open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Elizabete Ārgale

**Elizabete Ārgale** (iepriekš **Pumpure**) ir Latvijas ginekoloģe, dzemdību speciāliste, kā arī pasniedzēja Rīgas Stradiņa universitātē, kur vada divus studiju priekšmetus bakalaura studiju programmā vecmātēm. Kopš 2021. gada Latvijā koordinē pētījumu Pasaules Veselības organizācijas koordinācijas centra Mātes un bērna un mātes veselības nozarē, kas analīzē sieviešu dzemdību pieredzi Latvijā. Ir vairāku vietējas un starptautiskas nozīmes zinātnisku publikāciju autore.

No 2023. gada decembra vada Latvijas Estētiskās ginekoloģijas asociāciju, aktualizē veselīgas novecošanas un ilgmūžības principus sabiedrībā.

Savā profesionālajā darbā bijusi arī vairāku nevalstisku bezpeļņas organizāciju vadītāja, piemēram, Rīgas Dzemdību nama fonda valdes priekšsēdētāja (2019.—2020. gadā) un Starptautiskā Lauvu kluba (*Lions Club International*) Latvijas zonas vadītāja (2019.—2021. gadā).

Saņēmusi nozīmīgus apbalvojumus par savu darbu, piemēram, Rīgas Stradiņa universitātes Absolventu asociācijas Gada balvu.

Papildus ārsta grādam ar specializāciju ginekoloģijā un dzemdniecībā, 2023. gadā ieguvusi arī MBA (*Master of Business Administration*) grādu RTU Rīgas Biznesa skolā.

## Atsauces
Juris Dambis

**Juris Dambis** (dzimis  Rīgā) ir latviešu arhitekts, līdz 2024. gada nogalei bija Nacionālās kultūras mantojuma pārvaldes vadītājs.

## Dzīvesgājums
Juris Dambis dzimis 1956. gada 17. aprīlī Rīgā. 1979. gadā absolvējis Rīgas Politehnisko institūtu (studējis Celtniecības un arhitektūras fakultātē), iegūstot arhitekta kvalifikāciju. No 1979. līdz 1989. gadam bija Kultūras ministrijas vecākais arhitekts. Visu savu darba mūžu strādājis kultūras mantojuma jomā.

2010. gadā ieguvis doktora grādu arhitektūrā. promocijas darbs “Rīgas centra arhitektoniski telpiskās vides kvalitāte. 1995 — 2010”.

1989. gadā Juris Dambis izveidoja Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekciju (vēlāk Nacionālā Kultūras mantojuma pārvalde).

Juris Dambis ir autors daudzām kultūras mantojuma saglabāšanas koncepcijām. Viņš ir viens no ICOMOS Latvija dibinātājiem. Ieņēmis gan Eiropas Padomes Kultūras mantojuma komitejas priekšsēdētāja, gan Nacionālās Kultūras padomes priekšsēdētāja amatus. Viņa vadībā notika Rīgas vēsturiskā centra saglabāšanas un attīstības koncepcijas „Vīzija 2002/2020” izstrāde.

Latvijas Arhitektu savienības biedrs kopš 1999. gada, ir tās valdes loceklis. No 1992. līdz 1994. gadam J. Dambis bija Latvijas Republikas Kultūras ministra padomnieks. Kopš 2003. gada viņš ir Rīgas vēsturiskā centra saglabāšanas un attīstības padomes loceklis.

2024. gada 23. aprīlī Kultūras ministrija informēja Dambi, ka šā gada 8. novembrī saskaņā ar Valsts civildienesta likumu ar viņu tiks izbeigtas darba attiecības. Arhitekte Zaiga Gaile arhitektu vidū tika organizējusi parakstu vākšanu, lai saglabātu viņu iestādes vadībā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Nacionālā Kultūras mantojuma pārvalde
Argumentum ad populum

***Argumentum ad populum*** (no latīņu — apelācija pie tautas) ir loģiski kļūdains arguments, kurā tiek apgalvots, ka kāda ideja vai viedoklis ir patiess vai pareizs tikai tāpēc, ka to pieņem vai atbalsta liels cilvēku skaits. Tas ir "masu pievilcības" arguments, kurš balstās uz popularitāti, nevis uz pierādījumiem vai loģiskiem pamatojumiem.

## Piemēri

* "*Lielākā daļa cilvēku tic šim apgalvojumam, tāpēc tam ir jābūt patiesam*." Šāda veida arguments ir kļūdains, jo pat ja liels cilvēku skaits kaut ko uzskata par patiesu, tas automātiski nenozīmē, ka tas tiešām ir patiess. Populāri viedokļi var būt arī maldinoši vai nepareizi. Loģiski un faktuāli pareizs secinājums ir jābalsta uz pierādījumiem un saprātīgu analīzi, nevis tikai uz to, cik cilvēki tam piekrīt.
* *"Šis kandidāts ir ieguvis lielāko vēlētāju atbalstu, tāpēc viņa politikas priekšlikumi noteikti ir pareizi."* Tas, ka kāds kandidāts ir populārs, nenozīmē, ka viņa politikas idejas ir objektīvi labākās vai morāli pareizas.
* *"Daudzi cilvēki tic, ka pilnmēness padara cilvēkus trakākus, tāpēc tam ir jābūt patiesam."* Liela cilvēku skaita pārliecība nenozīmē, ka ir kādi zinātniski pierādījumi, kas apstiprina šo mītu.
* *"Miljoni cilvēku visā pasaulē izmanto šo produktu, tāpēc tam ir jābūt labākajam tirgū!"* Šis arguments ir balstīts uz produkta popularitāti, bet popularitāte ne vienmēr garantē kvalitāti.

## Ārējās saites
Rietumu dienvidslāvu valodas

**Rietumu dienvidslāvu valodas** ir viena no dienvidslāvu valodu apakšgrupām, kas pieder pie indoeiropiešu valodu saimes. Tās galvenokārt runā rietumu Balkānos. Pie šīs valodu grupas pieder:

* slovēņu valoda — Slovēnijas oficiālā valoda.
* serbhorvātu valoda — vēsturisks termins, kas apzīmē valodu klasteri, no kura attīstījās mūsdienu serbu, horvātu, bosniešu un melnkalniešu valodas.
Kopējais runātāju skaits ir aptuveni 18 miljoni.

## Ārējās saites
Neuzbrukšanas līgums

**Neuzbrukšanas līgums** ir starpvalstu vienošanās, kurā iesaistītās valstis apņemas neuzsākt militārus uzbrukumus vai citus agresīvus aktus viena pret otru noteiktā laika periodā. Šādi līgumi tiek noslēgti ar mērķi novērst konfliktus un nodrošināt mieru starp valstīm, bieži vien laikā, kad pastāv saspringtas attiecības vai potenciāli konflikti.

Vēsturiski nozīmīgākais neuzbrukšanas līgums ir Molotova—Ribentropa pakts (1939. gada 23. augusts), kas tika noslēgts starp Padomju Savienību un nacistisko Vāciju. Līguma oficiālā daļa paredzēja savstarpēju neuzbrukšanu, taču tam bija arī slepens papildprotokols, kas sadalīja Austrumeiropu ietekmes zonās, ieskaitot Polijas sadalīšanu starp abām valstīm. Šis līgums tika lauzts 1941. gada 22. jūnijā, kad Vācija uzbruka Padomju Savienībai operācijas Barbarosa ietvaros.

## Skatīt arī
* Neuzbrukšanas līgums starp Latviju un Vāciju

## Ārējās saites
Beri (boro)

**Beri boro** () ir metropoles boro (distrikts) Anglijā, Lielās Mančestras grāfistē. Atrodas grāfistes ziemeļdaļā, robežojas ziemeļos ar Lankašīru, austrumos — ar Ročdeilu, dienvidos — ar Mančestru un Solfordu, bet rietumos — ar Boltonu. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Beri.

## Vēsture
Metropoles distrikts tagadējās robežās izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Lankašīras grāfistei piederējušos Beri grāfistes boro, Prestvičas un Redklifas municipālos boro un Remsbotomas (daļu), Totingtonas un Vaitfīldas urbānos distriktus, un iekļaujot to jaunizveidotajā Lielās Mančestras grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi Beri boro teritoriju veido vienota ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, un kas iekļauj Beri ( iedzīvotājs), Prestvičas (), Redklifas (),  Vaitfīldas (), Remsbotomas () un Totingtonas () pilsētas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jonass Vingegors

**Jonass Vingegors Hansens** (, dzimis 1996. gada 10. decembrī Hillerslēvā, Dānijā) ir dāņu šosejas riteņbraucējs. Viņš ir divkārtējs *[[Tour de France]]* kopvērtējuma uzvarētājs (2022, 2023). 2024. gadā pārstāv komandu **. Tiek uzskatīts par vienu no labākajiem savas paaudzes braucējiem kalnos, viņa sāncensība ar Slovēnijas sportistu Tadeju Pogačaru tiek atzīta par vienu no visu laiku izcilākajām. 2023. gadā Jonass Vingegors saņēma *[[Vélo d'Or]]* balvu kā gada labākais riteņbraucējs.

Bērnībā spēlējis futbolu un handbolu, bet jau agri pievērsies riteņbraukšanai.

Jauniešu karjera sākotnēji bija neveiksmīga, bet Lielajās tūrēs J. Vingegors debitēja 2020. gada ''Vuelta a España''. Pēc tam viņš piedalījās savā pirmajā ''Tour de France'' 2021. gadā un nodrošināja otro vietu kopvērtējumā jau debijas gadā.

2022. gada sākumā viņš tika iecelts par *Jumbo—Visma* komandas kapteini kopā ar slovēni Primožu Rogliču pirms 2022. gada ''Tour de France''. Pašā sacīkstē viņš ne tikai uzvarēja kopvērtējumā, bet arī izcīnīja uzvaru kalnu ieskaitē. Tādējādi viņš kļuva par otro Dānijas riteņbraucēju, kurš jebkad uzvarējis *Tour de France* (pēc Bjarnes Rīsa 1996. gadā). Viņš arī uzstādīja ātrākā vidējā ātruma rekordu visā sacīkstē. 2023. gadā Jonass Vingegors uzvarēja otro *Tour de France* velobraucienu pēc kārtas. 2024. un 2025. gadā viņš *Tour de France* kopvērtējumā ieņēma otro vietu aiz T. Pogočara.

2025. gadā J. Vingegors kļuva par *[[Vuelta a España]]* kopvērtējuma uzvarētāju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Boltona

**Boltona** (; ) ir pilsēta Anglijā, Lielās Mančestras metropoles grāfistē, Boltonas metropoles boro administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes ziemeļrietumu daļā Ērvelas pieteku Krolas un Tongas krastos  no grāfistes galvenās pilsētas Mančestras centra un  no valsts galvaspilsētas Londonas; otra lielākā Mančestras aglomerācijas pilsēta.

## Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1185. gadā kā *Boelton* attiecībā uz Boltonas tīreļiem. 1251. gadā karalis Henrijs III piešķīra Boltonai tirgus tiesības, bet 1253. gadā Dārbi grāfs Viljams de Ferers piešķīra boro statusu. 14. gadsimtā pilsētā apmetās ieceļotāji no Flandrijas, kas attīstīja vilnas aušanu.

Anglijas rūpnieciskās revolūcijas laikā pilsēta strauji uzplauka — ar 216 kokvilnas austuvēm un 26 balināšanas un krāsošanas ražotnēm Boltona bija viens no lielākajiem un produktīvākajiem kokvilnas vērpšanas centriem pasaulē. Jau pirms tam flāmu iedibinātās aušanas un vērpšanas tradīcijas kopā ar vietējo izgudrotāju Ričarda Ārkraita un Semjuela Kromptona ieviestajām tehnoloģijām izraisīja strauju tekstilrūpniecības izaugsmi 19. gadsimtā. Tekstilrūpniecības izaugsmi sekmēja arī akmeņogļu pieejamība pilsētas tuvumā, kā arī 1791. gadā izbūvētās Mančestras Boltonas un Beri kuģojamais kanāls. 1828. gadā tika atklāta Lankašīrā vecākā Boltonas un Beri dzelzceļa līnija, kuru 1829. gadā savienoja ar Mančestras un Liverpūles līniju, bet 1831. gadā tika atklāta arī pasažieru satiksme. Boltonā ražoja lokomotīves, vagonus, bet vēlāk arī tvaika mašīnas un citu smago tehniku.

1911. gadā Boltonas tekstilindustrija nodarbināja ap 36 tūkstošiem cilvēku. 1920. gados sākās šīs industrijas noriets un pilsētā tas izraisīja ievērojamu bezdarbu un sociālo spriedzi.

1838. gadā Boltonai piešķīra municipālā boro statusu, bet 1889. gadā — grāfistes boro statusu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Bens Godfrijs

**Bendžamins Metjū Godfrijs** (, dzimis ) ir angļu futbolists, kurš spēlē aizsarga pozīcijā un ir pārstāvējis Anglijas futbola izlasi. Kopš 2026. gada Godfrijs pārstāv Dānijas Superlīgas komandu *[[Brøndby IF|Brøndby]]*, kas viņu īrē no Bergamo "Atalanta".

Iepriekš pārstāvējis Anglijas komandas *[[York City F.C.|York City]]*, *[[Norwich City F.C.|Norwich City]]*, *[[Shrewsbury Town F.C.|Shrewsbury Town]]*, *[[Everton FC|Everton]]*, *[[Ipswich Town FC|Ipswich Town]]* un *[[Sheffield United F.C.|Sheffield United]].*

Anglijas futbola izlases rindās debitējis 2021. gadā.

## Sasniegumi
**Norwich City**

* Anglijas futbola čempionāts: 2018—19

## Ārējās saites
Ademola Lukmans

**Ademola Lukmans Oladžade Alade Ailola Lukmans** (*Ademola Lookman Olajade Alade Aylola Lookman*, dzimis ) ir Nigērijas futbolists, kurš spēlē uzbrucēja pozīcijā un pārstāv Nigērijas futbola izlasi. Kopš 2026. gada Lukmans spēlē Spānijas Pirmās divīzijas komandā Madrides "Atletico".

Dzimis Anglijā, kur arī iesācis savu futbolista karjeru. 2015. gadā debitējis *[[Charlton Athletic F.C.|Charlton Athletic]]* komandā Anglijas čempionātā. 2017. gadā pievienojies Anglijas Premjerlīgas komandai *[[Everton FC|Everton]]*, bet nespēja tur nostiprināties pamatsastāvā. 2019. gadā pārcēlies uz Vācijas Bundeslīgas komandu *[[RB Leipzig]]*. Ticis izīrēts Premjerlīgas komandām *[[Fulham FC|Fulham]]* un *[[Leicester City FC|Leicester City]]*. 2022. gadā pievienojies Itālijas A sērijas komandai Bergamo "Atalanta", ar ko uzvarējis 2023.—2024. gada UEFA Eiropas līgas sezonā.

Nigērijas futbola izlases rindās debitējis 2022. gadā. Pārstāvējis izlasi 2023. gada Āfrikas Nāciju kausā.

## Sasniegumi
**Atalanta**

* UEFA Eiropas līga: 2023—24

**Anglija U20**

* FIFA U-20 Pasaules kauss: 2017

**Nigērija**
* Āfrikas Nāciju kauss trešā vieta: 2025
## Atsauces

## Ārējās saites
Austris Juris Rāviņš

**Austris Juris Rāviņš** (dzimis , miris ) bija latviešu luterāņu mācītājs.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Zasas pagastā. Pēc izglītības ķīmiķis un fiziķis. Jaunībā nodarbojies ar kinoamatierismu.

Ordinēts . Bija mācītājs Jaunciema baznīcā, tad 20 gadus kalpojis Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas Rīgas Svētās Trīsvienības draudzē un 28 gadus Krimuldas draudzē. Vadījis ikgadējos vasaras svētceļojumus uz Krimuldas baznīcu. Emeritūrā no .

Par pašaizliedzīgu kalpošanu Krimuldas draudzē, veidojot atvērtu un iekļaujošu baznīcu, kurā ir gaidīts ikviens, Siguldas novada pašvaldība piešķīrusi viņam apbalvojumu "Siguldas novada Gada novadnieks 2021". Izveidojis Kubeseles dabas un vēstures taku, vēstures ekspozīciju.

Austra Jura Rāviņa dēls ir aktieris Ģirts Rāviņš.

## Atsauces
Pašvaldību vēlēšanas

**Pašvaldību vēlēšanas** ir demokrātisks process, kurā iedzīvotāji balso par vietējās pašvaldības pārstāvjiem, piemēram, pilsētu domes vai pagasta pārvaldes deputātiem. Šīs vēlēšanas parasti notiek reizi vairākos gados, un to mērķis ir nodrošināt vietējās varas pārstāvniecību un pārvaldību, kas atbildīga par vietējiem jautājumiem, piemēram, infrastruktūru, izglītību, veselības aprūpi un sabiedrisko pakalpojumu organizēšanu.

Latvijā pašvaldību vēlēšanas notiek reizi četros gados, un tajās tiek ievēlēti vietējie deputāti, kas pēc tam izvēlas mērus vai citus pašvaldības vadītājus.

## Ārējās saites
Frīdlandes kauja

**Frīdlandes kauja** (franču: *Bataille de Friedland,* krievu: *Фридландское сражение*) notika 1807. gada 14. jūnijā un bija izšķiroša sadursme starp Napoleona I vadīto Francijas armiju un Krievijas Impērijas karaspēku, kas cīnījās ceturtās koalīcijas sastāvā pret Napoleona varu Eiropā. Kauja notika Frīdlandē (mūsdienu Pravdinska, Krievijā) un būtiski ietekmēja ceturtās koalīcijas karu iznākumu.

## Vēsture
thumb|Stratēģiskā situācija kaujas priekšvakarā
Līdz 1807. gadam Napoleons jau bija sakāvis Prūsiju, un viņa uzmanība pievērsās Krievijai. Krievijas armija, ģenerāļa Levina fon Bennigsena vadībā, centās apdraudēt Francijas pozīcijas un nogriezt Napoleona piekļuvi Austrumprūsijai.

Krievijas armija novietojās pie Alles upes, kas ierobežoja viņu manevrēšanas iespējas. Šis lēmums izrādījās liktenīgs, jo atkāpšanās bija apgrūtināta. Apzinoties krievu neizdevīgo stāvokli, Napoleons izmantoja savas karaspēka taktiskās priekšrocības un uzbruka ar masīvu spēku. Viņš iecerēja izolēt Krievijas armiju un piespiest to iesprostot starp viņa armiju un upi. Franči ar lielu intensitāti uzbruka krievu kreisajam flangam, krievu armija cieta smagus zaudējumus. Napoleona efektīvais uzbrukums un krievu grūtības izvairīties no sabrukšanas pie upes noveda pie pilnīgas krievu sakāves.

Krievijas armija cieta milzīgus zaudējumus — aptuveni 20 000 nogalināto, ievainoto vai sagūstīto karavīru, salīdzinot ar Napoleona armijas daudz mazākajiem zaudējumiem (ap 8000 karavīru). Šī kauja faktiski izbeidza ceturto koalīcijas karu. Pēc Frīdlandes kaujas Krievijas cars Aleksandrs I bija spiests meklēt mieru ar Napoleonu. 1807. gada 7. jūlijā tika noslēgts Tilzītes miera līgums, ar kuru Krievija un Prūsija piekrita Napoleona izvirzītajiem noteikumiem. Līgums nostiprināja Napoleona ietekmi Eiropā, jo īpaši Centrāleiropā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tilzītes miera līgums

thumb|Napoleona I un Aleksandra I tikšanās pie Nemānas 1807. gada 25. jūnijā (''Adolphe Roehn'')

**Tilzītes miera līgums** ir nosaukums diviem atsevišķiem līgumiem, ko parakstīja Tilzītē 1807. gada jūlijā starp Francijas imperatoru Napoleonu I un diviem viņa pretiniekiem — Krievijas impērijas ķeizaru Aleksandru I un Prūsijas karali Frīdrihu Vilhelmu III. Līgumi izbeidza Ceturtās koalīcijas karu, kas ilga no 1806. līdz 1807. gadam, un stiprināja Napoleona dominanci Eiropā. Šos līgumus parakstīja pēc Napoleona izšķirošās uzvaras Frīdlandes kaujā.

## Sekas
[thumb|[Varšavas hercogistes teritorija pēc Tilzītes miera līguma noslēgšanas]]
Krievijas impērija pēc miera līguma noslēgšanas izveidoja aliansi ar Napoleonu un piekrita pievienoties Kontinentālajai blokādei pret Lielbritāniju, lai vājināt tās ekonomiku. Napoleons un Aleksandrs vienojās sadalīt Eiropu ietekmes sfērās. 

Francija atzina Krievijas impērijas ieguvumus pēc Polijas-Lietuvas dalīšanas (Lietuvas un Kurzemes hercogistes aneksiju un inkorporāciju impērijas sastāvā), kas Krieviju iedrošināja sākt Krievu—zviedru karu (1808—1809) un inkorporēt arī Somijas lielhercogistes teritoriju. 

Toties Prūsijas Karaliste zaudēja anektētās poļu teritorijas, kurās izveidojās Varšavas hercogiste, kā arī gandrīz pusi no savām vācu teritorijām, kurās izveidojās Vestfālenes Karaliste, ko vadīja Napoleona brālis Žeroms Bonaparts. Prūsijai bija jāierobežo sava karaspēka lielums un jāapmaksā franču karaspēka uzturēšana Prūsijā.

Lai gan līgums oficiāli radīja aliansi starp Franciju un Krieviju, Napoleona un Aleksandra I attiecības palika saspringtas. Krievijas ķeizaram nepatika Napoleona diktāts Eiropā, un alianses nosacījumi pamazām izraisīja jaunu konfliktu — 1812. gada Krievijas kampaņu, kas kļuva par Napoleona sakāves sākumu.

## Ārējās saites
Bordžiginu dinastija

**Bordžiginu dinastija** (mongoļu: *Боржигин*) bija mongoļu valdnieku dzimta, no kuras nāca Mongoļu impērijas dibinātājs Čingishans un daudzi citi mongoļu lielie hani un valdnieki. Tā bija viena no svarīgākajām dinastijām Centrālāzijas vēsturē, un tai bija būtiska loma Eirāzijas politiskajā ainavā viduslaikos. Šī dinastija bija centrālā mongoļu ciltis apvienojošā vara un izveidoja teritorijas ziņā lielāko impēriju pasaulē.

Dinastijas saknes meklējamas mongoļu ciltīs, kas dzīvoja Centrālāzijas stepēs. Bordžiginu ciltis bija viena no spēcīgākajām un ietekmīgākajām mongoļu grupām jau pirms Čingishana dzimšanas. Čingishans, dzimis kā Temūdžins ap 1162. gadu, 1206. gadā tika pasludināts par visu mongoļu vadoni jeb lielo hanu un pieņēma vārdu Čingishans, kas nozīmē "Okeāna valdnieks" vai "Vispasaules valdnieks". Viņa vadībā Bordžiginu dzimta kļuva par Mongoļu impērijas galveno valdnieku dzimtu.

Mūsdienās Bordžigini saglabājusies kā mongoļu dzimta, procentuālā izteiksmē aptuveni 21,5 % Mongolijas iedzīvotāju ir ar uzvārdu *Borjigon*.

## Bordžiginu dinastijas pārstāvji

* Čingishans: dinastijas slavenākais pārstāvis, impērijas dibinātājs un karavadonis, kurš apvienoja mongoļu ciltis un uzsāka pasaules vēsturē nepieredzēti plašus iekarojumus.
* Ugedejs: Čingishana trešais dēls, kurš kļuva par viņa pēcteci un impērijas lielo hanu pēc tēva nāves. Viņa vadībā mongoļi paplašināja savu impēriju, iekarojot daudzas teritorijas, tostarp Krieviju un Viduseiropu.
* Hubilajs: Čingishana mazdēls, kurš kļuva par Juaņu dinastijas dibinātāju Ķīnā un pārvaldīja vienu no visietekmīgākajām un attīstītākajām impērijas daļām. Viņa valdīšanas laikā mongoļi pilnībā iekaroja Ķīnu.
* Batuhans: Čingishana mazdēls, kurš izveidoja Zelta Ordu — mongoļu valsti, kas pārvaldīja lielas Austrumeiropas un Krievijas teritorijas.
* Munke: Čingishana mazdēls, Mongoļu impērijas lielais hans (1251—1259). Viņa valdīšanas laikā Mongoļu impērija piedzīvoja jaunu paplašināšanās vilni.
* Hulegu: Čingishana mazdēls, vislabāk pazīstams ar savām militārajām kampaņām, kuru rezultātā viņš iekaroja lielu teritoriju Tuvajos Austrumos. Hulegu iebruka Abāsīdu kalifātā un izpostīja Bagdādi, kas bija viens no viduslaiku islāma pasaules centriem. Šī kauja izbeidza kalifāta laicīgo varu un bija liels trieciens islāma pasaules kultūrai un politikai.
* Uzbeghans: vislabāk pazīstams ar to, ka oficiāli pieņēma islāmu un pasludināja to par Zelta Ordas valsts reliģiju. Viņa valdīšana atzīmēja ievērojamu pārmaiņu, jo islamizācija veicināja reliģiskās un politiskās struktūras konsolidāciju.
* Togons-Temurs: pēdējais Juaņu dinastijas imperators un formāli arī Mongoļu impērijas lielhans jeb kagans.

## Ārējās saites
Mitci Geinore

**Mitci Geinore** (; dzimusi **Frančeska Marlēna de Canji fon Gerbere** (*Francesca Marlene de Czanyi von Gerber*) , mirusi ) bija amerikāņu izklaidētāja, kinoaktrise, dziedātāja, dejotāja, teātru un naktsklubu māksliniece.

Filmējusies tādās filmās kā *[[We're Not Married!]]* (1952), "Nav nekā labāka par šovbiznesu" (*There's No Business Like Show Business*, 1954), *[[The Birds and the Bees]]* (1956) un *[[South Pacific]]* (1958), par kuru nominēta Zelta globusa balvai kategorijā "Labākā aktrise mūziklā vai kinokomēdijā".

Geinore bija viena no pēdējām dzīvajām Holivudas mūziklu "Zelta paaudzes" aktrisēm.

Mirusi dabīgos apstākļos  93 gadu vecumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dans Ndojs

**Dans Asane Ndojs** (, dzimis ) ir Šveices futbolists, kurš spēlē uzbrucēja pozīcijā un pārstāv Šveices futbola izlasi. Kopš 2025. gada Ndojs spēlē Anglijas Premjerlīgas komandā *[[Nottingham Forest]]*.

Iepriekš pārstāvējis Šveices komandas *[[FC Lausanne-Sport|Lausanne-Sport]]* un *[[FC Basel|Basel]]*, Francijas komandu *[[OGC Nice|Nice]]* un Itālijas komandu *[[Bologna FC 1909|Bologna]]*.

Šveices futbola izlases rindās debitējis 2022. gadā. Pārstāvējis izlasi 2024. gada Eiropas čempionātā.

## Sasniegumi
**Lausanne-Sport**

* Šveices Izaicinājuma līga: 2019—20
**Bologna**

* Itālijas kauss: 2024—25

## Ārējās saites
Beri

**Beri** (; ) ir pilsēta Anglijā, Lielās Mančestras metropoles grāfistē, Beri metropoles boro administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes ziemeļos Ērvelas upes krastos  no grāfistes galvenās pilsētas Mančestras centra un  no valsts galvaspilsētas Londonas; viena no Mančestras aglomerācijas pilsētām.

## Vēsture
Viduslaikos Beri apkārtni pārvaldīja Totingtonas muiža. 1469. gadā tika uzbūvēta Beri nocietinātā muižas pils, kas tika pilnībā nopostīta Sarkanās un Baltās rozes karā 1485. gadā. Anglijas rūpnieciskās revolūcijas laikā Beri attīstījās par nozīmīgu tekstilrūpniecības centru. 1818. gadā Beri jau bija septiņas kokvilnas vērpšanas fabrikas un iedzīvotāju skaits pieauga no 9 tūkstošiem 1801. gadā līdz 20 tūkstošiem 1841. gadā un 58 tūkstošiem 1901. gadā. Cita ražošanas nozare, kas attīstījās pilsētā, bija papīra rūpniecība, kas ir nozīmīga arī mūsdienās.

1876. gadā Beri piešķīra municipālā boro statusu, bet jau 1889. gadā — grāfistes boro statusu.
## Ievērojamas personības
Beri dzimuši vai dzīvojuši:
* Saimons Jeitss (*Simon Philip Yates*; 1992) ir Lielbritānijas treka un šosejas riteņbraucējs. 
## Atsauces

## Ārējās saites
Jēnas kauja

**Jēnas kauja** bija viena no svarīgākajām kaujām Napoleona karu laikā, kas notika 1806. gada 14. oktobrī netālu no Jēnas un Aurštetes, mūsdienu Vācijas teritorijā. Šajā kaujā Francijas armija Napoleona Bonaparta vadībā sagrāva Prūsijas spēkus, ko komandēja Frīdrihs Vilhelms III. Kauja faktiski sastāvēja no divām atsevišķām cīņām — pie Jēnas, kur Napoleons personīgi vadīja daļu no savas armijas, un pie Aurštetes, kur maršals Luijs Nikolā Davū izcīnīja uzvaru pār lielu daļu prūšu armijas.

Šīs uzvaras rezultātā Prūsijas Karaliste tika gandrīz pilnībā sakauta, un Napoleons ieguva kontroli pār lielu daļu no tās teritorijas. Tas iezīmēja jaunu posmu Eiropas politiskajā kartē un nostiprināja Napoleona dominanci Eiropā.

## Zaudējumi
Zaudējumi bija ievērojami abām pusēm, bet īpaši smagi tie skāra Prūsijas armiju. Kopējie zaudējumi ir grūti precīzi aprēķināt, taču aplēses ir šādas:

### Francijas armija

* Jēnas kauja: aptuveni 5 000 kritušo un ievainoto.
* Aurštetes kauja: aptuveni 7 000 kritušo un ievainoto.

### Prūsijas armija

* Jēnas kauja: prūši zaudēja apmēram 10 000 karavīru, ieskaitot kritušos, ievainotos un sagūstītos.
* Aurštetes kauja: zaudējumi bija vēl smagāki — aptuveni 13 000 karavīru, ieskaitot kritušos, ievainotos un sagūstītos.
* Aptuveni 15 000 karavīru tika sagūstīti pēc kaujas.

## Ārējās saites
Liņjī kauja

thumb|Liņjī kauja
**Liņjī kauja** notika 1815. gada 16. jūnijā Beļģijā un bija viena no izšķirošajām kaujām Napoleona Simts dienu kampaņas laikā. Šī kauja norisinājās tikai divas dienas pirms Vaterlo kaujas un bija daļa no Napoleona mēģinājuma uzvarēt sabiedroto spēkus pirms viņi varētu apvienoties.

Napoleons centās iznīcināt Gebharda Līberehta fon Blihera armiju, pirms tā varētu apvienoties ar Velingtona vadīto britu karaspēku. Francijas uzbrukums sākās ap plkst. 14:30, kad Napoleons pavēlēja uzbrukt prūšu pozīcijām. Kauja bija ārkārtīgi sīva, un abas puses cieta smagus zaudējumus. Pēc vairākām stundām prūšu aizsardzība sāka sabrukt, un Napoleona karaspēks guva uzvaru, piespiežot Prūsijas spēkus atkāpties.

## Zaudējumi

* Francijas zaudējumi: Aptuveni 12 000 kritušo un ievainoto.
* Prūsijas zaudējumi: Aptuveni 16 000 kritušo, ievainoto un sagūstīto.
## Literatūra
* *Дерябин А. И. Ефремов Ф. А. Жданов А. Л.* Битва у Белль-Альянс (Ватерлоо). — М.: «Рейтар», 1999.
* *Hofschröer, Peter* (1999), 1815, The Waterloo Campaign: The German Victory, London: Greenhill Books, ISBN 1-85367-368-4
* *Leggiere, Michael* (2014), Blücher, the scourge of Napoleon, Arthur H Clark, ISBN 978-0-8061-4409-2
* *Pigeard, Alain* (2004), Dictionnaire des batailles de Napoléon, Tallandier, Bibliothèque Napoléonienne, ISBN 2-84734-073-4
## Ārējās saites
Francijas ģerbonis

right|225x225px
**Francijas ģerbonis** oficiāli mūsdienu Francijas Republikā nav noteikts, taču valsts izmanto vairākus simbolus, kas tiek uztverti kā ģerboņi dažādos kontekstos. Tradicionāli Francijas monarhijas laikos bija oficiālie ģerboņi, taču pēc Franču revolūcijas ģerboņu izmantošana mainījās. Kopš 1953. gada tiek izmantots neoficiāls Francijas valsts simbols, kas bieži tiek uztverts kā valsts ģerbonis. Šis simbols ir izmantots starptautiskos kontekstos, piemēram, uz Francijas pases.

Mūsdienu neoficiālā ģerboņa daļas:
* zelta vairogs, uz kura centrā ir fasces (šķērsgriezuma cirvja simbols), kas ir romiešu spēka un vienotības simbols.
* zelta lauru un ozola zari: Vainagi apņem vairogu, simbolizējot uzvaru (lauru) un spēku, izturību (ozola zari).
* Francijas moto "*Liberté*, *Égalité*, *Fraternité*".

## Ārējās saites
Francijas pase

thumb|Francijas pilsoņa biometriskās pases vāka priekšējā puse
**Francijas pase** ir oficiāls personu apliecinošs dokuments, ko izsniedz Francijas pilsoņiem ceļošanai ārpus valsts un starptautiskai identifikācijai. Tā atbilst starptautiskajiem standartu noteikumiem par biometriju un drošību, kā arī simbolizē Francijas valsti.

Kopš 2009. gada Francijas pase ir biometriskā, kas nozīmē, ka tā satur mikroshēmu ar personas biometriskajiem datiem, piemēram, fotogrāfiju, pirkstu nospiedumiem un digitālu parakstu.

Tā kā Francija ir ES dalībvalsts, pase ļauj tās turētājam brīvi ceļot pa Šengenas zonu bez nepieciešamības pēc vīzām.

## Ārējās saites
Igaunijas pase

thumb|Igaunijas pilsoņa pase
**Igaunijas pase** ir oficiāls personas identifikācijas un ceļošanas dokuments, ko izsniedz Igaunijas pilsoņiem. Tā kalpo gan starptautiskai ceļošanai, gan kā personu apliecinošs dokuments Eiropas Savienības ietvaros. Tā kā Igaunija ir Eiropas Savienības un Šengenas zonas dalībvalsts, tās pilsoņiem pase nodrošina brīvu pārvietošanos dalībvalstīs.

Kopš 2007. gada Igaunijas pase ir biometriskā, kas nozīmē, ka tajā ir iekļauta mikroshēma ar turētāja biometriskajiem datiem, piemēram, fotogrāfiju un pirkstu nospiedumiem. Šī tehnoloģija palielina drošību un ļauj izmantot automātiskās robežkontroles sistēmas.

Pases iekšpusē ir informācija par pases turētāju, tostarp fotogrāfija, vārds, uzvārds, dzimšanas dati, dzimums un paraksts. Mikroshēmā glabājas arī biometriskie dati.
thumb|Igaunijas nepilsoņa pase
Igaunijā pastāv arī nepilsoņu pase, kas tiek izsniegta cilvēkiem, kuri dzīvo valstī, bet nav tās pilsoņi (galvenokārt padomju laika migrantiem un viņu pēcnācējiem, kuri pēc neatkarības atjaunošanas nav ieguvuši Igaunijas vai citas valsts pilsonību).

## Ārējās saites
Nepilsoņi (Igaunija)

thumb|Igaunijas nepilsoņa pase
**Nepilsoņi Igaunijā** ir cilvēki, kuri dzīvo valstī, bet viņiem nav Igaunijas pilsonības. Šis statuss attiecas galvenokārt uz cilvēkiem, kuri pēc Padomju Savienības sabrukuma un Igaunijas neatkarības atgūšanas 1991. gadā nebija kļuvuši par pilsoņiem. Lielākā daļa šo nepilsoņu ir krievvalodīgie iedzīvotāji, kas ieradās Igaunijā padomju laikā vai viņu pēcteči.

Nepilsoņiem Igaunijā ir dažas tiesības, piemēram, pastāvīgā uzturēšanās atļauja un iespēja izmantot sociālos pakalpojumus, bet viņiem ir ierobežojumi pilsonisko tiesību jomā. Piemēram, viņi nevar balsot parlamenta vēlēšanās, lai gan var balsot pašvaldību vēlēšanās, un viņiem ir ierobežotas iespējas ieņemt noteiktus valsts amatus.

Nepilsoņi var pieteikties naturalizācijai, lai iegūtu pilsonību, taču process ietver valsts valodas zināšanu pārbaudi un zināšanas par Igaunijas konstitūciju.

2023. gadā apmēram 62 216 jeb 4,53 % no Igaunijas iedzīvotājiem bija nepilsoņi.

## Skatīt arī
* Nepilsoņi (Latvija)
Dens Foglers

**Dens Kevins Foglers** (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, komiķis un scenārists.

Filmējies tādās filmās kā *[[Balls of Fury]]* (2007), "Lai veicas, Čak!" (2007), "Mīlestība gadās" (2009), "Aizved mani mājās" (2011), *[[Don Peyote]]* (2014), filmu sērijā "Fantastiskās būtnes" (*Fantastic Beasts*), kā arī ieskaņojis tēlus animācijas filmās "Kung Fu Panda" (2008), "Hortons" (2008) un "Marsam vajadzīgas mammas" (*Mars Needs Moms*, 2011). Vēl filmējies seriālā "Staigājošie miroņi" un atveidojis Frānsisu Fordu Kopolu mineseriālā *[[The Offer]]*.

2005. gadā Foglers debitēja Brodvejas izrādē *The 25th Annual Putnam County Spelling Bee*, par ko saņēma ''Tony'' balvu.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Autoceļš V969

|}
|}

**V969** autoceļš **Ogresgals—Lielvārde** ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu V967 (Ogre—Rembate) pie Ogresgalā ar autoceļu A6. Autoceļš ir  garš, klāts ar asfaltbetona un grants segumu un atrodas Ogres novada Lielvārdes pilsētā, kā arī Rembates un Ogresgala pagastā.

## Atsauces
Vasaļvalsts

**Vasaļvalsts** ir valsts vai teritorija, kas formāli ir suverēna, bet atrodas stiprākas valsts pakļautībā. Vasaļvalsts uztur ierobežotu neatkarību iekšējās lietās, bet ir atkarīga no citas valsts (suzerēna) ārpolitikas, aizsardzības un citos svarīgos jautājumos.

## Vasaļvalstu piemēri vēsturē

* Polijas-Lietuvas ūnija un Kurzemes hercogiste (1561–1795). Kurzemes hercogistei bija zināma autonomija iekšējās lietās, bet tā bija pakļauta Polijas kronim un maksāja nodevas.
* Valahija un Moldāvija (15. gadsimts – 19. gadsimts) – šīs teritorijas bija Osmaņu impērijas vasaļvalstis. Tām bija savi vietējie valdnieki, bet tās maksāja osmaņiem nodevas un sniedza militāro palīdzību, kad tas bija nepieciešams.
* Norvēģija 14. gadsimtā kļuva par vasaļvalsti Dānijai, vēlāk Dānijas-Norvēģijas ūnijas ietvaros līdz 1814. gadam.
* Dažas Eiropas valstis, piemēram, Vestfāles Karaliste un Itālijas Karaliste, Napoleona valdīšanas laikā (1804–1815) kļuva par vasaļvalstīm un bija atkarīgas no Francijas politikas.

## Ārējās saites
Ročdeila (boro)

**Ročdeilas boro** () ir metropoles boro (distrikts) Anglijā, Lielās Mančestras grāfistē. Atrodas grāfistes ziemeļaustrumu daļā, robežojas ziemeļos ar Lankašīru, ziemeļaustrumos — ar Rietumjorkšīru, dienvidaustrumos — ar Oldemu, dienvidrietumos — ar Mančestru, bet rietumos — ar Beri. Distrikta administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Ročdeila.

## Vēsture
Metropoles distrikts tagadējās robežās izveidots 1974. gada 1. aprīlī, apvienojot Lankašīras grāfistei piederējušos Ročdeilas grāfistes boro, Midltonas un Heivudas municipālos boro un Litlboro, Milnrovas un Vordlas urbānos distriktus, un iekļaujot to jaunizveidotajā Lielās Mančestras grāfistē.

## Administrācija
Administratīvi Ročdeilas boro teritoriju veido vienota ārpuspagastu teritorija (*unparished area*), ko pārvalda boro padome, un kas iekļauj Ročdeilas ( iedzīvotājs), Midltonas (), Heivudas (),  Litlboro () un Milnrovas () pilsētas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kalvānu pilskalns

**Kalvānu pilskalns** atrodas Preiļu novada Pelēču pagastā.

Kalvānu vecticībnieku kapsēta atrodas ap 4 km uz dienvidrietumiem no Aizkalnes un 3,5 km uz ziemeļiem no Pelēčiem, uz pašas Aizkalnes un Pelēču pagastu robežas, Pelēču pagastā. Kapsēta ierīkota ap 300 m garas smilšainas, skuju kokiem apaugušas kalnu grēdas ziemeļrietumu galā. Šī grēda atrodas starp Limankas ezeru ziemeļos un Pelēča ezeru dienvidaustrumos. Pagastu robeža iet pa ezeru krastu; abi ezeri atrodas Aizkalnes pagasta teritorijā. Ap kalnu no ziemeļu un rietumu puses apliecas meža ceļš. Kalnu grēdas augstākā daļa atrodas uz austrumiem no kapsētas.

Pilskalns ierīkots šīs kalnu grēdas ziemeļrietumu galā. Tur kalns paceļas virs ceļa 9 m augstumā. Ap 3 m zemāk par plakuma līmeni kalnu grēdas galu apņem 3—4 m plata terase, kas nekur nepārtrūkst. Terasi vietumis vēl konkrētāku padara kalna pusē līdz metra dziļumam ieraktais, daudzviet aizmilzušais grāvītis. Kalna ziemeļu pusē terasē uzbūvēti kapsētas mūra vārti, aiz kuriem ir ierakums, lai labāk varētu iekļūt kapsētā. Iespējams, ka šajā vietā varēja būt bijusi arī senā ieeja pilskalnā, jo vārti veidoti grāvja un vaļņa galā. Kalvānu kapsētai nav sētas, tāpēc varētu uzskatīt, ka terase veidota kā kapsētas norobežojums, tomēr šim pieņēmumam pretim runā tas, ka dienvidaustrumu galā, ārpus kapsētas, terase izvēršas par apmēram metru augstu valni, kas uzbērts plakuma pusē, un tajā vaļņa priekšā ierakts ap metru dziļš grāvis, kas nodala kalna galu. Terases, grāvja un vaļņa norobežotā teritorija ir 80 m gara un līdz 45 m plata. Kapsētas apbedījumi aizņem tikai daļu terases ietvertās teritorijas — vairāk plakuma centrālajā daļā un dienvidaustrumu pusē, tuvāk grāvim un valnim. Apbedījumu nav kalna nogāzēs terases tuvumā.

Pilskalna plakumā kultūrslānis nav konstatējams. Vietumis pie ceļa, zemāk par terasi, kalna malas ir apbrukušas; arī tur atklājas tikai smilts zeme.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Kalvānu pilskalns
Tamāra Lielā

**Tamāra Lielā** (1166—1213) bija Gruzijas karaliene no 1184. līdz 1213. gadam. Viņas valdīšanas laiks tiek uzskatīts par Gruzijas "zelta laikmetu," kad Gruzija kļuva par reģionālo lielvaru Kaukāzā. Viņa ir pirmā sieviete, kas oficiāli kļuva par Gruzijas monarhu ar pilnīgām karaliskajām pilnvarām.

Tamāra bija karaļa Georgija III meita. Viņas tēvs vēl pirms nāves 1178. gadā viņu kronēja par līdzvaldnieci, lai nodrošinātu varas pāreju. Pēc tēva nāves 1184. gadā Tamāra kļuva par pilntiesīgu Gruzijas karalieni. Lai gan sākotnēji viņas valdīšanu apšaubīja daļa aristokrātijas, viņai izdevās nostiprināt savu varu.

Mirusi ap 1213. gadu, taču precīzs viņas nāves datums un vieta nav zināmi. Pēc Tamāras nāves par Gruzijas karali kļuva viņas dēls Georgijs IV Lāša (1189–1223).

## Ārējās saites
Autoceļš V985

|}
|}

**V985** autoceļš **Kaibala—Annas** ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu V971 (Lielvārde—Rozītes) Annās ar autoceļu A6 pie Kaibalas. Autoceļš ir  garš, klāts ar grants segumu un atrodas Ogres novada Lielvārdes pagastā.

## Atsauces
Ročdeila

**Ročdeila** (; ) ir pilsēta Anglijā, Lielās Mančestras metropoles grāfistē, Ročdeilas metropoles boro administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas grāfistes ziemeļaustrumos Ročas upes krastos  no grāfistes galvenās pilsētas Mančestras centra un  no valsts galvaspilsētas Londonas; viena no Mančestras aglomerācijas pilsētām.

## Vēsture
Pilsētas nosaukums cēlies no tās izvietojuma Ročas upes ielejā; vēstures avotos pirmoreiz minēta 1086. gadā Pastardienas grāmatā kā *Recedham*, bet 1193. gadā — *Rachetham*. Kā *Rachdale* pirmoreiz minēta 1242. gadā. 1250. gadā Ročdeilai piešķirtas tirgus tiesības. Ročdeilas muiža no 1638. līdz 1823. gadam piederējusi Baironu dzimtai; tās pēdējais īpašnieks bija dzejnieks Džordžs Gordons Bairons.

Anglijas rūpnieciskās revolūcijas laikā Ročdeila strauji izauga par nozīmīgu tekstilrūpniecības centru — tā tiek uzskatīta par vienu no pirmajām industrializētajām pilsētām. 1856. gadā Ročdeilai piešķīra municipālā boro statusu, bet 1889. gadā — grāfistes boro statusu. 
 
## Atsauces

## Ārējās saites
Kūši

**Kūši** ir bijušā ciema vieta Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Atradās pagasta ziemeļos  no pagasta centra Sondoriem,  no novada centra Rēzeknes un  no Rīgas.

Pēc 1897. gada Krievijas Impērijas tautas skaitīšanas datiem Kūši bija katoļu viensēta ar 6 iedzīvotājiem. Tie iekļāva sevī 0,33 hektārus aramzemes un 0,48 hektārus meža.

## Atsauces
Filips Leruā

**Filips Leruā-Boljē** (; dzimis , miris ) bija franču aktieris. Kopš 1960. gada piedalījies vairāk nekā 150 filmās, un pārsvarā filmējies Itālijas kinofilmās, kā arī dzimtenē.

Nominēts BAFTA kino balvai kategorijā "Labākais aktieris galvenajā lomā" par lomu Žaka Bekera filmā *[[Le Trou]]* (1960), kas bija viņa kino debija, un ''Primetime Emmy'' balvai kategorijā "Labākais aktieris galvenajā lomā miniseriālā vai filmā" par galveno lomu Itālijas miniseriālā *[[The Life of Leonardo da Vinci]]* (1971).

Pirms kinoaktiera karjeras uzsākšanas Leruā kā desantnieks dienēja Franču Ārzemnieku leģionā, kura sastāvā piedalījās Pirmajā Indoķīnas karā un Alžīrijas neatkarības karā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dioskoreju dzimta

**Dioskoreju dzimta** (*Dioscoreaceae*) ir augu dzimta dioskoreju rindā. Tajā klasificētas 4 ģintis un 870 lakstaugu, liānu vai krūmu sugas, kas izplatītas tropiskajos un siltajos mērenajos reģionos. Dzimtas pārstāvjiem ir biezas, dažreiz pārkoksnējušās saknes vai bumbuļiem līdzīgi pazemes sakneņi, bieži sirds formas lapas. Vairākas dzimtas sugas audzē to ēdamo sakneņu un bumbuļu dēļ, piemēram, Ķīnas jamsu (*Dioscorea polystachya*), *Dioscorea* *batatas*, *Dioscorea bulbifera* un *Dioscorea* *trifida*.

## Klasifikācija
Dzimtā ir klasificētas ģintis:

## Galerija

Attēls:Dioscorea balcanica kz12.jpg|*Dioscorea balcanica*
Attēls:Dioscorea sp 2.jpg|*Dioscorea sp.*
Attēls:Tacca chantrieri.jpg|*Tacca chantrieri*
Attēls:Tacca leontopetaloides - umbel.jpg|*Tacca leontopetaloides* 
Attēls:Trichopus zeylanicus3.jpg|*Trichopus zeylanicus*


## Atsauces

## Ārējās saites
Āžloku dzimta

**Āžloku dzimta** (*Juncaginaceae*) ir cirveņu rindas dzimta, kurā ir klasificētas 3 ģintis un aptuveni 34 sugas, kuras ir sastopamas vēsos vai mērenos reģionos gan ziemeļu, gan dienvidu puslodē.

Dzimtas pārstāvjiem raksturīgas lineāras lapas un makstveidīgu pamatu. Nereti lapas ir sarveidīgas, pie pamata parasti rozetē. Ziedi ir divdzimumu, izvieoti vārpā vai ķekarā. Raksturīgas 3—6 apziedņa lapas un putekšņlapas. Auglis ir sauss skaldauglis.

## Klasifikācija
Dzimtā ir klasificētas ģintis:

* Āžloki (*Triglochin*) Riv. ex L.
* *Cycnogeton* Endl.
* *Tetroncium* Willd.

## Atsauces

## Ārējās saites
Dezinfekcija

**Dezinfekcija** ir process, kas iznīcina vai samazina kaitīgo mikroorganismu, piemēram, baktēriju, vīrusu un sēņu, skaitu uz virsmām, priekšmetiem vai organismiem, lai novērstu infekcijas un slimību izplatīšanos. Tas ir svarīgs pasākums veselības aprūpē, pārtikas apstrādē, sabiedriskajās vietās un ikdienā.

Dezinfekcijas līdzekļi var būt ķīmiskas vielas, piemēram, hlora bāzes savienojumi, spirti vai ūdeņraža peroksīds.

Dezinfekcija atšķiras no sterilizācijas, kas pilnībā iznīcina visus mikroorganismus, ieskaitot sporas, savukārt dezinfekcija samazina mikrobu daudzumu līdz drošam līmenim.

## Ārējās saites
Silēzieši

thumb|Silēzieši trādicionālajos tērpos
**Silēzieši** (, , ) ir rietumslāvu etniskā grupa, kas galvenokārt dzīvo Silēzijas reģionā, kas atrodas mūsdienu Polijas, Čehijas un daļēji arī Vācijas teritorijās. Silēzieši ir vēsturiski veidojusies kopiena, kas radusies daudzu gadsimtu gaitā.

Silēzijas reģionu sākotnēji apdzīvoja dažādas slāvu ciltis, kuras vēlāk integrēja vācu ietekmes sfērā, kad Silēzija kļuva par daļu no Svētas Romas impērijas. Laika gaitā reģions piedzīvoja gan čehu, gan poļu, gan vācu ietekmi. Liela daļa vācu iedzīvotāju pēc Otrā pasaules kara tika izraidīti no reģiona, un Silēzijā palikušie iedzīvotāji sāka identificēties kā poļi vai čehi, bet daļa joprojām uzskata sevi par atsevišķu etnisko grupu — silēziešiem.

Vēsturiski runā silēziešu valodā, kas ir tuvu poļu valodai, bet ir ievērojami ietekmēta no vācu un čehu valodām. Daudzi valodnieki uzskata to par poļu valodas dialektu, taču citi apgalvo, ka silēziešu valoda ir pietiekami atšķirīga, lai to uzskatītu par atsevišķu valodu. Mūsdienās lielākā daļa Silēzijas iedzīvotāju runā poļu, čehu vai vācu valodās atkarībā no valsts, kurā viņi dzīvo.

Polijā mūsdienās ir noteikta daļa iedzīvotāju, kuri sevi identificē kā silēziešus. Saskaņā ar 2011. gada Polijas tautas skaitīšanas datiem, aptuveni 800 000 cilvēku sevi identificēja kā silēziešus, kas padara viņus par lielāko etnisko minoritāti Polijā. Čehijā dzīvo neliela silēziešu kopiena, un viņi bieži ir tuvi morāviešiem.

## Ārējās saites
Kefīrs

thumb|Kefīrs glāzē
**Kefīrs** ir fermentēts piena dzēriens, kas tiek gatavots, izmantojot kefīra graudus — simbiotisku baktēriju un raugu kultūru. Kefīra izcelsme meklējama Kaukāzā, un tas tiek uzskatīts par vienu no tradicionālajiem veselīgajiem pārtikas produktiem. Kefīra garša ir nedaudz skābena, dažreiz ar vieglu gāzēta dzēriena raksturu, jo fermentācijas procesā rodas oglekļa dioksīds un neliels daudzums alkohola.

Fermentācijas process parasti ilgst no 12 līdz 48 stundām, un šajā laikā baktērijas un raugs pārstrādā pienā esošo laktozi, radot pienskābi, CO₂, nelielu daudzumu alkohola un citas vielas, kas kefīram piešķir tā raksturīgo garšu un konsistenci. Kefīrs ir pazīstams kā probiotiku avots, jo tajā ir dzīvas baktēriju kultūras, kas var palīdzēt uzlabot zarnu mikrofloru un gremošanas sistēmas darbību. Tas satur daudz vitamīnu (īpaši B grupas vitamīnus), minerālvielu (kā kalciju un magniju) un olbaltumvielu.

Kefīru bieži iesaka cilvēkiem, kuriem ir grūtības ar laktozes sagremošanu, jo fermentācijas procesa laikā baktērijas pārvērš laktozi citās vielās, padarot kefīru vieglāk sagremojamu nekā parasto pienu.

## Ārējās saites
Gruzijas pilsoņu karš

thumb|Gruzijas pilsoņu karš 1993. gada jūlijs-oktobris
**Gruzijas pilsoņu karš** norisinājās 1991. un 1993. gadā, tūlīt pēc Padomju Savienības sabrukuma un Gruzijas neatkarības atjaunošanas. Konflikts izcēlās galvenokārt politisku un etnisku domstarpību dēļ, un tas radīja būtisku ietekmi uz valsts iekšējo un ārējo stabilitāti.

Gruzijas pirmais prezidents Zviads Gamsahurdija, kurš bija ievēlēts 1991. gadā, ātri ieguva plašu opozīciju. Viņa nacionālistiskā politika izraisīja iekšējas pretrunas, kas izraisīja politisko pretinieku sacelšanos. 1991. gada beigās un 1992. gada sākumā Gruzijas galvaspilsētā Tbilisi izcēlās bruņoti konflikti starp Gamsahurdijas atbalstītājiem un opozīcijas spēkiem. Pēc dažām nedēļām, 1992. gada janvārī, Gamsahurdija tika gāzts. Vēlāk viņš devās trimdā un mēģināja atgūt varu, kas izraisīja asiņainus sadursmes dažādās Gruzijas daļās.

Papildus politiskajiem konfliktiem Gruzija saskārās ar etniskajiem konfliktiem tās autonomajos reģionos Abhāzijā un Dienvidosetijā. Pirmais bruņotais konflikts izcēlās jau 1991.—1992. gadā, kad Dienvidosetijas separātisti, ar Krievijas atbalstu, sacēlās pret Gruzijas varu. 1992.—1993. gadā norisinājās Abhāzijas karš, kurā Gruzijas armija un Abhāzijas separātisti (ar Krievijas un Ziemeļkaukāza brīvprātīgo palīdzību) cīnījās par reģiona kontroli. Karš beidzās ar Abhāzijas faktisko neatkarību, lai gan starptautiski tā joprojām tiek atzīta par Gruzijas sastāvdaļu.

Pēc Zviada Gamsahurdijas gāšanas vadīt valsti tika uzaicināts bijušais PSRS ārlietu ministrs Eduards Ševardnadze. Viņš kļuva par Gruzijas faktisko līderi 1992. gadā un centās stabilizēt situāciju valstī. Neskatoties uz to, viņa valdība saskārās ar grūtībām, tostarp cīņām starp pro-Gamsahurdijas spēkiem un valdības spēkiem rietumu Gruzijā, kā arī Abhāzijas un Dienvidosetijas neatkarības kustībām. Līdz 1993. gada beigām Eduards Ševardnadze nostiprināja savu varu un lielā mērā izbeidza atklātas cīņas. Zviads Gamsahurdija gāja bojā tajā pašā gadā, iespējams, pašnāvības rezultātā. Neskatoties uz to, Gruzija palika politiski nestabila vēl vairākus gadus, un etniskie konflikti Abhāzijā un Dienvidosetijā palika neatrisināti, bet jau 2008. gadā Krievija veica militāru iejaukšanos, kas beidzās ar šo teritoriju atzīšanu par neatkarīgām valstīm.

## Ārējās saites
Omars Si

**Omars Si** (; dzimis ) ir franču aktieris.

Francijā kļuvis atpazīstams ar skeču šovu *[[SAV des émissions]]* (2005—2012). Starptautiski kļuvis atpazīstams ar lomu komēdijdrāmā "Neaizskaramie" (2011), par ko saņēma Cēzara balvu kā labākais aktieris.

Piedalījies arī tādās filmās kā "X-cilvēki: Bijušās nākotnes dienas" (2014), "Juras laikmeta pasaule" (2015), *[[Demain tout commence]]* (2016), "Šokolāde" (*Chocolat*, 2016), "Inferno" (2016), "Transformeri: Pēdējais bruņinieks" (2017), *[[Le Chant du loup]]* (2019), "Juras laikmeta pasaule: Valdīšana" (2022) un *[[Loin du périph]]* (2022). Par lomu *[[Netflix]]* seriālā *[[Lupin]]* Si nominēja Zelta globusa balvai.

## Ārējās saites
Le Chant du loup

***Le Chant du loup*** ir 2019. gada Francijas asa sižeta trillera filma, kuras režisors un scenārija autors ir Antonēns Bodri. Filmā galvenās lomas atveido Fransuā Sivils, Omars Si, Matjē Kasovics, Reda Katebs, Paula Bēra, Aleksiss Mihailiks, Žans Īvs Bertelots un Damjēns Bonārs.

Filma stāsta par zemūdenes hidrolokatora operatoru, kuram ir jāizmanto sava izcilā dzirde, lai izsekotu franču ballistisko raķešu zemūdeni un izbeigtu kodolkara draudus.

Filmas *Le chant du loup* pirmizrāde notika . Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.

## Atsauces

## Ārējās saites
Smillas sniega izjūta

**"Smillas sniega izjūta"** () ir 1997. gada Dānijas, Vācijas un Zviedrijas kopražojuma mistērijas trillera filma, kuras režisors ir Bille Augusts. Filmā galvenās lomas atveido Džūlija Ormonda, Gabriels Bairns, Ričards Heriss, Roberts Lodža, Vanesa Redgreiva, Džims Brodbents un Toms Vilkinsons. Filma balstīta uz Pēters Hēga 1992. gada romānu "Smillas jaunkundzes sniega izjūta".

Filma stāsta par grenlandiešu izcelsmes sniega pētnieci Smillu (Ormonda), kura izmeklē sešus gadus veca inuītu zēna nāvi Kopenhāgenā.

Filmas "Smillas sniega izjūta" pirmzirāde notika . Filmu izrādīja Berlīnes Starptautiskajā kinofestivālā, kur Augustu nominēja Zelta lācim. Filma saņēma viduvējas kritiķu atsauksmes, īpaši kritizējot filmas beigas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Sologāmija

**Sologāmija** (no sengrieķu *solus* (viens) un *gamos* (laulība)) — cilvēka laulība pašam ar sevi.  Alternatīvs termins ir **pašlaulība**. Šāda laulība nav juridiski atzīta ne Eiropā, ne Ziemeļamerikā. Šīs prakses piekritēji uzskata, ka tā apstiprina paša indivīda vērtību un ved uz laimīgāku dzīvi.

Šai laulībai atbilstošā ceremonija pēc formas ir tāda pati kā parastajām laulībām — tā ietver viesu svinīgu pieņemšanu, atspirdzinājumus un apsveikumus. 21. gadsimtā sologāmija kļuvusi izplatīta, īpaši turīgu sieviešu vidū. Tūrisma aģentūra Japānas pilsētā Kioto no 2014. gada  piedāvāja pašlaulību pakalpojumus sievietēm, no kurām dažas jau bija precējušās, bet tām pirmajā laulībā nebija bijis kāzu. Japāņu sievietēm pašlaulības ir veids, kā izvairīties no tradicionālās alternatīvas starp laulībām un atteikšanās no karjeras, kā arī no sociālās stigmas būt neprecētai sievietei.

Pašlaulības ir dokumentētas kopš 1970. gadiem. 1993. gadā Linda Beikere publiski apprecējās ar sevi, kas kalpoja par pamatu 2007. gada filmai *I Me Wed*. Plaši atspoguļota tika britu fotogrāfes Greisas Gelderes laulība ar sevi 2014. gadā un itāļu fitnesa treneres Lauras Mesi pašlaulība 2017. gadā.

Vairākos televīzijas seriālos ir varoņi, kuri apprecējuši paši sevi.

2024. gada vasarā Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā bija apskatāma Katrīnas Neiburgas personālizstāde "Sologāmija".

## Literatūra
* Goin’ Solo: A Study on Singlehood and Views on ‘Sologamy’ in the Contemporary Philippine Society., Diliman, 2018. С. 13.
* Why growing numbers are saying 'yes' to themselves // BBC News, 2017, December 22.
* Berg-Cross, L. Single Professional Women   // Journal of International Women’s Studies, 5(5) 2004, 34-59. С. 35.
* Hermans, H. Self-Marriage: An Institutionalized Form of Self-Love.  

## Atsauces
Aku wa Sonzai Shinai

***Aku wa Sonzai Shinai*** () ir 2023. gada Japānas drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Rjūsuke Hamaguti.

Filma, kur galvenās lomas atveido neprofesionāli aktieri, stāsta par vientuļo tēvu, kurš dzīvo ciematā, kur mierīgo ritējumu izjauc nekustamā īpašuma projekts.

Filmas *Aku wa Sonzai Shinai* pirmizrāde notika 80. Venēcijas kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta lauvas balvu. Filma saņēma festivāla Žūrijas balvu, kā arī *[[FIPRESCI]]* balvu. Filma guva pozitīvu kritiķu vērtējumu.

## Atsauces

## Ārējās saites