open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bediha Gina

**Bediha Gina** (; dzimusi ) ir turku brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Eiropas čempionātu medaļniece.

## Sporta karjera
Bediha Gina nodarboties ar brīvo cīņu sāka 2009. gadā Izmiras "Sporta klubā" Habila Kara vadībā. Vēlāk viņa pārgāja uz Edirnes sporta klubu *Trakya Birlik SK*. Izcīnot otro vietu olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā 2016. gada maijā Stambulā, viņa ieguva ceļa zīmi uz Riodežaneiro. Olimpiskajās spēlēs viņa astotdaļfinālā zaudēja Ziemeļkorejas pārstāvei Džongai Mjonsukai un ieņēma 18. vietu.

Gadu vēlāk Gina ieguva 3. vietu 2017. gada Islāma solidaritātes spēlēs Baku. 2018. gada maijā Eiropas čempionātā Kaspijskā viņa izcīnīja bronzas medaļu, cīņā par 3. vietu pieveicot ukrainieti Annu Voitovu. 2019. gada aprīlī turciete izcīnīja bronzas medaļu Eiropas čempionātā Bukarestē. 2020. gada februārī Romā trešo reizi pēc kārtas Gina kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ķekavas iela (Rīga)

**Ķekavas iela** ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Ziepniekkalna apkaimē. Ķekavas iela sākas krustojumā ar Graudu ielu, Stērstu ielu un Ziepju ielu, bet beidzas krustojumā ar Tumes ielu un Putnu ielu, nekrustojot nevienu citu ielu. Kopējais ielas garums ir 280 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Ķekavas ielā ir daudzdzīvokļu dzīvojamo namu apbūve.

Iela nosaukta Ķekavas — Ķekavas novada centra — vārdā.

## Ielu savienojumi
Ķekavas iela ir savienota ar šādām ielām:
* Graudu iela
* Stērstu iela
* Ziepju iela
* Tumes iela
* Putnu iela

## Skatīt arī
* Ziepniekkalns
Jānis Brušvits

**Jānis Kārlis Brušvits** (, 1878—1946) bija latviešu politiķis, Krievijas Satversmes sapulces deputāts (1918).

## Dzīvesgājums
Dzimis  Ventspilī pastnieka Miķeļa Brušvita un viņa sievas Margrietas ģimenē. Mācījās Ventspils apriņķa reālskolā, strādāja par telegrāfistu. Studēja Pēterburgas Ķeizarienes Katrīnas Kalnu institūtā (*Горный институт Императрицы Екатерины II*), iestājās Sociālistu revolucionāru partijā (SRP), izslēgts no augstskolas par pretvalstisku darbību. Pēc 1905. gada revolūcijas emigrēja uz Vāciju, tad atgriezās Pēterburgā un atsāka studijas Kalnu institūtā.

Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā dienēja Krievijas impērijas armijā praporščika pakāpē, pēc Februāra revolūcijas bija Samāras guberņas izpildkomitejas priekšsēdis, ievēlēts par Krievijas Satversmes sapulces deputātu no eseru partijas.  
1918. gada sākumā lielinieki viņu apcietināja, pēc atbrīvošanas no cietuma viņš maijā pievienojās Čehoslovāku leģionam, piedalījās Satversmes sapulces deputātu komitejas (*Комитет членов Учредительного собрания, Комуч*) izveidē, bija atbildīgs par finanšu daļu, pēc Krievijas pilsoņu kara apmetās uz dzīvi Prāgā.

Otrā pasaules kara beigās 1945. gadā NKVD viņu apcietināja un deportēja uz PSRS, kur piesprieda piecu gadu ieslodzījumu. Miris 1946. gadā Vladimiras cietumā..

## Atsauces

## Ārējās saites
* [Брушвит Иван Михайлович (1879) // Открытый список.](https://ru.openlist.wiki/%D0%91%D1%80%D1%83%D1%88%D0%B2%D0%B8%D1%82_%D0%98%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%9C%D0%B8%D1%85%D0%B0%D0%B9%D0%BB%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87_(1879))
* *Протасов Л. Г.* Люди Учредительного собрания: портрет в интерьере эпохи. — М., РОСПЭН, 2008.
* ''Фролова Е. И.'' Иван Михайлович Брушвит // Порталус.
*  Словарь активных участников (партийных и общественных деятелей) революции 1917-18 г.г. в Самарской губ. // "Революция 1917-18 гг. в Самарской губернии" 
*  ''Новиков А. П.'' Эсеровские лидеры и Кронштадтский мятеж 1921 года // Отечественная история, № 4, 2007, C. 57-64
Strojarskas biznesa centrs

**Strojarskas biznesa centrs** () ir tirdzniecības un dzīvojamais centrs, kas atrodas Zagrebā, Horvātijā. Tas sastāv no 6 ēkām, no kurām divas ir dzīvojamās ēkas, bet četras — biznesa ēkas.

Centrā ir divi debesskrāpji. Viens no tiem ir 54 m augstais A korpuss ar 13 stāviem. Galvenā ēka (B ēka), kurai ir 25 stāvi un kuras augstums ir 96,15 metri, ir Horvātijas augstākā dzīvojamā ēka. Kompleksu sauc par VMD kvartālu (*VMD kvart*).

Visu ēku celtniecība ir pabeigta. 25 stāvus augstais debesskrāpis tika apdzīvots 2014. gada beigās, savukārt pārējās ēkas tika nodotas ekspluatācijā agrāk.

Biznesa centrā ir garāžas 4 pazemes stāvos 850 automašīnām, kā arī publiskais parks un bērnu rotaļu laukums.

Centra projekta vērtība ir aptuveni 750 miljoni kunu (97,5 miljoni eiro). Projekta autori ir arhitekti Davors Matekovičs, Tomislavs Stojans, Mirna Melesa, Ida Istera, Vedrans Pavličevičs (*Davor Mateković, Tomislav Stojan, Mirna Melez, Ida Ister, Vedran Pavličević*).

## Galerija

Attēls:Centar Strojarska.jpg|Skats uz debesskrāpi Strojarskas biznesa centra celtniecības laikā
Attēls:Centar Strojarska, stambene zgrade.JPG|Dzīvojamā ēka biznesa centrā
Centar_Strojarska_20150307_DSC_0012.JPG|Skats uz debesskrāpi
Centar_Strojarska_20150307_DSC_0006.JPG|Dzīvojamā ēka


## Atsauces

## Ārējās saites
* http://licegrada.hr/tag/poslovni-centar-strojarska/
Aida Garifullina

**Aida Garifullina** (, , dzimusi ) ir tatāru tautības Krievijas un Austrijas operdziedātāja (soprāns). Viņa ir Vīnes Valsts operas soliste.

Aida Garifullina piedzima Kazaņā Volgas tatāru ģimenē. Tēvs Emils Garifullins vēlāk kļuva par uzņēmēju. Māte Laila Garifullina bija  kora diriģente, vēlāk kļuva par Sofijas Gubaiduļinas Mūsdienu mūzikas centra direktori. Māte Aidu jau no agras bērnības virzīja mūzikas jomā.

18 gadu vecumā 2005. gadā Aida Garifulina, saņemot Kazaņas mēra grantu mācībām Vācijā, iestājās mūzikas augstskolā Nirnbergā akadēmiskā vokāla klasē. 2007. gadā viņa turpināja vokālo meistarību Vīnes Mūzikas un izpildmākslas universitātē.

2009. gadā Vīnes Universitāte iestudēja Mocarta operu "Tā rīkojas visas sievietes", kur Garifullina debitēja Despinas lomā. 2010. gadā viņa uzvarēja pirmajā starptautiskajā Muslima Magomajeva vokālistu konkursā Maskavā.

2012. gadā Garifullina dziedāja Krievu nama atklāšanā XXX Vasaras Olimpiskajās spēlēs Londonā. Šeit viņa iepazinās ar Marijas teātra Sanktpēterburgā māksliniecisko direktoru Valeriju Gergijevu. 2013. gada janvārī viņa uzstājās uz Marijas teātra skatuves Suzannas lomā Mocarta operā "Figaro kāzas". Vēlāk viņa papildināja savu repertuāru.

2013. gada augustā Garifullina ieguva pirmo vietu Plasido Domingo operdziedātāju konkursā *[[Operalia]]*. Pēc tam viņa kopā ar Plasido Domingo uzstājās koncertā Pekinā. 16. oktobrī Garifulinai tika piešķirts "Tatarstānas Republikas nopelniem bagātā skatuves mākslinieka" tituls.

2014. gadā Aida Garifullina kļuva par Vīnes Valsts operas solisti.
2017. gada novembrī viņa ieguva Austrijas pilsonību.

## Ārējās saites

* Aidas Garifullinas oficiālā vietne
Laika zagļi

**Laika zagļi**, **laika aprijēji** jeb **hronofāgi** (no  — 'laiks' un *φαγεῖν* — 'apēst') ir lietas un dzīvas būtnes, kas novērš laiku no svarīgām darīšanām.

Starp visbiežāk sastopamajiem laika zagļiem ir:

* neērta darbavieta;
* slikta darba vadīšana, gan personīgā, gan kolektīvā;
* nekompetence;
* slikta pašsajūta, gan fiziskā, gan morālā;
* nevajadzīgas tikšanās, apspriedes, zvani, vēstules;
* prokrastinācija;
* perfekcionisms;
* narkotikas;
* sociālie tīkli;
* nenoteiktas attiecības ar cilvēkiem, starp kuriem ir gan kolēģi, gan priekšniecība, gan dzīvesbiedri;
* mājdzīvnieki, kuru nozīme saimniekiem ir zudusi.

## Cēloņi

Starp visbiežāk sastopamo laika zagļu cēloņiem ir:

* nepilnīga personīgo mērķu noteikšana vai pilnīga mērķu neesamība;
* neizstrādātas prioritātes, lai mērķus sasniegtu;
* neprasmīga laika patēriņa paredzēšana;
* nelietderīgā rutīna (piemēram, stāvēšana rindās vai sastrēgumos);
* stress.

## Pretlīdzekļi

Starp iespējamajiem līdzekļiem, kuri var tikt izmantoti pret laika zagļiem, ir:

* iepriekšēja pārdomāšana par mērķiem, darba gaitu u.tml.
* pilnīga nodošanās darbam darba laikā un pilnvērtīga atpūta starpbrīžos (tikai laba atpūta var nodrošināt produktīvu darbu);
* dzīvesvietas un/vai darbavietas izvēle, kas samazina ceļā patērēto laiku;
* tādu veikalu u.c. apmeklēšana, kuros ir mazāk cilvēku;
* ērtas darbavietas un atpūtas vietas iekārtošana;
* apdomāta atlase pret informācijas avotiem darbam (ērtas tīmekļa vietnes, uzticami avoti, lietišķi kolēģi);
* apdomāta atlase pret informācijas avotiem brīvajam laikam (lietderīgas tīmekļa vietnes, grāmata u.c., cilvēki, kas ietilpst tuvo paziņu lokā);
* stresa profilakse.

## Skatīt arī
* Laika vadība
* Hronometrāža

## Atsauces
Liela māksla

**"Liela māksla"** ir latviešu repera anša ceturtais studijas albums, kas iznāca 2020. gada 30. oktobrī. Tajā iekļautas 12 dziesmas. Albums atzīts par 2020. gada labāko albumu, kā arī labāko hip-hop mūzikas albumu 2021. gada Latvijas mūzikas ierakstu gada balvas "Zelta mikrofons". Tas ir pirmais hiphopa albums, kurš novērtēts ar gada albuma statusu. Tāpat par gada albumu tas atzīts mūzikas apskata portāla intro.lv vērtējumā. 

"Liela māksla" ir gan autobiogrāfisks (vēsta par anša pieredzi un dzīvi Latvijā un tieši hiphopa kultūrā), gan vēsta par mūziķa novērojumiem par Latvijas sabiedrību un hiphopa attīstību.

Ieraksts tapis Covid-19 pandēmijas laikā, 2020. gadā. Reperis gan miksējis un māsterējis albumu, gan veidojis vāka dizainu. Atšķirībā no iepriekšējā albuma "Balzams", kur muzikālo pavadījumu pārsvarā veidoja pats ansis, "Lielas mākslas" skanējumu veidojuši vairāki mūziķi. Tā tapšanā iesaistīti daudz viesmākslinieku: gan reperis rolands če, gan ģitāristi Elvijs Grafcovs, Didzis Bardo un Gints Smukais, gan vijolniece Kristīne Balanas, gan producenti un dīdžeji Kashuks, *Chris Vader*, Niklāvz, *181h*, *Oriole*, *Shenfi* un *DJ PM2THEAM*. 

## Dziesmu saraksts

# "Rokas" — 4:52
# "Gaismās" — 8:03
# "Kauguri 1998" (piedalās Oriole) — 3:45
# "Jauns kanāls" (skits) — 0:27
# "Pīle" (piedalās rolands če, Kristīne Balanas) — 3:51
# "Bimini" — 4:09
# "Sports" (piedalās DJ PM2THEAM) — 3:27
# "Rīgā" — 3:13
# "F5 F1" — 3:56
# "Definīcija" — 2:54
# "Nav bail" (piedalās Kashuks) — 4:16
# "Tā nav liela māksla" (piedalās Gints Smukais) — 5:43

## Atsauces

## Ārējās saites

* Albums straumēšanas platformā ''Spotify'' 
* Albums anša oficiālā interneta vietnē
Asparišķi

**Asparišķi** (), agrāk arī **Asperišķi**, ir ciems Lietuvā, Mēmeles kreisajā krastā, pie pašas Latvijas-Lietuvas robežas. Upes pretējā krastā atrodas Krasti. Attālums līdz rajona centram Biržiem 39&nbsp;km, līdz Viļņai 241&nbsp;km.

2011. gadā Asparišķos bija 5 iedzīvotāji. Iedzīvotāju skaits būtiski samazinājies, 20. gadsimta vidū tas pārsniedzis 40 cilvēkus.

Avotos pirmo reizi Asparišķi pieminēti 1604. gadā.

Netālu no Asparišķiem ziemeļrietumu virzienā atrodas Lietuvas galējais ziemeļu punkts.

## Atsauces
COVID-19 pandēmijas statistika Latvijā

## Statistika
### Diagnosticēšanas daudzums
#### Latvijā un Rīgā

#### Lielākajās pilsētās

#### Rīgas reģiona novados

#### Kurzemes un Zemgales reģionu novados

#### Latgales un Vidzemes reģionu novados

### Jauni gadījumi dienā

#### Rīgā

### Mirušo skaits

#### Diennaktī

### Pēc vecuma un dzimuma

#### Apstiprinātie gadījumi

#### Nāves gadījumi

### Slimnīcās

#### Slimnīcās esošo pacientu skaits

### Vakcinācijas

## Atsauces
Tele2 (Lietuva)

***UAB Tele2*** (agrāk ***Levi&Kuto***) ir Lietuvā reģistrēts telesakaru uzņēmums, kas pieder Zviedrijas uzņēmumam *[[Tele2]]*. Tas ir dibināts 1993. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Viļņā.

*Tele2* darbojas mobilo un fiksēto sakaru jomā, tas ir interneta pakalpojumu sniedzējs, televīzijas operators, mazumtirgotājs. Tas piedāvā priekšapmaksas pakalpojumu *Pildyk*.
*Tele2* ir Lietuvas lielākais mobilo sakaru operators pēc apgrozījuma un klientu skaita (ir vairāk nekā 1,8 miljoni abonentu). *UAB Tele2* ir vienīgais telesakaru operators Eiropā un Amerikā, kas no pēdējās pozīcijas ticis līdz tirgus līderim.

## Vēsture
1993. gada 29. decembrī Igaunijas uzņēmums *Levicom* Lietuvā dibināja meitas uzņēmumu ***UAB Levi&Kuto***. Tas nodarbojās ar sakaru iekārtu, to skaitā mobilo telefonu tirdzniecību. 1998. gada 23. septembrī *Levi&Kuto* ieguva *DCS 1800* (*GSM-1800*) licenci Lietuvā.
1999. gadā *UAB Levi&Kuto* iegādājās Zviedrijas telesakaru pakalpojumu grupa *NetCom* (kopš 2001. gada *[[Tele2|Tele2 AB]]*). Tā paša gada decembra vidū tika palaists trešais mobilo sakaru tīkls Lietuvā ***TELE2*** (gan tikai *GSM-1800* frekvencēs).

2000. gada janvārī *UAB Levi&Kuto* tika pārdēvēts par ***UAB TELE2***. 
2000. gads 23. maijā *TELE2* iepazīstināja ar savu pirmo komercpakalpojumu (priekšapmaksas karti), kura nosaukums bija *X-GSM*; vēlāk to pārdēvēja par *Pildyk*.
2000. gada beigās operators ieguva *GSM-900* licenci, un 2001. gadā varēja piedāvā pilnu *GSM* pakalpojumu spektru.
2003. gads 4. jūlijā *TELE2* kļuva par otro lielāko mobilo sakaru operatoru Lietuvā, pārspējot operatoru *[[Bitė]]*.
2004. gads 23. februāris uzņēmums sāka nodrošināt fiksēto tālruņu sakarus.
2006. gads 10. decembrī *TELE2* sāka *3G* mobilo sakaru pakalpojumu sniegšanu.
2009. gadā operators sāka piedāvāt audio un video apraides pakalpojumus mobilajos tālruņos. 

2013. gada martā *TELE2* sāka sniegt *[[3GPP Long Term Evolution|LTE]]* (4. paaudzes) mobilos sakaru pakalpojumus.
2017. gads 6. decembrī *UAB Tele2*, *[[Telia Lietuva]]* un *[[Bitė Lietuva]]* iegādājās uzņēmuma *UAB Mobilieji Mokėjimai* kapitāldaļas (pa 33,3 % katrs). *Mobilieji Mokėjimai* bija izveidojis pirmo mobilo norēķinu platformu Baltijas valstīs *MoQ*.

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Tele2'' Lietuvas vietne
Roženas observatorija

**Roženas observatorija** (, *НАО-Рожен*; , *NAO-Rozhen*), arī **Roženas Nacionālā astronomijas observatorija** ir lielākā observatorija Bulgārijā, Balkānu pussalā un Dienvidaustrumeiropā. Tā atrodas Roženas kalnā Rodopu kalnu grēdā, Smoļanas apgabalā, 90 km uz dienvidiem no Plovdivas. Tuvākā pilsēta Čepelare atrodas 15 kilometru attālumā. Observatorija pieder Bulgārijas Zinātņu akadēmijas (*Българска академия на науките*) Astronomijas institūtam, kurš arī to vada. 

Tā tika oficiāli atklāta 1981. gada 13. martā, gandrīz 20 gadus pēc tam, kad Bogomils Kovačevs — astronomijas profesors, kas pazīstams kā tās dibinātājs — sāka strādāt pie šī mērķa sasniegšanas. 

Astronomiskie novērojumi observatorjā sākās jau 1980. gadā, un vēl pat pirms oficiālās atklāšanas astronomi atrada vairāk nekā 100 jaunus asteroīdus, no kuriem 16 piešķirti bulgāru nosaukumi.

Observatorija ir lielākā Dienvidaustrumeiropā, un tajā darbojas aptuveni 50 astronomu komanda. Tas ir galvenais astronomijas pētījumu centrs Bulgārijā. Observatorijas vārdā nosaukta mazā planēta *6267 Rozhen*.
Observatorijas atrašanās vieta tiek uzskatīta par vismazāk mākoņaino punktu Bulgārijā. Observatorijas ēka atrodas 1759 metru augstumā virs jūras līmeņa. Observatorijā ir 4 teleskopi, galvenais teleskops ir lielākais Balkānos un viens no lielākajiem pasaulē. Galvenais teleskops sver vairāk nekā 80 tonnas; tas ir universāls atstarotājs ar *Ritchie-Chretien* optisko sistēmu ar galveno spoguli 2 metru diametrā, ko ražojusi *Carl Zeiss* rūpnīca Vīnē. Observatorijā ir arī 60 cm *Cassegrain* teleskops un 50/70 cm *Schmidt* teleskops. 2015. gadā uz saules torņa tika uzstādīts 15 centimetru koronogrāfs. Observatorija ir aprīkota ar piecām CCD kamerām, spektrogrāfu, *FoReRo* divkanālu fokusa reduktoru un 2 metru teleskopu ar RC fokusa autogidu.

Būvniecība tika sākta pēc Bulgārijas Zinātņu akadēmijas iniciatīvas 1979. gadā, tās izmaksas bija 12 miljoni levu (vairāk nekā 10 miljoni ASV dolāru), kas ir lielākais vienreizējais ieguldījums Bulgārijas zinātnē. Pirmo reizi pasaulē galvenais teleskops tika pacelts 20 metrus virs zemes virsmas, lai novērstu traucējumus no inversā gaisa slāņa. Teleskops ir izvietots tornī, kura diametrs ir 20 metri, bet augstums 36 metri. Kupols ar grozāmajiem mehānismiem sver 210 tonnas. Observatorijas kompleksā ietilpst torņi ar teleskopiem, meteoroloģiskā stacija, dzīvojamās ēkas un kapela.

Observatorija ir populārs tūrisma objekts, un tajā ir apmeklētāju centrs ar 18 cm demonstrācijas teleskopu, lekciju zāle un muzeja ekspozīcija. NAO Roženu katru gadu apmeklē 10-12 tūkstoši tūristu.

## Atsauces

## Ārējās saites

* «Переговоры о расширении ПулКОН на запад»
* В обсерватории Рожен в Болгарии наблюдались фрагменты космического мусора
* Official site
* Bulgarian National Astronomical Observatory
* Home Institute site
* (4486) Mithra (NEA) discovery in Rozhen Observatory 20 September 1987 by V. Shkodrov and E. Elst (IAUC 4464)
Džošs Ričardsons

**Džošua Maikls Ričardsons** (; dzimis  Oklahomas štatā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. 2026. gadā pārstāv Spānijas ACB Līgas klubu *[[Basket Zaragoza]]*, bet iepriekš 10 sezonas bija Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu spēlētājs.

## Karjera
Dž. Ričardsons aizvadīja pilnas četras sezonas koledžu līgā NCAA, pārstāvot Tenesijas Universitātes komandu.

2015. gada NBA draftā Maiami "Heat" viņu izvēlējās ar kopējo 40. numuru otrajā kārtā. Pirmajā NBA sezonā Dž. Ričardsons spēlēja arī G Līgas komandā *[[Sioux Falls Skyforce]]*, taču "Heat" sastāvā devās laukumā 52 spēlēs. Sākot ar trešo NBA sezonu viņš nostiprinājās Maiami komandas starta pieciniekā un sekojošajās sezonās ir bijis tikai pamatsastāva spēlētājs gan šajā, gan citos klubos.

2019. gada jūlijā "Heat" aizmainīja Dž. Ričardsonu uz Filadelfijas "76ers" maiņā, kuras rezultātā Maiami komanda ieguva Džimiju Batleru. Pēc vienas sezonas "76ers" sastāvā viņš tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks" pret Setu Kariju (kopā ar Dž. Ričardsonu Filadelfijas komanda atdeva arī otrās kārtas drafta izvēli). Pēc vienas sezonas "Mavericks" sastāvā, kurā Dž. Ričardsons nespēlēja gaidītajā līmenī, viņš tika aizmainīts uz Bostonas "Celtics" pret centra spēlētāju Mozesu Braunu. Bostona nospēlēja nepilnu sezonu līdz 2022. gada februārī kopā ar Romeo Langfordu tika aizmainīts uz Sanantonio "Spurs" pret Deriku Vaitu.

2023. gada februārī viņu aizmainīja uz Ņūorleānas "Pelicans" pret Devonti Greiemu un četrām nākotnes otrās kārtas drafta izvēlēm. 2023. gada vasarā viņš noslēdza līgumu ar savu pirmo NBA klubu Maiami "Heat". 2025. gada februārī viņš bija dalībnieks maiņas darījumā ar Goldensteitas "Warriors" un Jūtas "Jazz", kura lielākā vērtība bija Džimijs Batlers, kurš pārcēlās no "Heat" uz "Warriors", savukārt Dž. Ričardsons nonāca "Jazz" un dažas dienas pēc maiņas darījuma tika atbrīvots no līgumsaistībām.

2026. gada janvārī tika paziņots, ka Dž. Ričardsons ir noslēdzis līgumu ar Spānijas ACB Līgas klubu *[[Basket Zaragoza]].*

## Atsauces

## Ārējās saites
Romāns Bezzubovs

**Romāns Bezzubovs** (dzimis , miris ) bija Latvijas futbolists un futbola aģents.

## Futbolista karjera
Bijis Latvijas U19 izlases kandidāts. Spēlētāja karjeru Bezzubovs pamatā aizvadīja Latvijas klubos, neilgi pārstāvējis arī Albānijas klubu Bylis Ballsh.

Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par futbola aģentu, pārstāvējis vairākus Latvijas izlases futbolistus.

## Nāve
Bezzubovu 2021. gada 14. aprīlī Rīgā, Purvciemā, nogalināja nezināmas personas. 2022. gada 7. martā 6 cilvēkiem, kurus apsūdz slepkavībā sevišķi pastiprinošos apstākļos, ja to izdarījusi organizēta grupa, tika uzrādīta apsūdzība.

## Atsauces

## Ārējās saites
Vikipēdija grieķu valodā

**Vikipēdija grieķu valodā** (, *Helleniké Vikipaídeia*) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija grieķu valodā. Pirmais ieraksts Vikipēdijas grieķu valodas versijā izveidots .

 rakstu skaits grieķu Vikipēdijā sasniedza 10 tūkstošus, bet  rakstu skaits bija 100 tūkstošu. Grieķu valodā ir vēl viena interneta enciklopēdija *[[Livepedia]]*, kura savu darbību uzsāka 2004. gadā. Daudzi raksti vismaz daļēji ir pārpublicēti no vietas interneta enciklopēdijas otrā.

## Ārējās saites
Ruckas ezers

**Ruckas ezers**, agrāk arī **Vada ezers**, ir ezers Limbažu viļņotajā līdzenumā, Cēsu novada Stalbes pagastā, pagasta rietumdaļā. Notece pa novadgrāvjiem un Nabi uz austrumpusē nepilna kilometra attālumā tekošo Braslu.

No ziemeļiem ezeru apliec autoceļš V126 (Rucka—Kaijciems—Rotenbergi), nepilna kilometra attālumā austrumos tas savienojas ar šoseju P14 (Umurga—Stalbe—Cēsis). Ziemeļaustrumu krastā atrodas atpūtas bāze ar laivu piestātni, dienvidos laivu bāze. Apdzīvotu vietu krastos nav, apkaime galvenokārt lauksaimnieciska. Vienu kilometru uz dienvidrietumiem atrodas Natura 2000 sarakstā iekļautais dabas mikroliegums — kaļķainais zāļu Elles purvs.

Ezera forma tuva apaļai, maz aizaudzis, dibens stāvākajos austrumos smilšains, lēzenākajos rietumos dūņains, ūdens dzidrs. Krasti zemi, ar bērzu smalci apauguši, dienvidu un rietumu krasti staigni. Uz austrumiem no ezera atrodas bijusī Ruckas pusmuiža, bet pie Braslas — Ruckas dzirnavas, kuras uz tās agrāk veidojušas Ruckas dzirnavezeru.

No zivīm sastopamas karpas, plauži, asari, pliči, karūsas, raudas, ruduļi, līdakas, līņi. No audzētavām ielaistas līdakas, līņi, karpas un sudrabkarūsas. Atzīmētas dēles. Ūdenstilpe atrodas privātīpašumā, taču zvejas tiesības tajā pieder valstij, licencētās makšķerēšanas tiesības ir iznomātas, ezera krastos izveidotas laipas makšķerniekiem. 1973. gada avots atzīmējis ziemās biežu zivju slāpšanu, mūsdienās ezerā ziemā tiek izvietoti aeratori.

## Atsauces
Rudupe

**Rudupe** var būt:

* Rudupe — Ventas pieteka (Rumbas pagasts)
* Rudupe — Andavas pieteka (Padures pagasts)
* Rudupe — upe Sakas pagastā
Vladimirs Arsentjevs

**Vladimirs Arsentjevs** (dzimis 1951. gada 12. aprīlī Rēzeknē) ir mākslinieks noformētājs, dizaineris. Viņš ir 1980. gada vasaras olimpisko spēļu, kas notika Maskavā, oficiālās emblēmas autors. 1975. gadā, vēl būdams Maskavas mākslas augstskolas students, viņš uzvarēja Vissavienības mākslinieciskajā konkursā par olimpisko spēļu medaļu dizainu, apsteidzot 26 000 konkursa dalībniekus. Par uzvaru konkursā V. Arstentjevs saņēma prēmiju — 1000 rubļus.

Viņa ideju vēlāk profesionāli pilnveidoja mākslinieki V. Akopovs un V. Djakonovs.

1976. gadā Starptautiskā Olimpiskā komiteja savā 78. sesijā Kanādas pilsētā Monreālā viņa ideju par olimpisko spēļu emblēmu akceptēja.
[thumb|XXII olimpisko spēļu emblēma. Stilizēts skrejceļš pārvēršas Maskavas [Kremlis|Kremļa Spaskas tornī ar sarkanu zvaigzni virsotnē. Zem tā — olimpiskie apļi. ]]
Pašlaik V. Arsentjevs dzīvo Maskavā, strādājot lietišķās grafikas jomā poligrāfijā.

## Atsauces
Rudupe (Ventas pieteka)

**Rudupe** ir Ventas labā krasta pieteka Kuldīgas novada Rumbas pagastā, Kursas zemienē. Sākas purvainos mežos starp Skudru un Galenieku mājām rietumos no Ozolu tīreļa, iztaisnota ap 300 m tek uz austrumiem, pēc tam krasi pavēršas uz ziemeļrietumiem un vēl pēc kilometra iegūst dabiski līkumotu tecējumu. Vidustecē pie Korļiem vairāki aizsprosti ar dīķiem. Tek pa mežainu mazapdzīvotu apvidu dziļā gravā, krastos skrajciems Ķūķciems. Lejtecē ap puskilometru ir dabas parka "Ventas ieleja" robeža, šķērso vietējo ceļu Palejas—Krišjāņi—Ošenieki un pēdējo puskilometru tek caur dabas parku. Upē mīt parastās mazupju zivis, ienāk migrējošās sugas (vimbas, foreles).

## Citi nosaukumi

* Korļupīte (posms vidustecē)
* Ruda
* Rudupīte
* Rusāte
* Rūdupe
* Rūdupīte

## Pietekas

* Bebrupe (labā, 8 km)
* Cepļupīte (labā, 3,5 km)
* Ratiņvalks (labā, 2 km)
* Skārbuļvalks (labā, 2 km)

## Atsauces
Ildefonss Lima

**Ildefonss Lima** **Solā** () ir Andoras bijušais futbolists, kurš spēlēja centra aizsarga pozīcijā. Bijis Andoras futbola izlases dalībnieks.

Karjeras laikā Lima ir spēlējis Spānijas, Grieķijas, Meksikas, Itālijas, Šveices un Andoras klubu rindās. 

Andoras izlasē debitēja 1997. gadā. Izlases rindās aizvadījis 137 spēles un guvis 11 vārtus. Viņš ir izlases rekordists gan nospēlēto spēļu, gan gūto vārtu ziņā.  ar spēli pret Šveici noslēdza savu karjeru izlasē. Izlases sastāvā viņa karjera ilga 26 gadus, kas ir rekords starptautiskajā futbolā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Elders Košta

**Elders Vanders Souza de Azevedu e Košta** () ir Angolas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Angolas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2024. gada Košta spēlē Ķīnas komandā *[[Yunnan Yukun F.C.|Yunnan Yukun]]*.

Savu karjeru Košta sāka Portugāles Premjerlīgas komandā *[[SL Benfica]]*, tomēr augstākajā līgā nevienu spēli neaizvadīja. Ticis izīrēts ''Deportivo La Coruña'', *[[AS Monaco]]* un *[[Wolverhampton Wanderers]]* komandām. 2017. gadā Košta kļuva par pilnvērtīgu *Wolverhampton Wanderers* spēlētāju. 2019. gadā Košta tika izīrēts un pēc gada pārdots ''Leeds United'' komandai. 2021. gada augustā Košta tika izīrēts ''Valencia'', bet 2022. gadā ''Al-Ittihad''.

Debitējis Portugāles futbola izlases sastāvā, draudzības spēlē pret Skotijas futbola izlasi. 2021. gada martā tika izsaukts uz Angolas izlasi, tas bija iespējams tāpēc, ka Portugāles izlasi viņš bija pārstāvējis tikai pārbaudes spēlē.

## Sasniegumi
**Benfica**

* Taça da Liga: 2013—14

**Wolverhampton Wanderers**

* Anglijas čempionāts: 2017—18

**Leeds United**

* Anglijas čempionāts: 2019—20

**Individuālie sasniegumi**

* *[[Wolverhampton Wanderers]]* sezonas labākais spēlētājs: 2016—17

## Atsauces

## Ārējās saites
Genocīds pret čigāniem

**Genocīds pret čigāniem** (čigānu: *porajmos*,  — 'aprīšana') bija Trešā reiha un tās sabiedroto centieni veikt etnisko tīrīšanu un genocīdu pret Eiropā dzīvojošajiem čigāniem. No 1935. līdz 1945. gadam tika nogalināti vismaz  čigāni. Dažādos avotos nogalināto čigānu skaits svārstās no 200 līdz 500 tūkstošiem, un pat līdz 1,5 miljoniem, bet genocīdā cietušo skaits ir vēl lielāks.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Digital exhibition: "Racial Diagnosis: Gypsy". The Nazi genocide of the Sinti and Roma and the long struggle for recognition
* Historical Amnesia: The Romani Holocaust—Desicritics
* Extensive online resource on the Holocaust of the Romanies from Holocaust Survivors and Remembrance Project: "Forget You Not"
* Non-Jewish Victims of Persecution in Germany—About the Holocaust, Yad Vashem
Tripole (Grieķija)

**Tripole** (), ir pilsēta Grieķijā, Arkādijas nomes, Tripoles dēma centrs. Atrodas 655 metrus v.j.l. Peloponēsas centrālajā daļā, 129 km uz dienvidrietumiem no Atēnām. 2011. gadā šeit dzīvoja 30 866 iedzīvotāji.

Tripoles rietumos atrodas 7. autostrāde, kas Eiropas E65 maršruta daļa. Nacionālais 39 ceļš, Eiropas E961 maršruts savieno Tripoli ar Spartu  un Gitiju. Gar pilsētas dienvidu robežu iet nacionālais 7 ceļš no Korintas uz Kalami.

## Vēsture
Antīkajos laikos netālu no Tripoles atradās sengrieķu pilsētas Tegeja un Mantineja. Agrajos viduslaikos pēc Filoloģiskās biedrības 1934. gada atradumu datiem, centrālajā Morejā bija apmetušies dienvidu slāvi. Kādu laiku šeit atradās slāvu apmetne, Drobolica. Vēlajā Bizantijas laikā šī apmetne sāka nīkuļot. Šajā apvidū apmetās albāņu-arvanītu klejotājciltis. 

Par pilnīgu kontroli Morejā viduslaikos bezrezultatīvi cīnījās Bizantija, Venēcijas republika un Latīņu impērija.

Mūsdienu Tripoli 1770. gadā dibināja osmaņi, kuri uzcēla cietoksni un labi nocietinātu pilsētas centru, kas kļuva par turku varas atbalsta bāzi Morejā.  

Pēc cietokšņa uzcelšanas sākās intensīva apkārtnes islamizācija. Pilsētas iedzīvotāju lielāko daļu sastādīja turki, pārturkoti musulmaņi un ebreji-sefardi.

Pilsēta un tās apkārtne trīs reizes kļuva par asiņaina slaktiņa vietu. 1820. gadā kristiešu apkaušanu noorganizēja musulmaņi, kas baidījās no grieķu neatkarības kustības. 1821. gadā Tripoli aplenca grieķu sacelšanās spēki, un aplenkums beidzās ar turku un ebreju masveida slaktiņu. Tika nogalināts 8000—10 000 vīriešu, sieviešu un bērnu. 1825. gadā ēģiptiešu ģenerālis Ibrahims Pašā, dzimis kā pareizticīgais grieķis, un būdams turku sabiedrotais, atkal ieņēma pilsētu un noorganizēja kristiešu slaktiņu, kas bija beidzamais konflikts šīs pilsētas vēsturē. 

20. gadsimta sākumā Tripolē dzīvoja ap 15 tūkstoši cilvēku.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tomora nacionālais parks

**Tomora nacionālais parks** () ir nacionālais parks Albānijas dienvidos.Tas dibināts 1956. gadā. Parks atrodas Tomora kalnu masīva centrālajā un augstākajā daļā. 2019. gadā paplašināts, iekļaujot tajā karjeru teritorijas. Parka platība ir 261,06 km2.

Parka teritorijas lielākā daļa ietilpst Berati apgabalā un tikai 1278 ha Eļbasani apgabalā. Parks tiek uzskatīts par vienu no svarīgākajām aizsargājamām teritorijām kalnu bioloģiskās daudzveidības un ekosistēmas integritātes uzturēšanai valsts līmenī. Labdarības organizācija savvaļas augu aizsardzībai *Plantlife* atzinusi parku par starptautiski nozīmīgu augu teritoriju.

Tā daudzveidīgā ģeoloģija un topogrāfija ir radījusi unikālu floras un faunas daudzveidību. Tomora nacionālā parka mežus veido dažādas lapu koku un skuju koku sugas, kā arī daudz dažādu ziedaugu. Parka mežos aug Eiropas dižskābardis, Bosnijas priede, kokveida lazda, linārija, rudens vēlziede, grieķu pīlādzis, baltais āmulis un daudzi citi.

Nacionālajā parkā sastopamas daudzas zīdītāju sugas, piemēram, vilki, lapsas, meža cūkas, stirnas, savvaļas kazas, truši, klinšu ērgļi, pūces un zvirbuļi. Mazie zīdītāji ir meža susuris un meža klaidoņpele.

Nacionālā parka nozīmīgākās iezīmes ir Osuma kanjons, Osuma upe un Tomora masīvs.

## Galerija

Attēls:Çorovodë 7.jpg|Osuma upe un Tomora kalns
Attēls:Kanionet e Osumit 01.jpg|Osuma kanjons
Attēls:Berat, Albania (7182662027).jpg|Skats uz Berati un Tomora kalnu 
Attēls:Berta, Berat2.jpg|Tomora masīvs
Attēls:View of Mount Tomorri from Skënderbegas Village.jpg|Tomora kalns


## Atsauces

## Bibliogrāfija

*
Sarajevas kinofestivāls

**Sarajevas kinofestivāls** ir galvenais un lielākais kinofestivāls Dienvidaustrumeiropā, un viens no lielākajiem kinofestivāliem Eiropā. Tas tika dibināts Sarajevā 1995. gadā Sarajevas aplenkuma laikā Bosnijas karā, un katru gadu uz Sarajevu atved vietējās un starptautiskās slavenības. Festivāls notiek augustā, un tajā tiek demonstrēts plašs spēlfilmu un īsfilmu klāsts no visas pasaules. Pašreizējais festivāla direktors ir Mirsads Purivatra, bijušais *McCann Erickson* Bosnijas nodaļas izpilddirektors.

Kinofestivāla programmas laikā pasniedz arī Ivica Matiča balvu.

## Vēsture
thumb|left|Festivāla sarkanais paklājs
Pirmais Sarajevas filmu festivāls notika no 1995. gada 25. oktobra līdz 5. novembrim. Tajā laikā Sarajevas aplenkums joprojām turpinājās, un apmeklējumu prognozes bija ļoti zemas. Tomēr, lai skatītos filmas, ieradās pārsteidzoši daudz — 15 000 cilvēku. Festivāls auga ievērojamā tempā, un tagad tas ir izcilākais filmu festivāls Dienvidaustrumeiropā, katru gadu visās savās programmās piesaistot vairāk nekā 100 000 cilvēku un demonstrējot simtiem filmu no 60 valstīm.

Sarajevas filmu festivāls tiek rīkots Nacionālajā teātrī, kura priekšā atrodas Festivāla laukums un sarkanais paklājs. Seansi notiek brīvdabas teātrī *Metalac*, Bosnijas kultūras centrā un vēl piecos kinoteātros un projekcijas vietās visā pilsētā. Festivālā piedalījušās tādas slavenības kā Roberts De Niro, Andželīna Džolija, Breds Pits, Emīls Hiršs, Orlando Blūms, Denjels Kreigs, Denijs Glovers, Džons Malkovičs, Morgans Frīmens, Olivers Stouns, Džons Klīzs, Stīvs Bušemi, Maikls Fasbenders, Džeremijs Aironss, Bono Vokss, Niks Keivs, Coolio, Stephen Frears, Mikijs Rurks, Maikls Mūrs, Žerārs Depardjē, Darens Aronovskis, Sofija Okonedo, Džiliana Andersone, Kevins Speisijs, Eriks Kantonā, Benisio del Toro un daudzi citi.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Sarajevo Film Festival - Official Website
* IMDb: Sarajevo Film Festival - SFF at IMDb
Rustavi

**Rustavi** (, ) ir pilsēta Gruzijas dienvidaustrumos, Lejaskartlijas mhares administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Kūras upes krastos neauglīgā stepes apgabalā  no galvaspilsētas Tbilisi. Otrs lielākais valsts industriālais centrs pēc galvaspilsētas.

## Vēsture
Sena pilsēta, apdzīvota kopš bronzas laikmeta. Kā pilsēta vēstures avotos minēta kopš 4. gadsimta kā nozīmīgs senās Ibērijas Karalistes politiskais un tirdzniecības centrs. 11. gadsimtā minēta kā Bostankalaki — ‘Dārzu pilsēta’. Senā pilsēta nopostīta Timurīdu iebrukumā 14. gadsimta otrajā pusē.

Pilsēta atjaunota PSRS laikā 1940.—1950. gados, kad Tbilisi tuvumā tika uzbūvēti vairāki metalurģijas, metālapstādes un ķīmiskās rūpniecības uzņēmumi. Nozīmīgākais bija Rustavi metalurģijas kombināts, kas apstrādāja dzelzs rūdu no tuvējās Azerbaidžānas. Pēc PSRS sabrukuma lielākā daļa uzņēmumu tika slēgti un brīžiem līdz pat 65% iedzīvotāju bija bez darba. Iedzīvotāju skaits ievērojami samazinājās. Pilsētas ekonomika atdzīvojās 2000. gadu sākumā pēc restrukturizācijas.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
Giljermo Laso

**Giljermo Alberto Santjago Laso Mendosa** (; dzimis  Gvajakilā) ir pašreizējais Ekvadoras Republikas prezidents, kas  amatā stājās 2021. gada 24. maijā. Bijis baņķieris, pārstāv liberālo pozīciju, aizstāv brīvo tirgu, valsts lomas samazināšanu un lielākas personas tiesības.

Ar nelielu pārsvaru (52%) 2021. gada prezidenta vēlēšanās uzvarēja kreiso spēku kandidātu Andresu Arausu un aizvietoja iepriekšējo prezidentu Leninu Moreno, kurš 2021. gada vēlēšanās nepiedalījās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Manolova

**Manolova** var būt:

* Džanana Manolova (*Джанан Манолова*; 1993) — bulgāru cīkstone;
* Elisa Manolova (*Elis Manolova*; 1996) — bulgāru izcelsmes Azerbaidžānas cīkstone.
Esperanto muzejs (Svitavi)

thumb|Otendorfera nams, Esperanto muzeja atrašanās vieta
**Esperanto muzejs** ir daļa no Svitavi pilsētas muzeja Čehijā. Tas iepazīstina ar esperanto kustības vēsturi un pašreizējo darbību. Muzejs tika atklāts 2008. gada 20. septembrī.

## Atrašanās
Muzejs atrodas pilsētas vēsturiskajā ēkā, Otendorfera namā, kuru 1892. gadā uzcēla Svitavi pilsētā dzimis amerikāņu filantrops Valentīns Osvalds Otendorfers. Ēku projektēja Brno arhitekts Germano Vanderlijs, savukārt ēkas celtniecību pilsētas mērs Frīdrihs Sanders uzticēja Johanam Bieram. Māja pazīstama arī kā Sarkanā bibliotēka, jo ķieģeļi, kas veido tās sienas, ir sarkani.

## Muzeja ēkas sākotnējais mērķis
thumb|Muzeja galvenā izstāžu telpa
Ēkā atradās arī publiskā bibliotēka ar 7400 grāmatām vācu valodā, kas vēlāk paplašinājās līdz 22 000 sējumiem. Tajā laikā pilsētā pārsvarā dzīvoja vācvalodīgie. Ēkas augšējā stāvā atrodas kongresu zāle, kurā notiek forumi, koncerti, izrādes un lekcijas.

Grāmatu kolekcija vācu valodā tiek uzskatīta par diezgan pilnīgu, jo Otendorfers vēlējās, lai kvalitatīva literatūra būtu pieejama plašākai sabiedrībai. Viņš cerēja, ka citas pilsētas sekos viņa paraugam. Viņš nolēma kolekciju kataloģizēt pēc Melvila Djūija (*Melville Louis Kossuth Dewey*) 1876. gadā izstrādātās decimālās klasifikācijas.

Otrā pasaules kara laikā lielākā daļa kolekcijas tika izlaupīta, pēc tam komunistu laikā izlaupīšana turpinājās, līdz bija palikuši tikai 6000 sējumu. Tie tagad ir saglabāti ēkā pāri laukumam, Svitavi pilsētas muzejā.

## Esperanto muzeja dibināšana
thumb|Muzeja galvenā izstāžu telpa
Otendorfera nama pirmajā stāvā bija tukša telpa, kas piederēja muzejam. Vietējie esperantisti uzaicināja muzeja direktoru un pilsētas galvu izveidot izstādi par esperanto kustības vēsturi. Abi uzrunātie bija ieinteresēti par šo ideju un ne tikai panāca vienošanos ar kultūras ministriju, bet arī saņēma finansiālu atbalstu telpas remontam un aprīkošanai ar nepieciešamajām mēbelēm. Lielu daļu darba paveica vietējā esperanto kopiena, un palīdzību sniedza arī Čehijas esperanto asociācija un entuziasti no ārzemēm.

Pilsētas muzejs aizņēmās esperanto valodas radītāja Ludviga Zamenhofa krūšutēlu un daudzas grāmatas no kaimiņpilsētas Česka Tršebovas, kur bija lielākā esperanto grāmatu kolekcija Čehijā. Taču tur grāmatas zinātnisko vajadzību dēļ tiek glabātas arhīvā, kas nav pieejams sabiedrībai, savukārt Svitavi tās tiek izstādītas plašākai sabiedrībai.

## Muzeja plānojums
Esperanto grāmatas izliktas septiņās stikla vitrīnās, sakārtotas pēc atsevišķo izstāžu tēmas. Muzejā ir arī nopērkamas mūsdienu grāmatas.

Muzejā apskatāmi arī citi eksponāti, kas saistīti ar esperanto valodu. Apmeklētāji var arī darboties ar skārienekrāna datoru, lai uzzinātu vairāk par konkrēiem muzeja eksponātiem. Muzeja aizmugurējā telpā ir neliela kafejnīca, kurā cilvēki var patērzēt.

2011. gada oktobrī muzejā notika “Esperanto Wikimania” — pasākums par godu Vikipēdijas esperanto valodā 10 gadu jubilejai.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Official museum website
Vahava

**Vahava** () ir Donavas upes ielejas posms apmēram 36 kilometru garumā Lejasaustrijā starp Melku un Kremsu apmēram 80 kilometrus uz rietumiem no Vīnes. Apvidus pazīstams ar krāšņām ainavām un šeit ražoto kvalitatīvo vīnu. Vahavā atrodas arī virkne populāru arhitektūras pieminekļu, to starpā Getveigas un Melkas klosteri. 2000. gadā Vahavas kultūrainava iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 1908. gadā Vahavas Villendorfas ciemā tika atrasta Villendorfas Venera.

## Galerija

Ruine_Aggstein_02.JPG|Agšteinas pilsdrupas
Dürnstein_Panorama_01.JPG|Dirnšteina
Stift_Melk,_Westansicht.jpg|Melkas klosteris
Wachau_St_Michael.JPG|Vīnogulāji


## Ārējās saites
Devīnas vārti

**Devīnas vārti** jeb **Ungārijas vārti** (, , , ) ir Donavas upes posms Slovākijas un Austrijas pierobežā, Devīnas pils un Bratislavas pilsētas apkaimē, kur Donavai no ziemeļaustrumiem pietuvojas Mazo Karpatu kalnu grēda.

Rajonam bijusi stratēģiska nozīmība kopš senseniem laikiem, jo šeit ir viens no ērtākajiem ceļiem no Rietumeiropas uz Ungārijas līdzenumiem, kā arī pa šejieni gāja Dzintara ceļš no Eiropas ziemeļiem uz dienvidiem. Pieņemts, ka Pasavas pilsēta, Devīnas vārti un Dzelzs vārti sadala Donavas upes tecējumu četros posmos.

## Ārējās saites
Ibstāles Alpi

**Ibstāles Alpi** () ir kalnu grēda Austrijā centrālajā daļā, kur satiekas Augšaustrijas, Lejasaustrijas un Štīrijas teritorijas. Augstākā virsotne - 1919 metrus augstais Hohštadls. Cita pazīstama Ibstāles Alpu virsotne ir 1893 metrus augstais Ečers. Grēdas nosaukums radies no Ibsas upes ielejas.

## Ārējās saites
Raksi

**Raksi** () ir kalnu grēda Austrijā centrālajā daļā uz Lejasaustrijas un Štīrijas robežas. Augstākā virsotne - 2007 metrus augstā Heikupe. Raksi un Šnēbergs ir tradicionāls alpīnisma un kalnu pastaigu rajons un tiek dēvēts par Vīnes Mājaskalniem (*Wiener Hausberge*). Uz Raksu virsotni ved trosu ceļš *Raxseilbahn*, kas sākts būvēt 1925. gadā.

## Ārējās saites
Manhartsbergi

**Manhartsbergi** () ir zemu kalnu grēda Austrijā ziemeļaustrumos Lejasaustrijas federālajā zemē. Stiepjas ziemeļu - dienvidu virzienā uz austrumiem no Kampas upes. Grēdas rietumu nogāzē izveidots Kamptāles ģeoparks. Kalnos ametista atradnes.

## Ārējās saites
Rudupe (Andavas pieteka)

**Rudupe** ir Andavas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novada Padures pagastā, Kursas zemienē. 150 metrus pēc Rudupes ietekas Andava savukārt ietek Padures upē, Ventas pietekā.

Puskilometru no Rudupes augšpus Andavas ietekas uz Padures upes atrodas Padures dīķis, kura cits nosaukums ir Rudupes dīķis, tomēr Rudupe caur to neplūst.

Upīte sākas Deksnes ciemā pie Bitīšu mājām un tek ziemeļu virzienā pa lauksaimniecisku apvidu. Gandrīz visā tecējumā iztaisnota. Augštecē to šķērso pašvaldības ceļš Bitītes—Ozoli, lejtecē pašvaldības ceļš Veckuldīga—Padures darbnīcas.

## Atsauces
Rudupe (Sakas pagasts)

**Rudupe** ir upe Kurzemes rietumu piekrastē, Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā. Ietek Baltijas jūrā dienvidos no Pāvilostas. Veido baseinu starp Iļģenu valka un Griguļupes baseiniem. 

Sākas uz Grīņu rezervāta robežas 2 km uz rietumiem no Ķoniņciema, augštecē iztaisnota, savienota ar meliorācijas grāvju sistēmu. Vidustecē tek uz ziemeļrietumiem, tad atkal uz rietumiem, pie grīvas veidojot jūrai paralēlu gandrīz kilometra izloku uz ziemeļiem piekrastes sanešu plūsmas virzienā. Noslēdzošos 1,5 kilometrus tek caur Ziemupes dabas liegumu.

Upi šķērso pašvaldības ceļš Saka—Akmeņrags, gandrīz visā garumā tā tek caur meliorētiem mitriem mežiem. Krastos tikai dažas viensētas.

Upe aizaug, ko VAK skaidro ar agrāko minerālmēslu pieplūdumu, kritalām un bebru aizsprostiem. Krastos pieaug baltalkšņu daudzums. Upes lejteci lieguma teritorijā apdraud arī nelegālā un sankcionētā tūrisma infrastruktūras celtniecība.

## Citi nosaukumi

* Rudīte
* Rudes upe
* Grīņu valks (augštecē)

## Pietekas

* Ezergrāvis (labā, 1,4 km)
* Grīņu valks (kreisā, 1,6 km)
* Tīrpora grāvis (kreisā)

## Atsauces
FC Energie Cottbus

***Fußballclub Energie Cottbus e. V.*** ir Vācijas futbola klubs, kas bāzējas Kotbusā, Brandenburgā. No 1997. līdz 2014. gadam klubs spēlēja Vācijas 2. Bundeslīgā un Bundeslīgā. 2020. gadā spēlēja Ziemeļaustrumu reģionālajā līgā, kas ir daļa no Vācijas futbola klubu līgas ceturtā līmeņa.

## Ārējās saites
Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — zemūdens peldēšana vīriešiem

**Zemūdens peldēšana vīriešiem** bija viena no septiņām peldēšanas disciplīnām, kas tika aizvadīta 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Sacensību norises vieta bija Sēnas upes daļa starp Kurbevuē un Aņēras tiltiem, Parīzē 1900. gada 12. augustā. Disciplīnā startēja 14 sportisti no 4 pārstāvošajām valstīm. Šī bija vienīgā reize, kad šāda veida disciplīna bija iekļauta olimpisko spēļu peldēšanas programmā.

Zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Francijas sportists Šarls Devendevils. Sudraba medaļu arī izcīnīja Francijas sportists — Andrē Siks. Savukārt bronzas medaļu ieguva Dānijas sportists Pēders Likebergs. Gan Francijai, gan Dānijai šīs bija pirmās olimpiskā medaļas peldēšanas sacensībās. 

## Medaļu ieguvēji

## Rezultāti

## Pārstāvētās valstis un sportisti
* 
Zemūdens peldēšanas sacensībās startēja 14 sportisti (visi vīrieši) no 4 valstīm. Visas valstis pirmo reizi bija pārstāvētas šajā disciplīnā.

*Iekavās norādīts pārstāvošo sportistu skaits.*

* 
* 
* 
* 

## Atsauces

## Ārējās saites
* Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — zemūdens peldēšana vīriešiem (''Sports Reference'') 
* Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — zemūdens peldēšana vīriešiem (''Olympedia'') 
* Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — zemūdens peldēšana vīriešiem (''Olympics'') 
* 
*
Fenosa

**Fenosa** () bija sena pilsēta Grieķijā, Azānijā, Arkādijas ziemeļos, uz dienvidrietumiem  no Kilini kalna. Uz dienvidiem no Fenosas atrodas beznoteces karsta baseins, kurš drenējas caur pazemes noteku (*καταβόθρα*) Ladonas upē, un veido seklu ezeru ar periodisku katastrofiski augstu ūdens līmeni. Blakus esošajā Arhajafenosā ir arheoloģijas muzejs.

## Vēsture
Par Fenosu rakstīja vēl Homērs, jo fenosieši piedalījās Trojas karā Agapenora, Ankeja dēla vadībā, kurš no Agamemnona dabūja 60 kuģus, lai pārceltos pāri Egejas jūrai. Strabona laikā tas bija nenozīmīgs ciems.

Hērakls dzīvoja Fenosā pie savas vecmāmiņas Laomonas, Guneja meitas un Amfitriona mātes, pēc tam, kad viņu no Tirintas padzina Eirisfejs. Pēc vietējā nostāsta Hērakls uzbūvēja pazemes notekas ūdens novadīšanai no Fenosas līdzenuma. Pēc Pausānija ziņām plūdu laikā Fenosa bija appludināta pilnīgi zem ūdens. Pausānija laikā kalnos bija saglabājušās atzīmes, līdz kādam līmenim bija pacēlies ūdens.

Caur Fenosu tecēja Aroānijas upe, kas ir pazīstama arī kā Olbiosa (*Όλβιος*). Pēc vietējā nostāsta kanālu tai 50 stadiju garumā izraka Hērakls.

Pausānijs piemin Atēnas templi akropolē. Zem akropoles atrodas Ifikla, Hērakla brāļa un Jolaja tēva kaps. Fenosā bija Hermeja templis, bet aiz viņa Mirtila kaps. Fenosas apgabalā atrodas Epita, Elata dēla kaps. Netālu no Fenosas atradās Nonakrisa, gar kur tecēja "Stiksa ūdeņu" strauts. Stāstīja, ka ar šo ūdeni tika indēts Maķedonijas Aleksandrs.

## Atsauces
Atēnas Aleas templis

**Atēnas Aleas templis** ( - "sargājošā Atēna") ir viens no svarīgākajiem sengrieķu dievietes Atēnas tempļiem, kas atrodas pie senās Tegejas.
 
## Vēsture
Pirmo templi šeit pēc nostāstiem uzcēla mītiskais ķēniņš Alejs, taču tas nodega lielā ugunsgrēka laikā 395. gadā pr.Kr. Jauno templi nodegušā tempļa vietā 365. gadā pr.Kr. uzcēla arhitekts Skopass. Laodika no Kipras atsūtīja dāvanā Atēnai Aleai peplosu. Pie tempļa sienām karājās lakedemoniešu gūstekņu ķēdes. Vēl templī glabājās tā kuiļa āda un ilkņi, kurš tika nomedīts kalidonas medībās, un kuru savāca Oktaviāns Augusts. Senos laikos templim bija tiesības sniegt patvērumu.

## Arhitektūra
Šis templis ir viens no pēdējiem, kas tika veidots doriskā ordera stilā. Tas pēc izmēriem un krāšņuma pārspēja visus citus Peloponēsas tempļus, un bija apjozts ar trīskāršu kolonnu rindu. Cellas sienas greznoja korintiskās puskolonnas. No arhitektoniskā viedokļa īpašu interesi izsauc tempļa frontona kompozīcijas, kuras veidoja pats Skopass, un no kurām ir palicis diezgan daudz fragmentu. Tos caurstrāvo dramatisms, un demonstrē straujas kustības. To veidošanā Skopass atklāti pārkāpa grieķu plastikai tradicionālo klasiski stingro seju traktējumu, nolemjot piepildīt to izteiksmes ar dzīvīgām emocijām.

## Atsauces
Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 200 metru šķēršļu josla vīriešiem

**200 metru šķēršļu josla** bija viena no septiņām peldēšanas disciplīnām, kas tika aizvadīta 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības notika divas dienas 1900. gada 11. augustā tika aizvadīti trīs priekšsacīkšu posmi, savukārt 12. augustā notika fināla sacensības. Disciplīnas norises vieta bija Sēnas upes daļa starp Kurbevuē un Aņēras tiltiem. Tajā kopā startēja 12 sportisti no 5 pārstāvošajām valstīm. Šī bija vienīgā reize, kad šāda veida disciplīna bija iekļauta olimpisko spēļu peldēšanas programmā.

Zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Austrālijas sportists Frederiks Leins. Sudraba medaļu ieguva Austrijas sportists Oto Vāle, savukārt bronzas medaļu ieguva Lielbritānijas sportists Pīters Kemps.

## Medaļu ieguvēji

## Rezultāti
No pusfinālie automātiski fināla sacensībām startēja divi labākie rezultātu ieguvēji, kā arī četri ātrākie zaudētāji no trim priekšsacīkstēm. Līdz ar to fināla sacensībās startēja 10 no 12 sportistiem.

 — kvalifikācija finālam pēc vietas;  — Kvalifikācija finālam pēc laika.

### Kvalifikācijas kārta
; 1. kvalifikācija

; 2. kvalifikācija

; 3. kvalifikācija

### Fināls

## Pārstāvētās valstis un sportisti
* 
200 metru šķēršlu joslas peldēšanā startēja 12 sportisti no 5 valstīm. Visas valstis šajā disciplīnā bija pārstāvētas pirmo reizi.

*Iekavās norādīts pārstāvošo sportistu skaits.*

* 
* 
* 
* 
* 

## Skatī arī
* Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

## Atsauces

## Ārējās saites
* Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 200 metru šķēršļu josla vīriešiem (''Sports Reference'') 
* Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 200 metru šķēršļu josla vīriešiem (''Olympedia'') 
* Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 200 metru šķēršļu josla vīriešiem (''Olympics'') 
* 
*
Tanosa

**Tanosa** () ir upe Peloponēsā, Grieķijā. Tās izteka atrodas Parnona kalnu grēdas nogāzē, Arkādijas austrumu daļā. Upe ietek Argolidas līcī uz ziemeļiem no Astrosas pilsētas.

Pirmo reizi tika pieminēta Eiripīda traģēdijā "Elektra". Ar šādu pašu nosaukumu Tanosu piemin arī Pausanijs. Antīkos laikos Tanosa bija robežupe starp Argolidu un Kinuriju, bet vēlāk starp Argolidu un Lakoniju. Netālu no Tanosas atradās senā pilsēta Eva un Hēroda Atika villa.

Senatnē Tanosa plūda cauri mežu zonai, taču mūsdienās atmežošanas rezultātā upe vasarās bieži vien izžūst, bet ziemās mēdz notikt postoši plūdi. Tā 1911. gada 9. novembrī plūdi aizskaloja Kato Doliana tiltu, bet 1921. gada 4. decembrī ūdeņi Astrosā iznīcināja vairākas mājas. Plūdi sagrāva mājas arī 1967. gada decembrī.

Pirmais, kas upi identificēja topogrāfiski precīzi, bija franču ģeogrāfs Boblāžs. Viņš to izdarīja 1829. gadā, kad šķērsoja Kinuriju. Ģeogrāfs apstiprināja Lika liecību, ka senāk Tanosa veidoja deltu Tireātikas līdzenumā un ieplūda jūrā.

## Atsauces