuma – sabiedrība to asociēja ar "lētiem, nekvalitatīviem" padomju autobūves pēctečiem.
* Auto bieži kļuva par ironisku tēlu interneta jokos un mīmos ("tipisks krievu auto", "*Kalina* – kā Kalimera").

;7. Konkurence no labāk aprīkotiem auto
* Tajā pašā cenu kategorijā bija pieejami lietoti Rietumu zīmolu auto ar labāku aprīkojumu un reputāciju, piemēram: *[[Renault Logan]]*, *[[Hyundai Accent]]*, *[[Škoda Fabia]]*.

;8. Nepilnīgi automātiskās kārbas risinājumi
* Pirmajās versijās automātiskā transmisija tika piedāvāta tikai noteiktos tirgos, un tā bija lēna un neefektīva (klasiskā 4-pakāpju kārba no *Jatco*).
* Degvielas patēriņš bija virs vidējā šajā klasē.

;9. Motori bez būtiskas dinamikas
* Jaudas pietika tikai pilsētai, bet ārpus tās *Kalina* izrādījās lēna, ar vāju paātrinājumu, īpaši ar pasažieriem vai bagāžu.

## Ārējās saites
Juris Merksons

**Juris Merksons** (dzimis , miris ) ir bijušais latviešu basketbolists.

Ar basketbolu sācis nodarboties pie trenera Augusta Raubēna, mācoties Rīgas Industriālajā politehnikumā. 1957. gadā iestājies LVU Mehānikas fakultātē un trenējies basketbolā LVU komandā. Laikā no 1958. līdz 1971. gadam Merksons pārstāvēja Rīgas VEF komandu, 1960. un 1966. gadā tika izcīnītas bronzas medaļas PSRS čempionātā. Kopumā Rīgas VEF sastāvā nospēlēja 13 sezonas, kas ir piektais lielākais skaits starp visiem Rīgas VEF spēlētājiem.

## Atsauces
Salviju iela

**Salviju iela** ir iela Daugavpilī, Mazo Stropu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Begoniju ielu, stiepjas austrumu virzienā un beidzas strupceļā pie Mazā Stropu ezera rietumu krasta. Ielai ir daži atzarojumi, kuri visi oficiāli izskatāmi kā Salviju ielas daļas. Iela ir apbūvēta ar vasarnīcām un privātmājām.

Salviju ielas galvenās trases garums ir aptuveni 375 metri. Visā garumā iela ir klāta ar grants segumu, satiksmes kustība norit vienā joslā abos virzienos. Ielas sarkano līniju platums ir 5 metri. Sabiedriskais transports pa Salviju ielu nekursē.

Iela izveidota 1960.—1970. gados, bet nosaukums tai piešķirts tikai 2005. gada 30. jūnijā.

## Ielu savienojumi
Salviju iela ir savienota ar šādām ielām:
* Begoniju iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Graudu iela (Daugavpils)

**Graudu iela** ir iela Daugavpilī, Čerepovas apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Augsto ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Kūdras ielu. Graudu ielas turpinājums ir ceļš bez seguma līdz Jelgavas ielai. Graudu ielas nepārnumuru (ziemeļu) pusē ir dzīvojama apbūve, bet pretējā pusē ir rūpnieciska apbūve.

Ielas kopējais garums ir 160 metri. Visā garumā tai ir asfalta segums, satiksmes kustība norit abos virzienos. Ielas sarkano līniju platums ir 10 metri. Sabiedriskais transports pa Graudu ielu nekursē.

Graudu ielas agrākais nosaukums bija **Čerepovas iela**. 1934. gada 7. decembrī iela ieguva tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Graudu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Augstā iela (T veida krustojums)
* Kūdras iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Ipekakuāna

**Ipekakuāna** (; ) ir rubiju dzimtas augu suga. Tas ir aptuveni 15—60 centimetru augsts mūžzaļš puskrūms ar sīkiem, baltiem ziediem, kura izcelsmes vieta ir Kostarika, Nikaragva, Panama, Kolumbija, Brazīlija, augu kultivē pārējā Dienvidamerikā, Indijā, Indonēzijā un Tanzānijā. Kopš 2021. gada 14. janvāra Latvijā aizliegts pārtikā izmantot ipekakuānas saknes augā esošo izohinolīna alkaloīdu dēļ.

Gadu gaitā dažādi botāniķi ir aprakstījuši šo augu, izmantojot dažādus nosaukumus.

Ipekakuānas saknes tika izmantotas sīrupa, spēcīga vemšanas līdzekļa, pagatavošanai, kas jau sen ir bezrecepšu medikaments, kurš Rietumvalstīs vairs netiek apstiprināts medicīniskai lietošanai drošības un efektivitātes pierādījumu trūkuma dēļ. Vemšanas vielas, kas iegūta no saknēm, piemērs ir emetīns.

## Apraksts
thumb|200px|Ipekakuānas augs
Ipekakuāna ir 15—60 centimetru augsts mūžzaļš puskrūms. Saknenis ir tievs, ar 2—3 milimetru diametru, gludens, horizontāls, ar daudzām, tievām piesaknēm visā tā garumā. Ipekakuānai ir sīki, balti ziedi.

## Izplatība
Savvaļā aug Kostarikā, Nikaragvā, Panamā, Kolumbijā, Brazīlijā ēnainos, mitros tropiskos mežos. Augu kultivē pārējā Dienvidamerikā, Indijā, Indonēzijā un Tanzānijā.

## Izmantošana
Medicīnā no ipekakuānas sakneņiem pagatavotos preparātus, sīrupus un pulverus, mazās devās lieto kā atkrēpojošo līdzekļus elpceļu slimību gadījumos, bet lielās devās kā vemšanas līdzekļus saindēšanas gadījumā.

## Atsauces
Dzīvot un mirt Losandželosā

**"Dzīvot un mirt Losandželosā"** () ir 1985. gada ASV *[[neo-noir]]* asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Viljams Frīdkins. Filmas scenārija autori ir Frīdkins un bijušais ASV Slepenā dienesta aģents Džeralds Petievičs un tā ir balstīta uz Petieviča 1984. gada tāda paša nosaukuma romānu. Filmā galvenās lomas atveido Viljams Pītersens, Vilems Defo, Džons Penkovs, Debra Foiere, Džons Turturo, Darlena Flūgena un Dīns Stokvels.

Filma stāsta par diviem detektīviem, kuri cenšas notvert naudas viltotāju.

Filmas "Dzīvot un mirt Losandželosā" pirmizrāde notika  un to izplatīja *[[Metro-Goldwyn-Mayer|MGM/UA Entertainment Co.]]*. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu, īpaši izceļot tās autentiskumu un operatora Robija Millera sniegumu. Filma bija arī finansiāli veiksmīga, nopelnot 17,3 miljonus ASV dolāru pie 6 miljonu dolāru budžeta. Frīdkins "Dzīvot un mirt Losandželosā" uzskata par vienu no savām labākajām filmām.

## Sižets

Slepenā dienesta aģenti Ričards Čenss (Viljams Pītersens), kurš ir pazīstams ar savu impulsīvu uzvedību, un Džimijs Hārts (Maikls Grīns) pēc atentāta mēģinājuma izjaukšanas pret prezidentu Reiganu tiek pārcelti uz viltojumu lietu izmeklēšanu Losandželosā. Neilgi pirms pensijas Hārts tiek nogalināts, izsekojot mākslinieku un prasmīgu naudas viltotāju Ēriku "Riku" Māsteru (Vilems Defo). Čenss apņemas atriebties un ar jauno partneri Džonu Vukoviču (Džons Penkovs) sāk izmeklēšanu.

Izmantojot informatori Rutu (Darlena Flūgena), kuru viņš šantažē, Čenss mēģina piekļūt Māsteram, izliekoties par svešvalstu investoru, kas vēlas iegādāties viltotu naudu. Kad viņiem tiek atteikta priekšapmaksa no aģentūras, Čenss un Vukovičs aplaupa vīrieti vārdā Lings, lai iegūtu vajadzīgos līdzekļus. Laupīšanas laikā Lingu nejauši nogalina viņa sabiedrotie. Vēlāk atklājas, ka Lings bija slepens FIB aģents.

Neskatoties uz kļūdām, Čenss turpina plānu un tiekas ar Māsteru naudas apmaiņai. Apšaudes laikā tiek nogalināti gan Čenss, gan Māstera miesassargs. Vukovičs seko bēgošajam Māsteram uz viņa darbnīcu. Tur Māsters cenšas sadedzināt pierādījumus, tomēr Vukovičam izdodas viņu nogalināt.

Vukovičs ierodas pie Rutas, kura vēlas paturēt daļu no Čensa atstātās naudas. Vukovičs pārņem Čensa lomu un paziņo, ka viņa turpmāk strādās viņa labā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vitorio Storāro

**Vitorio Storāro** (; dzimis ) ir bijušais itāļu kinooperators. Uzskatīts par vienu no vislabākajiem un visietekmīgākajiem kinooperatoriem kino vēsturē.

Vairāk nekā 60 gadus ilgajā karjerā Storāro sadarbojies ar tādiem režisoriem kā Bernardo Bertoluči, Frānsisu Fordu Kopolu, Vorenu Bītiju, Vudiju Allenu un Karlosu Sauru.

Saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais operatora darbs" par filmām "Mūsdienu apokalipse" (1979), "Sarkanie" (1981) un "Pēdējais imperators" (*The Last Emperor*, 1987). Bijis arī operators tādām filmām kā "Konformists" (1970), "Pēdējais tango Parīzē" (*Last Tango in Paris*, 1972), "1900" (*1900*, 1976), *[[One from the Heart]]* (1981), *[[Ishtar]]* (1987), "Sargājošās debesis" (*The Sheltering Sky*, 1990), "Diks Treisijs" (*Dick Tracy*, 1990), "Tango" (*Tango*, 1998), "Goija Bordo" (*Goya in Bordeaux*, 1999), "Smalkās aprindas" (2016) un "Brīnumu rats" (2017). Par Storāro pēdējo filmu kļuva Allena filma "Īsta veiksme" (2023).

## Atsauces

## Ārējās saites
Riņķa iela (Daugavpils)

**Riņķa iela** ir iela Daugavpilī, Ruģeļu apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Vecpils ielu, ved ziemeļu un ziemeļrietumu virzienā, šķērso Naujenes ielu, divreiz pagriežas pa labi un beidzas arī krustojumā ar Naujenes ielu. Riņķa iela ir apbūvēta ar savrupmājām.

Ielas kopējais garums ir aptuveni 460 metri, sarkano līniju platums ir 12 metri. Visā garumā iela klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība norit abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Riņķa ielu nekursē.

Iela izveidota 1990. gados, tās nosaukums laika gaitā nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Riņķa iela ir savienota ar šādām ielām:
* Vecpils iela (T veida krustojums)
* Naujenes iela (divas reizes)

## Atsauces
Laiku grāmatas

**Laiku grāmatas** ( — "dienu notikumi";  — "papildinājums") ir divas Vecās Derības vēstures grāmatas. Tajās papildus aprakstīti tie paši notikumi kā Otrajā Samuēla grāmatā un Ķēniņu grāmatās (no aptuveni 1000. gada līdz 586. gadam p.m.ē., kad Nebukadnecara armija iznīcināja Jeruzalemes pilsētu), lielāku uzmanību pievēršot Jūdejai un tās valdniekiem. 

Uzskata, ka grāmatas uzrakstītas pēc 400. gada p.m.ē., kad ebrejiem pēc trimdas atļāva atgriezties Jūdejā. 

## Ārējās saites
Krašeņiņņikova vulkāns

**Krašeņiņņikova vulkāns** () ir aktīvs stratovulkāns Kamčatkas pussalā. Izvietojies Austrumu grēdas vidusdaļā Kronockas dabas rezervātā un ir nosaukts pētnieka Stepana Krašeniņņikova vārdā, kurš piedalījās Vitusa Beringa Lielajā Ziemeļu ekspedīcijā (1731–1742).

## Izvirdumi
2025. gada 3. augustā sākās Krašeniņņikova vulkāna pirmais izvirdums kopš 16. gadsimta, tikai četras dienas pēc 2025. gada Kamčatkas zemestrīces.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tabores iela

**Tabores iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Judovkas apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Lielo ielu, ved austrumu virzienā un beidzas strupceļā pēc krustojuma ar Kalpaka ielu. Tabores ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir aptuveni 535 metri, visā garumā tā klāta ar grants segumu. Ielas sarkano līniju platums ir 12 metri. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Tabores ielu nekursē, tuvākā pietura ir 8. autobusa "Zemnieku iela" Lielajā ielā.

1936. gada kartē tagadējā Tabores iela nosaukta par Kalpaka ielu. Mūsdienu ielas nosaukums, Tabores ciema vārdā, ir zināms no 20. gadsimta 3. ceturkšņa un kopš tā laika nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Tabores iela ir savienota ar šādām ielām:
* Lielā iela (T veida krustojums)
* Īsā iela (savienojums ar bezvārda ceļu)
* Kalpaka iela

## Atsauces
Tata

**Tata** var būt:
* Tata — pilsēta Ungārijā;
* *[[Tata Motors]]* — Indijas autobūves uzņēmums;
* *[[Tata Steel]]* — Indijas metalurģijas uzņēmums.

## Skatīt arī
* Tati
Kalnu iela (Daugavpils)

**Kalnu iela** ir iela Daugavpilī, Vecajā un Jaunajā Forštatē. Kalnu iela sākas krustojumā ar Artilērijas ielu, ved austrumu virzienā un beidzas savienojumā ar iekškvartāla ceļu. Iela ir apbūvēta ar privātmājām.

Ielas garums ir aptuveni 340 metri, visā garumā tā klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība atļauta abos virzienos vienā joslā. Sabiedriskais transports pa Kalnu ielu nekursē.

## Vēsture
Iela izveidojusies Raipoles ciemā (no 1930. gadiem Vecās Forštates sastāvā). Vēsturiski tā stiepās līdz Stabu ielai un tika ieplānota pat tālāk, līdz savienojumam ar Ezeru ielu.

1980. gados, ar Jaunās Forštates (tolaik 1. Maija) rajona būvniecību, Kalnu iela daļēji tika iekļauta šajā jaunajā rajonā. Ielas galā vecā privātmāju apbūve tika nojaukta un tās vietā izbūvēja tipveida piecstāvu mājas. Rekonstruētajā daļā nosaukums "Kalnu iela" tika likvidēts, bet ielas sākumposms ir saglabājies līdz mūsdienām.

Agrākais ielas nosaukums bija **Augšlēģeru iela**. Kopš 1930. gadiem ielai ir tagadējais nosaukums, kurš vairs nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Kalnu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Artilērijas iela (T veida krustojums)
* Baložu iela

## Atsauces
Freds Vilards

**Frederiks Čārlzs Vilards jaunākais** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris un komiķis.

Vislabāk pazīstams ar lomām Kristofera Gesta filmās *[[This Is Spinal Tap]]* (1984), *[[Waiting for Guffman]]* (1996), *[[Best in Show]]* (2000), *[[A Mighty Wind]]* (2003), *[[For Your Consideration]]* (2006) un *[[Mascots]]* (2016). Piedalījies arī tādās filmās kā "Spriedze" (1991), "Ostins Pauerss: Spiegs, kurš mani iz..." (1999), "Amerikāņu kāzas" (2003) un "Televīzijas dvēsele" (2004). Nominēts vairākām ''Emmy'' balvām par lomām situāciju komēdijseriālos "Visi mīl Reimondu" un "Amerikāņu ģimenīte".

## Ārējās saites
Ērda

**Ērda** () ir pilsēta ar meģes tiesībām Ungārijas ziemeļdaļā, Peštas vārmeģes lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas Donavas labajā  krastā 20 km no valsts galvaspilsētas Budapeštas, faktiski tās piepilsēta. 

## Vēsture
Ērda vēstures avotos pirmoreiz minēta 1243. gadā; tās nosaukums cēlies no ungāru *erdő* — ‘mežs’, vai *ér* — ‘straume’. 1543. gadā Ērdu iekaroja osmaņi, kas šeit uzbūvēja pili un mošeju un dēvēja par Hamzabeju (*Hamzabey*). 1684. gadā Lorēnas grāfa Šarla V karaspēks sakāva turkus kaujā pie Ērdas. 1776. gadā Ērdai piešķīra pilsētas (*oppidum*) statusu, bet iespējams, ka tāds Ērdai bija jau pirms turku laika. Līdz 1972. gadam, kad šeit uzcēla vairākus rūpniecības uzņēmumus, Ērda bija piepilsētas lauksaimniecības rajona centrs. 1991.—2001. gadā Ērda bija visstraujāk augošā pilsēta valstī — tās iedzīvotāju skaits pieauga par 30,6 %. 2006. gadā Ērdai piešķirts meģes tiesību statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Varbūtību masas funkcija

[thumb|300x300px|Piemērs varbūtību masas funkcijai- [Burts|burtu biežums tekstā angļu valodā. Šo informāciju var attēlot histogrammā.]]
**Varbūtību masas funkcija** statistikā un varbūtību teorijā ir funkcija, kas norāda kāda varbūtība ir notikt katram gadījuma lielumam. To var attēlot, piemēram, histogrammā, bet tā norāda varbūtību katram notikumam, nevis absolūto vai relatīvo biežumu kādai izlasei. Tā ir diskrētā versija varbūtību blīvuma funkcijai. 

## Īpašības
Varbūtību masas funkcijai ir divas galvenās īpašības: 

* P(X=x) \geq 0 (varbūtība ir nenegatīva)
* \sum _{i=1} ^N p_i = 1 (visu varbūtību summa ir 1)

## Piemēri
Kā piemērus varbūtību masas funkcijām var minēt diskrēto versiju vienmērīgajam sadalījumam, Bernulli sadalījumu, kas apskata divu gadījumu lielumu ar divām vērtībām. Ja saskaita vairākus Bernulli sadalījumus, iegūst Binomiālo sadalījumu. Vēl var minēt Puasona sadalījumu, kas ir sadalījums, ko iegūst ņemot Binomiālā sadalījuma robežu, kad gadījumu lielumu skaits summā tiecas uz bezgalību.
## Varbūtību masas funkcija saskaitītiem gadījuma lielumiem
thumb|300x300px|Apskatītais piemērs- varbūtību masas funkcija divu metamo kauliņu summai*Galvenais raksts:* Konvolūcija

Lai iegūtu varbūtību masas funkciju divu gadījumu lielumu summai Z = X + Y, vajag veikt diskrētu konvolūciju. Ja f ir varbūtību funkcija priekš viena gadījuma lieluma un g ir varbūtību funkcija priekš otra gadījuma lieluma, tad diskrētā konvolūcija pierakstās kā:

(f*g)[n] = \sum _{m=-\infty} ^\infty f[n-m]g[m] vai (f*g)[n] = \sum _{m=-\infty} ^\infty f[m]g[n-m].

Pēc šīs formulas var iegūst vērtības, ja gadījuma notikumi ir veseli skaitļi. Ja tie ir arī racionāli vai reāli, tad tās m vērtības arī jāņem vērā summā.

### Piemērs
Piemēram, kāda ir varbūtību masas funkcija 2 metamo kauliņu summai (2d6)? Apskatot 2 kauliņu gadījumu, var izspriest, ka divu kauliņu summa būs robežās [2; 12], attiecīgi var pārbaudīt, ka konvolūciju formula dos 0 priekš vērtībām ārpus šīs robežas: (f*g)[1] = \sum _{m=-\infty} ^\infty f[1-m]g[m] = \underbrace{f[1+\infty]g[-\infty]}_{0 \cdot 0} ... + \underbrace{f[-5]g[6]}_{0 \cdot \frac{1}{6}} + \underbrace{f[-4]g[5]}_{0 \cdot \frac{1}{6}} + ... + \underbrace{f[1]g[0]}_{\frac{1}{6} \cdot 0} + \underbrace{f[2]g[-1]}_{\frac{1}{6} \cdot 0} + ... + \underbrace{f[1 - \infty]g[\infty]}_{0 \cdot 0} = 0

Savukārt, priekš iespējamām vērtībām konvolūciju būs nenulle:

(f*g)[3] = \sum _{m=-\infty} ^\infty f[3-m]g[m] = \underbrace{f[1+\infty]g[-\infty]}_{0 \cdot 0} + ... + \underbrace{f[1]g[2]}_{\frac{1}{6} \cdot \frac{1}{6}} + \underbrace{f[2]g[1]}_{\frac{1}{6} \cdot \frac{1}{6}} + ... + \underbrace{f[1 - \infty]g[\infty]}_{0 \cdot 0} = \frac{1}{18}

Šo procesu atkārtojot katrai varbūtības masas iespējamai vērtībai n \in \mathbb{Z} iegūst sadalījumu: (f*g)[n] = \begin{cases}
\frac{1}{36} \cdot (n-1),\ \text{ja} \ n \in [2,7] \\
\frac{1}{36} \cdot (13-n), \ \text{ja} \ n \in [7,12] \\
0, \ \text{citādi}
\end{cases}.

## Atsauces
Jersikas iela (Daugavpils)

**Jersikas iela** ir iela Daugavpilī, Viduspoguļankas apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Liliju ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Rubeņu ielu. Jersikas ielā ir privātmāju apbūve.

Ielas garums ir aptuveni 372 metri, sarkano līniju platums ir 12—13 metri. Visā garumā Jersikas iela ir klāta ar grants segumu. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Jersikas ielu nekursē, tuvākā pietura ir "Vāveru iela" Ventas ielā.

Jersikas ielas nosaukums ir zināms no 1950. gadiem un kopš tā laika nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Jersikas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Liliju iela (T veida krustojums)
* Medņu iela
* Irbju iela
* Ūdru iela
* Rubeņu iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Atgriezies pie manis

**"Atgriezies pie manis"** () ir 2025. gada Austrālijas šausmu filma, kuras režisori ir Denijs un Maikls Filipu. Filmā galvenās lomas atveido Sallija Hokinsa, Billijs Berets, Sora Vonga un Džona Vrens Filipss.

Filma stāsta par bāreņiem kļuvušiem brāli un māsu, kuri jaunās mājas atrod pie kādas sievietes. Drīz atklājas, ka viņai ir padomā šausminošs rituāls.

Filmas "Atgriezies pie manis" pirmizrāde notika  Austrālijā. Latvijā filmas pirmizrāde notika 1. augustā. Filma saņēma pozitīvu kritiķu novērtējumu un ir nopelnījusi vairāk nekā 27 miljonus ASV dolāru pie 15 miljonu dolāru budžeta. Sallijas Hokinsas loma izpelnījās vienprātīgu atzinību — daudzi to ierindoja starp labākajiem 2025. gada aktieru sniegumiem un nosauca to par vienu no labākajiem tēlojumiem šausmu filmu žanrā pēdējo gadu laikā.

## Sižets

Pēc tam, kad 17 gadus vecais Endijs (Billijs Berets) un viņa vājredzīgā pusmāsa Paipera (Sora Vonga) atrod mirušu tēvu dušā, viņi tiek nosūtīti dzīvot pie Loras (Sallija Hokinsa) — ekscentriskas bijušās psiholoģes, kura audzina mēmo zēnu Oliveru (Džona Vrens Filipss). Lorai kādreiz bija akla meita Ketija, kura noslīka dārzā esošajā baseinā. Endiju sāk satraukt Loras uzvedība un Olivera dīvainā izturēšanās.

Bēru laikā Lora no tēva līķa nozog matu šķipsnu un vēlāk pastāsta Endijam, ka daži tic, ka dvēsele paliek ķermenī arī pēc nāves. Tajā pašā naktī Endijs atklāj, ka tēvs bijis vardarbīgs pret viņu, bet Paiperi mīlējis, kas radījis viņā rūgtumu. Nākamajā dienā Endijs mēģina komunicēt ar Oliveru, lūdzot viņam rakstīt uz blociņa, bet zēns sāk grauzt nazi un asiņainā lapā uzraksta vārdu “Bērds”. Kad Endijs mēģina viņu iznest ārpus Loras īpašuma lai nogādātu slimnīcā, Olivers sāk kliegt “Palīdzi man”. Lora viņu aizved atpakaļ un pabaro ar tēva matiem. Vēlāk Endijs dušā piedzīvo šausminošu halucināciju, kurā redz tēva rēgu, kas brīdina: “Viņa mirs lietū.” Endijs paslīd un nokļūst bezsamaņā.

Kamēr Endijs atkopjas slimnīcā, Lora aizved Paiperu uz nožogotu šķūni, kur saldētavā glabājas Ketijas līķis. Atklājas, ka Olivers ir dēmona apsēsts, kuru Lora izsaukusi, izmantojot okultu rituālu, kuru imitējusi no krievu VHS kasetes. Rituāls paredz, ka mirušā līķis tiek barots apsēstajam dēmonam, kurš pēc tam izvemj dvēseli jaunā līķī, kas miris tādā pašā veidā. Lora plāno noslīcināt Paiperu lietus laikā, lai atdzīvinātu Ketiju. Taču dēmons kļūst aizvien izsalkušāks un nevaldāmāks.

Endijam atgriežoties, Lora provocē konfliktu, apsūdzot viņu vardarbībā. Tikmēr Olivers zaudē kontroli un sāk grauzt gan priekšmetus, gan pats sevi. Endijs atklāj, ka “Olivers” patiesībā ir pazudis zēns vārdā Konors Bērds, un kopā ar sociālo darbinieci Vendiju dodas viņu glābt. Lora mēģina slēpt pierādījumus, taču Vendija un Endijs atrod Oliveru, kas ēd Ketijas līķi. Mēģinot izbēgt, Lora viņus notriec ar auto — Vendija mirst, bet Endijs tiek noslīcināts peļķē. Lora ievelk Paiperu baseinā un sāk rituālu, taču, kad Paipera nosauc viņu par “mammu”, Lora atjēdzas un ļauj viņai izbēgt. Vēlāk ierodas policija, dēmons atstāj Olivera ķermeni, un Lora baseinā apskauj mirušās meitas līķi.

## Atsauces

## Ārējās saites
Martas Staņas iela

**Martas Staņas iela** ir Rīgas iela Ziemeļu rajona Skanstes apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Pulkveža Brieža ielu un noslēdzas krustojumā ar Mihaila Tāla ielu. 170 m garajā ielā ir divas braukšanas joslas ar asfalta segumu.

Arhitektes Martas Staņas vārdā nosaukto ielu sāka veidot 2017. gadā pēc dzelzceļa kravas stacijas Rīga Preču I likvidēšanas, stacijas ceļu un ēku nojaukšanas, bet jaunveidojamajai ielai šo nosaukumu piešķīra 2022. gadā. Bijušās kravas stacijas teritorija ielas ziemeļu pusē pagaidām ir neapbūvēta, bet dienvidu pusē esošā apbūve un stāvlaukumi ir saistīti ar kultūras un izklaides centru "Hanzas perons".

## Ielu savienojumi
Martas Staņas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Pulkveža Brieža iela (T veida krustojums)
* Mihaila Tāla iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Dobeles 1. vidusskola

**Dobeles 1. vidusskola** ir vispārējās vidējās izglītības iestāde Dobelē. Atrodas Dzirnavu ielā 2 Dobelē. 

## Vēsture
Dobeles skola pieminēta hercoga Jēkaba valdīšanas laikā 1664. gada skolu vizitācijas dokumentos.
No 1922. līdz 1927. gadam darbojās Dobeles pilsētas vidusskola, kuru 1927. gadā pārdēvēja par Dobeles pilsētas reālģimnāziju, 1940. gadā par Dobeles valsts vidusskolu, 1942. gadā par Dobeles valsts ģimnāziju, 1952. gadā par Dobeles 1. vidusskolu.

1961. gadā Dobeles 1. vidusskolu apvienoja ar Dobeles astoņgadīgo skolu. 1991. gadā atjaunoja Dobeles ģimnāziju.
1997. gadā no ģimnāzijas atdalīja sākumskolas un pamatskolas klases, izveidojot Dobeles vidusskolu un Dobeles pilsētas ģimnāziju kā divas atsevišķas mācību iestādes.

## Izglītības programmas
* vispārējās vidējās izglītības programma.
* Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar smagiem garīgās attīstības traucējumiem vai vairākiem smagiem attīstības traucējumiem.
* Speciālās pamatizglītības 1. posma (1.-6. klase) programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem.
* Speciālās pamatizglītības otrā posma (7.-9. klase) programma izglītojamajiem ar garīgās attīstības traucējumiem.
* Speciālās pamatizglītības 1. posma (1.-6. klase) programma izglītojamajiem ar garīgās attīstības traucējumiem
* Speciālās pamatizglītības otrā posma (1.-6. klase) programma izglītojamajiem ar garīgās attīstības traucējumiem vai vairākiem smagiem attīstības traucējumiem

## Atsauces
Virunga

**Virunga** () vai **Mufumbiro** (*Mufumbiro*) ir vulkānisku kalnu virkne Austrumāfrikā uz Ruandas, Ugandas un Kongo Demokrātiskās Republikas robežas. Stiepjas  garumā no Kivu ezera dienvidrietumos līdz Kisoro ziemeļaustrumos un ir daļa no Austrumāfrikas lūzuma zonas. Virungu veido astoņi galvenie vulkāni un vairāki mazāki; augstākais ir Karisimbi 4507 m vjl. Vulkāni aktīvi, nesenākais izvirdums noticis 2021. gadā. 

Ainavā līdz 2300 m augstumam dominē mitrie tropu meži, augstāk — savanna. Šeit ir apdraudēto kalnu gorillu izplatības areāls. Daļa kalnu masīva iekļauta Kongo Virungas nacionālajā parkā, Ruandas Vulkānu nacionālajā parkā un Ugandas Mgahingas gorillu nacionālajā parkā; Virungas parks iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā dēļ tā dabas daudzveidības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Mazā Šķērsiela (Daugavpils)

**Mazā Šķērsiela** ir iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimes ziemeļos. Mazā Šķērsiela sākas krustojumā ar Kauņas ielu, ved ziemeļrietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Mazo Viļņas ielu. Ielā ir privātmāju apbūve.

Mazās Šķērsielas garums ir 113 metri. Visā garumā tā ir divu joslu platumā un klāta ar asfalta segumu. Ielas sarkano līniju platums ir 11 metri. Satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Mazo Šķērsielu nekursē.

Mazā Šķērsiela izveidota Latvijas PSR gados, tās nosaukums laika gaitā nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Mazā Šķērsiela ir savienota ar šādām ielām:
* Kauņas iela (T veida krustojums)
* Mazā Viļņas iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Laumu iela (Daugavpils)

**Laumu iela** ir iela Daugavpilī, Daugavas kreisajā krastā, Grīvas apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Oškalna ielu, ved dienvidrietumu un rietumu virzienā un beidzas krustojumā ar Staru ielu. Laumu ielā ir privātmāju apbūve.

Laumu ielas garums ir 95 metri, tā ir divvirzienu iela. Ielas sarkano līniju platums ir 10 metri. Visā garumā tā ir klāta ar grants segumu. Sabiedriskais transports pa Laumu ielu nekursē, tuvākā pietura ir 9. maršruta "Oškalna iela".

Nosaukums jaunizveidotajai Laumu (sākotnēji arī **Laumas**) ielai piešķirts 1957. gadā.

## Ielu savienojumi
Laumu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Oškalna iela (T veida krustojums)
* Staru iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Pērkonbultas*

**"Pērkonbultas*"** () ir 2025. gada ASV supervaroņu filma, kuras pamatā ir *[[Marvel Comics]]* izdotie komiksi par Pērkonbultu komandu. Filmu producēja *[[Marvel Studios]]* un izplatīja *[[Walt Disney Studios Motion Pictures]]*, un tā ir *[[Marvel Cinematic Universe]]* (MCU) 36. filma. Filmas režisors ir Džeiks Šreiers, scenārija autori ir Ēriks Pīrsons un Džoanna Kalo. Galvenās lomās atveido Florensa Pjū, Sebastians Stens, Vaiats Rasels, Olha Kuriļenko, Lūiss Pulmans, Džeraldīna Višvanātana, Kriss Bauers, Vendels Pīrss, Deivids Harbors, Hanna Džona-Keimena un Džūlija Luisa-Dreifusa. Filmā antivaroņu grupa tiek iesprostota nāvējošā slazdā un spiesta sadarboties bīstamā misijā.

*Marvel Studios* pirmo reizi izziņoja par MCU Pērkonbultu komandas izveidi 2021. gadā. 2022. gada jūnijā paziņoja, ka filma ir tapšanas procesā un ka piesaistīti Šreiers un Pīrsons. Galveno lomu aktieru komandu izziņoja septembrī, un papildu aktieru sastāvu līdz 2023. gada sākumam. Filmēšanu aizkavēja 2023. gada Holivudas streiks, kas izraisīja dažas aktieru maiņas 2024. gada sākumā. Filmēšana norisinājās no 2024. gada februāra līdz jūnijam *Trilith Studios* un *Atlanta Metro Studios* studijās Atlantā, Džordžijas štatā, kā arī Jūtā un Kualalumpurā.

Filmas "Pērkonbultas*" pirmizrāde notika 2025. gada 22. aprīlī *Cineworld Leicester Square* Londonā, Apvienotajā Karalistē. Latvijā filmas pirmizrāde notika 30. aprīlī, bet ASV kinoteātros to demonstrēja no 2. maija. Šī ir MCU piektās fāzes pēdējā filma. Asterisks nosaukumā paskaidrots tikai pēcizdošanas filmas mārketinga kampaņas laikā, skaidrojot to ar filmas beigās atklāto, ka Pērkonbultu komanda tiek pārdēvēta par "Jaunajiem Atriebējiem"; un filmas beigu titros un dažos mārketinga materiālos nosaukumu nomainīja uz "Jaunie Atriebēji". Neskatoties uz pozitīvajām kritiķu atsauksmēm, filmas peļņa neuzrādīja labus rezultātus, nopelnot 382,4 miljonus ASV dolāru.

## Atsauces un piezīmes

## Ārējās saites
Atmatas iela

**Atmatas iela** ir iela Daugavpilī, Jaunbūves apkaimē, kā arī dalēji Ķīmijas apkaimes robežā. Atmatas iela sākas krustojumā ar Liepājas ielu, ved ziemeļaustrumu virzienā un beidzas krustojumā ar Lauska ielu. Ielā ir pārsvarā privātmāju apbūve.

Atmatas ielas kopējais garums ir 266 metri, sarkano līniju platums ir no 13 līdz 16 metriem. Posms no Valkas ielas līdz Lauska ielai iezīmē apkaimju robežu un klāts ar asfalta segumu, bet pārējai ielas daļai ir grants segums. Visā garumā satiksmes kustība norit abos virzienos. Sabiedriskais transports pa Atmatas ielu nekursē.

Ielas nosaukums ir zināms no 1950. gadiem un kopš tā laika nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Atmatas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Liepājas iela (T veida krustojums)
* Valkas iela
* Lauska iela (T veida krustojums)

## Atsauces
Lada Samara

***Lada Samara*** ir Krievijas autoražotāja AvtoVAZ ražots neliels pasažieru sedans, kuru izstrādāja kā modernizētu *[[VAZ-21099]]* versiju. Ražošana sākās 1984. gadā un turpinājās līdz 2013. gadam.

Modelis bija populārs gan vietējā Krievijas tirgū, gan NVS valstīs, pateicoties pieejamai cenai un vienkāršai konstrukcijai. To pakāpeniski aizstāja *[[Lada Kalina]]* un vēlāk — *[[Lada Granta]]*.

## Ārējās saites
Lada Granta

***Lada Granta*** ir Krievijas autoražotāja AvtoVAZ ražots neliels pasažieru automobilis, kuru izstrādāja kā turpinājumu *[[Lada Kalina]]* un *[[Lada Samara]]* modeļu sērijai. *Granta* sāka ražot 2011. gadā un tas ir viens no pārdotākajiem automobiļiem Krievijas tirgū.

Modelis pieejams vairākās virsbūves versijās, tai skaitā kā sedans, hečbeks, liftbeks un universālis. Tā panākumu pamatā ir vienkārša uzbūve un zemā cena. *Granta* tiek plaši izmantota gan individuālajā, gan komerciālajā sektorā.

Sankciju dēļ radušās importēto detaļu trūkuma dēļ 2022. gada ražojuma automašīnām nav gaisa spilvenu. Nav arī antibloķēšanas bremžu sistēmas, elektroniskās stabilitātes sistēmas un drošības jostu spriegošanas ierīču.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lada XRay

***Lada XRay*** ir Krievijas autoražotāja AvtoVAZ izstrādāts neliels pilsētas krosovers ar hečbeka virsbūvi, kura pamatā ir *[[Renault]]* B0 platforma. Modeli pirmo reizi prezentēja 2012. gada autoizstādē kā konceptu, bet sērijveida ražošana sākās 2016. gadā.

*XRay* bija daļa no AvtoVAZ centieniem modernizēt savu modeļu klāstu un ieviest jaunu dizaina valodu, ko izstrādāja bijušais *[[Mercedes-Benz]]* dizaineris Stīvs Mattīns. Tas kļuva par vienu no modernākajiem AvtoVAZ modeļiem, piedāvājot salīdzinoši augstu komforta un drošības līmeni.

Ražošanu pārtrauca 2022. gadā ģeopolitisku un loģistikas iemeslu dēļ, tostarp daudzo *[[Renault]]* komponentu nepieejamības dēļ.

## Ārējās saites
AvtoVAZ

thumb|Kompānijas logotips
**AvtoVAZ** () ir viens no lielākajiem automobiļu ražotājiem Krievijā, kura galvenā mītne un rūpnīca atrodas Toljati pilsētā Samaras apgabalā. Uzņēmums pazīstams galvenokārt ar savu prečzīmi ''Lada''. Tas dibināts 1966. gadā kā kopprojekts starp Padomju Savienību un Itālijas kompāniju *[[FIAT]]*.

## Vēsture

### Dibināšana
AvtoVAZ dibināts 1966. gadā ar mērķi masveidā ražot vieglās automašīnas. Uzņēmuma celtniecība un pirmo modeļu izstrāde notika sadarbībā ar *[[FIAT]]*. Par pamatu pirmajam modelim — VAZ-2101 jeb tautā dēvētajai “Žiguļi” — izmantoja ''Fiat'' 124. Ražošana sāka 1970. gadā.

### Padomju periods
1970.—1980. gados AvtoVAZ bija lielākais auto ražotājs PSRS. Uzņēmums gadā saražoja vairāk nekā  automobiļu. Starp populārākajiem modeļiem bija VAZ-2101, VAZ-2105, VAZ-2107, VAZ-2121 “Ņiva” u.c. Lielu daļu produkcijas eksportēja, galvenokārt ar zīmolu *[[Lada (auto)|Lada]]*.

### Pēc PSRS sabrukuma
1990. gados uzņēmums saskārās ar ekonomiskām grūtībām un tirgus zaudējumiem. Notika mēģinājumi modernizēt modeļu klāstu, taču tehnoloģiskā attīstība un kvalitāte bieži atpalika no Rietumu konkurentiem.

*Renault—Nissan* alianse pakāpeniski sāka pārņemt kontroli pār AvtoVAZ. 2017. gadā *[[Renault]]* kļuva par galveno akcionāru. Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gadā *Renault* paziņoja par aiziešanu no Krievijas tirgus, un uzņēmums pārgāja valsts pārvaldē.

## Ražošana
Galvenais ražotnes komplekss atrodas Toljati, kur notiek pilns automobiļu ražošanas cikls — no metāla apstrādes līdz gala produkta montāžai. Uzņēmumam pieder arī rūpnīca Iževskā (Iževskas auto rūpnīca), kur ražo dažus modeļus.

## Modeļi
Pazīstamākie modeļi:

* VAZ-2101 (*Lada 1200* / *Žiguļi*)

* VAZ-2105
* VAZ-2107
* VAZ-2121 “Ņiva” (tagad *[[Lada Niva Legend]]*)
* *[[Lada Samara]]*
* *[[Lada Kalina]]*
* *[[Lada Granta]]*
* *[[Lada Vesta]]*
* *[[Lada XRay]]*

## Kritika
Uzņēmumu bieži kritizē par zemu kvalitāti, novecojušām tehnoloģijām un atkarību no valsts atbalsta. Lai arī pēdējos gados ieviesti modernāki modeļi, *[[Lada (auto)|Lada]]* zīmols joprojām lielākoties saistās ar budžeta segmenta automobiļiem.

## Ārējās saites

*
Zaļā enerģija

thumb|11,5 kWp pašpatēriņa PV iekārta, kuras liekā elektroenerģija tiek padota publiskajā tīklā
Zaļā enerģija, arī **tīrā enerģija** vai **videi draudzīga enerģija**, ir enerģija, kas iegūta no atjaunojamiem energoresursiem, kuri rada minimālu vai nekādu negatīvu ietekmi uz vidi salīdzinājumā ar fosilajiem kurināmajiem. Zaļās enerģijas avoti parasti neizraisa siltumnīcefekta gāzu emisijas vai citas piesārņojošas vielas, tādējādi veicinot ilgtspējīgu attīstību un klimata pārmaiņu mazināšanu.

## Avoti
Galvenie zaļās enerģijas avoti ir:

* Saules enerģija – elektroenerģijas vai siltuma iegūšana no saules starojuma.
* Vēja enerģija – mehāniskās enerģijas pārvēršana elektroenerģijā, izmantojot vēja turbīnas.
* Hidroenerģija – ūdens plūsmas vai krišanas spēka izmantošana elektroenerģijas ražošanai.
* Biomasas enerģija – enerģijas iegūšana no bioloģiskas izcelsmes materiāliem, piemēram, koksnes, lauksaimniecības atkritumiem vai biogāze.
* Ģeotermālā enerģija – siltuma izmantošana no Zemes dzīlēm.

Dažkārt par zaļās enerģijas avotu uzskata arī okeāna enerģija (piemēram, paisuma un bēguma vai viļņu enerģiju), lai gan tā vēl nav plaši attīstīta.

## Raksturojums
Zaļo enerģiju raksturo šādi aspekti:

* Atjaunojamība – enerģijas avoti ir dabīgi atjaunojami vai neizsīkstoši cilvēka laika mērogā.
* Zems piesārņojums – salīdzinājumā ar fosilie kurināmie zaļās enerģijas ražošana būtiski samazina siltumnīcefekta gāzu emisijas.
* Ilgtspējība – tās izmantošana neveicina resursu izsīkšanu un palīdz samazināt ekoloģisko nospiedumu.

## Ietekme un nozīme
Zaļā enerģija ir būtiska pārejā uz oglekļa mazietilpīgu ekonomiku. Tā palīdz mazināt atkarību no fosilajiem energoresursiem, stiprina enerģētisko neatkarību un samazina klimata pārmaiņu radītās sekas. Arvien vairāk valstis ievieš politiku, kas veicina zaļās enerģijas ražošanu un patēriņu, tostarp subsīdijas, nodokļu atvieglojumus un emisiju kvotu sistēmas.

## Kritika un izaicinājumi
Lai gan zaļā enerģija tiek uzskatīta par videi draudzīgu alternatīvu, tās attīstība var radīt arī vides un sociālas problēmas, piemēram:

* Lielu hidroelektrostacija būvniecība var ietekmēt ekosistēmas un vietējo kopienu dzīvesveidu.
* Vēja elektrostacija un saules elektrostacija izbūve prasa plašas teritorijas un var ietekmēt ainavu vai biotopus.
* Dažos gadījumos biomasas izmantošana var konkurēt ar pārtikas ražošanu vai veicināt mežu izciršanu.

## Zaļā enerģija Latvijā
Latvijā zaļā enerģija veido būtisku daļu no kopējā enerģijas patēriņa. Nozīmīgākie avoti ir hidroenerģija (galvenokārt HES), kā arī koksnes biomasas izmantošana siltumapgādē. Pēdējos gados pieaug arī interesi par vēja enerģija un saules enerģija attīstību.

## Ārējās saites