open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Oskars Brandenburgs

thumb|250px|Oskars Brandenburgs (1903).
**Oskars Ernests Kristians Brandenburgs** (, dzimis , miris ) bija Bauskas pilsētas vadītājs no 1902. līdz 1918. gadam (ar pārtraukumiem).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1863. gadā Bauskā Ludviga Brandenburga ģimenē, līdz 1884. gadam mācījās Jelgavas ģimnāzijā un  studēja tieslietas Tērbatas universitātē. Pēc tam strādāja Bauskas pilsētas pašpārvaldē. 1899. gadā ievēlēts pilsētas domē un pēc sava sievastēva Karla Johannesa Gadilhes nāves 1902. gada 24. aprīlī ievēlēts par pilsētas galvu. Ieņēma vadošus amatus daudzās pilsētas organizācijās — Vācu luterāņu draudzē, Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrībā, Vāciešu asociācijā, Pilsētas krājaizdevumu kasē u.c.

Šajos gados pilsētā izveidoja labiekārtotu slimnīcu, uzcēla pilsētas lopkautuvi, atklāja telefona centrāli, kas savienoja Bausku ar Jelgavu un Rīgu. Pilsētā sāka kanalizācijas izbūvi.

Pēc Bauskas ieņemšanas 1915. gada vasarā vācu militārā pārvalde viņu iecēla par Bauskas birģermeistaru, 
1916. gadā atklāja dzelzceļa līniju Meitene—Bauska.

Miris no pneimonijas 1918. gada 3. februārī.

## Atsauces
Autoceļš V579

**V579** autoceļš **Rēzekne—Stoļerova—Kaunata** ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno Rēzekni caur Sprūževu un Stoļerovu ar Kaunatu. Autoceļš ir  garš un klāts ar asfaltbetona un grants segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes pilsētu un Rēzeknes novada Griškānu, Stoļerovas un Kaunatas pagastus.

## Krustojošie autoceļi
* A13, P36, V580 (Rēzekne)
* P55 (Rēzekne)
* P54 (Rēzekne)
* V563 (Sprūževa)
* V587 (Sprūževa)
* V564 (Rozeļmuiža)
* V526 (Vorkaļi)
* V524
* V522 (Vecsloboda)
* V566 (Kaunata)
* P55 (Rogs)

## Atsauces
Jāzeps Leitāns

**Jāzeps Leitāns** (dzimis 1901. gadā, miršanas gads nezināms) bija Bauskas pilsētas domes deputāts (1929), Bauskas pilsētas vecākais (1940-41).

Dzimis Kārsavā, sīkzemnieka ģimenē. Pabeidzis Pēterburgas reālskolu un studējis Pēterburgas tehnoloģiskajā institūtā. Neatkarīgajā Latvijā iesaistījies Bauskas kreiso un komunistisko organizāciju darbā.

1928. gada 16. septembrī Bauskas tirgus laukumā organizējis komunistu atbalstītāju mītiņu. 1928. gada 15-16. decembra pašvaldību vēlēšanās ievēlēts par Bauskas pilsētas domes deputātu no Bauskas pilsētas kreiso strādnieku kandidātu saraksta.

Par komunistisku propagandu 1929. gada sākumā arestēts. 1929. gadā tiesāts kā viens no Bauskas komunistu organizācijas locekļiem, kas kopš 1926. gada pilsētā izplatīja skrejlapiņas un izkāra sarkanos karogus. Jelgavas apgabaltiesa sākumā Leitānam piesprieda 5,5 gadus spaidu darbos, ko Tiesu palāta vēlāk mīkstināja uz 4 gadiem. Pēc atbrīvošanas strādājis par bruģētāju, vēlāk mašīnfabrikas "Imanta" čuguna lietuvē.

1940. gada 10. jūlijā ar Iekšlietu ministra Viļa Lāča rīkojumu iecelts par Bauskas pilsētas vecāko.

## Atsauces
Posadasa

**Posadasa** () ir Argentīnas pilsēta valsts ziemeļaustrumu daļā pie robežas ar Paragvaju pie Paranas upes. Pilsēta atrodas 1003 kilometru attālumā no Argentīnas galvaspilsētas Buenosairesas un 1137 kilometru attālumā no Argentīnas otrās lielākās pilsētas Kordovas. Misjonesas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsētas kopējā platība ir 965 km², pēc 2010. gada datiem pilsētā dzīvo 275 029 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā 319 469 iedzīvotāji.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lihtenšteinas pilsētu uzskaitījums

[200px|thumbnail|[Lihtenšteinas novietojums Eiropā]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas visas **[[Lihtenšteina]]s pilsētas**. Pēc oficiālajiem datiem 2011. gadā Lihtenšteinā bija **11 pilsētas**. 

Visas pilsētas ir arī pašvaldības centrs, pašvaldības nosaukums sakrīt ar centra nosaukumu. Valsts galvaspilsētā - Vaducā un pilsētā Šānā dzīvo vairāk kā 5000 iedzīvotāju, savukārt pārējās 9 pilsētās iedzīvotāju skaits ir mazāk par 5000 iedzīvotāju.

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Fumarolas

[thumb|250px|[Sērs|Sēra nogulas apkārt fumarolu izplūdes vietai]]
**Fumarolas** ( — 'dūmi') ir virs 200 °C sakarsēta tvaika un vulkānisko gāzu strūklas, kas izplūst no vulkāniskas izcelsmes plaisām. Par fumarolām sauc arī pašas atveres, no kurām izplūst šīs gāzes. Fumarolas iedala primārajās, kas rodas tieši no magmā izšķīdušajām gāzēm, un sekundārajās, kas nav tieši saistītas ar vulkānu, bet rodas no vēl neatdzisušas lavas.

Izšķir sausās augstas temperatūras fumarolas, skābās fumarolas (satur CO<sub>2</sub>, SO<sub>2</sub> un citus skābos gāzveida oksīdus, kā arī HCl), sārmainās (satur amonjaku un salmiaku). Fumarolas, kas sastāv galvenokārt no sēra oksīdiem un sērūdeņraža, sauc par solfatārām. Zemas temperatūras fumarolas, kas bieži satur lielu daudzumu ogļskābās gāzes, sauc par mofetām. Sevišķi karstās (650—1000 °C) sausās fumarolas ūdens tvaiku praktiski nesatur, toties tajās ir sublimēti sārmu metālu halogenīdi (NaCl, KCl u.c.). Pārējo veidu fumarolas parasti satur diezgan daudz ūdens tvaika, kas tajās nonāk no gruntsūdeņiem, kuri atrodas starp karsto vulkānisko slāni un zemes virsmu. Fumarolu gāzes ir bīstamas cilvēka veselībai un dzīvībai.

Daudz fumarolu mēdz būt rajonos ar lielu vulkānisko aktivitāti, piemēram, Jeloustonas nacionālajā parkā vai Desmittūkstoš dūmu ielejā.

## Atsauces
Eirāzijas ekonomiskā savienība

[thumb|Eirāzijas ekonomiskās savienības dalībvalstis. Atsevišķi iekrāsota Krievijas anektētā [Krima]]
**Eirāzijas ekonomiskā savienība** (, , , , , ЕАЭС) ir starptautiska ekonomiskā apvienība bijušās Padomju Savienības teritorijā Eirāzijā, par kuras izveidi Eirāzijas Ekonomiskās Kopienas vietā  vienojās Baltkrievijas, Kazahstānas un Krievijas Federācijas prezidenti. Līgums par savienības izveidi stājās spēkā .  tai pievienojās arī Armēnija, bet  — Kirgizstāna.

Eirāzijas ekonomiskajai savienībai ir kopējais ekonomiskais tirgus, dibināšanas laikā sastāvā dzīvoja 183 miljoni cilvēku, tā kopējais iekšzemes kopprodukts pārsniedza 4 triljonus ASV dolāru.

## Vēsture

Pirmais ideju par šādas savienības izveidi 1994. gadā izteica Kazahstānas prezidents Nursultans Nazarbajevs. 2000. gada 10. oktobrī Baltkrievija, Kazahstāna, Kirgīzija, Krievijas Federācija, Tadžikistāna un Uzbekistāna Astanā izveidoja Eirāzijas Ekonomisko Kopienu (*Евразийское Экономическое Сообщество*), kurā novērotājas valsts statuss bija Armēnijai, Moldovai un Ukrainai. Pēc Uzbekistānas izstāšanās no šīs kopienas 2008. gadā, kā arī Moldovas un Ukrainas paustās gatavības ciešāk sadarboties ar Eiropas Savienību, to likvidēja 2014. gada 10. oktobrī.

## Atsauces
Alēns Renē

**Alēns Renē** (; dzimis , miris ) bija franču kinorežisors.

Izglītību ieguvis Augstākajā kinoizglītības institūtā Parīzē. Debitējis ar 1948. gada īsfilmu "Van Gogs", kas saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā labākā īsfilma. 20. gadsimta 50. gadu beigās sācis uzņemt mākslas filmas. Uzņēma tādas filmas kā "Hirosima — mana mīla" (*Hiroshima mon amour*, 1959), "Pērn Marienbādē" (1961), "Miriela" (*Muriel ou le Temps d'un retour*, 1963). Viņu saista ar franču jauno vilni, kaut gan pats sevi nepieskaitīja šai kustībai. Vēlāk vairs tik ļoti nepievērsās politiskajiem tematiem, bet veidoja dažādu darbu adaptācijas. Saņēmis dažādus apbalvojumus, divas reizes atzīts par labāko režisoru Cēzara balvu pasniegšanas ceremonijā.

Miris  Parīzē.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ivodzimas kauja

**Ivodzimas kauja** bija kauja Otrajā pasaules karā, kas ilga no 1945. gada 19. februāra līdz 26. martam. Kaujas laikā ASV Bruņotie spēki ieņēma Japānas Impērijai piederošo Ivodzimas salu. Amerikāņi vēlējās ieņemt salu kopā ar tās trim lidlaukiem, jo bija stratēģiski svarīga vieta kā karabāze, lai vēlāk uzbruktu Japānas lielajām salām.

Pēc kara populāru kļuva Džo Rozentāla Suribači kalna virsotnē uzņemtā fotogrāfija "Karoga pacelšana Ivodzimā".

## Goda medaļas kavalieri
Goda medaļa tika piešķirta 27 ASV jūras kājniekiem  un ASV jūrniekiem (14 pēc nāves) Ivodzimas kaujas laikā. 22 medaļas tika pasniegtas jūras kājniekiem (12 pēc nāves) un 5 tika pasniegtas jūrniekiem, no kuriem 4 bija no  medicīnas korpusa (2 pēc nāves), kas piesaistīti jūras kājnieku vienībām; 22 Goda medaļas bija 28% no 82, kas tika piešķirtas jūras kājniekiem Otrajā pasaules karā.

Savas nāves brīdī 2022. gada 29. jūnijā Heršels V. Viljamss (Jūras korpuss) bija pēdējais dzīvais Otrā pasaules kara Goda medaļas saņēmējs. Savu medaļu viņš saņēma par izrādīto varonību Ivodzimas kaujā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Radko Dmitrijevs

**Radko Dmitrijevs** (,  — ) bija bulgāru virsnieks, dienējis Bulgārijas Karalistes un Krievijas Impērijas armijā.

## Dzīvesgājums

Dzimis 1859. gadā Slivenas apgabalā, mācījās Gabrovā, piedalījās pret Osmaņu impērijas varu vērstajos Aprīļa nemieros.

Krievu—turku kara laikā iestājās krievu dienestā, kalpodams par tulku. Pēc Bulgārijas Karalistes pasludināšanas Dmitrijevs 1897. gadā bija starp pirmajiem Sofijas Kara akadēmijas absolventiem. 1881. gadā paaugstināts par leitnantu, 1884. gadā, pēc Krievijas Impērijas Nikolaja kara akadēmijas absolvēšanas — par kapteini.

Dmitrijevs 1885. gadā piedalījās Serbu-bulgāru karā, 1886. gadā prokrieviskajā valsts apvērsumā, kura rezultātā no troņa  gāza Aleksandru I, devās bēgļu gaitās pēc Stefana Stambolova vadītā pretapsvēruma. Sākotnēji apmetās Rumānijas Karalistē, bet pēc tam 10 gadus dienēja Krievijas Impērijas armijā.

Dzimtenē atgriezās 1898. gadā pēc Stambolova aiziešanas, iecelts par 5. Donavas kājnieku divīzijas štāba priekšnieku. 1900. gadā paaugstināts par pulkvedi, Bulgārijas ģenerālštāba operatīvās daļas priekšnieku. No 1904. līdz 1907. gadam bija ģenerālštāba priekšnieks. Komandēja Bulgārijas 3. armiju Pirmajā Balkānu karā. Otrā Balkānu kara laikā iecelts par armija komandiera vietnieku. Kara beigu posmā 1913. gadā nosūtīts uz Sanktpēterburgu pildīt vēstnieka pienākumus.

Pirmajā pasaules kara laikā iestājās Krievijas Impērijas armijā. 1914. gadā paaugstināts par ģenerālleitnantu. Komandēja 8. armijas korpusu 1915. gada kaujās, vēlāk pārcelts komandiera amatā uz 2. un 7. Sibīrijas korpusu. No 1916. gada 20. marta 12. armijas, kurā ietilpa arī latviešu strēlnieku vienības, komandieris. Šajā amatā vadīja Krievijas spēkus Ziemassvētku kaujās.

1917. gada 20. jūlijā pārcelts rezervē pie Petrogradas Kara apgabala, 1918. gada 1. janvārī atvaļinājies no dienesta. Izbraucis uz Kaukāzu, lai ārstētos Kislovodskā. Tur viņu aizturēja lielinieki, kuri 1918. gada 18. oktobrī Dmitrijevam kopā ar citiem virsniekiem izpildīja nāvessodu netālu no Pjatigorskas.

## Ārējās saites
Nūbija

thumb|Nūbijas reģions mūsdienās
**Nūbija** ir sens reģions pie Nīlas upes, kas atrodas mūsdienu Sudānas ziemeļos un Ēģiptes dienvidos. Nūbiju līdz 4. gadsimtam un klasiskās ēras laikā senie ēģiptieši sauca par Kušu, senie grieķi — par Etiopiju.

Ir pastāvējušas vairākas nūbiešu karalistes, no kurām pēdējā izjuka 1504. gadā, kad Nūbija tika sadalīta starp Ēģipti un Sennaras sultanātu. Nūbija atkal kļuva par vienotu reģionu osmaņu pārvaldītajā Ēģiptē 19. gadsimtā.

## Ārējās saites
*
Nāsira ezers

**Nāsira ezers** (, **') ir [[ūdenskrātuve]] [[Ēģipte]]s dienvidos un [[Sudāna]]s ziemeļos, viens no lielākajiem cilvēka izveidotajiem ezeriem pasaulē. Ezers radies būvējot [[Asuānas aizsprosts|Asuānas aizsprostu]]. Platākajā vietā, kura atrodas pie [[Ziemeļu tropu loks|ziemeļu tropu loka]], ezera platums sasniedz 35 km, bet garums — 550 km.

Nāsira ezera apzīmējums pārsvarā tiek lietots Ēģiptē, Sudānā to dēvē par **Nūbijas ezeru** (, **'). Ūdenskrātuves platība ir 5250 km. Nosaukts viena no 1952. gada Ēģiptes revolūcijas līderiem un Ēģiptes otrā prezidenta Gamāla Abdela Nāsera vārdā. Pirms ūdenskrātuves rakšanas tika pārvietoti Abū Simbelas tempļi, tomēr citi Senās Ēģiptes pieminekļi un citi veidojumi pašlaik atrodas ezera dibenā.

## Ārējās saites
Sērpenta

**Sērpenta** ( — 'Čūsku sala') ir neapdzīvota Maurīcijai piederoša vulkāniska sala Indijas okeānā. Atrodas 2,6 km uz ziemeļiem no nedaudz lielākās Raundas salas, ar kuru kopā veido dabas rezervātu. Kopš 2001. gada putniem nozīmīga vieta.

## Apraksts un flora
Salai kupolveida forma. Slīpās nogāzes klāj alas, nokares un klintsradzes. Krastu apjož zemas, samērā gludas klintis. Ļoti nabadzīgs augājs. Sastopamas trīs augu sugas, kuras salai nav endēmas. Klintis klāj plāna gvano kārta.

## Fauna
Salu apdzīvo divas rāpuļu sugas — salai endēma Sērpentas gekona pasuga un Bodžera scinks (iespējams, atsevišķa pasuga).

Tikai Sērpentā sastopama 1992. gadā atklātā zirnekļu suga *[[Mascaraneus remotus]]* (*[[Theraphosidae]]* dzimta), kas pārtiek no ķirzakām un putnēniem. Ļoti maz ir zināms par šī tarantula dzīvesveidu. Sērpentai un Raundai endēma ir Sērpentas salas skolopendra. Iespējams, sastopami arī citi salai endēmi bezmugurkaulnieki.

Sērpenta kalpo par ligzdošanas vietu vairākiem simtiem tūkstošu jūras putnu pāru.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Serpent Island 

## Literatūra
*Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži. Džeralds Darels. Rīga. Zinātne. 1981.
Žoržs Meljess

**Marī Žoržs Žans Meljess** (; dzimis , miris ) bija franču iluzionists un režisors, viens no pirmajiem franču mēmā kino autoriem. Savā darbībā izmantojis jaunus kinematogrāfiskos izteiksmes līdzekļus, piemēram, stopkadrus, palēnināto un paātrināto kadru, kašēto kadru. Bija viens no pirmajiem vizuālo efektu veidotājiem.

Sākumā Meljess bijis iluzionists, strādājis teātrī. 1896. gadā uzsāka "dzīvo bildīšu" — filmu — uzņemšanu. 1896. gadā izveidoja vienu no pirmajām kinostudijām pasaulē. Laikā no 1896. līdz 1913. gadam kopumā uzfilmējis ap 500 filmām, kas pēc garuma ir ļoti dažādas — no vienas minūtes līdz 40 minūtēm. Meljesa daiļrades uzplaukums ilga no 1902. līdz 1908. gadam, kad viņš radījis dažādas fantastikas filmas. Pazīstamākās no tām ir īsfilmas "Ceļojums uz Mēnesi" (*Le voyage dans la lune*, 2002) un "Neiespējamais ceļojums" (*Le voyage à travers l'impossible*, 2004), uzņemtas pēc Žila Verna darbu motīviem; *Les quatre cents farces du diable* (1906); *Le locataire diabolique* (1909). Filmējis arī vēsturiskas drāmas, iemūžinājis sava laika vēsturiskos notikumus.

1923. gadā bankrotējis, neizturot lielo filmu konkurenci. Lielākā daļa viņa filmu bija pazudušas. Viņš vairs neparādījās sabiedrībā un tika aizmirsts. Meljess bija spiests pelnīt iztiku citādos veidos, piemēram, 20. gadsimta 20. gadu vidū Meljess strādāja par saldumu un rotaļlietu pārdevēju Parīzes Monparnasas dzelzceļa stacijas veikalā. Bet tad daži žurnālisti uzsāka viņa darbu izpēti un atrada viņu. 1929. gada decembrī tika parādīta viņa filmu retrospekcija. 1931. gadā Meljess saņēma Goda Leģiona ordeni, ko viņam pasniedza Luī Limjērs. Dzīves pēdējos gados Meljess bieži konsultēja jaunos režisorus.

Meljess mira no vēža 1938. gada 21. janvārī. Apglabāts Perlašēza kapsētā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Centrālais Melnzemes rezervāts

**Vasīlija Aļohina Centrālais Melnzemes valsts dabas biosfēras rezervāts** () ir stingra aizsardzības režīma dabas rezervāts Krievijā, Kurskas apgabalā. Izvietojies Viduskrievijas augstienes dienvidrietumos mežastepes zonā Streļecas stepē. Kopējā platība ir 5287,4 ha; sastāv no sešiem klāsteriem. Izveidots 1935. gadā stepes un mežastepes ekosistēmu aizardzībai pēc Maskavas universitātes profesora Vasīlija Aļohina iniciatīvas, kura vārdā rezervāts vēlāk nosaukts.

## Ārējās saites

## Atsauces
Elisa sala

**Elisa sala** ir sala Ņujorkas Aperbejā ASV. Agrāk (1892—1954) šis bija ASV galvenais imigrantu uzņemšanas centrs. Atrodas apmēram 1,6&nbsp;km uz dienvidrietumiem no Manhatanas salas un 400 m uz austrumiem no Ņūdžersijas krasta. Elisa sala ir 11 ha liela. Kopš 1990. gada uz salas atrodas imigrācijas muzejs. Kopā ar Brīvības salu veido Brīvības statujas nacionālo pieminekli. Ilgu laiku uzskatīta par Ņujorkas štatā ietilpstošu salu, 1998. gadā ASV Augstākā tiesas lēmumā ir konstatēts, ka lielākā daļa salas atrodas Ņūdžersijā.

Pirmā imigrante, kas izgājusi cauri Elisa salai, bija 15 gadus vecā Enija Mūra no Īrijas, kura šeit ieradās ar kuģi *Nevada* . Pēdējā persona, kas izgājusi cauri Elisa salai, bija norvēģis Ārne Pētešens 1954. gadā.

## Ārējās saites
* 
*
Frankenšteins

**"Frankenšteins jeb jaunais Prometejs"** () ir angļu rakstnieces Mērijas Šellijas romāns par zinātnieku Viktoru Frankenšteinu, kas zinātniska eksperimenta rezultātā rada lielu, grotesku radību. Šellija romāna rakstīšanu uzsāka 18 gadu vecumā, pabeidza to pēc diviem gadiem. Pirmais stāsta izdevums tika publicēts anonīmi 1818. gadā Londonā. Šellijas vārds tika minēts grāmatas otrajā izdevumā, kas 1823. gadā iznāca Parīzē.

Šellija ceļoja pa Eiropu 1814. gadā, bija apstājusies Gernšeimas pilsētā, kas atrodas tikai 17 km attālumā no Frankenšteina pils, kur divus gadsimtus iepriekš alķīmiķis veica dažādus eksperimentus. Vēlāk Šellija apceļoja Ženēvas reģionu, kur arī notiek liela daļa romāna darbības. Šajā laikposmā biežs viņas sarunu temats bija galvanisms un citas līdzīgas okultisma idejas. Viņa kopā ar savu vīru Persiju Bišu Šelliju, Baironu un Džonu Polidori sacentās par labākā šausmu stāsta radīšanu. Šellija sapnī redzējusi zinātnieku, kas rada dzīvību, bet vēlāk viņu pašu šausmina radītais. Tā radās ideja stāstam.

Pēc grāmatas izdošanas ar vārdu Frankenšteins tika apzīmēts pats briesmonis, nevis viņa radītājs, tomēr pašā romānā briesmonim netiek dots vārds. Runājot ar Viktoru Frankenšteinu, briesmonis pats sevi sauc par "tava [Viktora Frankenšteina] darba Ādamu". Frankenšteina briesmonis ir kļuvis par populāru tēlu populārajā kultūrā, stāsts ir vairākas reizes ticis ekranizēts, uzvests teātrī.

## Ārējās saites
* Gūtenberga projekts
Voldemārs Šļakota

**Voldemārs Šļakota** (dzimis ) ir latviešu uzņēmējs un Atmodas laika aktīvists.

Dzimis 1949. gada 22. februārī Rēzeknes rajona Kaunatas ciemā. 1973. gadā tika iecelts par padomju saimniecības "Vecumi" direktoru, kur strādāja līdz 1990. gadam. Atmodas laikā iesaistījās Tautas frontes Balvu nodaļas darbībā, 1989. gadā tika ievēlēts par PSRS tautas deputātu 297. Alūksnes nacionāli teritoriālajā vēlēšanu apgabalā.

No 1990. līdz 1992. gadam Voldemārs Šļakota pildīja Balvu rajona izpildkomitejas priekšsēdētāja pienākumus. Bijis uzņēmējs, vadījis savu zemnieku saimniecību. 2010. gadā apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Voldemāra Šļakotas brālis Kazimirs Šļakota ir pazīstams Latvijas valsts darbinieks un politiķis.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Šļakota Voldemārs/Balvu reģiona kultūrvēstures datu bāze
Šļakota

**Šļakota** ir uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Kazimirs Šļakota, latviešu politiķis, bijis ministrs vairākās Latvijas valdībās (dzimis 1947);
* Voldemārs Šļakota, latviešu uzņēmējs un sabiedriskais darbinieks, PSRS tautas deputāts (dzimis 1949).
Darels Krievijā (filma)

**"Darels Krievijā"** ir britu televīzijas kanāla "Channel 4" trīspadsmit sēriju dokumentālā filma par slavenā angļu dabaszinātnieka, rakstnieka un Džērsijas zoodārza dibinātāja Džeralda Darela ciemošanos Padomju Savienībā. Raidījuma vadītāji bija pats Darels un viņa sieva Lī Darela. Pirmizrāde notika 1986. gadā.

Par savu filmēšanas grupu grāmatā "Darels Krievijā" Džeralds rakstīja: *"Būtībā mēs pārstāvējām ceļojošu [[ANO|Apvienoto Nāciju Organizāciju]], jo Donna un Alekss bija pa pusei [[krievi]], bet Ao bija [[latvieši|latvietis]] (kaut arī visi trīs bija no [[Kanāda]]s). Rodnijs bija no [[Jaunzēlande]]s, Bairons* [operatora palīgs]*, gluži kā Pols piedzima un izauga Kanādā, Džons* [Darela asistents] *un es bijām angļi, Lī — [[Amerikāņi (nācija)|amerikāniete]], kamēr Ingrīda atbrauca no [[Holande]]s".*

Filmēšana notika 1984./85. gadā. Tās laikā filmēšanas grupa pabija dažādos Padomju Savienības nostūros, kuru laikā apmeklēja vairākus dabas rezevātus, sākot no arktiskās tundras līdz Vidusāzijas tuksnešiem un Baikālam.

## Sērijas
# "Citi krievi" (*The Other Russians*) — tikšanās ar saviem talanta cienītājiem Maskavā un Maskavas zoodārza apmeklēšana
# "Glābšana palu laikā" (*Flood Rescue*) — dzīvnieku glābšana palu laikā Pieokas-Terasnas rezervātā Maskavas apgabalā
# "Kormorāni, vārnas un sami" (*Cormorants, Crows and Catfish*) — milzīgas putnu kolonijas Astrahaņas rezervātā Astrahaņas apgabalā
# "Roņi un sabuļi" (*Seals and Sables*) — Baikāla roņi un sabuļi Barguzinas rezervātā Burjatijā
# "Pēdējais neskartās stepes nostūris" (*Last of the Virgin Steppe*) — Askānijas Novas rezervāts Ukrainas stepēs
# "No Tjanšana līdz Samarkandai" (*From Tien Shan to Samarkand*) — Čatkalas rezervāts Tjanšana kalnos un Samarkandas pilsēta Uzbekijā
# "Sarkanais tuksnesis" (*Red desert*) — ceļojums ar kamieļiem pa Karakumu un Repetekas rezervātu Uzbekijā un Turkmēnijā
# "Saigas glābšana" (*Saving the Saiga*) — saigu audzētava Kalmikijā un Persijas gazeļu audzētava netālu no Buhāras Uzbekijā
# "Viņpus meža" (*Beyond the Forest*) — Galējo ziemeļu flora un fauna īsajos vasaras mēnešos
# "Sumbra atgriešanās" (*Return of the Bison*) — sumbru meklējumi Kaukāzā
# "Bērni un daba" (*Children in Nature*) — bērnu palīdzība Berezinas rezervātam Baltkrievijā.
# "Rubeņa dziesma" (*Song of the Capercaille*) — rubeņu pavasara riests Darvina rezervātā starp Vologdas un Jaroslavļas apgabaliem
# "Nebeidzamā diena" (*The Endless Day*) — muskusvēršu ganāmpulks arktiskajā tundrā Taimiras pussalā

## Atsauces

## Ārējās saites
* Durrell in Russia — Episode Guide LocateTV
Amūras ezis

**Amūras ezis** (*Erinaceus amurensis*) ir ežu dzimtas (*Erinaceidae*) suga, kas pieder pie Eirāzijas ežu ģints. Tas mājo Tālajos Austrumos: Amūras apgabalā un Piejūras novadā Krievijā, Mandžūrijā Ķīnā un Korejas pussalā. Ārēji tas līdzinās brūnkrūtainajam ezim (*Erinaceus europaeus*), tikai ir par to gaišāks. Vēl nesenā pagātnē Amūras ezis tika uzskatīts par brūnkrūtainā eža pasugu.

## Izskats un īpašības
Amūras ezis ir neliels zīdītājs ar kompaktu, apaļīgu ķermeni. Pieauguša dzīvnieka garums ir apmēram 18—26 cm, bet svars atkarīgs no sezonas. Rudenī pirms ziemas guļas ezim ir uzkrātas tauku rezerves. Pavasarī pēc ziemas miega Amūras ezis sver apmēram 235 g, rudenī pirms hibernācijas apmēram 1100 g. Tēviņi vidēji ir lielāki nekā mātītes. Galva salīdzinoši neliela, ķīļveidīga, ar noapaļotām, labi attīstītām, bet īsām ausīm, ar apaļām, melnām acīm un nelielu, izstieptu, smailu, ļoti kustīgu, allaž mitru purniņu. Kājas īsas, turklāt pakaļkājas nedaudz garākas par priekškājām, ķepām pieci pirksti. Trīs vidējie pirksti labi attīstīti un samērā gari, bet abi malējie ķepas abās malās īsāki un vājāki. Nagi gari. Aste ļoti īsa, apmēram 16—28 mm. 

Kā visi eži Amūras ezis no virspuses (muguras un sāniem) segts ar gludām, spīdīgām, apmēram 30 mm garām adatām. Dzīvnieks ir gaišā, pelēkbrūnā krāsā. Apmēram trešdaļai adatu nav pigmentācijas. Kad dzīvnieks ir mierīgs, adatas guļ slīpi, novietojušās cita pār citu kā jumta dakstiņi, bet briesmu gadījumā ezis saritinās kamolā, izslejot adatas stāvus. Turklāt tās novietojas tā, ka smailes vērstas krusteniski dažādos virzienos. Starp adatām aug daži ļoti tievi, gari mati. Adatas pakāpeniski izkrīt un to vietā aug jaunas. Apmatojuma krāsa ķermeņa apakšpusē pelēka ar dažādām nokrāsām, no gaiši pelēkas līdz tumši brūnai. Jo vecāks ezis, jo dzeltenīgāks kļūst matojums.

## Uzvedība un barība
Amūras ezis sastopams dažādos biotopos, tas vienīgi izvairās no augstiem kalniem un lieliem purviem. Vislabprātāk Amūras ezis apmetas upju ielejās un kalnu zemākajās nogāzēs, kas segtas ar lapu koku vai jauktu koku mežiem, bagātīgu pamežu un bieziem zālājiem. To visbiežāk var novērot pļavās, mežmalās, izcirtumos, krūmājos un sīkmežos. Amūras ezis kā visi eži ir vientuļnieks un aktīvs nakts laikā. Diennakts gaišajā laikā tas parasti noguļ savā migā, bet vēsās, lietainās dienās ezis barību meklē arī pa dienu. Galvenokārt tas barojas ar kukaiņiem, tārpiem (īpaši iecienītas ir sliekas) un citiem nelieliem bezmugurkaulniekiem, retāk ar sīkiem grauzējiem, bet vēl retāk ar augļiem un ogām. Oktobrī, iestājoties vēsam laikam, Amūras ezis kā visi Eirāzijas eži dodas ziemas miegā. Ziemošanas miga tiek ierīkota zem biezas lapu kaudzes, iztrupējušos celmos un zem kritušiem kokiem.

Vairošanās sezona sākas martā vai aprīļa sākumā. Sezonā viens metiens, kurā ir 3—8 mazuļi un par kuriem rūpējas tikai māte. Pārojas otrajā dzīves gadā.

## Atsauces

## Ārējās saites

*Амурский еж (Erinaceus amurensis) 
*Zooclub: Амурский еж (Erinaceus amurensis)
Cetiņe

**Cetiņe** () ir pilsēta Melnkalnes dienviddaļā, valsts vēsturiskā galvaspilsēta un valsts prezidenta rezidence. Izvietojusies nelielā karsta līdzenumā Lovčena kalna pakājē 34 km no valsts administratīvās galvaspilsētas Podgoricas.

## Vēsture
Pilsēta dibināta 1482. gadā, kad Zetas kņazistes valdnieks Ivans Černojevičs pārcēla savu galvaspilsētu no nocietinātās Žabļakas pils Škodras ezera krastā tālāk iekšzemē; sākonēji 1457. gadā uz Obodu, bet vēlāk — uz vietu, kur tagad atrodas Cetiņe. Sākotnēji tika izbūvēta valdnieka pils, bet divus gadus vēlāk — Cetiņes klosteris, kas kļuva par Zetas mitropolīta rezidenci. Uz šejieni no Obodas tika pārcelta arī pirmā drukātava Balkānos. 1499. gadā Zetas kņaziste zaudēja neatkarību un tikai neliela tās daļa, kas dēvējās par Melnkalni, palika brīva. Pilsēta pamazām panīka, to vairākkārt postīja turki un venēcieši un tikai pēc Petroviču-Ņegošu dinastijas nākšanas pie varas tā atkal sāka attīstīties. 1878. gadā Berlīnes kongresā tika atzīta Melnkalnes neatkarība un Cetiņe kļuva par pilntiesīgu galvaspilsētu. Pēc Otrā pasaules kara, 1946. gada 13. jūlijā Melnkalnes parlaments pieņēma lēmumu pārcelt galvaspilsētu uz Titogradu. Cetiņe atkal panīka, līdz 2006. gadā Melnkalne ieguva neatkarību un pilsētai konstitucionāli tika piešķirts vēsturiskās un otrās goda galvaspilsētas tituls *(Prijestonica)* un uz šejieni pārcēla prezidenta rezidenci un citas institūcijas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lietuvas eiro monētas

thumb|Lietuvas eiro monētu sākumkomplekti
**Lietuvas eiro monētas** ir eiro monētas, kuras ir izdevusi Lietuva. Tās laistas apgrozībā 2015. gada 1. janvārī, pēc tam, kad Lietuva bija pievienojusies Eirozonai.

## Valsts puses izskats
Visas Lietuvas eiro un centu monētas, tāpat kā litus, rotā Lietuvas ģerboņa figūra Vītis - bruņinieks auļojoša zirga mugurā.

## Atsauces
Liesma (izdevniecība)

Izdevniecība "**Liesma**" bija 20. gadsimta beigās pastāvošs uzņēmums, kas darbojās kā grāmatu izdevniecība. Tas tika izveidots 1944. gada oktobrī kā **Grāmatu apgāds**, bet 1946. gada augustā tika pārdēvēts par **Latvijas Valsts izdevniecību** (**LVI**). 1965. gada janvārī tas ieguva nosaukumu "Liesma", ar ko bija pazīstams līdz pat uzņēmuma pastāvēšanas beigām. 1996. gada  18. janvārī uzņēmumu nodeva privatizācijai un pēc pusotra gada atzina par maksātnespējīgu. Uzņēmuma likvidācijas process tika pabeigts 2001. gada 22. jūnijā.

Latvijas Valsts izdevniecības darbības laikā uzņēmums izdeva visu veidu literatūru, bet vēlāk, kļūstot par izdevniecību "Liesma", koncentrējās vienīgi uz daiļliteratūras izdošanu, kamēr cita veida literatūru izdeva citas, no šī uzņēmuma laika gaitā atdalītas izdevniecības. Par zinātnisko literatūru bija atbildīga izdevniecība "Zinātne", mācību grāmatām — "Zvaigzne", populārzinātnisko literatūru — "Avots", bet enciklopēdijas izdeva "Galvenā enciklopēdiju redakcija".

Kļūstot par specializētu izdevniecību, "Liesma" izdeva gan oriģinālliteratūru, gan arī ārzemju autoru tulkotos darbus, kopoto rakstu krājumus un izlases, monogrāfijas, kritikas gadagrāmatas un dažādu mākslas nozaru albumus. "Liesma" ir izdevusi arī vairākas grāmatu sērijas, to vidū "Piedzīvojumi. Fantastika. Ceļojumi", "Ievērojamu cilvēku dzīve", "Brīnumzeme", "Stāsti par vēsturi" un "Stāsti par dabu".

## Zinātniskās redakcijas
* Oriģinālās mākslas literatūras redakcija
* Mākslas literatūras redakcija
* Rūpniecības, ražošanas un tehniskās literatūras redakcija
* Lauksaimniecības literatūras redakcija
* Sabiedrisko zinātņu literatūras redakcija
* Politiskās literatūras redakcija
* Vārdnīcu redakcija
* Foto izdevumu redakcija
* Vietējā komiteja
* Bērnu literatūras redakcija
* Muzikālās un mākslas literatūras redakcija

## Atsauces
Mairs Četmens

**Mairs Dežuans Četmens** (; dzimis  Gārlendā, Teksasas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja saspēles vadītāja pozīcijā. Savu starptautisko karjeru sāka un beidza Latvijas Basketbola līgas klubā BK Ventspils.

2007. gadā kopā ar Maskavas "Dinamo" viņš izcīnīja ULEB Eirokausu. 2010.-2011. gada sezonā, kad M. Četmerns pārstāvēja Stambulas "Beşiktaş", viņš spēlēja kopā ar NBA leģendu Allenu Aiversonu.

2014. gadā, pēc izlaistas sezonas, basketbolists atgriezās savā pirmajā klubā Ventspilī. 2014. gada 26. novembrī M. Četmens kļuva par ULEB Eirokausa visu laiku visrezultatīvāko spēlētāju. Drīz pēc tam beidza profesionāla basketbolista karjeru.

2015. gadā dopinga analīzes uzrādīja marihuānas pēdas. Lai arī sportists beidza karjeru, tika piešķirta divu gadu diskvalifikācija.

## Atsauces
Sudānas ģerbonis

**Sudānas Republikas ģerbonis** ir viens no mūsdienu Sudānas valsts simboliem. Ieviests 1985. gadā. Ģerbonī attēlots sekretārputns, kas nes Mahamada Ahmada, pašpasludinātā mahdi, valdīšanas laika vairogu, kurš valdīja neilgu laiku Sudānā 19. gadsimtā.

Divi ruļļi, kas izvietoti ģerbonī sevī ietver frāzes: augšējā rullī ir valsts moto *An-nasr lanā* النصر لنا ("Uzvara ir mūsu"), un apakšējā ir rakstīts valsts nosaukums جمهورية السودان *Jumhūriyat as-Sūdān* ("Sudānas republika").

Ģerbonis ir arī Sudānas Republikas prezidenta zīmogs zelta krāsā, kas ir attēlots uz prezidenta karoga un transportlīdzekļiem, kuri pārvadā prezidentu.

Sekretārputns ģerbonim tika izvēlēts, jo tas vislabāk raksturo valsti. Pirms tam tika izskatīti arī Saladīna ērgļa un Kuraišīta vanaga atveidojumiem, kas sastopami vairākos arābu valstu ģerboņos un tiek asociēti ar arābu nacionālismu.

## Galerija

Attēls:Coat of arms of Sudan (1956–1970).svg|Sudānas Republikas nacionālais ģerbonis laika posmā no 1956. līdz 1970. gadam.
Attēls:Emblem of Sudan (1970–1985).svg|Sudānas Demokrātiskās Republikas nacionālais ģerbonis laika posmā no 1970. līdz 1985. gadam. 


## Skatīt arī
* Sudānas karogs
Cresa

{
  "type": "ExternalData",
  "service": "geoshape",
  "ids": "Q13280"
}

**Cresa** () ir Horvātijai piederoša sala Adrijas jūrā. Izvietojusies Dalmācijas piekrastē, Kvarnera līcī, 4 km plats jūras šaurums rietumos to atdala no Istras pussalas, Kvarneriča šaurums austrumos — no Dalmācijas krasta, administratīvi ietilpst Piejūras-Kalnu župānijā. Salas reljefs kalnains, augstākais punkts ir Gorice (648 m vjl). Kopā ar Krkas salu tiek uzskatītas par lielākajām Adrijas jūras salām — to aprēķinātā platība ir identiska: 405,78 km². No Lošiņas salas dienvidos Cresu atdala mākslīgs kanāls, ko šķērso paceļamais tilts. Ar Krkas salu un Istras pussalu Cresu savieno prāmja satiksme. Populārs tūristu galamērķis.

## Atsauces

## Ārējās saites
Autoceļš V580

**V580** autoceļš **Rēzekne—Ciskādi—Ružina** ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno Rēzekni caur Ciskādiem ar autoceļu P59 Tiskādos. Autoceļš ir  garš un klāts ar asfaltbetona un grants segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes pilsētu un Rēzeknes novada Ozolmuižas, Sakstagala un Silmalas pagastus.

## Krustojošie autoceļi
* A13, P36, P54, P55, V579 (Rēzekne)
* A15, E262
* V552 (Ciskādi)
* V572
* P59 (Tiskādi)

## Atsauces
Biafo

thumbnail|Biafo šļūdonis
**Biafo šļūdonis** ir 66 km garš šļūdonis Karakoruma dienvidrietumu nogāzē, uz rietumiem no tā augstākās virsotnes K2. Šļūdonis sākas ar Hispara šļūdoni, iekļaujoties kopējā baseinā. Biafo šļūdonis virzās Indas pietekas Šigaras virzienā.

## Atsauces
Rūdolfa iela

**Rūdolfa iela** ir Rīgas iela Latgales priekšpilsētas Grīziņkalna apkaimē. Rūdolfa iela sākas pie Pērnavas ielas krustojuma un beidzas pie Sapieru ielas. Rīgas kartēs iezīmēta kopš 1885. gada ar savu tagadējo nosaukumu.

## Ielu savienojumi
Rūdolfa iela ir savienota ar šādām ielām:
* Pērnavas iela
* Sapieru iela

## Objekti
* Rūdolfa ielā 5 atrodas Valsts robežsardzes Rīgas pārvalde. 

## Skatīt arī
* Grīziņkalns

## Atsauces
Biaknabato pakts

250px|thumbnail|Filipīniešu revolucionāru delegācija sarunās par Biaknabato pakta noslēgšanu
**Biaknabato pakts** bija Filipīnu revolūcijas (1896–1897) laikā noslēgta vienošanās starp Filipīnu, kas tobrīd bija Spānijas impērijas kolonija, ģenerālgubernatoru un filipīniešu revolucionāriem, kas paredzēja nemieru pārtraukšanu reģionā. 

Pakts tika noslēgts 1987. gada 14. decembrī, netālu no Filipīnu galvaspilsētas Manilas, nosaukts atbilstoši Biaknabato pilsētai, kur atradās Emilio Aginabldo vadītā revolucionāru valdība. Saskaņā ar Biaknabato paktu revolucionāri apņēmās pārtraukt pretošanos, saņemot kompensāciju, lai emigrētu. Lai arī revolucionāri pameta valsti, vienošanās netika pildīta, jo jau 1898. gada februārī filipīnieši atsāka cīņu par pašnoteikšanos.

## Atsauces
DHL Aero Expreso

***DHL Aero Expreso S.A.*** ir Panamas kravas lidsabiedrība. Mītnes vieta atrodas Tokumenas starptautiskajā lidostā. Dibināta 1996. gadā.

Lidsabiedrības īpašnieki ir Panamā reģistrētais *Felix Picardi* (51 %) un Nīderlandē reģistrētais *[[DHL Express|DHL Worldwide Express B.V.]]* (49 %).

Lidsabiedrība dibināta 1996. gada februārī. Lidojumus sāka 1996. gada augustā. Sākotnēji tie bija čarterreisi, bet 1996. gada 7. novembrī sākti regulāri reisi.

*DHL Aero Expreso* meitas uzņēmumi:
* *[[DHL Ecuador]]* (Ekvadora),
* *[[DHL de Guatemala]]* (Gvatemala)

## Atsauces

## Ārējās saites

* ''DHL Express'' vietne
Mērkaķa pašbildes

**Mērkaķa pašbildes** ir fotogrāfiju sērija, ko, izmantojot dabas fotogrāfa Deivida Sleitera uzstādīto ekipējumu, uzņēma Celebesas makaku mātīte. Šo attēlu ievietošana Vikikrātuvē 2014. gada vidū izraisīja strīdu par autortiesībām un to, vai tās var attiekties uz darbiem, kurus nav veidojuši cilvēki. Sleitera autortiesību pieteikumu apstrīdēja vairākas personas un organizācijas, pamatojot to ar izpratni, ka autortiesības pieder darba autoram un ja tas nav cilvēks, tad tam nevar piederēt autortiesības. 2014. gada decembrī ASV Autortiesību birojs paziņoja, ka uz darbiem, kurus nav veidojis cilvēks, neattiecas ASV autortiesību likums.

## Ārējās saites
*
Maikls Olsberijs

**Maikls Tainers Olsberijs** (*Michael Tyner Alsbury*; dzimis , miris ) bija ASV inženieris un izmēģinātājpilots. Darbojies aerokosmiskajā uzņēmumā *[[Scaled Composites]]*.

Jau no bērbības Olsberiju aizrāva aviācija. Viņš ieguva pilota licenci 23 gadu vecumā. Vēlāk iegūtas citas pilota kvalifikācijas.

Kalifornijas politehniskajā valsts universitātē ieguvis bakalaura grādu aeronautikas inženierijā.

1998. gadā Olsberijs sāka strādāt *[[Scaled Composites]]* par inženieri un izmēģinātājpilotu.
Veicis vairākus lidojumus ar raķešplānu *[[SpaceShipTwo]]* *[[VSS Enterprise]]*.
2014. gada 31. oktobrī *VSS Enterprise* izmēģinājumu lidojumā kopā ar Pītu Sīboldu raķešplāns avarēja. Maikls Olsberijs gāja bojā, bet Sīboldam izdevās katapultēties un viņš ar smagiem ievainojumiem tika nogādāts slimnīcā.

## Ārējās saites
* Michael Tyner Alsbury, 1975-2014 Tehachapi News
* Virgin Galactic craft probably broke up in midair, NTSB chief says Los Angeles Times
Dejo ar zvaigzni! 1

**"Dejo ar Zvaigzni! 1"** ir televīzijas šova "Dejo ar zvaigzni!" pirmā sezona. Šis šovs tika pārraidīts televīzijas kanālā TV3 no 2007. gada 4. februāra. Raidījuma vadītāji: Agnese Zeltiņa un Valērijs Mironovs.

## Rezultāti

## Atsauces
Ušvaja

**Ušvaja** () ir Argentīnas pilsēta valsts dienvidos. Pilsēta atrodas Ugunszemes arhipelāga dienvidu daļā, pilsētas ziemeļos atrodas Martiala kalni, bet dienvidos Bīgla šaurums. Pilsēta atrodas 3260 kilometru attālumā no Argentīnas galvaspilsētas Buenosairesas. Tjerra del Fuego provinces administratīvais centrs. 

Ušvaja tiek uzskatīta par vistālāk uz dienvidiem esošo pasaules pilsētu. Pilsēta ir dibināta 1884. gada 12. oktobrī.
## Sports
Tāpat kā lielākajā daļā Argentīnas, arī Ušvajā futbols ir populārs sporta veids un 2010. gadā TV šovs *FIFA Futbol Mundial* veidoja stāstu par sporta veida attīstību šajā apvidū. 2015. gadā Ušvajā notika pirmais PATHF sniega handbola Panamerikas čempionāts.
### Ledus hokejs
Populārs sporta veids Ušvajā ir hokejs un zemā temperatūra visu gadu padara pilsētu par pieņemamu vietu, kur ar to nodarboties brīvā dabā. 2010. gadā pilsētā tika atvērta āra šorttreka un hokeja olimpiskā izmēra slidotava (30 x 60 metri), kas ir pirmais šāda veida laukums Dienvidamerikā. Pēc tam Argentīna kļuva par pirmo Dienvidamerikas valsti, kas no kandidāta tika paaugstināta uz Starptautiskās Hokeja federācijas (IIHF) asociētas dalībvalsts statusu.

Kopš 2005. gada Ušvajas pašvaldība un Argentīnas Hokeja federācija (FAHH) ik gadu organizē Pasaules Malas kausa izcīņas noslēguma turnīru (*Copa del Fin del Mundo*), kurā ir pulcējušās hokeja komandas no Ušvajas, Buenosairesas, Puntaarenasas un Sanpaulu un iekļauj septiņas dažādas sacensības: viena vīriešiem, viena sievietēm, četras junioru kategorijās un starptautisks turnīrs.

Papildus vietējai līgai un *Copa del Fin del Mundo* 2016. gadā pilsētā notika pirmais Patagonijas čempionāts hokejā, kurā piedalījās komandas no Ušvajas, Riograndes un Puntaarenasas. Pēc turnīra tika paziņots par jaunu plānu ledus hallei uzbūvēt jumtu. Ušvajā ir divas konkurējošās hokeja komandas: *Club Andino de Ushuaia* (CAU) un *Los Ñires*.

## Atsauces

## Ārējās saites
63 (skaitlis)

**63 (sešdesmit trīs)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 62 un 64. Gada sešdesmit trešā diena ir 4. marts. 

Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit trīs tiek pierakstīts šādi — LXIII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit trīs ir 1111112, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 778 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 3F16. Sešdesmit trīs ir nepāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit trešais ir eiropija (Eu) atomskaitlis. Tas ir Filipīnu starptautiskais tālsarunu kods. 

## Skatīt arī
* 63. gads
* 63. gads p.m.ē.
65 (skaitlis)

**65 (sešdesmit pieci)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 64 un 66. Gada sešdesmit piektā diena ir 6. marts. 

Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit pieci tiek pierakstīts šādi — LXV, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit pieci ir 10000012, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1018 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4116. Sešdesmit pieci ir nepāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit piektais ir terbija (Tb) atomskaitlis. Tas ir Singapūras starptautiskais tālsarunu kods. 

## Skatīt arī
* 65. gads
* 65. gads p.m.ē.
66 (skaitlis)

**66 (sešdesmit seši)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 65 un 67. Gada sešdesmit sestā diena ir 7. marts. 

Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit seši tiek pierakstīts šādi — LXVI, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit seši ir 10000102, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1028 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4216. Sešdesmit seši ir pāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit sestais ir disprozija (Dy) atomskaitlis. Tas ir Taizemes starptautiskais tālsarunu kods. 

## Skatīt arī
* 66. gads
* 66. gads p.m.ē.
68 (skaitlis)

**68 (sešdesmit astoņi)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 67 un 69. Gada sešdesmit astotā diena ir 9. marts. 

Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit astoņi tiek pierakstīts šādi — LXVIII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit astoņi ir 10001002, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1048 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4416. Sešdesmit astoņi ir pāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit astotais ir erbija (Er) atomskaitlis. 

## Skatīt arī
* 68. gads
* 68. gads p.m.ē.
69 (skaitlis)

**69 (sešdesmit deviņi)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 68 un 70. Gada sešdesmit devītā diena ir 10. marts. 

Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit deviņi tiek pierakstīts šādi — LXIX, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit deviņi ir 10001012, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1058 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4516. Sešdesmit deviņi ir nepāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit devītais ir tūlija (Tm) atomskaitlis. 69 ir seksa poza.

## Skatīt arī
* 69. gads
* 69. gads p.m.ē.
Slovāki

**Slovāki** () ir viena no Eiropas nācijām, kas galvenokārt dzīvo Centrāleiropā. Slovākijas pamatiedzīvotāji, veido 85,7% no kopējā valsts iedzīvotāju skaita. Runā slovāku valodā. Etniski slovāki pieder indoeiropiešu saimes slāvu grupas rietumslāvu apakšgrupai. To tuvākie etniskie radinieki ir čehi.

Lielākā daļa slovāku dzīvo Slovākijā, kur mīt vairāk kā 4,3 miljoni slovāku. Ārpus Slovākijas visvairāk slovāku mīt ASV, Čehijā, Kanādā, Lielbritānijā, Serbijā, Ungārijā un citur.

Slovākijā lielākā daļa jeb 87% ir ticīgie. Lielākā reliģiskā kopiena ir katoļi, kam pieder 73%, tam seko protestanti ar 10,8%, bet pie citām reliģijām pieder 3,2% slovāku.

## Atsauces

## Ārējās saites
Čada ieplaka

**Čada ieplaka** ir beznoteces baseins Āfrikā, Sahāras dienvidu malā. Izvietojusies Āfrikas platformas lēzenā ieliecē ar kvartāra upju un ezeru sanesām. Līdzens reljefs ar vidējo augstumu 155—300 m, malas lēzeni pacelts, ziemeļu malā paceļas Tībestī kalniene. Lielāko daļu teritorijas aizņem tuksnesis un savanna. Ieplakas vidusdaļā izvietojies Čada ezers, bet Čada ieplakas zemākā vieta ir Bodeles ieplaka Tībestī dienvidu pakājē.

## Atsauces
67 (skaitlis)

**67 (sešdesmit septiņi)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 66 un 68. Gada sešdesmit septītā diena ir 8. marts. 

Romiešu skaitļu sistēmā sešdesmit septiņi tiek pierakstīts šādi — LXVII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā sešdesmit septiņi ir 10000112, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1038 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 4316. Sešdesmit septiņi ir nepāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskajā tabulā sešdesmit septītais ir holmija (Ho) atomskaitlis.  

## Skatīt arī
* 67. gads
* 67. gads p.m.ē.
Islandes pilsētu uzskaitījums

[180px|thumbnail|[Islandes novienojums uz zemeslodes]]
Šajā uzskaitījumā apkopotas **[[Islande]]s pilsētas**.

Atsevišķas pilsētas ir arī pašvaldības. Tomēr lielākajā daļā pašvaldību atrodas vairākas pilsētas. Islandē ir 14 neatkarīgās pilsētas.

## Pilsētu sadalījums pa reģioniem

## Uzskaitījums

## Karte

## Galerija

## Atsauces
Bodžera scinks

**Bodžera scinks**, arī **Bodžerija scinks** (*Gongylomorphus bojerii*) ir scinku dzimtas ķirzaka, kas endēma Maurīcijai. 

## Nosaukums
Sugas nosaukums piešķirts par godu austriešu dabaszinātniekam un pētniekam Venzelam Bodžeram (*Wenzal Bojer*, 1759—1856).

## Izskats
Garums 11—14 cm. Šādi grāmatā "Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži" Bodžera scinkus no Raundas salas apraksta Džeralds Darels:
*"[[Raundas salas gekons|Gintera gekonus]] šeit neredzēja, toties šaudījās apmēram četrarpus [[colla]]s gari mazie scinki ar garu asti, smailu galvu un tik niecīgām kājiņām, ka ķirzakas drīzāk izskatījās pēc čūskulēniem. Tās slīdēja pa klinšu starpu kā dzīvsudraba pilieni, ņirbēja kā [[kolibri]]... Spožacainie scinki, naski un žigli kā pilieni uz loga rūts, kustējās, ne mirkli nepierimstot... Gludās, sīkās gaišpelēkās un kafijkrāsas zvīņas saulē zvīgoja, un ķirzakas ne mirkli nepārtrauca nopietno barības meklēšanas uzdevumu".*

## Izplatība
Savulaik bija plaši sastopams visā Maurīcijā un apkārtējās saliņās. Makabeju pasuga *G. b. fontanayi*, kas dažkārt tiek izdalīta arī kā atsevišķa suga, mitinās Melnās upes aizas nacionālajā parkā Maurīcijas dienvidrietumos.

Nominālpasuga apdzīvo vairākas Maurīcijas piekrastes saliņas — ziemeļu saliņas Raundu, Sērpentu, Ganerskveinu, Gabriela salu, Baloža klinti, Maurīcijas dienvidaustrumu piekrastē novietoto Egretu un Vakoasu. Divas populācijas reintroducētās sīciņajās, netālu esošajās *Ile de la Passe* un *Ile aux Fouquets* saliņās.
Lielākā populācija, kas veidoja aptuveni 80% no sugas kopskaita, līdz 2010. gadam dzīvojas Flatā. Taču Āzijas mājas ciršļa (*Suncus murinus*) invāzijas rezultātā šī populācija īsā laikā tika pilnībā iznīcināta. 

## Uzvedība un barība
Scinki nereti sildās un gozējas Saules staros. Pārtiek galvenokārt no kukaiņiem, un medību laikā pārvietojas ļoti strauji. Naigā tekalēšana arī nepieciešama, lai spētu izbēgt no dabiskajiem ienaidniekiem Raundas scinkiem.

## Aizsardzība
Sugu apdraud ievestie svešzemju dzīvnieki, — Āzijas mājas ciršļi, čūskas *[[Lycodon capucinus]]*, mangusti un savvaļā pārgājušie kaķi. Raundā arī kazas un truši, kuri postīja ķirzaku dabisko dzīvesvidi. Maurīcijas savvaļas fonda vadībā invazīvās sugas tika izskaustas no Bodžera scinka apdzīvotajām saliņām. Populācijas pieaugumu sekmēja arī nebrīvē pavairoto īpatņu reintrodukcija to dabiskajā vidē.

## Sistemātika
Tiek izdalītas trīs pasugas, kuras dažkārt izdala kā atsevišķas sugas:
* Nominālpasuga (*G. b. bojerii*) — sastopams piekrastes saliņās;
* Makabeju scinks (*G. b. fontenayi*) - sastopams Melnās upes aizas nacionālajā parkā;
* Reinjonas šķeltausu scinks (*G. b. borbonica*) - izmiris 19. gadsimta vidū.
Oranžastes scinks pagaidām nav aprakstīts.

## Atsauces
Makss Pačioreti

**Maksimiliāns Kolenda Pačioreti** (; dzimis ) ir bijušais amerikāņu hokejists, kreisās malas uzbrucējs, ASV hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā Pačioreti spēlējis Nacionālās hokeja līgas klubu Monreālas "Canadiens", Vegasas "Golden Knights", Karolīnas "Hurricanes", Vašingtonas "Capitals", Toronto "Maple Leafs", Šveices kluba HC Ambrì-Piotta sastāvos.

## Spēlētāja karjera
2008. gada vasarā Pačioreti noslēdza trīs gadu līgumu ar NHL vienību Monreālas "Canadiens". Profesionāļa karjeru uzbrucējs sāka jau rudenī, kad pievienojās Amerikas hokeja līgas vienībai Hamiltonas "Bulldogs". 2009. gada 2. janvārī hokejists debitēja NHL, jau pirmajā spēlē "Canadiens" rindās gūstot arī vārtus. Kopumā 2008.—09. gada sezonā "Canadiens" rindās Pačioreti laukumā devās 34 spēlēs.

Monreālas "Canadiens" Pačioreti nostiprinājās 2011.—12. gada sezonā. Ar 65 punktiem 79 spēlēs to viņš noslēdza kā komandas rezultatīvākais spēlētājs. 2012.—13. gada NHL lokauta laikā vairākas spēlēs aizvadīja Šveices hokeja līgas vienībā *[[HC Ambrì-Piotta]]*. 2014.—15. gada sezonā Pačioreti kļuva par "Canadiens" kapteiņa palīgu.

2022. gada 13. jūlijā Pačioreti un Dilans Koglans tika aizmainīti uz Karolīnas "Hurricanes" komandu.

Lai gan Pačioreti vēl nebija noslēgts līgums 2024. gada starpsezonā, augusta beigās sāka izplatīties baumas, ka viņš ir saistīts ar Toronto "Maple Leafs" organizāciju, kas vēlas pastiprināt sastāvu kreisā spārna uzbrucēja pozīcijā. 11. septembrī komanda oficiāli paziņoja, ka ar Pačioreti ir noslēgts līgums, lai piedalītos "Maple Leafs" treniņnometnē pirms sezonas. Pēc komandas pirmssezonas noslēguma Pačioreti 2024. gada 7. oktobrī parakstīja viena gada līgumu ar "Maple Leafs" komandu 873 770 ASV dolāru vērtībā, kā arī papildu 626 230 ASV dolāru kolektīvās spēļu prēmijās, ja Pačioreti regulārajā sezonā piedalīsies attiecīgi 10 un 35 spēlēs.

Pēc sezonas beigām Pačioreti deva mājienu par karjeras beigām, sakot, ka spēlējot ir grūti būt prom no ģimenes. Galu galā viņš nolēma doties pensijā, kad 2025. gada septembrī viņš papildināja treneru kolektīvu savā "alma mater" Mičiganas Universitātes komandā.

ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā.
## Atsauces

## Ārējās saites
Sudānas himna

***Nahnu Jund Allah Jund Al-watan*** (, latviski — 'Mēs esam Dieva un savas zemes armija') ir Sudānas valsts himna. Pieņemta 1956. gadā līdz ar neatkarības iegūšanu no Lielbritānijas, līdz tam tā bija koloniālo Sudānas Aizsardzības spēku himna.

## Atsauces
Valodu uzskaitījums pēc pratēju skaita

thumbnail|Valodu lietojums pasaulē|300px
**Valodu uzskaitījumā** iekļautas tās valodas, kuras prot vismaz 30 miljoni cilvēku. Vairāk nekā puse no pasaules iedzīvotājiem prot trīspadsmit izplatītākās valodas.

## Valodas pēc pratēju skaita
Šardara

**Šardara** () ir pilsēta Kazahstānas dienvidos, Šardaras rajona centrs Tirkistanas apgabalā. Izvietojusies Sirdarjas labajā krastā Šardaras ūdenskrātuves krastā pie Šardaras HES. Apdzīvotā vieta dibināta sakarā ar ūdenskrātuves un hidroelektrostacijas būvniecību 1960. gados, kopš 1968. gada pilsētas statuss.

## Atsauces

## Ārējās saites
Čačerska

**Čačerska** () jeb **Čečerska** () ir pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabalā, Čačerskas rajona administratīvais centrs. Izvietojusies apgabala ziemeļaustrumos, piestātne pie Čačeras upītes ietekas Sožā 65 km no apgabala centra Gomeļas.

## Vēsture
Vēstures avotos kā **Čičerska** pirmoreiz minēta 1159. gadā Hipatija hronikā. Līdz 14. gadsimta piederēja Čerņihivas kņazistei, vēlāk — Lietuvas Lielkņazistei. Pēc Polijas 1. dalīšanas nonāca Krievijas Impērijas sastāvā.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Čačerskas vēsture