open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Urāna gredzeni

thumbnail|275px|Urāna gredzenu shēma. Nosaukumi angļu valodā.

**Urāna gredzeni** ir planētu gredzeni, kas ir izveidojušies ap Urānu. Urāna gredzeni pēc savas uzbūves sarežģītības ir starp komplicētajiem Saturna gredzeniem un vienkāršajiem Jupitera, Neptūna gredzeniem. Pirmos 9 Urāna gredzenus  atklāja Džeimss Eliots, Edvards Danhems un Dunglass Mainks. Ir ziņas, ka jau pirms 200 gadiem Viljams Heršels esot paziņojis, ka ir novērojis gredzenus ap Urānu, bet mūsdienu astronomi uz to raugās skeptiski, jo tie ir pārāk tumši un vāji saredzami, lai redzētu ar tajā laikā pieejamajiem teleskopiem. Vēl divus papildus gredzenus atklāja 1986. gadā, tie bija redzami starpplanētu zondes *[[Voyager 2]]* uzņemtajos attēlos, bet divus ārējos gredzenus atklāja no 2003. līdz 2005. gadam, izpētot Habla kosmiskā teleskopa uzņemtās fotogrāfijas.

Pašlaik ir zināmi 13 Urāna gredzeni, kuri tiek apzīmēti (sākot ar tuvāko planētai) sekojoši: 1986U2R/ζ, 6, 5, 4, α, β, η, γ, δ, λ, ε, ν un μ. Planētai tuvākais gredzens 1986U2R/ζ atrodas 39600 km attālumā no Urāna centra, tālākais μ gredzens – 97700 km attālumā.

Urāna gredzeni ir tumši, vairums tikai dažus km plati, satur maz putekļu, vairāk nelielas daļiņas (no 20 cm līdz 20 m). ε gredzens ir gaišākais un blīvākais no gredzeniem.

## Atsauces
Zīgfrīds fon Blombergs

**Zīgfrīds fon Blombergs** vai **Zigfrīds no Blombergas** (vācu: *Siegfried von Blomberg* vai *Bromberch*, latīņu: *Suihardus a Blomberg*) bija Rīgas virsbīskaps 11.02.1370.-30.06.1374. Viņa valdīšanas laikā 1373. gadā izcēlās t.s. "apģērbu ķildas", jo viņš lūdza Romas pāvestu pārvērst Rīgas kapitulu no premonstriešu par augustīniešu konventu, ko uzskatīja par naidīgu rīcību pret Vācu ordeni. Rezultātā arhibīskapam pakļautajiem priesteriem iepriekšējais baltais apmetnis bija jānomaina pret melnu. Lēmums saglabājās līdz 1394. gadam, bet tikai 1452. gadā Rīgas domkungi kļuva par ordeņa brāļiem.

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Johans IV fon Zintens

**Johans IV fon Zintens** (, vai *Johannes von Sinten* jeb *Zinten*, ; miris 1397. gadā), literatūrā arī **Jānis no Cintenes** vai **Jānis Sintenis**, bija astotais Rīgas virsbīskaps no 1374. gada 23. oktobra līdz 1393. gada 24. septembrim.

## Dzīvesgājums
Dzimis Zintenē Austrumprūsijā. No 1352. līdz 1359. gadam bija notārs un Rīgas rātes sekretārs. 1359. gadā kļuvis par Rīgas domkapitula locekli. 1371. gadā kļuvis par arhibīskapa vietnieku (*vicarius generalis*) viņa prombūtnes laikā. Šajā laikā tika iecelts arī par domkapitula prioru. 1374. gadā Romas pāvests viņu iecēla par Rīgas arhibīskapu. Savā darības laikā 1380. gadā pārveda pirmā Livonijas bīskapa Meinarda pīšļus no Ikšķiles un apglabāja Doma baznīcā, kā arī 1385. gadā piešķīra Limbažiem Rīgas pilsētas tiesības. 1391. gadā ordenis viņu piespieda bēgt uz Lībeku, pārmetot nodevīgas attiecības ar lietuviešiem un krieviem. Viņš iesniedza sūdzību pāvestam un vācu ķeizaram. 1391. gadā Romas pāvests viņu iecēla par Aleksandrijas latīņu titulāro patriarhu. Miris 1397. gadā Garcā, apbedīts Štetīnā.

## Dokumenti

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Johans V fon Vallenrods

**Johans V fon Vallenrods** vai **Jānis Valenrods** (, ; ap 1370. — 28.05.1419.) bija Rīgas virsbīskaps (27.08.1393.—30.05.1418). Viņu kā Vācijas impērijas firstu uzaicināja uz Konstances koncīlu, pēc kura lēmuma sadedzināja uz sārta čehu brīvdomātāju un baznīcas reformatoru Janu Husu.

## Dzīvesgājums
Dzimis ap 1370. gadu Frankenlandes bruņnieku dzimtā tagadējā Bavārijā. Iestājies Vācu ordenī. 1393. gadā tika iecelts par Rīgas virsbīskapu laikā, kad saglabājas spriegums starp Rīgas arhibīskapiju un Livonijas ordeni. Viņa valdīšanas laikā nomainījās trīs Livonijas ordeņa mestri — Vennemars fon Brigenejs, Konrāds fon Fītinghofs un Dītrihs Torks. Lielu daļu no sava valdīšanas laika viņš pavadīja diplomātiskos ceļojumos uz Itāliju. 1418. gadā viņš kļuva par Ljēžas bīskapu tagadējā Beļģijā, bet jau pēc gada mira.

## Dokumenti

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Henrijs Kevendišs

**Henrijs Kevendišs** (, dzimis  Nicā, miris  Londonā) bija angļu fiziķis un ķīmiķis, Londonas karaliskās biedrības loceklis no 1760. gada.

1753. gadā beidzis Kembridžas Universitāti. Henrijs Kevendišs bija ekscentrisks vientuļnieks, mantojis lielu bagātību (bijis viens no bagātākajiem cilvēkiem Anglijā), kuru tērējis zinātniskiem eksperimentiem.

1766. gadā Kevendišs publicēja savus trīs pirmos svarīgos darbus ķīmijā — "Eksperimenti ar mākslīgo gaisu", kur aprakstīja "degošā gaisa" (ūdeņraža) atklāšanu. Lai gan iespējams, ka metālu un skābju reakcijā ūdeņraža izdalīšanos bija novērojuši arī citi zinātnieki, Henrijs Kevendišs pirmais atdalīja un tuvāk izpētīja ūdeņradi. Kevendišs ūdeņradi gan uzskatīja par flogistonu, jo bija flogistona teorijas piekritējs. Kevendišs arī izdalījis tīrā veidā oglekļa dioksīdu, ieguvis slāpekļa oksīdus, kā arī 1784. gadā ieguvis ūdeni, sadedzinot ūdeņradi.

Fizikas jomā 1771. gadā noteicis vairāku vielu dielektriskās konstantes un vides ietekmi uz kondensatora kapacitāti. 1798. gadā konstruējis vērpes svarus un izmērījis ar to palīdzību divu sfēru pievilkšanās spēku, pamatojot ar to Ņūtona vispasaules gravitācijas likumu. Noteicis gravitācijas konstanti, Zemes masu un vidējo blīvumu. Izgudrojis eidiometru — ierīci degošas vielas saturošu gāzu maisījumu analīzei.

Kevendiša vārdā nosaukta 1871. gadā nodibinātā fizikas laboratorija Kembridžas Universitātē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Johans VI Ambundi

**Johans VI Ambundi** (, , saukts arī par *Abundi, Ambundij, Habundi, Habindi, Habendi*, miris 1424. gada 16. jūnijā) vai **Jānis Habunds** bija Rīgas desmitais virsbīskaps.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1384. gadā. 1391. gadā studēja tieslietas Prāgas Kārļa universitātē un ieguva ļoti labu izglītību. 1412. gadā darbojās Nirnbergā, piedalījās daudzās diplomātiskās misijās. 1416. gadā ievēlēts par Kūras (*Chur*) bīskapu Šveicē.

1418. gadā pēc Vācijas impērijas ķeizara Zigismunda ieteikuma pāvests viņu apstiprināja par Rīgas arhibīskapu un caur Lībeku viņš devās jūras ceļojumā uz savu jauno rezidences vietu. 1418. gada 13.oktobrī piedalījās Vācu ordeņa sarunās ar Polijas karali Jagaili. 1419. gadā arhibīskaps Ambundi panāca Livonijas konfederācijas landtāgu regulāru sasaukšanu Valkā. 1423. gadā viņš panāca, ka tika atcelta pāvesta Bonifācija IX bulla par Rīgas baznīcas inkorporāciju Livonijas ordenī. Ordeņa brāļi sūdzējušies, ka jaunais virsbīskaps esot skops vīrs ar cietu raksturu. Miris 1424. gada 16. jūnijā.

## Dokumenti

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Hennings Šarpenbergs

**Hennings Šarpenbergs** (vācu: *Henning Scharpenberg*, latīņu: *Henningus Scarpfenbergius*) bija 12. Rīgas virsbīskaps, kas valdīja 13.10.1424.-05.04.1448.

## Dzīvesgājums
Cēlies no ietekmīgas Greifsvaldes Šarpenbergu dzimtas. 1393. gadā beidza Prāgas universitāti.
1417. gadā kļuva par Rīgas arhibīskapijas prāvestu.
1424. gadā Rīgas domkapituls viņu ievēlēja par Rīgas arhibīskapu, ko pretēji Vācu ordeņa gribai, apstiprināja Romas pāvests Martins V.
1425. un 1426. gada bullās Romas pāvests atbrīvoja Rīgas arhibīskapu no 1393. gadā nolemtās inkorporācijas Vācu ordenī un atzina viņu par Rīgas feodālo senioru.

1428. gada 3. provinciālkoncilā Rīgā atbalstīja Konstances koncila reformu ieviešanu, kas paredzēja dievkalpojumu noturēšanu latviešu valodā.
1431. gadā Valmieras landtāgs pieņēma lēmumu, ka inkorporācijas atcelšana neattieksies uz arhibīskapa Heninga pēctečiem.
1435. gadā Valkas landtāgā nolēma uz 6 gadiem slēgt Livonijas valstu savienību un aizliedza ieroču lietošanu savstarpējās ķildās.
1437. gadā arhibīskaps Henings sasauca 4. provinciālkoncilu, lai ieviestu pret Romas pāvestu vērstā Bāzeles koncila lēmumus.

## Dokumenti

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Stefans Grūbe

**Stefans Grūbe** (, latīņu: *Stephanus Gruben*) bija Rīgas virsbīskaps 12.03.1480. - 20.12.1483.

Virsbīskaps Stefans bija 14. Rīgas arhibīskapijas valdnieks, kura laikā no jauna atsākās Livonijas ordeņa uzbrukumi Rīgas arhibīskapa zemēm un Rīgas pilsētai. Rīgas pilsoņi kopā ar virsbīskapa karavīriem sekmīgi izturēja ilgstošu pilsētas aplenkumu, pēc kura viņi pārgāja pretuzbrukumā un nopostīja ordenim piederošo Rīgas pili un ieņēma Daugavgrīvas cietoksni. Pirmo reizi Livonijas ordeņa vēsturē Romas pāvests uzlika tam lāstu un atcēla mestru Berndu fon der Borhu no mestra amata.

Šajā laikā turpinājās arī Livonijas-Maskavijas kari starp Livonijas ordeni un Maskavijas lielkņazu Ivanu III.
 
## Dokumenti

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Mihaels Hildebrands

**Mihaels Hildebrands** vai **Miķelis Hildebrands** (, , 1433.-1509.) bija Rīgas arhibīskaps. Līdzsvarots un izglītots valdnieks, panāca izlīgumu ar Livonijas ordeni un piedalījās kopīgā karagājienā ar Livonijas ordeņa mestru Valteru fon Pletenbergu pret apvienoto Pleskavas-Maskavas-Smoļenskas krievu karaspēku 1502. gadā.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1433. gadā Tallinā kā tirgotāja dēls, mācījies turienes skolā. 1451. gadā sāka studēt Leipcigas universitātē, ieguvis kanonisko tiesību doktora grādu. 1477. gadā kļuva par Livonijas ordeņa mestra Bernarda Borha sekretāru. No 1478. līdz 1480. gadam uzturējās Romā.

1484. gadā pēc ordeņa mestra ieteikuma viņam piedāvāja kļūt par Rīgas arhibīskapu, tādēļ viņš devās uz Romu pie pāvesta. Sakarā ar mestra Bernarda krišanu nežēlastībā tika ieslodzīts pāvesta cietumā, tomēr beidzot apstiprināts par arhibīskapu un "prūšu, kuršu, latvju, līvu un igauņu zemes metropolītu". No 1484. līdz 1491. gadam uzturēja draudzīgas attiecības ar Livonijas ordeni un nostājās tā pusē strīdos ar Rīgas pilsētu.

1486. gadā bija spiests apstiprināt iepriekšējās Rīgas arhibīskapijas bruņniecības privilēģijas, ko tā bija panākusi virsbīskapa Silvestra laikā. 1494. gadā noslēdza līgumu ar saviem vasaļiem par aizbēgušo zemnieku izdošanu. 1502. gadā personīgi piedalījās Livonijas ordeņa mestra Valtera Pletenberga karagājienā pret Pleskavas un Maskavijas karaspēkiem, gūstot uzvaru kaujā pie Smoļinas ezera.

## Dokumenti

## Literatūra
* Leonid Arbusow senior. *Livlands Geistlichkeit*.
* Leonid Arbusow senior. *Erzbischof Michael als Genealoge*. In: Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1898/1899. Lk.-d 22—28.

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Diametrs

right|200px

**Diametrs** ir  nogrieznis, kas savieno divus riņķa līnijas punktus un iet caur tās centru. Diametrs ir arī definējams kā garākā horda riņķa līnijā. Diametru parasti apzīmē ar *d* vai *D*. Parasti jēdzienu "diametrs" attiecina uz riņķi un riņķa līniju, kā arī sfēru vai lodi. Matemātikā to attiecina arī uz citiem matemātiskiem objektiem, tajā skaitā uz grafiem. Plašākā nozīmē diametrs ir lielākais attālums starp diviem kādas figūras punktiem.

Riņķa līnijas diametrs ir vienāds ar divkāršotu tās rādiusa garumu. Jebkurš riņķa līnijas diametrs iet caur tās centru.

## Vispārinājums
Augstākminētā definīcija ir speciāls gadījums vispārīgākai definīcijai. Kādas metriskas telpas apakškopas **diametrs** ir vismazākā augšējā robeža attālumiem starp punktiem šajā apakškopā. Tātad, ja *A* ir apakškopa, tad tās diametrs ir
: D = sup { d(*x*, *y*) | *x*, *y* ∈ *A* }.

## Grafa diametrs
Par grafa diametru sauc lielāko attālumu starp divām tā virsotnēm. Tā, piemēram, pilnā grafa K_n diametrs ir 1.

## Skatīt arī
* Rādiuss
* Pī
* Riņķa līnija

## Atsauces

## Ārējās saites
Jaspers Linde

**Jaspers Linde**, arī **Kaspars Linde** (, , miris 1524. gadā) bija Rīgas arhibīskaps no  līdz . Vēsturē iegājis kā krietns un taupīgs valdnieks, kas nostiprinājis savas galvenās pilis Koknesē, Raunā un uzcēlis jaunu cietoksni uz Viļakas ezera salas pie krievu robežām. Veicis arī lauku priesteru skološanas metožu uzlabošanu, lai novērstu lielos trūkumus zemnieku baznīcas dzīvē.

## Dzīvesgājums

Dzimis Vestfālenē (Ziemeļvācijā), ieguvis maģistra grādu.
1491. gadā kļuva par Rīgas domkungu.
1497. gadā tika izvēlēts par domkapitula dekānu.
1509. gadā domkapituls viņu ievēlēja par arhibīskapu, ko apstiprināja Romas pāvests. Tūlīt pēc tam viņš ķērās pie savas zemes sakārtošanas un aizsardzības spēju nostiprināšanas. Marienhauzenas klostera (Viļaka) vietā uz ezera salas aizsardzībai pret krieviem viņš uzcēla stipru mūra pili, nostiprināja arī Kokneses un Raunas pilis.
1513. gadā lika iespiest priesteru lūgšanu grāmatu savu baznīcu priesteriem.
1524. gadā miris savā rezidencē Raunas pilī, apglabāts Rīgas Domā.

## Dokumenti

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Johans VII Blankenfelds

**Johans VII Blankenfelds** vai **Jānis Blankfelds** (, ; ap 1471—1527) bija Rīgas arhibīskaps (1524—1527). Izcēlās ar labu juridisko izglītību un plašiem sakariem Vācijas ķeizara un Romas pāvesta galmos. Pēc ievēlēšanas par arhibīskapu mēģināja nostiprināt arhibīskapa absolūto varu, pretoties reformācijas kustībai un nonāca konfliktā ar Livonijas mestru Valteru fon Pletenbergu.

## Dzīvesgājums
Dzimis ap 1471. gadu dižciltīga Berlīnes tirgotāja un birģermeistara ģimenē.
1499—1503. gadā studēja tieslietas Boloņas universitātē, ieguva doktora grādu. Ietekmējies no tā laika itāļu humānisma idejām.

1504—1509. gadā tieslietu profesors Leipcigas un Frankfurtes pie Oderas univesitātēs. 1509—1512. gadā bija vācu ķeizara kambartiesas asesors Vormsas galmā 1512—1514. gadā bija ģenerālprokurors pie Vācu ordeņa lielmeistara Albrehta I, vēlāk Vācu ordeņa un Brandenburgas firsta sūtnis pie pāvesta Romā.
1514. gadā pēc pāvesta Leo X vēlēšanās kļuva par Tallinas bīskapu.
1518. gadā kļuva par Tērbatas bīskapu.

1523. gadā kļuva par Rīgas arhibīskapa koadjutoru. 1524. gadā pāvests Klements VII viņu pasludināja par Rīgas arhibīskapu. 
1525. gadā nonāca konfliktā ar Livonijas ordeņa mestru Valteru Pletenbergu par ietekmi Livonijā. Pletenbergs aizstāvēja protestantus un vēlējās lielāku neatkarību no katoļu baznīcas. Kad viņš uzzināja, ka Jānis VII ir uzsācis sarunas ar Polijas karali Sigismundu I, viņš lika arhibīskapu apcietināt viņa rezidencē Raunas pilī.

1526. gada 10.-17. jūnijā Valmieras landtāgā viņš solīja atzīt mestru Valteru Pletenbergu par Rīgas arhibīskapijas protektoru un izgādāt viņam Vācu ordeņa lielmestra godu.
1527. gadā viņš devās uz Romu, bet pāvests viņu sūtīja uz Spāniju pie Svētās Romas impērijas ķeizara Kārļa V.
1527. gada septembrī miris Spānijas pilsētā Torkvemadā no asinssērgas, kur arī apglabāts. Savā politiskajā testamentā norādīja, ka Livonijas iekārtu var glābt vienīgi vācu firstu iecelšana bīskapu amatos. 
Pēc viņa nāves 1527. gada 6. decembrī ķeizars Kārlis V par Vācu ordeņa administratoru apstiprināja Valteru Kronbergu.


Attēls:Schild Blankenfelde.jpg|Blankenfeldu dzimtas ģerbonis
Attēls:Blankenfeldi pitser.jpg|Rīgas arhibīskapa un Tērbatas bīskapa Blankenfelda zīmogs (1526)



## Dokumenti

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Ises svētnīca

thumb|300px|right|Viena no Ises kompleksa celtnēm
**Ises svētnīca** (, *se Jingū*) ir Japānas karaliskā sintoistu svētnīca. Ises svētnīca atrodas meža vidū Honsju salas dienvidos Ises līča dienvidrietumu krastā, Mie prefektūras Ises pilsētas teritorijā. Tā ir viena no vecākajām sintoistu svētnīcām Japānā, kas glabā japāņu nacionālās reliģijas - sintoisma - senās tradīcijas. Tomēr tās koka ēkas ar salmu jumtiem pieder pie jaunākajām celtnēm, jo reizi 20 gados tās tiek nojauktas un pēc tam tieši tādas pašas ēkas tiek uzbūvētas no jauna uz blakus esošā zemes gabala. Šis process simbolizē dzīves atjaunotni, līdzīgu dabas cikliskajai atdzimšanai. Tāpēc Isē svētas ir nevis atsevišķas celtnes, bet vieta kopumā.

Šī periodiskā ēku celšana, kas sākās jau 7. gadsimtā, Ises templim piešķir svaigumu un tradīciju pārmantojamības valdzinājumu. Tempļu komplekss ir slēgts apmeklētājiem. Tajā drīkst ieiet tikai priesteri un Japānas imperatora ģimenes locekļi. Parastie viesi var vienīgi slepus lūkoties caur ieejas vārtu balto zīda aizskaru, lai mēģinātu saskatīt noslēpumainās senatnīgās būves, ap kurām stiepjas mūžzaļi augi.

Atšķirībā no Eiropas milzīgajām katedrālēm, kuras izgaismo vitrāžām rotāti logi, vai apzeltītajiem budistu tempļiem un flīzēm apšūtajām mošejām Ises būves ir iespējami vienkāršas. Divu taisnstūra ēku starpā izvietotie būdām līdzīgie tempļi celti no gaiša koka honki - Japānas cipreses. Tie nav ne krāsoti, ne lakoti. Stāvie jumti rūpīgi pārklāti ar biezu brūnu niedru kārtu. No lieliski apstrādātajiem materiāliem celtie tempļi, ap kuriem aug milzīgas kriptomērijas un kuri pakļauti vējam, saulei un zvaigznēm, rada dievišķu sajūtu, kas harmonē ar japāņu tautas reliģiju. 
Imperatora (iekšējais) templis veltīts Saules dievietei Amaterasu Omikami, no kuras cēlusies Japānas imperatoru cilts. Savukārt ārējais templis veltīts zemkopības un auglības dievietei Tojuko Okami.
Sintoisms ir sena japāņu tautas reliģija. Vārds sinto cēlies no ķīniešu vārda ar nozīmi „dievu ceļš”. Sintoisma pamatā ir kami — kalnu, koku, klinšu, avotu un un citu dabas parādību garu pielūgšana.

Japānā ir tūkstošiem kami veltītu svētnīcu. Tās parasti atrodas ļoti gleznainās vietās. Mistiskā dabas izjūta, kas ticīgā domas pievērš garīgai apcerei, jau izsenis raksturīga arī Ises svētnīcām. Ises svētnīca tiek uzskatīta par karaliskās ģimenes īpašo svētnīcu. Tomēr viduslaikos arvien pieaugošā nabadzība lika Ises sargiem meklēt tautas atbalstu svētnīcas uzturēšanai. Pamazām Ise kļuva par tautas svētvietu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Tomass Šēnings

[thumb|275px|Tomasa Šēninga rezidence — [Kokneses pils no trim pusēm (16. gadsimtā -17. gadsimta sākumā).]]

**Tomass Šēnings**, arī **Toms Šēnings** (vācu: *Thomas Schöning*, latīņu: *Thomas Schoningus*) bija Rīgas virsbīskaps (1528—1539), kura rezidence atradās Kokneses pilī.

## Dzīvesgājums
Dzimis Rīgas birģermeistara Johana Šēninga ģimenē. No 1499. līdz 1500. gada studēja Rostokas Universitātē.

1505. gadā ievēlēts par Rīgas domkungu. 1515. gadā kļuva par Rīgas domkapitula dekānu. 1519.—1528. gadā bija Rīgas domkapitula prāvests.

1528. gada 6. februārī domkapituls viņu pēc Livonijas mestra Valtera Pletenberga ieteikuma ievēlēja par arhibīskapu, kas tika apstiprināts Rēgensburgas reihstāgā.
1529. gadā viņš Lībekā noslēdza līgumu uz 6 gadiem ar Rīgas pilsētu, pēc kura Rīga atkal atzina arhibīskapa virskundzību, bet tās iedzīvotājiem bija tiesības paturēt Mārtiņa Lutera ticību. Par savu koadjutoru viņš uzaicināja Brandenburgas markgrāfu Vilhelmu, kuram piešķīra Raunas pili ar Raunas, Piebalgas, Smiltenes, Dzērbenes, Limbažu, Vainižu un Salacas pilsnovadiem, bet pats pārcēlās uz Kokneses pili.
1531. gadā pāvests Klements VII beidzot apstiprināja viņu par Rīgas arhibīskapu, tomēr Rīgas, Tallinas un Tērbatas rātes bija protestantu kontrolē un arhibīskapam vairs nepakļāvās.
1533. gadā Rīgas rāte atņēma katoļu arhibīskapam Tomasam Šēningam Doma baznīcu un četrus klosterus, atstājot vienīgi Marijas Magdalēnas klosteri.

1539. gada 11. augustā viņš mira savā rezidencē Kokneses pilī.

## Dokumenti

## Atsauces

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Čērčils

**Čērčils** (; sieviešu dzimtē **Čērčila**) ir angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Džons Čērčils (*John Churchill*; 1650—1722) — Anglijas karavadonis un valstsvīrs;
* Vinstons Čērčils (*Winston Churchill*; 1874—1965) — britu politiķis.

## Skatīt arī
* Čērčila
Jenss Grands

**Jenss Grands** arī **Johans Grands** (vācu: *Jens Grand*, *Jonas Fursat (Feuersaat) Grand*; ap 1260. - 1327. gada 30. maijs) bija dāņu viduslaiku klerikālais politiķis, Roskildes prāvests, Lundas arhibīskaps (1289-1303), Rīgas arhibīskaps (1303—1304), Brēmenes arhibīskaps (1310-1327).

Pēc tam, kad iepriekšējais Rīgas virsbīskaps Izarnus Takons kļuva par Lundas arhibīskapu, tās bijušajam arhibīskapam Jensam Grandem piedāvāja apmaiņas ceļā kļūt par Rīgas arhibīskapu. 1303. gadā viņš pārdomāja un Rīgā nekad tā arī neieradās, tomēr līdz pat savai ievēlēšanai par Brēmenes arhibīskapu (1310) lietoja Rīgas arhibīskapa titulu.

## Skatīt arī
* Rīgas arhibīskapi
Sergejs Mozjakins

**Sergejs Mozjakins** (dzimis ; ) ir krievu hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2017) Mozjakins spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" rindās un ir komandas kapteinis.

## Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Mozjakins uzsāka 1999-00 sezonā, kad pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Maskavas CSKA. 2002. gadā viņu draftēja NHL klubs Kolumbusas "Blue Jackets", bet Mozjakins turpināja spēlēt CSKA rindās. Tajā viņš spēlēja līdz pat 2006. gadam, kad pievienojās Mitišču "Atlant" vienībai.

Mozjakins bija 2007.—08. gada sezonas Superlīgas rezultatīvākais spēlētājs. "Atlant" rindās 2009.—10. un 2010.—11. gada sezonās pildīja arī tās kapteiņa funkcijas, taču tad pievienojās Magņitogorskas "Metallurg" rindām.

Bijis 2008.—09., 2009.—10. un 2012.—13. gada sezonu KHL rezultatīvākais spēlētājs. Viņš ir spēlējis četrās līgas zvaigžņu spēlēs, 2013. gadā kā līgas vērtīgākais spēlētājs ieguvis arī Zelta nūju. 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Metallurg" izcīnīja Gagarina kausu, finālsērijā ar 4—3 pārspējot Prāgas "Lev", tika atzīts par visas sērijas vērtīgāko spēlētāju. 2015.—16. gada sezonā Mozjakins piekto reizi karjerā bija KHL rezultatīvākais spēlētājs un kopā ar komandu otro reizi izcīnīja Gagarina kausu.

Krievijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2006., 2008., 2009., 2010., 2013., 2015. un 2016. gada Pasaules čempionātos, 2008. un 2009. gadā kopā ar izlasi kļūstot par pasaules čempionu, 2010. un 2015. gadā izcīnot sudraba medaļas, bet 2016. gadā - bronzas medaļas.

## Ārējās saites
Mordehajs Dubins

**Mordehajs Dubins** ( — ) bija politisks un sabiedrisks darbinieks. Tautas padomes loceklis, viens no Latvijas Republikas dibinātājiem, Satversmes sapulces un visu pirmskara Saeimu deputāts.

## Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā 1889. gadā turīgu ebreju tirgotāju ģimenē, kas bija ieguvusi atļauju uzturēties ārpus nometinājuma joslas. Mācījās ebreju reliģiskajā skolā. Pēc 1905. gada revolūcijas iesaistījās sabiedriskajā darbībā, palīdzot izputējušiem ebreju uzņēmējiem. Tirgojās ar kokiem, kurus pludināja no Baltkrievijas pa Daugavu. Pirmā pasaules kara laikā darbojās komitejā, kas palīdzēja karā cietušajiem vai ievainotajiem ebrejiem.

1918. gada nogalē sāka darboties Latvijas Tautas padomē no Žīdu nacionālās padomes. 1920. gadā bija viens no starptautiskās ortodokso ebreju politiskās kustības “Agudas Izrael” ("Izraēla savienība") Latvijas atzara (saukta par "Agudu") radītājiem un līderiem, pārstāvēja reliģiski ortodoksālos un konservatīvos ebrejus. Partija *Agudat Isroel* sadarbojās ar pilsoniskajām partijām, jo īpaši Latviešu Zemnieku savienību. Šo partiju viņš pārstāvēja gan Satversmes sapulcē, gan arī visās pirmskara Saeimās. Dubins bija viens no retajiem mazākumtautību pārstāvjiem, kurš jau 1. Saeimā uzstājās un komisijās runāja tikai latviešu valodā, lai arī Saeimas darbā latviešu valoda kļuva par vienīgo lietojamo valodu tikai 1932. gadā. Mordehajs Dubins aktīvi aizstāvēja ebreju tiesības un daudzkārt palīdzēja padomju ebrejiem izceļot caur Latviju uz rietumiem. Dubinam bija izšķiroša loma Padomju Savienībā apcietinātā hasīdu rabīna J. Šnejersona atbrīvošanā 1927. gadā. 
Arī Kārļa Ulmaņa režīma laikā viņš spēja saglabāt labvēlīgu varas iestāžu attieksmi pret ebrejiem. Šeit Mordehajam Dubinam palīdzēja draudzība ar pašu Ulmani.

Pēc Latvijas okupācijas M. Dubinu arestēja un izveda uz Krieviju. Pēc kara beigām viņš 1946. gadā atgriezās Latvijā, bet pēc neilga laika Dubinu atkārtoti apcietināja un 1948. gada 16. oktobrī apsūdzēja "dalībā ebreju pretpadomju nacionālistiskā organizācijā". M. Dubinam piesprieda desmit gadu ieslodzījumu cietumā. Maskavas Butirku cietumā Dubins atteicās no ēdiena un pēc tiesu psihiatriskās ekspertīzes slēdziena tika atzīts par garīgi slimu,1949. gada 12. janvārī pārsūtīts uz Tulas speciālo psihiatrisko slimnīcu, kur 1956. gadā nomira. Sākumā viņu apglabāja Tulā, bet pēc tam pārapbedīja Malahovkas ebreju kapsētā pie Maskavas.

## Atsauces

## Literatūra
* Žvinklis A. Latvijas valsts darbinieku – ebreju liktenis Otrā pasaules kara laikā. // Latvijas vēsturnieku komisijas rakstu 2. sējums, Rīga, 2001.
Kurzemes bīskapu saraksts

[thumb|300px|[Piltenes mūsdienu ģerbonis, uz kura redzamas Kurzemes bīskapa regālijas un trīs torņi (bīskapijas trīs daļas).]]
[thumb|200px|Kurzemes bīskapa [Heinrihs II Bāzedovs|Heinriha II Bāzedova kapakmens.]]

**Kurzemes bīskapi** bija Kurzemes bīskapijas, vēlāk Piltenes apgabala nominālie valdnieki. 
Jau no 1263. gada viņi bija Vācu ordeņa locekļi, ko ordeņa vadība iecēla šajā amatā. Reformācijas laikmetā 1520. gadā Kurzemes bīskapi kļuva par Svētās Romas impērijas firstiem (*Reichsfürst*). 1560. gadā bīskapiju nopirka Dānijas karalis un iecēla savu brāli princi Magnusu par Sāmsalas-Vīkas un Kurzemes bīskapu.

## [[Kursa (valsts)|Kursas]] valdnieki
* Alnas Balduīns (*Balduin von Alna, bei Thuin*) 1232.-1234. pirmais Kurzemes bīskapijas administrators
* Engelberts (*Engelbert*) 1234.-1242.
* Heinrihs no Licelburgas (*Heinrich von Lützelburg*) 1245.(1251.)-1263.

## Vācu ordeņa brāļi
* Edmunds no Verdes (*Edmund von Werde*) 1263.-1299.
* Burhards (*Burchard*) 1300.-1311.
* Pauls I (*Paul*) 1322.-1326.
* Johans I (*Johannes*) 1328.-1331.
* Johans II (*Johannes Jodis*) 1332.-1353.
* Ludolfs (*Ludolf*) 1354.-1359.
* Jēkabs (*Jacob*) 1360.-1371.
* Oto 1371.-1398.
* Rutgers no Brigenejas (*Rutger von Brüggenei*) 1399.-1404. 
* Gotšalks Šute (*Gotschalk Schutte*) 1405.-1424. 
* Johans III (*Johannes Tiergart*) 1425.-1456. 
* Pauls II Einvalds (*Paul Einwald, die Walteris*) 1457.-1473. 
* Mārtiņš Levics (*Martin Lewitz*) 1473.-1500. 
* Miķelis Skulteti (*Michael Sculteti*) 04.05.1500.-04.11.1500.

### Svētās Romas impērijas firsti
thumb|270px| Kurzemes bīskapijas ģerbonis (E.F. Kerbers, 1838.
* Heinrihs II Bāzedovs (*Heinrich Basedow*) 1501.-1523.
* Hermanis Ronebergs (*Hermann Ronneberg*) 1524.-1540.
* Johans IV fon Minhauzens (*Johannes von Münchhausen*) 1540.-1560., no 1542. gadā arī Sāmsalas-Vīkas bīskaps

## Dānijas vietvaldis
* Magnuss (Magnus Herzog von Holstein) 1560.-1583.

## Skatīt arī
* Kurzemes valdnieku uzskaitījums
* Kurzemes bīskapija
* Rīgas arhibīskapi
* Livonijas ordeņa mestri
Laskers

**Laskers** var būt:
* Bertolds Laskers (*Bertold Lasker*) — Vācijas šahists un mediķis (1860—1928);
* Edvards Laskers (*Edward Lasker*) — Vācijas/ASV šahists (1885—1981);
* Emanuels Laskers (*Emanuel Lasker*) — Vācijas šahists (1868—1941).
Radzevičs

**Radzevičs** (; sieviešu dzimtē Radzeviča (*Radziewicza*)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Aleksandrs Radzevičs (1963) — aktieris;
* Andrejs Radzevičs (1938) — politiķis;
* Andrejs Radzevičs (1966) — politiķis;
* Juris Radzevičs (1969) — politiķis. 

## Skatīt arī
*Radzēvičs
Līdzenumu tapirs

**Līdzenumu tapirs** (*Tapirus terrestris*) jeb **Dienvidamerikas tapirs**, arī **Brazīlijas tapirs** ir viena no tapiru dzimtas (*Tapiridae*) Latīņamerikas tapiru sugām.

Līdzenumu tapirs apdzīvo Amazones džungļu biomu. To var sastapt Venecuēlā, Kolumbijā, Brazīlijā, Argentīnā, Paragvajā, Bolīvijā, Peru un Ekvadorā. Līdzenumu tapira izdzīvošana ir ļoti apdraudēta. 

## Izskats un ekoloģija
thumb|left|250px|Līdzenumu tapiram ir īsas, vertikāli stāvošas krēpes
Līdzenumu tapirs ir tumši brūns, ar baltiem ausu galiem, un tam ir īsas, vertikāli stāvošas krēpes. Kā visiem tapiriem, tam ir īsa, strupa aste un kustīgs snuķis, kas ir visīsākais starp dažādajām tapiru sugām. Tā ķermeņa garums ir 1,8—2,5 m, aste 5—10 cm gara, augstums skaustā 77—108 cm, svars 270 kg. Mātītes ir nedaudz lielākas par tēviņiem. Priekškājām ir 4 pirksti, pakaļkājām 3 pirksti. Lai arī tapiri ir izteikti vientuļnieki, līdzenumu tapirus reizēm var sastapt pa pāriem.

Līdzenumu tapiri barojas ar koku un krūmu lapām, jaunajiem dzinumiem, augļiem un dažādiem lakstaugiem, tie labprāt ēd maigos ūdensaugus. Līdzenumu tapiri bieži uzturas upju tuvumā, ir lieliski peldētāji un nirēji, bet tie var diezgan ātri pārvietoties arī pa sauszemi, veikli pārvarot upju stāvos krastus, kā arī kāpelēt pa klintīm. Līdzenumu tapiri ir nakts dzīvnieki, un katru vakaru dodas ganībās pa iestaigātām takām.

Galvenie tapiru ienaidnieki ir aligatori, jaguāri un pumas. Kad tapiram uzbrūk plēsējs, tas slēpjas ūdenī.

## Vairošanās
Mātīte meklējas ik pēc 2—3 mēnešiem, grūsnība ilgst 400 dienas, un parasti piedzimst viens mazulis, kas sver apmēram 6,8 kg. Mazuļiem ir brūns apmatojums ar baltām svītrām un baltiem lāsumiem. Šāds krāsojums sapludina mazuli ar meža gaismas un ēnas spēli. Septiņu mēnešu vecumā apmatojums ir nomainījies un ieguvis pieauguša tapira krāsojumu. Mātes savus mazuļus baro ar pienu 6—8 mēnešus, ap šo laiku tie ir pieauguši. Jaunais tapirs paliek kopā ar māti apmēram līdz divu gadu vecumam. Tapiri dzīvo 25—30 gadus.

## Atsauces

## Ārējās saites
thumb|left|180px|Tapira mazulis
* Brazilian Tapir 
* Focus on the lowland tapir 
* ARKive: Lowland tapir (Tapirus terrestris)
* Līdzenumu tapirs
Montesuma II

thumb|Montesumas II attēlojums Mendosas Kodeksā

**Montesuma II** (navatlu: *Motēuczōma Xōcoyōtzin*) (dzimis 1466. vai 1480. gadā, miris 1520. jūnijā) bija devītais Tenočtitlanas acteku valdnieks (*tlatoani*), kas valdīja no 1502. gada līdz 1520. gadam.

Montesumas II valdīšanas laikā Acteku impērija sasniedza savu lielāko platību. Viņš paplašināja impērijas teritoriju uz dienvidiem līdz Tevantepekas zemesšaurumam un Klusā okeāna piekrastē pat vēl tālāk uz dienvidaustrumiem, impērijas sastāvā iekļāva zapoteku un tlapaneku zemes.

Montesumas II valdīšanas laiks sakrita ar Spānijas iebrukumu Amerikā. 1519. gadā spāņu konkistadori uzsāka acteku valsts iekarošanu. Ienākot Tenočtitlanā, Montesuma konkistadoru vadoni Ernanu Kortesu uzņēma kā viesi, bet drīz sākās acteku konfrontācija ar spāņiem, kuri valdnieku padarīja par savu gūstekni. 1520. gada jūnijā, kad konkistadori piespieda Montesumu II vērsties pie savas tautas ar aicinājumu pakļauties iekarotājiem, tie nomētāja valdnieku ar akmeņiem un pēc dažām dienām viņš mira no gūtajiem ievainojumiem. Pastāv arī vairākas citas Montesumas nāves versijas.

## Atsauces

## Literatūra
* Ross Hassig (1988). Aztec Warfare: Imperial Expansion and Political Control. Civilization of the American Indian series, no. 188. Norman: University of Oklahoma Press.
Tau Ceti

[thumb|235px|Tau Ceti atrodas [Valis (zvaigznājs)|Vaļa zvaigznāja dienvidu daļā.]]

**Tau Ceti** (τ Cet, τ Ceti,  jeb *Vaļa tau*) ir zvaigzne, kura atrodas Vaļa zvaigznājā un ir ļoti līdzīga Saulei. Tai ir līdzīga masa un tāds pats spektrālais tips. Tā atrodas tikai 11,9 gaismas gadu attālumā, līdz ar to tā ir viena no tuvākajām zvaigznēm Saules sistēmai. Zvaigznei Tau Ceti ir konstatēta zema metālu koncentrācija, kas liek domāt, ka tai apkārt riņķojošās piecas citplanētas ir Zemes tipa planētas. Novērojumi liecina, ka ap Tau Ceti riņķo 10 reizes vairāk putekļu nekā pašlaik Saules sistēmā.

Tiek uzskatīts, ka tieši šeit varētu meklēt ārpuszemes civilizācijas.

## Atsauces
Johans IV fon Minhauzens

thumb|180px|Kurzemes bīskapa Johana lielais zīmogs. Apliecošais uzraksts: S(igillum) Joh(ann)is Dei Gra(tia) Epi(scopus) Curonien(sis).
thumb|250px|Kurzemes un Sāmsalas bīskapa Minhauzena ģerbonis (1554).

thumb|180px|Kurzemes un Sāmsalas bīskapa Minhauzena kapa plāksne (1572).
**Johans IV fon Minhauzens** vai **Jānis Minhauzens** (*Johannes von Münchhausen*; miris 1572. gadā) kļūdaini **Jānis Meninghauzens**, bija Kurzemes bīskaps (kā **Johans IV** (Johann IV), 1540—1560) un Sāmsalas-Vīkas bīskaps (kā **Johans V** (Johann V), 1542—1560).

1559. gadā Dānijas karalis Frederiks II no Kurzemes un Sāmsalas bīskapa Johana IV nopirka viņa tiesības uz Sāmsalu un tagadējo Lēnes apriņķi, bet pēc tam 1560. gada maijā no koadjutora Ulriha Bēra, kuram saskaņā ar kanoniskajām tiesībām pēc bīskapa nāves vai atteikšanās būtu jākļūst par jauno Kurzemes bīskapu, atpirka arī Kurzemes bīskapa tiesības par labu savam jaunākajam brālim Magnusam (*Magnus Herzog von Holstein*).

## Dzīvesgājums
Dzimis Hadenhauzenas (*Haddenhausen*, tagad Mindenes daļa) pilskunga Johana Minhauzena ģimenē. 1525. gadā viņš bija Brēmenes domkungs, Reformācijas laikā 1530. gadā protestanti nodedzināja viņa tēva pili. 1540. gadā Johanu Minhauzenu ievēlēja par Kurzemes bīskapu, bet 1542. gadā par Sāmsalas-Vīkas bīskapu. Viņa valdīšanas laikā Kurzemē sāka ieceļot ebreji.
1557. gadā viņš iecēla savu brāli Kristapu Minhauzenu par Sāmsalas-Vīkas fogtu. Pēc Livonijas kara sākuma 1558. gadā viņš nolēma pārdot savas bīskapijas Dānijas karalim. 1559. gada septembrī Kristaps Minhauzens noslēdza vienošanos ar dāņu karali Frederiku II par viņa brāļa Johana atteikšanos bīskapa amata par labu Dānijai.

1562. gadā Johans Minhauzens uzturējās Kopenhāgenā, 1563. gadā atgriezās Mindenes bīskapijā, kur pārgāja luterticībā un apprecējās.
Miris 1572. gadā, apglabāts Ferdenas doma baznīcā (*Dom zu Verden*).

## Hronikas liecības

Rusova hronika par bīskapu Johanu raksta:

## Skatīt arī
* Kurzemes bīskapu saraksts
* Kurzemes bīskapija
Mežotne (zeme)

**Mežotnes zeme** jeb **Mežotene** (dažādos tekstos: *Medzothen, Masoten, Mezoten*) vai **Mežote** (*Mesyote, Mesiothe, Mesiote, Mederothe, Medeiothe*) bija seno zemgaļu Upmales zemes pilsnovads (latīņu: *castrum Mezoten*) uz sēļu apdzīvoto zemju robežas Zemgales austrumdaļā.

## Vēsture

1219. gadā Mežotne pirmo reizi minēta Indriķa hronikas beigu daļā sakarā ar tās iedzīvotāju vēlmi pāriet Rīgas bīskapa aizsardzībā pret citiem zemgaļiem un lietuviešiem.
1219. gadā pēc zemgaļu kristīšanas Mežotnes pilī nometināja krustnešu garnizonu, kuram uzbruka Viestarda vadītais kaimiņnovadu zemgaļu karaspēks. Krustneši atstāja Mežotni un zemgaļi atkrita no kristietības un savienības ar Rīgas bīskapu. 
1220. gadā krustneši devās lielā karagājienā pret "Mežotnē sapulcējušos atkritēju tautu", kurā piedalījās 4000 vāciešu un vēl 4000 līvu un letgaļu. Pēc ilgstošām cīņām pils tika ieņemta, izlaupīta un nodedzināta. 
1225. gadā uz Mežotni pārcēla 1218. gadā dibinātās Sēlijas bīskapijas administratīvo centru.
1226. gadā ar Rīgas bīskaps Alberts pieņēma lēmumu par Sēlijas bīskapijas likvidēšanu un Zemgales bīskapijas nodibināšanu. Par Zemgales pirmo bīskapu kļuva Sēlijas otrais bīskaps Lamberts, kas atsacījās no Sēlijas zemēm par labu Rīgas bīskapam. 
1231. gadā Mežotnes un Upmales teritoriju pievienoja Rīgas diacēzei.
1232. gadā pāvests Gregorijs IX anulēja Rīgas bīskapa lēmumu un par Zemgales bīskapu tika apstiprināts Alnas Balduīns. Mežotne kļuva par Zemgales prāvesta Heidenrika un kapitula mitekli. 
1233. gadā pāvests deva Mežotnes kapitulam sv. Augustīna un premonstriešu ordeņa satversmi.
1236. gadā Alnas Balduīns Zemgales diacēzi nodeva atpakaļ pāvestam.
1237. gadā Maincas virsbīskaps ar pāvesta piekrišanu par Zemgales bīskapu iecēla Licelburgas Heinrihu (Heinrich von Lützelburg). Zemgales bīskaps turpmāk materiālā ziņā kļuva atkarīgs no Rīgas bīskapa Nikolaja.
 
1251. gadā pāvesta kūrijas kardinālbīskapu kolēģija izskatīja Zemgales bīskapijas jautājumu un nolēma, ka tā likvidējama un tās teritorija pievienojama Rīgas bīskapijai.
1254. gadā līgumā par Upmales novada dalīšanu Rīgas arhibīskapija ieguva Mežotni un pārējās zemes Lielupes labajā krastā līdz pat sēļu zemei Medenei. Savukārt Livonijas ordenis ieguva Lielupes kreisā krasta zemes līdz Garajai salai, 
1265. gadā uz Garās salas Lielupes vidustecē tika uzcelta Jelgavas pils, kas aizēnoja Mežotnes nozīmi un kļuva par galveno bāzi Zemgales iekarošanai. 
1309.-1322. gadā Livonijas ordeņa mestrs Gerhards fon Jorke (*Gerhard von Jorke*) uzcēla Mežotnes pili.

## Ārējās saites
* Marius Bartašius. Lietuvos Žiemgalos kultūrinis regionas Žiemgala, 2012 - Nr. 1, 15-25 lpp. (lietuviski par zemgaļu zemēm Lietuvas ziemeļos)
2009. gads sportā

Šeit ir apkopoti 2009. gada sporta notikumi.

## Notikumi
### Janvāris

### Februāris
* 5. februāris — Latvijas hokeja izlase pirmajā 2010. gada ziemas olimpisko spēļu kvalifikācijas finālturnīra spēlē ar 7:3 pārspēja Ungārijas hokeja izlasi.
* 6. februāris — otrajā kvalifikācijas finālturnīra spēlē Latvijas hokeja izlase ar 4:2 uzvarēja Ukrainas hokeja izlasi.
* 7. februāris — Latvijas bobslejists Jānis Miņins kopā ar stūmējiem Daumantu Dreiškenu, Oskaru Melbārdi un Intaru Dambi Pasaules kausa izcīņas sestā posma sacensībās četrinieku ekipāžām, kas norisinājās 2010. gada Vankūveras olimpiskajā trasē Vistlerā, uzvarēja un uzstādījis absolūto šā sporta veida ātruma rekordu - 153,02 kilometri stundā.
* 8. februāris — Latvijas hokeja izlase trešajā kvalifikācijas finālturnīra spēlē ar 4:1 uzvarēja Itālijas hokeja izlasi un ieguva ceļazīmi uz 2010. gada ziemas olimpiskajām spēlēm Kanādas pilsētā Vankūverā.

### Marts
* 8. marts — Latvijas vieglatlēte Jeļena Prokopčuka izcīnīja uzvaru Parīzes pusmaratona sacensībās. 21,097 kilometrus garo distanci Prokopčuka veica vienā stundā, desmit minūtēs un 43 sekundēs, finišā par 14 sekundēm apsteidzot Etiopijas sportisti Makdu Harunu Hadži.
* 29. marts — ar pirmo posmu Austrālijas pilsētā Melburnā sākās 60. FIA Pirmās formulas pasaules čempionāts.

### Aprīlis
* 24. aprīlis — Šveicē sākās 2009. gada Pasaules čempionāts hokejā.

### Maijs
* 10. maijs — par 2009. gada Pasaules čempioniem hokejā kļuva Krievijas hokeja izlase, kas finālā ar 2:1 pārspēja Kanādu.

### Jūnijs
* 13. jūnijs — par Stenlija kausa ieguvējiem kļūst Pitsburgas "Penguins", pārspējot Detroitas "Red Wings".
* 14. jūnijs — par NBA čempioniem kļuva Losandželosas "Lakers", kas finālsērijā ar 4:1 uzvarēja Orlando "Magic".
* 28. jūnijs — Konfederāciju kausa izcīņā par uzvarētājiem kļuva Brazīlijas futbola izlase, kas finālā ar 3:2 uzvarēja ASV izlasi.

## Miruši
* 19. jūlijs — Henrijs Sertīss (*Henry Surtees*), angļu autosportists (dzimis 1991.)

## Piezīmes un atsauces
Veneras pāriešana

thumb|200px|Veneras pāriešana pāri Saules diskam 2004. gadā
**Veneras pāriešana** pāri Saules diskam jeb **Veneras tranzīts** norisinās, kad Venera nokļūst starp Sauli un Zemi, tādā veidā aizsedzot ļoti mazu daļu no Saules. Pāriešanas laikā Venera no Zemes ir redzama kā mazs melns aplis, kas pārvietojas pa Saules disku. Šādas pāriešanas laiks parasti ir dažas stundas (2004. gadā pāriešana ilga sešas stundas). Pāriešana ir līdzīga Saules aptumsumam, tikai šoreiz Saules diskam pāriet pāri nevis Mēness, bet Venera. Lai gan Veneras diametrs ir četras reizes lielāks par Mēness diametru, Veneras pāriešana nav tik efektīva tāpēc, ka Venera atrodas daudz tālāk no Zemes un tās redzamais diametrs ir daudz mazāks. Pirms kosmisko lidojumu uzsākšanas Veneras pāriešana pāri Saules diskam ļāva zinātniekiem izmantot paralakses metodi, lai aprēķinātu attālumu no Zemes līdz Saulei.

[thumb|200px|Veneras pāriešana pāri Saules diskam 2012. gadā (novērots [Helsingborga|Helsingborgā, Zviedrijā)]]
Veneras pāriešana pāri Saules diskam ir viena no retākajām prognozējamām astronomiskajām parādībām. Veneras un Zemes orbītu slīpumi attiecībā pret Sauli izvietoti tā, ka ik 243 gadus var novērot 4 Veneras pāriešanas. Divas pārejas novērojamas ziemā ar 8 gadu starpību, tad pēc gara (121,5 gadi) pārtraukuma atkal var novērot 2 pāriešanas ar 8 gadu starpību, taču tās notiek vasarā. Pēc tam 105,5 gadus Veneras pāriešanas nenotiek un cikls sākas no jauna. 19. gadsimtā notika divas ziemas pāriešanas ( un ), bet 20. gadsimtā Veneras tranzīti nenotika. Veneras pāriešana bija vērojama  un pēc 8 gadiem — . To varēja novērot arī Latvijā, agri no rīta Saulei uzlecot, lai arī Rīgā un daudzviet citur brīžiem traucēja mākoņi. Nākamie Veneras tranzīti notiks tikai 2117. un 2125. gadā — tās būs ziemas pāriešanas (decembrī).

Veneras tranzītu var novērot tāpat kā Saules aptumsumu, ievērojot tādus pašus drošības pasākumus (neskatīties uz Sauli tieši un nekādā gadījumā caur optiskiem instrumentiem). Saule jānovēro caur piemērotu gaismas filtru vai tās attēls no teleskopa jāprojicē uz ekrāna. 

## Ārējās saites
* Tagad vai pēc 105 gadiem!
* Pēdējais Venēras tranzīts 21. gadsimtā
* Trešdien būs novērojama astronomiska parādība, kas nākamo reizi notiks tikai pēc 105 gadiem
* Venēras tranzīts 2012.06.06 
* Transit of Venus 

## Atsauces
Vītols

**Vītols** var būt:

* vītoli — vītolu dzimtas ģints;
* vītolu dzimta — malpīgiju rindas dzimta;
* Vītols — uzvārds.

## Skatīt arī
* Vītoli (nozīmju atdalīšana)
* Vītoliņš
Grafoloģija

**Grafoloģija** jeb **rokraksta analīze** ir pseidozinātniska nozare, kas pēta cilvēka rokraksta saistību ar viņa raksturu.

Diskusijas par grafoloģijas pamatotību notiek jau ilgāk kā gadsimtu. Lai gan tās atbalstītāji uzskata, ka tūkstošiem cilvēku atzinīgā attieksme ir iemesls, lai šo metodi izmantotu cilvēka rakstura noteikšanai, vairumā praktisko pētījumu tās pamatotība nav apliecinājusies.

Grafoloģijā tiek nošķirti trīs virzieni:

# Integratīvā grafoloģija. Konkrētas līnijas rokrakstā norāda uz kādu atsevišķu rakstura iezīmi. Šī virziena pārstāvji vispirms aplūko detaļas, pēc tam no tām veido kopēju ainu.
# Holistiskā grafoloģija. Šajā virzienā vispirms skatās uz rakstīto kopumā un tad iedziļinās sīkumos.
# Simboliskā analīze. Ar to pēta simbolus, zīmējumus, visu, kas nav rakstīts teksts.

Grafologi atsakās pēc rokraksta noteikt diskriminējošas pazīmes - rasi, tautību, dzimumu, vecumu, reliģisko pārliecību, to, ar kuru roku rakstīts, paredzēt nākotni. Ar rakstītāja personības identificēšanu nodarbojas cita zinātne - rokraksta ekspertīze.

## Atsauces

## Ārējās saites

* http://www.skepdic.com/graphol.html Skeptiķu vārdnīca - grafoloģija
Lauka sīksamtenis

**Lauka sīksamtenis** (*Coenonympha arcania*) ir raibeņu dzimtas (*Nymphalidae*) suga, kas pieder pie samteņu cilts (*Satyrini*). Lauka sīksamtenis mājo lielākajā daļā Eiropas un Āzijas rietumu daļā. Eiropā tas nav sastopams Britu salās, Spānijas dienvidos un Skandināvijas ziemeļos. Latvijā lauka sīksamtenis sastopams samērā bieži visā teritorijā.

## Morfoloģija
thumb|left|240px|Spārnu apakšpuses ir brūnas vai dzeltenas ar lielu baltu joslu
Lauka sīksamtenis ir košākais Latvijā dzīvojošais sīksamtenis. Tas ir neliels dienas tauriņš, kura spārnu plētums ir 28—34 mm. No virspuses priekšējie spārni ir koši oranži ar tumšākiem galiem. Aizmugurējie spārni ir tumšāki par priekšējiem un to tumši brūnais tonis kontrastē ar gaišākajiem priekšspārniem.

Lauka sīksamteņa spārnu apakšpuse ir ļoti koša un dekoratīva. Spārnu apakšpuses pamattonis ir brūns vai dzeltens. Uz aizmugurējiem spārniem ir sugai raksturīgākā pazīme — ļoti liels, izteikts lielu balts laukums, kas sniedzas no viena spārna malas līdz otrai un vidusdaļā tas nekad nav pārtraukts. Spārna priekšējo malu laukums  sasniedz starp diviem galējiem apaļajām "acīm", atdalot galējo plankumu no pārējiem. Apaļie plankumi veidojas no četrkrāsainiem gredzeniem: centrā balts punkts, to ietver melns jeb tumši brūns gredzens, seko oranžs gredzens un atkal tumši brūns. Aizmugurējā spārna ārmala ir ar šaurām, oranžām un pelēkām joslām. Priekšējā spārna gals no apakšas ir oranžs ar apaļu actiņu, pirms kuras ir gaiša šķērsjosla.

Lidojumā, kad brīžiem redz spārnu virspusi, bet brīžiem apakšpusi, tauriņš izskatās ļoti spilgts, salīdzinot ar citiem sīksamteņiem.

## Ekoloģija
thumb|200px|Lauka sīksamtenis uzturas pļavās, mežmalās, vietās, kur bagātīgi aug graudzāles
Lauka sīksamtenis sastopams sausos biotopos, vietās, kur bagātīgi aug graudzāles: mežmalās, izcirtumos, norās, pļavās un skrajos mežos līdz 1800 metriem virs jūras līmeņa. Pieaugušos tauriņus lidojam Latvijā var novērot no jūnija sākuma, kad tie izšķiļas, un līdz jūlija vidum vai beigām, kad beidzas vairošanās sezona. Gadā lauka sīksamtenim attīstās viena jaunā paaudze. Kāpurs uz dažādām graudzālēm novērojami no augusta līdz rudenim un pavasarī pēc pārziemošanas līdz maijam, kad tie iekūņojas. Lauka sīksamtenim pārziemo tikai kāpuri.

Kāpuri barojas ar dažādām graudzālēm, piemēram, nokarenajām pumpursmilgām, skarenēm, meduszālēm un citiem augiem. Pieaugušie tauriņi barojas ar dažādu ziedu nektāru, ziedošus krūmus ieskaitot.

## Galerija

Attēls:P1010573w Coenonympha arcania.jpg
Attēls:Coenonympha arcania (HS).jpg
Attēls:Coenonympha arcania Nemos.jpg|Tauriņa spārnu virspuse


## Atsauces

## Literatūra
* Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas. *Lietuvos dieniniai drugiai*. Kaunas: Lututė, 2004. 

## Ārējās saites

* Dabas foto: Lauka sīksamtenis
* Dziedava: lauka sīksamtenis
* Coenonympha arcania
* Butterflies of Norway: Coenonympha arcania
Eduards Freimanis

**Eduards Freimanis** ( — ) bija futbola uzbrucējs, pirmais Latvijas futbolists, kurš spēlējis profesionālā Anglijas futbola līgā.

## Spēlētāja karjera
Freimanis ar futbolu sāka nodarboties 1930. gadu sākumā Liepājas "Olimpija" jauniešu komandā. Olimpijas pieaugušo komandā viņš spēlēja no 1937. līdz 1939. gadam, iegūstot divus Virslīgas titulus. 1939. gada viņš pievienojās JKS Rīga komandai un aizvadīja pirmo spēli Latvijas izlasē, gūstot divus vārtus jau savā pirmajā spēlē pret Igaunijas izlasi. 1940. gadā Latviju okupēja PSRS un viņa komanda beidza pastāvēt. Viņš pievienojās RAFS 1, un vēlāk Rīgas "Dinamo". No 1941. līdz 1944. gadam viņš spēlēja Daugavieši sastāvā un no 1942. līdz 1944. gadam Rīgas izlasē. 1942. gadā ar 6 gūtiem vārtiem viņš kļuva par rezultatīvāko spēlētāju čempionātā.

Pēc Otrā pasaules kara Freimanis spēlēja dažādos Rietumeiropas klubos. No 1945. līdz 1946. gadam viņš spēlēja *[[Greven]]*, nākamajā sezonā pārcēlās uz Ķīles "Holstein" un pēc tam uz Angliju. Viņa pirmais klubs bija amatieru komanda Eynesbury ''Rovers'', bet 1947./1948. gada sezonā viņš kļuva par pirmo Latvijas futbolistu, kurš spēlējis profesionālā Anglijas futbola līgā, kad viņš pievienojās *[[Peterborough United]]* (21 spēlē kluba sastāvā gūstot 22 vārtus), divas sezonas viņš spēlēja ''Northampton Town'' sastāvā, līdz pārcēlās uz *[[Nuneaton Borough]]*, kur viņš kādu laiku strādāja arī par treneri.

## Sasniegumi
* Virslīgas čempions: 1938., 1939. ar Liepājas "Olimpija"

## Atsauces

## Ārējās saites

* Eduarda Freimaņa atgriešanās jaunībā, Andžils Remess
Šturmfīrers

**Šturmfīrers** () bija Sturmabteilung (SA) un Schutzstaffel (SS) pakāpe Trešajā Reihā.

No 1925. gada šo nosaukumu lietoja SA kā amata nosaukumu, bet no 1928. gada tā kļuva par dienesta pakāpi. Šī pakāpe atbilda apmēram leitnanta pakāpei armijā. Tieši tulkojot tas ir “trieciena līderis”. SA šo terminu aizguva no Pirmā pasaules karā lietota nosaukuma, ko izmantoja, lai apzīmētu speciālas vienību vadītājus. Šīs vienības tika speciāli apmācītas un ekipētas, lai ātrā (bez artilērijas piesega) uzbrukumā izsistu ķīli pretinieku pozīcijās. Aiz šīm vienībām nāca spēki, kuriem bija jānotur izsistais placdarms. No 1930. gada šī kļuva par pakāpi arī daudzās citās nacistu paramilitārajās struktūrās, tai skaitā SS. No 1934. gadā, kad notika "Garo dunču nakts", SS šo pakāpi pārsauca par unteršturmfīrera pakāpi.

## Piezīmes un atsauces
Placdarms

**Placdarms** ( — 'laukums, kur tiek savākts karaspēks') ir karošanas termins.

Šī termina lietojums ir visai plašs. Pašā vienkāršākajā izpratnē tā ir teritorija, kuru kāda valsts izmanto sava karaspēka koncentrēšanai, lai sagatavotu uzbrukumu un izvērstu karadarbību pret kādu citu valsti. Sīkāk skatot tas varbūt atsevišķs frontes iecirknis, kuru speciāli sagatavo, lai varētu veikt uzbrukumu un tālāk izvērsties pretinieka teritorijā. Kad ir runa par desantēšanos jūras, upes, ezera pretējā krastā, tad tā ir jūras piekrastes teritorija vai ezera (upes) pretējais krasts, ko desants izcelšanās gaitā vai ūdens šķēršļa forsēšanas laikā ieņēmušas priekšējās karaspēka vienības, lai nodrošinātu galveno spēku izcelšanos un tālāku izvēršanos. Tāpat par placdarmu sauc arī arjergarda ieņemtas teritorijas daļas.

Placdarmam varbūt gan stratēģisks, gan taktisks raksturs. Stratēģiska rakstura gadījumā tiek iesaistīti lieli spēki, kuri ir iesaistīti lielāku mērķu realizācijai. Taktisko placdarmu gadījumā parasti tiek izmantotas bruņoto spēku priekšējās vienības, pirmais ešelons, kuru izveidotajā placdarmā tālāk tiek iepludināts lielāks skaits otrā ešelona vienības, rezervju skaits, kuras notur placdarmu un tālāk veic izvēršanos. Ja tiek izmantoti ešelonu lieluma vienību daudzums, tad tas ir parasti stratēģisks placdarms.
Krievijas valdnieku dinastiju ciltskoki

**Krievijas valdnieku dinastiju ciltskoki** rāda dažādu mītiskā varjagu ķēniņa Rurika dinastijas ("Rurikoviči") un Romanovu dinastijas ("Romanovi") valdnieku savstarpējās radniecības saites no 1157. līdz 1917. gadam.
  
## Rurika dinastijas cilskoks ("Rurikoviči")

Rurika dinastija valdīja vairākās krievu kņazistēs un lielkņazistēs, 13. gadsimtā tatāru hani iecēla Vladimiras, vēlāk Maskavas lielkņazus par saviem galvenajiem vasaļiem, kas pakāpeniski izveidoja Krievijas cara valsti.

Attēls:Yurievichi family tree.jpg

## [[Romanovu dinastija]]s ciltskoks ("Romanovi")
Pēc juku laikiem Romanovu dinastija centās īstenot kāda Pečoru mūka pareģojumu par Maskaviju (Krieviju) kā "Trešo Romu" un izveidoja Krievijas Impēriju. Divu gadsimtu laikā tā saradojās ar vairākām Vācijas un Dānijas valdnieku dzimtām, arī ar Kurzemes valdniekiem Ketleriem. 
Attēls:Romanov family tree.jpg

## Skatīt arī
* Polockas Rurikoviču dinastija
* Polockas kņazi
* Novgorodas kņazi
* Kijivas lielkņazi
* Krievija