Romāņu valodas

**Romāņu valodas** ir valodas, kuras attīstījušās no latīņu valodas. Tās veido indoeiropiešu valodu saimes itālisko valodu apakšgrupu. Aptuveni 900 miljoniem pasaules iedzīvotāju dzimtā valoda ir kāda romāņu valoda, savukārt kopējais romāņu valodu pratēju skaits, ieskaitot tos, kuriem tā ir otrā dzimtā valoda, sasniedz aptuveni 1,5 miljardus. Izplatītākā no romāņu valodām ir spāņu valoda, kuru lieto ap 480 miljoniem cilvēku. Vispārīgi runājot, sardīniešu valoda tiek uzskatīta par romāņu valodu, kas fonoloģiski visvairāk līdzinās latīņu sarunvalodai. Romāņu valodas veido dialektu kontinuumu, kas rietumu—austrumu virzienā stiepjas no Portugāles līdz Moldovai, sakarā ar ko ir neiespējami noteikt precīzu romāņu valodu skaitu, taču tiek uzskatīts, ka pastāv vismaz 23 atsevišķas romāņu valodas.

## Izplatība
left|thumb|Romāņu valodu izplatība Eiropā
Romāņu valodu izplatības zona Eiropā aptuveni atbilst bijušās Romas impērijas teritorija Dienvideiropā —Pireneju pussala, Apenīnu pussala, mūsdienu Francijas teritorija ar Beļģijas un Šveices rietumdaļām, Balkānu pussalas ziemeļdaļa, kā arī vairākas nošķirtas kopienas Balkānu pussalā. Ziemeļāfrikā līdz 8. gadsimtam tika lietota kāda romāņu valoda, bet pēc arābu iebrukuma to pilnībā aizstāja arābu valoda. Arī Dalmācija līdz 19. gadsimta vidum, kad nomira pēdējais dalmāciešu valodas pratējs. ietilpa romāņu valodu izplatības areālā.

Lielo ģeogrāfisko atklājumu laikmetā eiropiešu ceļojumi un turpmākā emigrācija romāņu valodas izplatīja Āfrikā un Amerikā. Mūsdienās romāņu valodas lieto Ziemeļamerikas rietumos un dienvidaustrumos, Centrālamerikā, Karību salās, gandrīz visā Dienvidamerikas teritorijā, kā arī Rietumāfrikā un Okeānijā. Romāņvalodīgo Centrālamerikas un Dienvidamerikas daļu sauc par Latīņameriku. Zemāk tabulā dota informācija par valstīm, kurās kādai no romāņu valodām ir valsts valodas statuss.

## Iedalījums

### Klasifikācijas nepilnības
thumb|300x300px|Romāņu valodu izplatība salīdzinājumā ar romiešu valdījuma ilgumu Eiropā un Āfrikā.
Romāņu valodu klasifikācija ir strīdīgs jautājums bez viennozīmīgas atbildes. Romāņu valodas veido dialektu ķēdi, proti, starp katru divu valodu lietotāju apdzīvoto teritoriju pastāv viens vai vairāki starpniekdialekti — valodas paveidi, kas ir tuvi abām valodām. Piemēram, galisiešu valoda ir vienādi tuva gan spāņu, gan portugāļu valodām. Citā gadījumā — jo valodas ģeogrāfiski tuvāk atrodas viena otrai, jo tās ir līdzīgākas. Situāciju vēl sarežģī valodas ietekmējoši ģeopolitiskie aspekti, piemēram, valodu oficiālais statuss, standartizācijas centieni, asimilācija vai superstrāti, politiskās ideoloģijas, robežu pārzīmēšana utt., līdz ar ko dialektu ķēdes pastāvēšana neatvieglo valodu klasifikāciju. Pastāv dažādi klasifikācijas modeļi, balstoties uz dažādiem kritērijiem, kuros jebkurā gadījumā pastāv izņēmumi.

### Klasifikācija pēc kritērijiem
thumb|300px|Romāņu valodu grupas.
Romāņu valodas var klasificēt pēc dažādiem kritērijiem, kuri cits citu neizslēdz:
* pēc daudzskaitļa formas: dažas no romāņu valodām veido daudzskaitļa formas, galotnes beigās pievienojot skaņu /s/, iespējams, latīņu valodas daudzskaitļa akuzatīva formas ietekmē, kamēr citas veido daudzskaitļa formu, pievienojot vai mainot galotnes patskani, visbiežāk /i/, latīņu valodas nominatīva daudzskaitļa formas ietekmē. Cita teorija gan postulē, ka patskanis /i/ kā galotne veidojies no skaņas /s/ pakāpeniskas vokalizācijas, proti, /s/ — /j/ — /i/, salīdzinot ar latīņu *nos* attīstību uz itāļu *noi;*
** Līdzskanis galotnē: portugāļu, galisiešu, spāņu, katalāņu, oksitāņu, franču, sardīniešu, friulu, ladīnu, romanšu valodās;
** Patskanis galotnē: rumāņu, neapoliešu, itāļu, sicīliešu, dalmāciešu, pjemontiešu, ligūriešu, venēciešu, lombardiešu, emiliešu valodās.
* pēc saliktajā pagātnes formā izmantotajiem palīgdarbības vārdiem: dažās valodās tam izmanto darbības vārdu, kas attīstījies no latīņu *habere*, dažās — gan *habere*, gan *esse*.
** Tikai *habere*: portugāļu, galisiešu, spāņu, katalāņu, rumāņu, sicīliešu, neapoliešu valodās;
** *Habere* un *essere*: friulu, itāļu, sardīniešu, oksitāņu, franču valodās.
* pēc neuzsvērto patskaņu redukcijas vai zuduma: franču valodā lielākā daļa galotnes patskaņu ir pilnībā zuduši, savukārt, piemēram, katalāņu valodā beigu patskanis zudis tikai vīriešu dzimtes formā;
** Beigu patskaņa redukcija/zudums: neapoliešu, franču valodās;
** Beigu patskaņa zudums vīriešu dzimtē: katalāņu, oksitāņu, venēciešu, pjemontiešu, lombardiešu, ligūriešu, emiliešu;
** Beigu patskanis saglabāts: portugāļu, spāņu, galisiešu, sardīniešu, korsikāņu, itāļu, sicīliešu valodās.
* pēc vārda, kas tiek izmantots pārākās salīdzināmās pakāpes veidošanai. Zūdot latīņu valodas salīdzināmajām pakāpēm, tiek izmantotas perifrāzes ar vārdu, kas attīstījies no viena no diviem latīņu vārdiem: *plus* vai *magis*;
** *plus*: sardīniešu, korsikāņu, franču, itāļu, neapoliešu, friulu;
** *magis*: katalāņu, rumāņu, spāņu, galisiešu, portugāļu, leoniešu valodās.
* pēc vārda "jā". Šis iedalījums ir drīzāk tradicionāls, taču saistīts ar pirmo mēģinājumu klasificēt romāņu valodas — Dante Aligjēri savā grāmatā *De vulgaris eloquentia* min trīs romāņu valodu grupu eksistenci — *oïl* valodas, *òc* valodas un *sì* valodas, kuros vārds "jā" attīstījies, respektīvi, no latīņu *hoc ille*, *hoc* un *sic.* Rumāņu valodu Dante savā sarakstā nemin, bet rumāņu valoda veidotu vēl ceturto grupu — *da* valodas, vārdam, visticamāk, esot aizguvumam no slāvu valodām.
** *oïl:* pikardu, valoņu, normandiešu, burgundiešu, franču valodas;
** *òc:* oksitāņu, katalāņu valodas;
** *sì:* itāļu, spāņu, portugāļu valodas.

### Tradicionālais iedalījums
Romāņu valodas bieži arī iedala pēc tradicionālajiem grupējumiem, sagrupējot tuvu radniecīgas valodas pēc to aptuvena hipotētiska attīstības ceļa un iespējamas vai apstiprinātas pēclatīņu pirmvalodas esamības, no kuras minētās valodas attīstījušās. Turpmākajā tabulā uzskaitītas visas romāņu valodas, tostarp valodas ar strīdīgu statusu. Mirušās valodas dotas slīprakstā.

## Leksiskā līdzība starp romāņu valodām
Romāņu valodas lielākoties saglabā vairāk vai mazāk laika gaitā pārveidojušos vārdu sakņu no latīņu valodas, taču Romas impērijas paplašināšanās laikā latīņu valodai nonākot kontaktā ar jauniekarotajā vietā runātajām valodām, daudzi vārdi no vietējās valodas ienāca konkrētajā vietā lietotajā latīņu valodā, laika gaitā veidojot jaunu valodu, kura arī pēc tam daudzos gadījumos nonāca kontaktā ar vēl citām valodām, piemēram, itāļu valodas gadījumā — ar ģermāņu valodām, barbaru iekarojumu laikā pēc Romas impērijas krišanas. Tā, piemēram, franču valoda veidojusies kā latīņu valodas forma ar galvenokārt ģermāņu un ķeltu valodu substrātu, savukārt itāļu valoda — ar etrusku un grieķu valodu substrātu. Zemāk tabulas formā attēloti dati procentos par dažu romāņu valodu leksisko līdzību.

## Atsauces