Amonjaks

**Amonjaks** ir slāpekļa un ūdeņraža binārais savienojums, kura ķīmiskā formula ir H3N (lai arī tas nav pareizi, jo slāpeklis ir elektronegatīvāks par ūdeņradi, biežāk formulu raksta kā NH3). Normālos apstākļos tā ir bezkrāsaina, salīdzinoši viegli sašķidrināma gāze ar asu smaku. Amonjaks ir indīgs, saindēšanās ar to ir atkarīga no tvaika koncentrācijas un saskares ilguma. Amonjaks ir amfotēriska viela, jo var veidot kā amonija jonu NH4+, tā arī amīda jonu NH2− vai imīda jonu NH2−. Ūdenī amonjaks uzvedas kā bāze. Tas veido arī dažādus amonija sāļus. Amonjaks ļoti labi šķīst ūdenī — pie 0&nbsp;°C 1 tilpumā ūdens izšķīst ap 1200 tilpumu amonjaka (pie 20&nbsp;°C attiecīgi 700 tilpumu); tas izskaidrojams ar ūdeņraža saišu veidošanos starp amonjaka un ūdens molekulām. Ūdeņraža saites atbildīgas arī par amonjaka anomāli augsto viršanas temperatūru un vieglo sašķidrināmību. 

Viena no lielākajām amonjaka uzglabāšanas stacijām Eiropā atrodas Ventspilī, Latvijā.

## Iegūšana
Amonjaku iegūst tiešā reakcijā starp slāpekli un ūdeņradi (Hābera—Boša process). Amonjaks ir galvenā visu slāpekļa savienojumu rūpnieciskā izejviela.

## Īpašības
Normālos apstākļos amonjaks ir gāzveida agregātstāvoklī un ir vieglāks par gaisu. Amonjaks viegli šķīst ūdenī un tajā veido bāzisku šķīdumu, jo *sp<sup>3</sup>* hibridizētajam slāpekļa atomam ir 1 nesaistošs jeb nedalīts elektronu pāris, kam ar donorakceptorās saites palīdzību ūdens šķīdumā pievienojas ūdens molekulas protons, atstājot brīvu hidroksiljonu. 
:NH3 + H2O ↔ NH4+ + OH-  
Dažreiz saka, ka ūdens šķīdumā veidojas  amonija hidroksīds, tomēr faktiski šāds jonu savienojums neeksistē, jo jonizācijas reakcija notiek tikai niecīgā mērā. Vienmolārā amonjaka šķīdumā jonizējas tikai 0,4% amonjaka molekulu, tomēr ar to pietiek, lai šķīdumam būtu izteikti bāziska reakcija. 

Kaut gan amonjaks nesatur hidroksilgrupu, pēc protolītiskās teorijas, amonjaks ir bāze, jeb protonu akceptors, tā konjugētā skābe ir NH4+  (amonija jons).

Amonjaks labi reaģē ar skābēm un skābajiem oksīdiem, jo tad amonija joni veidojas daudz vieglāk un rodas amonija sāļi. Nozīmīgākie amonija sāļi ir amonija sulfāts ((NH4)2SO4) un amonija nitrāts (NH4NO3), kurus lieto kā minerālmēslus (slāpekļa mēslojums).

Katalītiski oksidējot amonjaku, iegūst slāpekļskābi.

Amonjaks slikti deg gaisā, taču, degot tīrā skābeklī vai katalizatoru klātienē, veidojas slāpeklis un ūdens:
:4NH3 + 3O2 → 2N2 + 6H2O
Izmantojot piemērotus katalizatorus, var iegūt arī slāpekļa oksīdus.

Amonjaks reaģē arī ar daudziem organiskajiem savienojumiem, veidojot slāpekļorganiskos savienojumus (ar halogēnogļūdeņražiem veido amīnus, ar halogēnkarbonskābēm veido aminoskābes, ar formaldehīdu veido urotropīnu (heksametilēntetramīnu)).

## Izmantošana
Galvenokārt lieto slāpekļa minerālmēslojuma ražošanai, sprāgstvielu, polimēru, slāpekļskābes, sodas un citu ķīmiskās rūpniecības produktu iegūšanai.

Šķidru amonjaku analītiskajā ķīmijā dažreiz lieto par neūdens polāru šķīdinātāju. Tajā šķīst sārmu metāli. Šķidru amonjaku plaši izmanto saldēšanas iekārtās (ar to aizstāj videi kaitīgos freonus).

10% šķīdumu lieto medicīnā kā kairinošu līdzekli un sauc par ožamo spirtu. 

## Atsauces

## Ārējās saites