open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aizmiršana

**Aizmiršana** ir informācijas dzēšanās no atmiņas. Tas ir ļoti svarīgs psihofizioloģisks process, jo visu atcerēties nav iespējams un tas būtu pat kaitīgi.

Viens no pirmajiem aizmiršanas procesus pētījis vācu psihologs Hermanis Ebinghauss (*Hermann Ebbinghaus*) 1885. gadā. Viņa vārdā nosaukta "Ebinghausa līkne" - aizmirstā materiāla daudzuma atkarība no pagājušā laika. Aizmiršanas līkne raksturo informācijas reproducēšanas apjoma dinamiku laika periodā, tūlīt pēc iegaumēšanas un turpmākos secīgos laika intervālos. Sākumposmā līkne ir dilstoša un beigu posmā ir nedaudz augoša.

Pilnīgu atmiņas zudumu sauc par amnēziju, bet daļēju - par hipomnēziju. Atmiņas zudumam var būt dažādi cēloņi - traumas, vitamīnu trūkums (sk. Korsakova sindroms), smadzeņu slimības. Ļoti reti ir sastopama anomāla atmiņas saasināšanās (hipermnēzija), kad cilvēks tikai ar lielām pūlēm spēj kaut ko aizmirst. Atsevišķi izdalāma tā saucamā bērnības amnēzija, kas ir visiem cilvēkiem - ļoti agras bērnības notikumus nav iespējams atcerēties. Tas tiek izskaidrots ar nenobriedušu smadzeņu hipokampa nepilnīgu darbību vai atšķirīgiem atmiņas "kodēšanas" mehānismiem agrā bērnībā.

## Skatīt arī
* Amnēzija (patoloģisks atmiņas zudums)
* Lēta (aizmirstības upe grieķu mitoloģijā)
Apdāvinātība

**Apdāvinātība** ir viena vai vairāku specifisku talantu esamība cilvēkam vai spēja ātrāk un labāk nekā citi vienaudži apgūt zināšanas.
Apziņa

**Apziņa** ir augsti attīstītas matērijas — cilvēka smadzeņu īpašība, kas nodrošina spēju psiholoģiskā darbībā atspoguļot, proti, analizēt ārpasauli un pašam sevi, nošķirot savu "es" no ārējās vides un mērķtiecīgi iedarbojoties uz šo vidi un sevi. Apziņa kā psiholoģiskas darbības forma neaprobežojas ar domāšanu, jo ietver ne vien īstenības izziņu, zināšanas par pasauli un sevi, bet arī cilvēciski aktīvu attieksmi pret izzinātām lietām un parādībām, cilvēcisku ieinteresētību un šo lietu un parādību vērtējumu. Tāpēc būtiska apziņas izpausme ir pašapziņa, kas katram cilvēkam ir citāda, atkarībā no dzīves pieredzes, šķiriskās piederības, profesijas u.tml.
[thumb|300px|Attēlots [Dekarts|Dekarta apziņas duālisms ]]

Apziņas filozofiskais pamats ir augstākā nervu darbība, kas nodrošina sabiedriskās pieredzes uzkrāšanu, reproducēšanu un apkopošanu galvas smadzenēs. Apziņa saistīta ar nervu struktūru spēcīgu vienlaicīgu aktivēšanu un apvienošanu savstarpēji pakārtotās funkcionālās sistēmās, kas veido darbības mērķu, rīcības programmu un gaidāmo rezultātu neirālos modeļus, nodrošinot augstāko psiholoģisko funkciju nepārtrauktu paškontroli un pašregulāciju (domāšana). Paredzot domās notikumu, un rīcības varbūtējās sekas un pastāvīgi salīdzinot domās veidotos rīcības modeļus ar to faktiskajiem rezultātiem, cilvēks var nepārtraukti koriģēt un precizēt savas darbības mērķus un rīcības programmu atbilstoši reālajai situācijai, iespējām. Psihisku saslimšanu gadījumos notikumu prognozēšanas un rīcības korekcijas spēja samazinās vai vispār pazūd (apziņas traucējumi).

## Skatīt arī
* Mainīgie apziņas stāvokļi

## Atsauces

## Ārējās saites
* Apziņa — Medicīnas termins
Kognitīvā psiholoģija

**Kognitīvā psiholoģija** (no  — 'izzināšana, priekšstats, jēdziens') ir psiholoģijas virziens, kas pēta cilvēka informācijas apstrādes procesus un to likumsakarības, cilvēka uzmanību, uztveri, paternu atpazīšanu, zināšanu reprezentāciju, atmiņu, valodu, domāšanu, problēmu risināšanu, radošumu, lēmumu pieņemšanu, mākslīgo un cilvēka intelektu, kā arī kognitīvo attīstību. Mūsdienu definīcija kognitīvajai psiholoģijai ir būtiski paplašinājusies, salīdzinājumā ar tās izveidošanās periodu 20. gadsimta 50.—60. gados. Lai arī kognitīvās psiholoģijas pamatlicēji bija Ulrihs Naisers, Džeroms Bruners, Alberts Bandura un citi, ar atpakaļejošu datumu par kognitīvajiem psihologiem tiek dēvēti arī tādi ievērojami zinātnieki kā Hermanis Ebinghauss, Žans Piažē un Ļevs Vigotskis.

## Vēsturiskās paralēles
Jau 300 gadus pirms mūsu ēras grieķu filozofs Aristotelis sāka spriest par tādiem cilvēka garīgiem procesiem kā uztveri, atmiņu, valodu un domāšanu. Viņš uzskatīja, ka domāšana norisinās sirdī.

Vācu ārsts Vilhelms Vunts (1832—1920) izveidoja pirmo psiholoģijas laboratoriju, jo viņu interesēja cilvēka prāta izpēte. Viņš centās noskaidrot, kāds ir cilvēka domu ātrums un kā tas atšķiras dažādiem cilvēkiem. Vunts bija pirmais, kas sāka zinātniski pētīt un mērīt prāta procesus un ieviesa tādu rādītāju kā reakcijas ātrums uz stimulu, ko turpmāk ļoti plaši izmanto kognitīvās psiholoģijas pētījumos. Tomēr šie pētījumi nedeva iespēju formulēt teoriju, kā funkcionē cilvēka domāšana.

E.B. Titčeners (1867—1927), turpinot Vunta tradīcijas, Anglijā radīja jaunu pieeju psiholoģiskiem pētījumiem, ko vēlāk psiholoģijas vēsturnieki nodēvēja par strukturālismu. Šī virziena pētnieki centās noskaidrot cilvēka apzinātā pieredzes komponentus, izmantojot pašatskaites metodi jeb introspekciju. Viņu mērķis bija izdalīt prāta pamatelementus, nosakot to rašanās likumsakarības un saturu.
Introspekcija kā pētījumu metode cieta neveiksmi, jo vairāki pētnieku ieguva atšķirīgus cilvēku stāstījumus par vienādu uzdevumu izpildi. Tas nedeva iespēju formulēt viennozīmīgus izziņas procesu skaidrojumus.

Amerikāņu psihologs Viljams Džeimss (1842—1910), Čārlza Darvina evolūcijas teorijas ietekmēts, uzskatīja, ka cilvēkam prāts ir nepieciešams, lai realizētu pielāgošanās funkciju videi, lai nodrošinātu cilvēku populācijas izdzīvošanu. Lai pielāgotos, cilvēkam jāveic racionālas izvēles. Džeimss ir funkcionālisma virziena pārstāvis, jo prātu pētīja no tā izmantošanas jeb funkciju viedokļa. Funkcionālisma pamatideja — jāpēta psihes funkcijas, nevis apzinātās pieredzes struktūra.
Bezapziņa

**Bezapziņa** ir psihes līmenis, kas satur informāciju, kas regulāri nokļūst apziņā, bet cilvēks nezina konkrētās domas vai rīcības patieso cēloni. Bezapziņu var nosacīti sadalīt līmeņos - tuvākais ir individuālā bezapziņa, kas satur informāciju par emocionāli nozīmīgiem notikumiem dzīves laikā. Pēc neirofiziologu domām, atmiņā dziļāk iespiesties mēdz galvenokārt negatīvi pārdzīvojumi, jo pie apdraudējuma emocionālā reakcija ir spēcīgāka, un tas ir saistīts ar izdzīvošanas instinktu. Nākamais līmenis ir kolektīvā bezapziņa, kas satur informāciju par senākām iedzimtām struktūrām un pēc K. G. Junga uzskatiem izpaužas pasaku tēliem līdzīgā veidā, ko Jungs dēvē par arhetipiskām struktūrām. Uzskata, ka ir vēl citi līmeņi, kuri pašlaik ir diskutabli, bet daudzi ir guvuši pierādījumus par to eksistenci, hindusti uzskata, ka citi līmeņi varētu būt iepriekšējās dzīves atmiņas. Daudzi indieši uzskata, ka zina un māk pastāstīt par vairākām iepriekšējām dzīvēm. Varbūt šiet varētu būt meklējami cēloņi identitātes krīzei kādā no cilvēka attīstības periodiem. Jau ir gūti pirmie pierādījumi par šādām parādībām, kas skar dažādas uzvedības īpatnības bērniem, kas grūti izskaidrojamas. Piemēram, dažādu senlaicīgu tērpu zīmējumi, ko radījuši bērni, kas neko tādu iepriekš nav redzējuši,  dažādu īpatnēju stāstu sacerēšana. Tas gan notiek pamatā tikai ar bērniem tāpēc, ka bērnus nav skārušas šīs sabiedrības materiālisma dogmas.

**Par bezapziņas struktūru veidošanos**
No attīstības psiholoģijas viedokļa, bērnam atrodoties dzemdē, notiek smadzeņu veidošanās procesi un pēc būtības smadzenes nav tukšums, jo, pat ja izslēdz ārējos kairinātājus, jebkuram indivīdam rodas tēli un sapņi. Sava veida pirmatnējas smadzeņu programmas, kas veidojas procesos, kas notiek, bērnam attīstoties dzemdē. Ar rūpīgām statistikas analīzes metodēm ir pierādīts, ka smagākā no psihiskām simībām šizofrēnija ir daudzos gadījumos saistīta ar smadzeņu attīstības defektiem, atrodoties dzemdē, ir pierādīts, ka šos procesus ietekmē tādi kaitīgi faktori, kā toksiskas vielas, intrauterīnas infekcijas, bads, gripas vīruss grūtniecības laikā, un citi vēl nepierādīti faktori, kas varētu būt saistīti ar grūtnieces uzvedību grūtniecības laikā. 
Tālāk struktūras veidojas, bērnībā sastopoties ar dažādiem ārējiem faktoriem, kas veido personības kodolu, kuru ir grūti izmainīt, tomēr ne neiespējami.

Terminu „bezapziņa” arī lieto, lai apzīmētu tādu indivīda vai grupas uzvedību, kuras mērķi un sekas nav apzināti. Bezapziņas problemātikas aizsākumi meklējami jau Platona mācībā. Tā vijas cauri visai filozofijas vēsturei. Būtisks stimuls bezapziņas pētniecībā bija darbība psihopatoloģijas sfērā, kad speciālisti uz bezapziņu sāka iedarboties ārstniecības nolūkos. Z. Freids bezapzināto uzskatīja par ļoti ietekmīgu spēku, kuru iespējams pakļaut apziņas kontrolei ar psihoanalīzes tehniku palīdzību. K. G. Jungs līdzās personiskajai bezapziņai ieviesa kolektīvās bezapziņas jēdzienu, kuras dažādie līmeņi ir identiski ne tikai noteiktu grupu un tautu indivīdiem, bet arī visai cilvēcei.

## Skatīt arī
* Koma
* Miegs
* Hipnoze

## Ārējās saites
Biheiviorisms

**Biheiviorisms** (, no *behaviour* — 'uzvedība') ir psiholoģijas virziens, kas radās ASV 20.gs. 20. gados un uzskatīja, ka prātu nav iespējams pētīt, jo objektīvai novērošanai pakļaujas tikai cilvēka uzvedība, jeb S-R (stimuls-reakcija) ķēde. Biheiviorisms balstās uz krievu zinātnieka Ivana Pavlova pētījumiem, kurus tālāk attīstīja ASV psihologi Džons Votsons, Edvards Torndaiks un Beress Frederiks Skiners.

Mūsdienās biheiviorisms ir uzskatāms par lielā mērā saplūdušu ar kognitīvo psiholoģiju, arī vispopulārākais uz biheiviorisma bāzes veidotais psihoterapijas virziens ir tieši kognitīvi biheiviorālā psihoterapija.

## Jēdzieni
* Pastiprinājums
* Sods (biheiviorisms)
Divvalodība

**Divvalodība** jeb **bilingvisms** (no  — 'divi' un *lingua* — 'valoda') ir parādība, kad cilvēks vai cilvēku kopums saziņā spēj izmantot divas valodas. Izšķir agro un vēlo divvalodību (pēc cilvēka vecuma). Bilingvālus (cilvēkus, kas zina divas valodas) un poliglotus (cilvēkus, kas prot vairākas valodas) apskata psiholingvistika un sociolingvistika.

Divvalodības veidi tiek klasificēti arī pēc funkcionālā pielietojuma: koordinētā divvalodība attiecas uz situāciju, kur abas valodas tiek izmantotas līdzvērtīgi un tiek uztvertas kā atsevišķas sistēmas, savukārt sapludinātā divvalodība nozīmē, ka indivīds apvieno abas valodas vienotā semantiskajā struktūrā.

No sabiedriskā viedokļa pastāv individuālā divvalodība, kas raksturīga vienam cilvēkam, un sociālā divvalodība, kur divvalodība ir plaši izplatīta sabiedrībā, bieži oficiāli atzīta. Šāda situācija bieži sastopama daudzvalodu valstīs vai reģionos ar spēcīgām minoritātēm.

Divvalodība ietekmē kognitīvās spējas — pētījumi liecina, ka bilingvāliem indivīdiem ir attīstītākas izpildfunkcijas, piemēram, uzmanības pārslēgšana un uzdevumu plānošana. Vienlaikus bilingvisms var radīt arī grūtības, piemēram, kodu pārslēgšanu (valodu maiņa vienas runas laikā) vai interferenci (vienas valodas struktūru ietekme uz otru).

Politiskajā un izglītības kontekstā divvalodība bieži tiek diskutēta saistībā ar minoritāšu valodu tiesībām, valsts valodas politiku un integrācijas procesiem. Daudzās valstīs tiek ieviestas divvalodu izglītības programmas, kuru mērķis ir vienlaikus saglabāt minoritāšu valodu un nodrošināt dominējošās valodas prasmes.

## Aizvietojošā divvalodība
Aizvietojošā divvalodība ir divvalodības gadījums, kad otrās valodas vārdi tiek iestarpināti runā, kad trūkst izteiksmes līdzekļu pirmajā valodā.

## Atsauces
Atkinsona-Šifrina atmiņas modelis

**Atkinsona-Šifrina atmiņas modelis** ir veidots tā, ka informācija atmiņā glabājas trīs dažāda veida glabātuvēs - sensorajā reģistrā, īslaicīgajā glabātuvē un ilglaicīgajā glabātuvē.
Insaits

**Insaits** ( — 'atskārsme, atklāsme') ir pēkšņa problēmas risinājuma izpratne. Insaits ir neatņemama geštaltpsiholoģijas daļa.
Dalītāja modelis

**Dalītāja modelis** ir amerikāņu psiholoģes Annas Treismanes (*Anne Treisman*) un Gefenes (*Geffen*) 1967. gadā radītais uzmanības modelis. Saskaņā ar šo modeli informācija vispirms tiek novērtēta un atfiltrēta, balstoties uz stimulu fiziskajiem raksturotājiem, bet pēc tam informācija tiek novērtēta pēc nozīmes.

## Skatīt arī
* Agrīnā filtra modelis

## Atsauces
Deduktīvā domāšana

**Deduktīvā domāšana** kognitīvajā psiholoģijā ir process, kura rezultātā no viena vai vairākiem iepriekš zināmajiem vispārīgajiem apgalvojumiem tiek loģiski izsecināts jauns apgalvojums, kas ir vispārīgā apgalvojuma specifisks gadījums.

Ir divi deduktīvās domāšanas veidi - nosacījumu domāšana un siloģistiskā domāšana.

## Skatīt arī
* Dedukcija
Deklaratīvas zināšanas

**Deklaratīvas zināšanas** ( - paskaidrojošs) - kognitīvajā psiholoģijā ir zināšanas par faktiem, tā ir atbilde uz jautājumu: *Kas tas ir?*

Deklaratīvo zināšanu reprezentācijas veidi vai kodi ir tēli un simboli, kas nes noteiktu jēgu.
Deklaratīvo zināšanu uzdevumi ir uzdevumi par cilvēka dzīves pieredzes faktiem (piem., *Kā Jūs sauc?*)
Darba atmiņa

**Darba atmiņa** kognitīvajā psiholoģijā ir īslaicīgā atmiņa un daļa no tās ilglaicīgās atmiņas, kuras informācija tobrīd ir aktivizēta.

Badalejs un Kantors (Baddeley, 1990, 1995, Cantor & Engle, 1993) aplūkoja īslaicīgo un ilglaicīgo atmiņu no cita skatpunkta, uzsverot darba atmiņas *(working memory)* īpašo lomu trīs atmiņas veidu struktūras modelī. Saskaņā ar šo koncepciju darba atmiņa ir daļa no tās ilglaicīgās atmiņas, kuras informācija ir aktivēta dotajā situācijā, un ietver īslaicīgo atmiņu.
Duālā koda teorija

**Duālā koda teorija** (*dual-coding theory*, DCT) kognitīvajā psiholoģijā ir Alana Paivio (*Allan Paivio*) zināšanu reprezentācijas teorija (1969, 1971), kas pamato, ka zināšanas var tikt reprezentētas trīs dažādos veidos:

* tikai tēlu jeb neverbālā veidā,
* tikai verbālā jeb simbolu veidā,
* divos veidos vienlaikus — gan verbāli, gan neverbāli

## Atsauces
Ehoiskā atmiņa

**Ehoiskā atmiņa** kognitīvajā psiholoģijā ir audiālo stimulu sensorā atmiņa. Informācijas glabāšanas ilgums tajā ir līdz 6 sekundēm.

## Ārējās saites
Eksperiments

**Eksperiments** (no  — 'mēģinājums') ir pētījuma metode (darbību un novērojumu kopums), ar kuras palīdzību pierāda cēloņsakarības starp parādībām. Ar eksperimenta palīdzību pārbauda hipotēzes patiesumu vai nepatiesumu. Eksperiments ir empīriskās pieejas zināšanām stūrakmens. Eksperimenta priekšrocība pār citām pētniecības metodēm ir tā precizitāte — uzmanīgi kontrolējot notiekošo, pētnieks veic kādu noteiktu darbību un izmēra šīs darbības rezultātu. Eksperimentam ir jābūt atkārtojamam. Tas nozīmē, ka jebkuram citam pētniekam tādos pašos apstākļos būtu jāiegūst tāds pats vai ļoti līdzīgs rezultāts.

Atkarībā no zinātņu nozares, var atšķirties arī eksperimentālās metodes. Sociālajās zinātnēs eksperimentā (tātad — eksperimentējot ar cilvēkiem) parasti tiek veidotas vismaz divas eksperimentālās grupas — eksperimentālā un kontrolgrupa. Tas ir nepieciešams, jo vienmēr pastāv dažādi blakusapstākļi, kurus nav iespējams neitralizēt un kas ietekmē rezultātu. Gan kontrolgrupa, gan eksperimentālā grupa tiek veidotas pēc iespējas līdzīgākas. Vienīgā atšķirība starp grupām ideālajā gadījumā ir tā, ka eksperimentālajā grupā pētnieks iedarbojas uz grupu (t.i. veic noteiktu darbību vai darbību kopu saskaņā ar eksperimenta plānu), bet kontrolgrupā — nedara neko vai arī dara kaut ko "nekaitīgu".

Piemēram, lai noskaidrotu, kādas sekas bērniem rada agresijas skatīšanās televīzijā, var sarīkot eksperimentu, kur bērni eksperimentālajā grupā skatās agresīvu filmu, bet kontrolgrupā jautru multiplikācijas filmu vai dabas skatus. Pēc filmas noskatīšanās novēro bērnu uzvedību — cik daudz tajā parādās agresija. Ja bērni, kuri ir skatījušies agresīvo filmu, uzvedas agresīvāk par bērniem, kuri ir skatījušies citu pārraidi, var secināt, ka agresīvu pārraižu skatīšanās televīzijā padara bērnus agresīvākus.

Pētījumos medicīnā un dažkārt arī psiholoģijā blakus eksperimentālajām un kontrolgrupām izmanto tā sauktās placebo grupas. Piemēram, pētījuma dalībnieki eksperimentālajā grupā saņem kādu ārstniecisku terapiju (piemēram, zāles), pētījuma dalībnieki kontrolgrupā nesaņem nekādu ārstniecisko terapiju, bet pētījuma dalībnieki placebo grupā saņem ārstnieciskajai terapijai līdzīgu iedarbību, par kuru ir zināms, ka tai nav nekāda efekta (piemēram, cukura tabletes). Šādas grupas veido, jo diezgan bieži ir konstatēts, ka cilvēki, kas tic ārstniecības efektivitātei, neatkarīgi no tās patiesās iedarbības, ar pašiedvesmas palīdzību patiešām izveseļojas ātrāk.

## Ārējās saites
Atribūcija

**Atribūcija** (no  — 'piedēvējums') psiholoģijā ir secinājumu izdarīšana par cilvēka uzvedības cēloņiem un viņa sociālajām attieksmēm, iekšējo vai ārējo rīcības cēloņu piedēvēšana viņa uzvedībai. Visbiežāk atribūcija ir vērojama tad, kad cilvēki saskaras ar ko jaunu un negaidītu. Atribūcija palīdz paredzēt un kontrolēt notikumus, nosaka cilvēka jūtas, ievirzes un uzvedību.

Atribūcijas teorijas radītājs ir Frics Haiders (Heider, 1958). Viņš pētīja ikdienišķu cilvēku, kurš mēģina sasaistīt novērojamo uzvedību ar neredzamajiem cēloņiem. Haiders pirmais iedalīja iespējamos uzvedības cēloņus
* personiskajos (iekšējos);
* un vides (ārējos).

1965. gadā Edvards Džounss (*Edward Jones*) un Kīta Deivisa (*Keith Davis*) tālāk sistematizējot Haidera priekšstatus, izstrādāja "dispozicionālo jeb atbilstošo secinājumu" (*dispositional or correspondent inference*) teoriju. Saskaņā ar šo teoriju secinājumi par uzvedību un no tās izrietošajiem nolūkiem tiek izdarīti tā, lai tie atbilstu kādām noteiktām, stabilām darbojošās personas īpašībām.
Atribūcijā tiek izdalīti divi posmi:
* nolūku piedēvēšana;
* īpašību piedēvēšana.

Atbilstošo secinājumu izdarīšanu nosaka trīs faktori:
* uzvedības sociālā vēlamība;
* cilvēka izvēles iespējas;
* novērojamās darbības iespaids uz pašu novērotāju.
Funkcionālisms (filozofija)

**Funkcionālisms** ir psiholoģijas virziens, kas uzskatīja, ka jāpēta psihes funkcijas, nevis apzinātās pieredzes struktūra.

## Atsauces

## Ārējās saites
Staru tetrode

[thumb|150px|[Ģeneratorlampa - staru tetrode Г-807]]
**Staru tetrode** ir elektronu lampas - tetrodes modifikācija, kurai, tāpat kā pentodei, ir novērsts dinatronefekts.

## Uzbūve
Atšķirībā no parastās tetrodes, staru tetrodei stūrējošā tīkliņa un ekrāntīkliņa vijumu solis ir vienāds, atšķiras tikai vijumu diametrs, tādējādi elektronu plūsma sadalās atsevišķos mazākos staros. Tīkliņu stiprinājumu vietās plūsmas starveida raksturs tiek izjaukts - lai to novērstu, stiprinājumu vietās starp ekrāntīkliņu un anodu tiek ievietotas speciālas plāksnes (starus veidojošās plāksnes), kas neļauj elektroniem šajās vietās sasniegt anodu. Abas plāksnes lampas balona iekšpusē ir savienotas ar katodu, lai tām būtu negatīvs potenciāls. Anods plākšņu novietojuma vietās ir it kā izvirzīts uz āru un nav cilindriskas formas - pēc tā var vizuāli noteikt lampas piederību staru tetrodēm.

## Darbības princips
Tā kā ekrāntīkliņa vijumi netraucē elektronu plūsmai, jo atrodas tieši aiz stūrējošā tīkliņa vijumiem, ekrāntīkliņa strāva staru tetrodei ir niecīga. Turklāt vijumu spraugas sadala elektronu plūsmu atsevišķos kūļos jeb staros ar paaugstinātu plūsmas blīvumu. Šādi blīvi kūļi ir ar stipri negatīvu potenciālu un traucē no anoda izsisto elektronu pretplūsmu (novērš dinatronefektu). Staru tetrode efektivitātes un konstrukcijas sarežģītības ziņā ir it kā starp tetrodi un pentodi, jo starus veidojošās plāksnes daļēji pilda arī bremztīkliņa funkciju un novērš sekundāro emisiju.

## Izmantošana
Staru tetrodēm pielietojums ir gandrīz tāds pats kā pentodēm. Galvenokārt tās domātas jaudas pakāpēm, kas darbojas relatīvi zemās frekvencēs, taču ir arī augstfrekvencei paredzētas konstrukcijas.
Pulsārs

thumb|right|250px|Shematisks pulsāra skats. Sfēra vidū attēlo neitronu zvaigzni, līknes attēlo magnētisko lauku, bet konusi starojuma kūļus.
**Pulsārs** ir rotējoša neitronu zvaigzne. Zvaigznes rotācija rada ap zvaigzni intensīvu magnētisko lauku, kas ir miljoniem reižu spēcīgāks nekā uz Zemes. Gluži kā bāka pulsārs izstaro starojuma kūļus no karstiem punktiem, kas atrodas uz zvaigznes virsas vai virs tās.

## Skatīt arī
* Pārnova
Mogilno apriņķis

**Mogilno apriņķis** () ir apriņķis Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Žņinas un Inovroclavas apriņķiem, kā arī Lielpolijas vojevodistes Koņinas, Slupcas un Gņezno apriņķiem.

## Apskates vietas
*Stšelno Sv. Trīsvienības baznīca (*Kościół Świętej Trójcy i Najświętszej Marii Panny w Strzelnie*)
*Stšelno Sv. Prokopija rotonda (*Rotunda św. Prokopa w Strzelnie*)

## Attēlu galerija

Church_of_the_Holy_Trinity_in_Strzelno.JPG|Stšelno Sv. Trīsvienības baznīca
Church_of_St._Prokop_in_Strzelno.JPG|Stšelno Sv. Prokopija rotonda
Cehocineka

**Cehocineka** () ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Toruņas, Vislas kreisajā krastā. Kūrortpilsēta, jo apkārtnē atrodami daudzi minerālūdens avoti. Pilsēta pazīstama ar savām minerālūdens gradētavām, kas attēlotas pilsētas ģerbonī.

## Apskates vietas
*Cehocinekas gradētavas (*Tężnie w Ciechocinku*)
*Cehocinekas Veselības parks (*Park Zdrojowy w Ciechocinku*)

## Galerija

Ciechocinek1.jpg|Cehocinekas gradētava Nr.1
Ciechocinek2.jpg|Cehocinekas gradētava Nr.3
The_public_garden_in_Ciechocinek.JPG|Cehocinekas Veselības parks
Mogilno

**Mogilno** () ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidrietumiem no Inovroclavas.

Viena no senākajām apmetnēm rajonā starp Lielpoliju un Kujāviju. Pilsētā atrodas 1065. gadā Boļeslavs II Drosmīgais dibinātais benediktiešu klosteris. Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā Mogilno iekļāvās Prūsijā, bet 1920. gadā, nodibinoties jaunajai Polijas valstij, Mogilno kļuva par tās daļu. Psihologa Kurta Levina (*Kurt Lewin*, 1890—1947) dzimtā pilsēta.
Krušvica

**Krušvica** () - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidiem no Inovroclavas Paluku reģionā pie Notecas upes Goplo ezera krastā. Pilsēta pēc leģendas saistīta ar Polijas valsts dibināšanu.

Krušvica ir leģendārās goplānu cilts senais centrs VII - IX gadsimtā. Pēc leģendas Krušvicā Peles tornī peles sagrauza pusleģendāro IX gadsimta pirms Pjastu dinastijas valdnieku Popelu (*Popiel*) un viņa ļauno, bet skaisto sievu Riksu (*Ryksa*). Mūsdienās saglabājies tornis netiek atzīts par tik vecu. Popels pieminēts Galla Anonīma, Jana Dlugoša un Marcina Kromera rakstos. Pēc Popela nāves Krušvicā 842. gadā sanācis konvents, lai izvēlētos jaunu valdnieku. Nevarēdami vienoties, tika nolemts, ka pirmais cilvēks, kurš ieies pa pilsētas vārtiem, tiks atzīts par valdnieku. Pēc leģendas tas izrādījies kāds ebrejs, vārdā Abrahams Prohovņiks. Viņš gan atteicās no troņa un Abrahama vietā par valdnieku ievēlēja pirmo Pjastu dinastijas kņazu.

Ap 1015. gadu sakarā ar sacelšanos pret kristietības ieviešanu Pomerānijā uz Krušvicu no Kolobžegas pārcēla Pomerānijas bīskapa sēdekli. Pilsētā atrodas 1120. gadā celtā romāņu stila Pētera un Pāvija baznīca (*Parafia Świętych Apostołów Piotra i Pawła w Kruszwicy*).
Koronovo

**Koronovo** () - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz ziemeļiem no Bidgoščas pie Brdas upes. 1410. gada 10. oktobrī netālu no pilsētas apvienotie Polijas-Lietuvas spēki sakāva Vācu ordeni Koronovo kaujā. 1807. gadā Lielpolijas sacelšanās laikā poļu spēki Amilkāra Kosiņska vadībā pie pilsētas sakāva prūšu spēkus.
## Atsauces

## Ārējās saites
*Municipal website 
*Koronowo portal 
*Koronowo - camera on-line 
*Satellite photo from Google Maps
*
*Koronowo Zamek (Prison 1941-1945)
Šubina

**Šubina** () - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidrietumiem no Bidgoščas. 2. pasaules kara laikā pilsētā atradās karagūstekņu nometne sagūstītajiem Sabiedroto virsniekiem - *Oflag 64*.
Barcina

**Barcina** () ir pilsēta Kujāvijas-Pomožes vojevodistē Polijā uz austrumiem no Žņinas pie Notecas upes.

## Atsauces
Andrejs Ignatovičs

**Andrejs Ignatovičs** (dzimis 1971. gada 24. martā, Rīgā, Latvijā) ir bijušais latviešu hokejists, malējais uzbrucējs, ilggadējs Latvijas hokeja izlases dalībnieks, tagad treneris. Pašlaik (2019) Ignatovičs ir Latvijas čempionāta kluba HK Kurbads galvenais treneris.

## Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 1991. gadā, pievienojoties Rīgas RASMS vienībai. Nākamās trīs sezonas Andrejs aizvadīja HK Rīgas "Pārdaugava" rindās, bet 1995.—96. gada sezonu uzsāka starp Rīgas "Alianse" spēlētājiem. 1996. gadā Ignatovičs ieguva Latvijas pilsonību. Sezonas vidū devās uz Dāniju, kur pievienojās Hvidovre IK klubam, kura sastāvā nospēlēja trīs sezonas. 1998.—99. sezonā viņš spēlēja Mestis līgas klubā Hermes Kokkola, bet nākamajā sezonā viņš spēlēja Allsvenskan kluba Olofstroms IK rindās. 2000.—01. gada sezonā viņš atgriezās Dānijā, aizvadot sezonu Odenses IK rindās, bet 2001.—02. gada sezonā viņš spēlēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Djurgårdens IF rindās. Nākamajā sezonā viņš atgriezās Olofstromā. 2003.—04. gada sezonu viņš vēl pavadīja Zviedrijā (IFK Arboga kluba rindās), bet pēc tās atgriezās Latvijā.

No 2004. līdz 2007. gadam Ignatovičs spēlēja HK Rīga 2000 sastāvā, 2007. gadā kļūstot par Latvijas čempionu, tad divas sezonas aizvadīja ASK/Ogre rindās. 2011.—12. gada sezonā spēlēja HK Ozolnieki/Monarhs sastāvā, pēc sezonas beigām noslēdzot savu spēlētāja karjeru.

Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 1993., 1994., 1995., 1997. un 1999. gada Pasaules čempionātos hokejā, kā arī 1994. gada olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā. 1993. gadā, ar gūtiem 5 vārtiem un 14 rezultatīvām piespēlēm, tika atzīts par turnīra labāko uzbrucēju.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jurijs Žigajevs

**Jurijs Žigajevs** (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists, malējais pussargs. Pēc karjeras beigām — futbola apskatnieks, pazīstams ar raidījumu "Pa pāris kausiem", komentētājs un treneris. Futbolista karjeras laikā pārstāvējis Latvijas klubus FK Zibens/Zemessardze, FK Rīga, FK Ventspils un FK Spartaks Jūrmala, kā arī spēlējis Polijas klubā Lodzas "Widzew". Aizvadījis 35 spēles Latvijas izlasē.

## Biogrāfija
Dzimis Sanktpēterburgā (toreizējā Ļeņingrada), kur viņa vecāki mācījās, bet astoņdesmito gadu beigās ar ģimeni pārcēlās uz Latviju. Tēvs ir no Kazahstānas, kur jaunībā arī spēlējis futbolu, bet Jurija māte ir no Daugavpils rajona Eglaines Eglaines pagastā.

Jurijs mācījies un spēlējis futbolu Ilūkstes sporta skolā pie trenera Vladimira Vinokurova, jau no agras bērnības trenējies kopā ar kādreizējo Dinaburg FC futbolistu Rolandu Krjaukli.

Virslīgā debitējis Ilūkstes kluba FK Zibens/Zemessardze sastāvā, bet jau kopš 2002. gada spēlēja FK Rīga. Jurijam bija 17 gadi, kad viņš saņēma FK Rīga komandas piedāvājumu un pārcēlās uz Rīgu. Mācījies Rīgas 49. vidusskolā.

2006. gadā spēlējis Latvijas U-21 izlases pamatsastāvā, bet 2007. gadā kopā ar FK Rīga veiksmīgi aizvadīja sezonas sākumu un tika uzaicināts uz Latvijas izlasi, kur vairākām spēlēm bija pieteikts kā rezervists. Izlases sastāvā debitēja  spēlē pret Islandi, izejot uz maiņu spēles kompensācijas laikā.

Tajā pašā 2007. gadā Latvijas Futbola federācijas Treneru padome, nosaucot LMT Virslīgas čempionāta 2007. gada labākos spēlētājus, atzina Žigajevu par vienu no labākajiem labās malas pussargiem kopā ar Alekseju Višņakovu no FK Skonto. Gada beigās arī portāla eSports.lv LMT Virslīgas gada apskatā nosaukts kā visvairāk progresējušais spēlētājs, iekļauts arī simboliskās izlases rezervistos.

2008. gadā Žigajevs pussezonu aizvadīja FK "Rīgas" sastāvā, bet jūlijā pārgāja uz FK Ventspils.  Žigajevs guva savainojumu spēlē pret FK Jūrmala un pusgadu nevarēja atgriezties laukumā.

Pēc veiksmīgas 2010. gada sezonas Virslīgā FK Ventspils sastāvā Žigajevs parakstīja līgumu ar Polijas augstākās līgas komandu Lodzas "Widzew", bet divu sezonu laikā tur aizvadot tikai 5 spēles, viņš atgriezās FK Ventspils. 2013. un 2014. gadā FK Ventspils sastāvā kļuva par Latvijas čempionu.

Pirms 2018. gada sezonas pievienojās FK Spartaks Jūrmala. Tomēr tajā aizvadīja tikai septiņas spēles un 2018. gada jūlijā paziņoja par futbolista karjeras beigām.

Pēc futbolista beigām darbojies kā sporta vlogeris, kopā ar aktieri Kristianu Kareļinu veido raidījumu par futbolu "Pa pāris kausiem". No 2022. gada — FK PPK/Betsafe komandas treneris.

Jurijs runā latviski, krieviski, angliski un lietuviski.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Ilūkstes futbolistu kalve, Kristiāna Girviča raksts žurnālā Sports, publicēts 22.11.2007, informācija iegūta 05.05.2008
* Žigajeva blogs diena.lv
Nonode

[thumb|250px|1970. gadā [Novosibirskas rūpnīcā "Vostok" ražots šķeltās histerēzes heptagrīds 6Л1П]]
**Nonode** ( - deviņi + (elektr)ods) - elektronu lampa ar deviņiem elektrodiem - anodu, karsējamu katodu un septiņiem tīkliņiem. Nonodes tiek sauktas arī par **enneodēm** (( - deviņi) jeb **enodēm** vai **heptagrīdiem** ( - septiņi +  - tīkliņš).

## Vēsture
Nonodes tika izgudrotas lietošanai specifiskiem mērķiem konkrētās shēmās - parastiem mērķiem (radiouztveršanai, raidīšanai, signālu pastiprināšanai) pēc tāda elektrodu daudzuma nebija vajadzības. Izņēmums bija eksotiskas vācu lampas EQ-80 un UQ-80, kas uzskatāmas par trīskāršās vadības lampām ar trim stūrējošiem tīkliņiem, tomēr praktiski tās tikpat kā netika pielietotas.

## Uzbūve
Nonodei ir septiņi koncentriski spirāliski tīkliņi. EQ-80 tipa nonodei ir trīs stūrējošie tīkliņi, ko atdala trīs savstarpēji kopā savienoti ekrāntīkliņi. Septītais, anodam tuvākais, ir bremztīkliņš. PSRS tika ražots heptagrīds ar speciālām šķeltās histerēzes raksturlīknēm 6Л1П. Tam, skaitot no kvēldiega un speciāla ekranēta katoda, ir ar katodu savienots modulatora tīkliņš, pirmais paātrinošais tīkliņš, fokusējošais tīkliņš, otrais paātrinošais tīkliņš, pirmais stūrējošais tīkliņš, otrais stūrējošais tīkliņš, un ekrāntīkliņš, kas savienots ar kvēldiegu. Vēl neparastāka ir tīkliņstaru lampa 6Л2Г. 

## Izmantošana
6Л1П tipa deviņelektrodu lampas tika lietotas kā nelineāri elementi ātrdarbīgās shēmās (amplitūdas diskriminatoros, binārajās atmiņas ierīcēs, ierobežotājos, skaitļošanas ierīcēs).

## Atsauces

## Ārējās saites
Sempulno Krajeņske

**Sempulno Krajeņske** () - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidrietumiem no Tuholas. Pilsētu dibinājis Vācu ordenis. 1466. gadā tā iekļāvās Polijā kā Karaliskās Prūsijas daļa. Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā tā iekļāvās Prūsijā, un vēlāk Vācijas valstī. Veidojās kā tekstilrūpniecības un apavu ražošanas centrs. 1920. gadā pēc Versaļas līguma kļuva par Polijas daļu. Pēc iekļaušanas Polijā bija pilsēta (starp lielākajām) ar vislielāko vācu iedzīvotāju skaitu Poļu koridorā (48,2%). Pēc Otrais pasaules kara vācu iedzīvotāji izbrauca vai tika padzīti.
Sempulno apriņķis

**Sempulno apriņķis** () ir apriņķis Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes ziemeļrietumos. Robežojas ar Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Tuholas, Bidgoščas un Naklo apriņķiem, Pomožes vojevodistes Hojņices un Čluhovas apriņķiem, kā arī Lielpolijas vojevodistes Pilas un Zlotovas apriņķiem.
Elektronoptiskais indikators

thumb|300px|Radiouztvērēja "Dzintars" elektronoptiskais noskaņošanas indikators ("maģiskā acs") 6Е5С
**Elektronoptiskais indikators** ir speciāla elektronu lampa, kas paredzēta elektroniskās shēmas daļas stāvokļa vizuālai attēlošanai. Visbiežāk šādas lampas izmantoja kā lampu radiouztvērēju noskaņošanas indikatorus un tautā dēvēja arī par "maģiskajām acīm". 
thumb|left|Elektronoptiskais indikators EM80 darbībā

## Uzbūve
Elektronoptiskais indikators ir modificēta triode vai dubulttriode, kam ir papildu anods ar īpašu gaismu izstarojošu ekrānu, kas pārklāts ar zaļā vai zilganā krāsā spīdošu luminofora kārtiņu. Ir izstrādātas vairāk nekā desmit atšķirīgas elektronoptisko indikatoru konstrukcijas ar fokusējošiem elektrodiem, starus veidojošiem ekrāniem, indikatortīkliņiem. Ekrāna spīdošajai daļai var būt dažādi izmēri, forma, krāsas tonis, spīdēšanas izmaiņas raksturs.

## Izmantošana
"Maģiskās acis" agrāk plaši lietoja radiouztvērējos kā noskaņošanas indikatorus, magnetofonos kā ieraksta līmeņa indikatorus, barošanas avota sprieguma indikācijai, arī dažādos mēraparātos.
Gņevkovo

**Gņevkovo** () ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē pusceļa starp Toruņu un Inovroclavu.

1314. gadā kļuva par nelielas kņazistes centru. 1332. gadā pilsētu uzbruka Vācu ordenis. 1408. gadā pilsēta satikās Jagailis un Vācu ordenis, lai apspriestu strīdigās Dobžiņas zemes piederību. 1772. gadā pēc Polijas Pirmās dalīšanas tā iekļāvās Prūsijā, un vēlāk Vācijas valstī. 1920. gadā pēc Versaļas līguma kļuva par Polijas daļu. Starp pasaules kariem pilsētu smagi skāra ekonomiskā krīze — Otrā pasaules kara priekšvakarā 70% no pilsētas iedzīvotājiem bija bezdarbnieki.
Jaņikovo

**Jaņikovo** () ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Inovroclavas.

Pilsētas goda pilsonis ir Saūda Arābijas karalis Abdulla, ar kura gādību Rijādas slimnīcā tika veikta operācija šeit dzimušajiem Siāmas dvīņiem.

## Atsauces

## Ārējās saites
Radzejova

**Radzejova** () ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Inovroclavas.

Pirmoreiz rakstos minēta 1142. gadā. 1331. gada 27. septembrī netālu no Radzejovas notika Plovces kauja, kurā poļi Vladislava I vadībā cīnījās neizšķirti pret Vācu ordeni. Vēlajos viduslaikos Kujāvijas seimika vieta. 1793. gadā kļuva par Prūsijas daļu, Napoleona laikā bija Varšavas hercogistes sastāvā, bet kopš 1815. gada ietilpa Kongresa Polijā, resp. Krievijā. 1918. gadā iekļāvās jaunajā Polijas valstī.

## Atsauces

## Ārējās saites
Radzejovas apriņķis

**Radzejovas apriņķis** () ir apriņķis Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Inovroclavas, Aleksandrovas un Vloclavekas apriņķiem, kā arī Lielpolijas vojevodistes Kolo un Koņinas apriņķiem.
Ķīļu raksts

**Ķīļu raksts**, **ķīļraksts** jeb **vadžu raksts** ir senākā zināmā rakstības forma. To izgudroja šumeri ap 3000. gadu p.m.ē. un tas iesākās kā piktogrammu sistēma. Ar laiku bilžu attēlojumi kļuva vienkāršāki un abstraktāki, izveidojās ķīļu raksts. Ķīļu raksts tika rakstīts uz māla plāksnītēm ar neasiem irbuļiem. Irbuļa iespiedumi bija ķīļveida (gandrīz trijstūra formā), no kurienes arī nāk nosaukums ķīļu raksts. Šumeru rakstība tika ņemta par pamatu senpersiešu un ugarītu nacionālajiem alfabētiem. Pēdējo reizi ķīļu rakstu izmantoja mūsu ēras 1. gadsimtā.

## Arhaiskais ķīļu raksts
[thumb|450px|SAG zīmes izmaiņas laika gaitā:<br />
1. attēls ir [piktogrāfija|piktogramma, lietota ap 3000. gadu p.m.ē. 
2. attēls ir tā pati piktogramma, tikai citā leņķī, lietota ap 2800. gadu p.m.ē. 
3. attēlā šis simbols atainots arhaiskajos monumentālajos uzrakstos ap 2600. gadu p.m.ē. 
4. attēlā ir simbols rakstīts māla plāksnītēs, tas ir jaunāks 3. attēlā esošā simbola variants, ko jau var saukt par ķīļu rakstu. 
5. attēlā redzama zīmes rakstība ap 3. gt. beigām p.m.ē. 
6. attēlā redzama zīme, kā tā tika lietota senasīriešu rakstā ap 2. gt. sākumu p.m.ē. 
7. attēlā redzama vienkāršota asīriešu rakstu zīme, kas lietota no 1. gt. p.m.ē. līdz ķīļu raksta izmiršanai.]]
3. gt. vidū p.m.ē. šumeri izmainīja piktogrammu rakstīšanas virzienu (tās tika pagrieztas par 90 grādiem pret pulksteņrādītāja virzienu: vertikāli no augšas uz leju &gt; horizontāli no kreisās uz labo pusi) un sāka lietot irbuli ķīļu raksta zīmju iespiešanai mālā. Šie 2 pilnveidojumi padarīja rakstīšanu ātrāku un vienkāršāku. Ķīļu raksta plāksnītes tika apdedzinātas ceplī, ja bija nepieciešami tās ilgstoši saglabāt, ja nē — tās tika izmestas. Daudzas māla plāksnītes tika atrastas pateicoties tam, ka iebrukumu laikā mājas, kurās glabājās plāksnītes, tika sadedzinātas un plāksnītes izcepās. Ķīļu raksts tika plaši izmantots piemiņas rakstos, lai iemūžinātu valdnieka sasniegumus.

## Akadiešu ķīļu raksts
Arhaisko ķīļu rakstu pārņēma akadieši ap 2500. gadu p.m.ē., un ap 2000. gadu p.m.ē. tas bija attīstījies par senasīriešu ķīļu rakstu, stipri modificētu šumeru ķīļu rakstu. Šajā laikā agrākās piktogrammas tika vienkāršotas un kļuvušas abstraktākas. Tajās tika lietoti 5 galvenie ķīļu veidi: horizontālais, vertikālais, augšupvērstais un lejupvērstais diagonālais un āķveida ķīlis. Ķīļu garumi varēja mainīties pēc vajadzības, izņemot āķveida ķīli, kura garums bija nemainīgs. Parasti zīmes sastāvēja no 5 līdz 10 ķīļiem, bet bija arī zīmes, kuras sastāvēja no 20 un vairāk ķīļiem. Garākā zīme sastāvēja no 31 ķīļa.

## Asīriešu ķīļu raksts
Senasīriešu ķīļu rakstu pārņēma heti (hetīti) un ap 1800. gadu p.m.ē. tas pārtapa par hetu rakstu valodu. Laikā no 10. gs. līdz 6. gs. p.m.ē. (dzelzs laikmetā) asīriešu ķīļu raksts vienkāršojās vēl vairāk. Ķīļu raksts bija zudis līdz 1835. gadam, kad brits Henrijs Roulingsons Persijā (mūsdienu Irānā) atrada Bahistunas uzrakstus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Filozofiskā antropoloģija

[thumb|300px|Vitrūvija Cilvēks, [Leonardo da Vinči ]]
**Filozofiskā antropoloģija** ir filozofijas nozare, kas cenšas izzināt cilvēkus, lai saprastu to uzvedību gan kā sociālās vides produktu, gan kā būtnes, kas pašas rada savas personiskās vērtības. Kaut arī var uzskatīt, ka vairums filozofu visā šīs zinātnes vēsturē ir veidojuši savu noteiktu antropoloģiju, kas ir viņu ideju pamatā, antropoloģija kā atsevišķa disciplīna filozofijā attīstījās vēlīnajā modernisma periodā, izaugot no tādām tolaik attīstībā esošām metodēm kā fenomenoloģija un eksistenciālisms. Fenomenoloģija balstās metodiskā reflektēšanā par cilvēku pieredzi, pamatojoties filozofa paša pieredzē. Tāpēc tā bija ļoti svarīga, lai filozofi varētu labāk iedziļināties cilvēcīgās dabas un esības jautājumos.

Liela nozīme filozofiskajā antropoloģijā tiek pievērsta starppersonu attiecībām kā arī ontoloģijai, kas veidojas šo attiecību laikā. Šeit būtisku vietu ieņem tāda tēma kā intersubjektivitāte. Intersubjektivitāte cenšas izprast, kā divi indivīdi, subjekti, kuru pieredze un pasaules interpretācija ir radikāli atšķirīga, spēj saprast viens otru un sazināties. Pēdējā laikā filozofiskā antropoloģija sāk arvien vairāk pievērsties intersubjektivitātes un citām eksistenciālām/fenomenoloģiskām tēmām. Filozofi un sociologi ir arī atsākuši vairāk uzmanības pievērst valodu pētīšanai, jo valodai ir ļoti ciešs sakars ar intersubjektivitātes jautājumiem.

Pirmais šādā izpratnē vārdu 'antropoloģija' lietoja Imanuels Kants. Viens no ievērojamākajiem filozofiskajiem antropologiem ir vācu fenomenologs Makss Šēlers (Max Scheler, 1874-1928).
Antropoloģija (nozīmju atdalīšana)

Antropoloģija var būt:

* Sociālajās zinātnēs Antropoloģija - empīriska zinātne par cilvēku gan kā sociālu, gan bioloģisku būtni visos laikos un vietās.
* Antropoloģija - filozofijas nozare, kas cenšas izzināt cilvēku pieredzi un savstarpējo saziņu.
Kenotrons

**Kenotrons** ( (*kenós*) — 'tukšs' + (elektr)ons) ir elektronu lampa, kas paredzēta rūpnieciskās frekvences maiņstrāvas taisngriešanai. Kenotroni pieder pie vakuuma diodēm, kuru konstrukcija ir pielāgota darbam ar samērā augstu spriegumu. Augstsprieguma kenotroni spēj taisngriezt maiņstrāvu ar vairākus desmitus kilovoltu lielu spriegumu.

## Uzbūve
Kenotroniem, tāpat kā visām diodēm ir divi elektrodi — anods un katods. Katods var būt tiešās kvēles (elektronus emitējošais slānis uzklāts tieši uz kvēldiega) vai netiešās kvēles (kvēldiegs atrodas atsevišķa relatīvi masīva katoda iekšienē). Kenotroniem bieži mēdz būt divi anodi ērtākai lietošanai divu pusperiodu taisngriežos. Šādiem kenotroniem katods var būt kopējs vai arī atsevišķs (tad tie pēc būtības ir divi kenotroni vienā balonā). Augstsprieguma kenotroniem anods ir cilindrveidīgs un atrodas visai tālu no katoda. Katoda un anoda izvadi arī ir iespējami attālināti viens no otra. Jaudīgiem kenotroniem ir iebūvēti radiatori siltuma novadīšanai.

## Izmantošana
Agrāk kenotronus izmantoja jebkuras lampu aparatūras barošanas blokos anodsprieguma taisngriešanai. Mūsdienās tos izmanto kvalitatīvu lampu skaņas pastiprinātāju barošanai, pamatojoties uz subjektīvu viedokli par pastiprinātāja skanējuma uzlabošanos. Vakuuma diodei ir daudz lielāka iekšējā pretestība, kas attiecīgi palielina barošanas bloka iekšējo pretestību, kādu to jūt slodze. Parasti tas noved pie pastiprinātā signāla kompresijas, kas arī veido dzirdamo efektu. Bez tam kenotroni nodrošina anodsprieguma padeves aizturi lampām (nav vēlams, ka lampas anodam pievada pilnu anodspriegumu, kamēr katods nav pilnīgi uzsilis) un dod mazāk traucējumu. Mazjaudīgus augstsprieguma kenotronus izmantoja lampu televizoros augsta līdzsprieguma iegūšanai, kas bija nepieciešams kineskopa anodam (rindu izvērses transformatoru impulsu taisngriežos); to vietā tagad izmanto pusvadītāju taisngriežus. Lampu televizoros lietoja arī speciālas dempferdiodes, kas ierobežoja impulsveida strāvas maksimālās vērtības ierobežotās katoda emisijas dēļ.

Kenotroni mūsdienās tiek izmantoti sevišķi lielu spriegumu taisngriešanai, kur nepieciešams sasniegt samērā lielu jaudu. Parastā sadzīves aparatūrā tos vairs nav vajadzības lietot.


Attēls:Tesla az11.jpg|Divanodu kenotrons AZ11
Attēls:Ey86.JPG|Augstsprieguma kenotrons EY86
Attēls:Vi3 18 32 1981.jpg|Augstsprieguma kenotrons ВИ-18/32.
Nove

**Nove** () ir pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē Vislas kreisajā krastā uz ziemeļiem no Grudzjondzas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Izzināšana

**Izzināšana** ir cilvēka informācijas apstrādes procesi un to likumsakarības, uzmanība, uztvere, paternu atpazīšana, zināšanu reprezentācijas, atmiņa, valoda, domāšana, problēmu risināšana, radošums, lēmumu pieņemšana, mākslīgais un cilvēka intelekts. Kognitīvos procesus pēta kognitīvā psiholoģija. Šos procesus sauc arī par **kognitīvajiem procesiem** ( — 'izzināšana, priekšstats, jēdziens').

## Atsauces

## Ārējās saites
Tottenham Hotspur F.C.

**Totenhemas futbola klubs "Hotspur"** () ir Totenhemā (Londonas daļā) bāzēts angļu futbola klubs, kas dibināts 1882. gadā. Klubs divreiz izcīnījis Anglijas čempionu titulu un astoņreiz — FA kausu.

## Komandas sastāvs
:*Atjaunots .*

## Sasniegumi
* **Anglijas futbola augstākais līmenis** (līdz 1992. gadam **Pirmā divīzija**; tagad — **[[Anglijas futbola Premjerlīga|Premjerlīga]]**)
** Čempioni (2): 1950–51, 1960–61
** Vicečempioni (5): 1921–22, 1951–52, 1956–57, 1962–63, 2016–17
* **Anglijas futbola 2. līmenis** (1893.—1992. **Otrā divīzija**; 1992.—2004. **Pirmā divīzija**; tagad — ***[[Anglijas futbola čempionāts|Championship]]***)
** Čempioni (2): 1919–20, 1949–50 
** Vicečempioni (2): 1908–09, 1932–33
* **[[FA kauss]]**
** Kausa ieguvēji (8): 1900–01, 1920–21, 1960–61, 1961–62, 1966–67, 1980–81, 1981–82, 1990–91
** Finālisti (1): 1986–87
* **[[Anglijas Līgas kauss]]**
** Kausa ieguvēji (4): 1970–71, 1972–73, 1998–99, 2007–08
** Finālisti (5): 1981–82, 2001–02, 2008–09, 2014–15, 2020–21
* ***[[FA Community Shield]]*** (līdz 2001. gadam — *Charity Shield*)
** Kausa ieguvēji (7): 1921, 1951, 1961, 1962, 1967, 1981, 1991
* **[[UEFA Čempionu līga]]**
** Finālisti (1): 2018–19
* **[[UEFA Eiropas līga|UEFA kauss / UEFA Eiropas līga]]**
** Kausa ieguvēji (3): 1971–72, 1983–84, 2024–25
** Finālisti (1): 1973–74
* **[[UEFA Kausu ieguvēju kauss]]**
** Kausa ieguvēji (1): 1962–63

## Atsauces

## Ārējās saites
* Oficiālā kluba vietne
Skatvala

**Skatvala** () ir ciems un pašvaldība Trendelāgas filkē, Norvēģijas ziemeļos. Ciemā 2012. gadā dzīvoja 935 iedzīvotāji. Tuvu atrodas Stjordāle. Ciems ir izvietots 90 metrus virs jūras līmeņa.

Lauksaimniecība ir apkārtnes galvenais iztikas avots. Skatvalas apkārtne ir svarīga lauksaimniecības zona, kas atrodas uz līdzenuma. Līdzenums atrodas 90 metrus virs jūras līmeņa. Austrumu daļā atrodas kalnains apvidus, kura augstums sasniedz 596 metrus virs jūras līmeņa.
Cūkas

**Cūkas** (*Sus*) ir pārnadžu kārtas (*Artiodactyla*) viena no cūku dzimtas (*Suidae*) ģintīm. Cūku ģintī ir 9 mūsdienās dzīvojošas sugas un 3 izmirušas sugas. Cūku ģints sugas ir sastopamas visā Eirāzijā un Ziemeļāfrikā. Latvijā savvaļā ir sastopama viena suga — meža cūka (*Sus scrofa*). Lopkopībā audzē tās domesticēto formu mājas cūku (*Sus scrofa domestica*).

Cūkas ir tuvas radinieces pekariem (*Tayassuidae*) un nīlzirgiem (*Hippopotamidae*).

## Izskats un īpašības
Cūkām ir kompakta ķermeņa uzbūve, liela galva, īsas kājas un rupjš matojums. Deguns ir šņukura formā, tām ir mazas acis un īsa aste, kas var būt sagriezusies gredzenā, mezglā vai arī būt taisna. Katrai pēdai ir 4 pirksti, no kuriem 2 vidējie ir lieli un tiek lietoti iešanai. Cūkas, lai atvēsinātos, nesvīst, tās atvēsinās, lietojot ūdeni vai dubļus. Tās vārtās dubļos arī, lai pasargātu savu ādu pret sauli un parazītiem un mušām. Lielākās cūkas ir meža cūkas (*Sus crofa*), kas var svērt vairāk kā 300 kg. Cūkām ir ļoti laba dzirde un oža, bet vāja redze.

Vairošanās tropos ir visu gadu, bet mērenā klimata joslā pavasarī. Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 8—18 mēnešos. Mātīte meklējas ik pēc 21 dienas, kamēr tiek apaugļota. Parasti piedzimst 6—12 sivēni.

## Sistemātika
* **Cūku ģints** (*Sus*)
** Bārdainā cūka (*Sus barbatus*)
** Filipīnu kārpcūka (*Sus philippensis*)
** Javas kārpcūka (*Sus verrucosus*)
** Meža cūka (*Sus scrofa*)
*** Mājas cūka (*Sus scrofa domestica*)
** Mindoro kārpcūka (*Sus oliveri*)
** Palavanas bārdainā cūka (*Sus ahoenobarbus*)
** Sulavesi kārpcūka (*Sus celebensis*)
** Visaju kārpcūka (*Sus cebifrons*)
** Vjetnamas kārpcūka (*Sus bucculentus*)
** †*Sus falconeri*
** †*Sus hysudricus*
** †*Sus strozzi*

## Galerija


Image:Bearded Pigs2.jpg|Bārdainā cūka (*Sus barbatus*)
Image:Sus cebifrons.jpg|Visaju kārpcūka (*Sus cebifrons*)
Image:Ausgewachsenes Wildschwein beim Suhlen.JPG|Meža cūka (*Sus scrofa*)


## Atsauces

## Ārējās saites
* ADW: Cūku attēli
Termobāriskie ieroči

thumb|300px|Krievijas tilpumdetonējošo aviācijas bumbu maketi
**Termobāriskie ieroči** ir ieroči, kas vispirms izveido degvielas (aerosola) mākoni un pēc tam to uzspridzina ar detonatoru palīdzību — notiek tilpumsprādziens. Kā degvielas izmanto dažādus ogļūdeņražus, etilēnoksīdu, propilnitrātu, alumīnija pulveri un citas degtspējīgas vielas. Detonācijas vilnim un sprādziena vilnim tilpumsprādziena gadījumā piemīt sevišķi liela iznīcinoša iedarbība, turklāt aerosola mākonis var iekļūt telpās, tranšejās, bunkuros u.tml. un uzspridzināt tos no iekšpuses. Atšķirībā no konvencionālajām sprāgstvielām, kurās oksidētājs ir sprāgstvielas sastāvā, termobāriskie ieroči izmanto atmosfēras skābekli. Šie ieroči dod daudz lielāku eksplozijas enerģiju nekā konvencionālās sprāgstvielas. Lielas jaudas termobāriskie ieroči ir pielīdzināmi nelieliem kodolieročiem (pēc postījumu rādiusa), bet tie nerada radioaktīvo piesārņojumu.

Termobāriskos ieročus sauc arī par **aerosolu ieročiem**, **telpiskā sprādziena bumbām** vai **vakuuma bumbām**. Nepareizais, bet populārais termins "vakuuma bumba" radies no pieņēmuma, ka degvielas mākoņa eksplozijas laikā izdeg atmosfēras skābeklis, un rodas postošs vakuums. Pat, ja tas tā būtu, atmosfērā ir ap 20%  skābekļa, un tā pazušana radītu tikai samērā nelielu retinājumu. Patiesībā skābeklis eksplozijas laikā pāriet oglekļa dioksīdā un ūdens tvaikos ar līdzīgu tilpumu, turklāt gāzes stipri sakarst, kas to tilpumu vēl palielina.

 Krievijā tika izmēģināta pasaulē jaudīgākā vakuuma bumba. Lai gan nav zināms tās oficiālais nosaukums, tā tiek dēvēta par "Visu bumbu tēvu", pretstatā ASV "Visu bumbu mātei", kas līdz tam bija jaudīgākā neatombumba.

## Atsauces
Kuntas Kinteha sala

right|thumb|300px|Jēkaba forta drupas uz Džeimsa salas mūsdienās.300px|thumb|right|Kurzemes kolonija Gambijas upes grīvā.

**Kuntas Kinteha sala** (; agrāk pazīstama arī kā **Džeimsa sala** un **Svētā Andreja sala**) ir sala Gambijā, Gambijas upes grīvā, 30 kilometru attālumā no upes ietekas Atlantijas okeānā. Tā ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Sala ir smagi cietusi no erozijas, un pašlaik tā ir vienīgi 1/6 no tās izmēra 17. gadsimtā. Ja uz salas nebūtu uzbūvēts forts, tā būtu aizskalota pavisam. Pašlaik sala tiek aizsargāta no tālākas erozijas.

## Vēsture
No 1651. līdz 1661. gadam sala bija Kurzemes hercogistes kolonija, šajā laikā šeit uzbūvēja Jēkaba fortu. 1664. gadā to pārņēma Anglija, Jēkaba forta nosaukumu angliskojot par Džeimsa fortu. Starp 1661. un 1664. gadu uz salas valdīja holandieši. 1695. gadā salu iekaroja franči, 1697. gadā to atkal pārņēma angļi, bet 1702. gadā - franči. Šajā laika posmā forts tika izpostīts un uzbūvēts no jauna vairākas reizes. 1750. gadā to pārņēma Gambijas administrācija. Pēc 1779. gada forts vairs netika izmantots.

2011. gada 6. februārī salas oficiālais nosaukums tika nomainīts uz Kuntas Kinteha sala, lai dotu salai nosaukumu ar vietējo nozīmi.

## Atsauces

## Skatīt arī
* Tobāgo
* Kurzemes un Zemgales hercogiste
* Kurzemes kolonijas