Izraēlas valsts starptautiski tiesiskais statuss

Izraēlas valsts starptautiski tiesiskais statuss balstās uz vispāratzītiem valsts suverenitātes principiem un starptautisko organizāciju lēmumiem kopš tās proklamēšanas 1948. gadā. Lai gan Izraēla ir plaši atzīta kā suverēna valsts, atsevišķi aspekti — īpaši saistībā ar teritorijām, robežu noteikšanu un Palestīnas jautājumu — joprojām ir starptautisko tiesību diskusiju objekts.

## Izveidošana un atzīšana
Izraēla tika pasludināta 1948. gada 14. maijā, pamatojoties uz ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūciju Nr. 181 (1947. gada 29. novembris), kas paredzēja Palestīnas mandāta teritoriālo sadalīšanu ebreju un arābu valstīs. Drīz pēc neatkarības pasludināšanas Izraēlu *de facto* un *de jure* atzina vairākas lielvalstis, un 1949. gadā tā tika uzņemta ANO kā starptautisko tiesību subjekts ar pilnām dalībvalsts tiesībām.

## Suverenitāte un starptautiskās tiesības
Starptautisko tiesību izpratnē Izraēla atbilst klasiskajiem valsts kritērijiem (*[[Montevideo konvencija]]*, 1933):

* pastāvīga iedzīvotāju kopiena,
* noteikta teritorija (daļēji ar strīdīgām robežām),
* valdība,
* spēja veidot starptautiskas attiecības.

Izraēla uztur diplomātiskās attiecības ar lielāko daļu pasaules valstu un ir vairāku starptautisku organizāciju dalībniece, tostarp Pasaules Bankā, SVF, PVO u.c.

## Strīdīgie jautājumi starptautiskajās tiesībās
Lai gan Izraēlas kā valsts pastāvēšana nav strīda objekts, vairākas ar teritorijām saistītas problēmas tiek bieži apspriestas starptautiskajās tiesībās.

### Palestīnas teritorijas
Rietumkrasts, Austrumjeruzaleme un Gazas josla tiek uzskatītas par okupētām teritorijām saskaņā ar daudzu valstu un ANO institūciju interpretācijām, kas balstās uz 1967. gada notikumiem un Ženēvas konvenciju normām. Starptautiskā sabiedrība pārsvarā atzīst, ka šīm teritorijām ir īpašs statuss, un to galīgais liktenis jānosaka sarunu ceļā starp Izraēlu un palestīniešiem. ANO Drošības padomes rezolūcijas vairākkārt ir uzsvērušas nepieciešamību pārtraukt apmetņu paplašināšanu, ievērot humanitārās tiesības un nodrošināt iedzīvotāju tiesību aizsardzību. Vienlaikus Izraēla apstrīd “okupācijas” definīciju attiecībā uz Rietumkrastu un Austrumjeruzalemi, atsaucoties uz vēsturiskajām un drošības tiesībām, kā arī uz to, ka šīm teritorijām pirms 1967. gada nebija starptautiski atzīta suverēna pārvaldnieka.

Jeruzalemes statuss ir īpaši sarežģīts: Izraēla Jeruzalemi uzskata par savu galvaspilsētu, taču lielākā daļa valstu diplomātiskās misijas uztur Telavivā.

### Apmetnes Rietumkrastā
Starptautiskajās tiesībās plaši tiek uzskatīts, ka apmetņu veidošana Rietumkrastā neatbilst 1949. gada IV Ženēvas konvencijai, savukārt Izraēla šo interpretāciju neatzīst un uzskata apmetnes par likumīgām.

### Drošības barjera (separācijas siena)
Starptautiskā tiesa (ICJ) savā 2004. gada konsultatīvajā atzinumā norādīja, ka barjeras būvniecība ārpus Izraēlas 1967. gada robežām neatbilst starptautiskajām tiesībām; Izraēla šo atzinumu neatzīst.

## Izraēla ANO sistēmā
Izraēla ir ANO dalībvalsts kopš 1949. gada un piedalās vairākās starptautiskās organizācijās. ANO reģionālajā sistēmā tā ietilpst WEOG grupā, kas ļauj piedalīties institucionālajos procesos. Tajā pašā laikā Izraēlas un ANO attiecības vēsturiski ir sarežģītas intensīvo konfliktu dēļ Tuvajos Austrumos.

## Bilaterālās un daudzpusējās attiecības
Izraēla ir noslēgusi vairākus nozīmīgus starptautiskos līgumus, tostarp:

* Miera līgumu ar Ēģipti (1979),
* Miera līgumu ar Jordāniju (1994),
* Abrahamu vienošanās (kopš 2020. gada) ar vairākām arābu valstīm.

Šie līgumi nostiprina Izraēlas tiesisko statusu un starptautisko integrāciju.

## Atsauces

## Ārējās saites