open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Trevors Fennels

**Trevors Gārts Fennels** (; dzimis ) ir Austrālijas valodnieks, latviešu valodas vēsturnieks un gramatiķis. Nodarbojies arī ar 17. gadsimta latviešu valodas gramatikas un vārdnīcu pētīšanu, komentējis to izdevumus.

## Biogrāfija
Dzimis 1940. gadā Portaugustā, Austrālijā. Interese par latviešu valodu radusies jau bērnībā, sarunājoties ar trimdas latviešu bērniem. 
Studēja Adelaidas universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes Franču valodas un literatūras nodaļā (līdz 1961), šajā laikā 1959. gadā sācis apgūt latviešu valodu. 1965. gadā aizstāvēja doktora disertāciju *La morphologie du futur en moyen français* (izdota 1975. gadā) Sorbonnā, Francijā, uz kurieni devās ar Adelaidas universitātes stipendiju.

Pēc atgriešanās Austrālijā bija franču valodas un vispārīgās valodniecības docētājs Dienvidaustrālijas Flindersa universitātē (1966-1993), profesors, Humanitārās skolas dekāna vietnieks (1970-1973), dekāns (1974—1979; 1992—1994), katedras vadītājs (1994-2002).

## Zinātniskie darbi
1968. gadā uzrakstīja savu pirmo rakstu par latviešu valodu "Latviešu gramatika un cittautu skolnieks: tradicionālā apraksta piemērotība". Par latviešu valodu publicējis apmēram 100 zinātnisko darbu. Viens no angļu valodā izdotās trīs sējumus lielās "Mūsdienu latviešu valodas gramatikas" (1980) līdzautoriem (kopā ar Henriju Gelsenu).

* La morphologie du futur en moyen français. Genève: Droz, 1975.
* Trevor Garth Fennell, Henry Gelsen. A Grammar of Modern Latvian. 3 vols. The Hague: Mouton, 1980 - 1370 pages
* Trevor G Fennell. Seventeenth century Latvian grammatical fragments: text, translation and commentary. Melbourne: Latvian Tertiary Committee, 1982.
* Fürecker's dictionary: the second manuscript : [A - P; R - Z]. Rīga: Latvijas Akadēmiskā Bibliotēka, 1998.
* J Rozenbergs, Trevor G Fennell. The stylistics of Latvian. Rīga: LU Akadēmiskais apgāds, 2004.
* Trevor G Fennell. Lettisches Wörterbuch. Rīga: Latvijas Akademiskā Bibliotēka, 2005-2012.
* Lexicographer Liborius Depkin’s Latvian–German Dictionary. Abstract of the lecture given at the Senate Meeting of the Latvian Academy of Sciences on 15 January 2007
* Ilze Auziņa, Trevor Garth Fennell, Daina Nītiņa, Juris Grigorjevs. Latviešu valodas gramatika. Rīga: LU Latviešu valodas institūts, 2015. - 1022 lpp.

## Apbalvojumi
* Endzelīna prēmija (1996)
* Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (2001) 
* Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielā medaļa par "ieguldījumu latviešu vēsturiskās valodniecības attīstībā un latviešu valodas pieminekļu izdošanā un komentēšanā" (2006)

## Atsauces

## Ārējās saites
* Trevors Gārts Fennels
Boriss Šeremetjevs

**Boriss Šeremetjevs** (; 1652—1719), dažkārt zināms kā **Roberts Šeremetjevs**, bija Krievijas caristes diplomāts un karavadonis Lielā Ziemeļu kara laikā. Ģenerālfeldmaršals (1702), grāfs (1706). Piebalgas muižu īpašnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1652. gada 25. aprīlī Maskavas bajāra Pjotra Šeremetjeva ģimenē. 1665. gadā 13 gadu vecumā kļuva par cara Alekseja galminieku. Reģentes Sofijas valdīšanas laikā piedalījās diplomātiskās sarunās par militāras savienības veidošanu pret Osmaņu impēriju ar Polijas-Lietuvas valdnieku Janu Sobeski un Svētās Romas impērijas ķeizaru Leopoldu I. 1695. gadā viņš piedalījās cara Pētera I karagājienā uz Azovu. 1697.—1699. gados B. Šeremetjevs diplomātiskās misijas sastāvā viesojās Austrijā, Venēcijā un Maltā.
Lielā Ziemeļu kara laikā Boriss Šeremetjevs kļuva par caram Pēterim I uzticamu karavadoni, kaut arī viņa komandētās karaspēka vienības 1700. gadā cieta sakāves kaujās pie Narvas un Alūksnes. Pirmās uzvaras pār zviedriem viņš izcīnīja 1701. gada kaujā pie Erestferas (1701) un kaujā pie Omuļiem (1702). Tikai tad pēc 10 dienu aplenkuma krievi ieņēma Alūksnes pili, Šeremetjeva gūstā nokļuva arī Bībeles tulkotājs prāvests Ernsts Gliks un viņa audžumeita Marta Skavronska. Ziņojumā caram Pēterim I viņš rakstījis, ka "Vidzemē no Rīgas līdz Rēvelei vairs nav ko postīt, ka tur pat gaiļus vairs nedzird dziedam". 1705. gadā viņš cieta sakāvi Mūrmuižas kaujā pret zviedriem. Astoņus mēnešus ilgā Rīgas aplenkuma laikā Šeremetjevs savu galveno mītni iekārtoja Dreiliņu muižā. Pēc Rīgas padošanās 1710. gada 14. jūlijā ģenerālfeldmaršals Boriss Šeremetjevs pieņēma rīdzinieku uzticības zvērestu, sēžot zviedru karalim Kārlim XII gatavotajā krēslā. Kā atlīdzību 1711. gadā cars Pēteris viņam piešķīra dzimtas īpašumā abas Piebalgas muižas.

Miris 1719. gada 17. februārī Maskavā, apbedīts Sanktpēterburgā Ņevas Aleksandra Lavrā.

## Galerija

Boris Sheremetyev by I.Argunov (1768, Kuskovo).jpg|Boriss Šeremetjevs, 1768 gada portrets
Boris Sheremetyev 111.PNG|Boriss Šeremetjevs feldmaršala tērpā
1000 Sheremetiev.jpg|Feldmaršala Borisa Šeremetjeva (pa kreisi) skulptūra monumentā "Tūkstošgadīgā Krievija" Novgorodā (1862).
Rigasche Rundschau Illustrierte Beilage der Rigaschen Rundschau, Nr.6 (01.06.1901)-Boriss Šeremetjevs-Riga 1710.14.Jul.jpg|"Ģenerālfeldmaršals Boriss Šeremetjevs pieņem rīdzinieku uzticības zvērestu 1710. gada 13. jūlijā" Aleksandra fon Kocebū (Alexander von Kotzebue, kr. Александр Евстафиевич Коцебу, 1815-1889) gleznas fotoreprodukcija.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Morīna O'Hāra

**Morīna O'Hāra** (, dzimusi , mirusi ) bija īru izcelsmes amerikāņu aktrise un dziedātāja.

Vecumā no sešiem līdz septiņpadsmit gadiem Morīna apguva aktiermeistarību, dziedāšanu un dejas, un jau no desmit gadu vecuma viņa piedalījās teātra uzvedumos. Rudmatainā O'Hāra pārsvarā atveidoja spilgtas sieviešu lomas. Viņa bieži sadarbojās ar kinorežisoru Džonu Fordu un ilggadēju draugu Džonu Veinu.

Morīna O'Hāra filmējusies 65 kino un TV filmās un seriālos. Viņa piederēja pie Holivudas Zelta laikmeta aktrisēm. 1960. gadā Morīnai O'Hārai piešķīra zvaigzni Holivudas Slavas alejā.

Aktrises autobiogrāfija * 'Tis Herself* tika publicēta 2004. gadā un kļuva par *[[The New York Times]]* bestselleru.

2014. gada augustā Kino mākslas un zinātnes akadēmija O'Hārai piešķīra Kinoakadēmijas goda balvu, ko viņai pasniedza *[[Governors Awards]]* pasniegšanas ceremonijā  Losandželosā ar veltījumu: "Morīnai O'Hārai, vienai no Holivudas spožākajām zvaigznēm, kuras iedvesmojošais sniegums kvēlojis ar aizrautību, siltumu un izturību." Tādējādi Morīna O'Hāra kļuva par otro aktrisi pēc Mirnas Lojas (kura šo balvu saņēma 1991. gadā), kas saņēmusi Kinoakadēmijas goda balvu, lai arī nekad nav tikusi nominēta ikgadējai Amerikas Kinoakadēmijas balvai.

## Pazīstamākās filmas
* "Jamaikas krogs" (*Jamaica Inn*, 1939, režisors Alfreds Hičkoks)
* "Dievmātes katedrāles zvaniķis" (*The Hunchback of Notre Dame*, 1939, režisors Viljams Dīterle)
* *[[Dance, Girl, Dance]]* (1940, režisors Dorotijs Arzners)
* "Cik zaļa bija mana ieleja" (*How Green Was My Valley*, 1941, režisors Džons Fords)
* "Brīnums 34. ielā" (*Miracle on 34th Street*, 1947, režisors Džordžs Sītons)
* *[[Rio Grande (filma)|Rio Grande]]* (1950, režisors Džons Fords)
* "Klusais cilvēks" (*The Quiet Man*, 1952, režisors Džons Fords)
* *[[The Long Gray Line]]* (1955, režisors Džons Fords)
* "Mūsu cilvēks Havanā" (*Our Man in Havana*, 1959, režisors Kerols Rīds)
* "Dvīņu slazdā" (*The Parent Trap*, 1961, režisors Deivids Svifts)
* *[[McLintock!]]* (1963, režisors Endrū V. Maklaglens)
* *[[Only the Lonely]]* (1991, režisors Kriss Kolumbuss)

## Atsauces

## Ārējās saites

* 
* Fotogalerija
Histogramma

thumb|200px|Histogramma
**Histogramma** ir stabiņveida diagramma, kas sastāv no taisnstūriem, kuru platums atbilst pazīmes vērtības intervāla garumam. Tas tiek atlikts uz horizontālās ass, bet uz vertikālās ass tiek atlikts vērtības biežums. Histogrammas lielākoties izmanto nepārtrauktu un grupētu datu attēlošanai. Šo metodi pirmo reizi ir sācis izmantot Karls Pīrsons.

Histogrammu var konstruēt, izmantojot gan pazīmes vērtību absolūto biežumu, gan relatīvo biežumu. Histogrammas stabiņiem ir jābūt vienāda platuma, platumu (vērtību intervālu) parasti nosaka pēc dažādām formulām.
Maiks Nikolss

**Maiks Nikolss** (; dzimis **Mihails Igors Peškovskis** (*Mikhail Igor Peschkowsky*) , miris ) bija Vācijā dzimis ebreju izcelsmes amerikāņu režisors, rakstnieks, producents un komiķis.

Karjeru sācis 20. gadsimta 50. gados kā komiķis. 1968. gadā ieguvis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors par filmu "Absolvents". Vēl ir režisējis tādas filmas kā "Kurš baidās no Virdžīnijas Vulfas?", *[[Catch-22]]*, *[[Carnal Knowledge]]*, "Silkvuda", *[[Working Girl]]*, "Putnubūris", *[[Closer (filma)|Closer]]*, "Čārlija Vilsona karš" (), kas bija viņa pēdējā režisētā filma, un TV minisēriju *[[Angels in America]]*. Nikolss ir viens no 12 cilvēkiem (Nikolsa nāves brīdī), kas ieguvuši *[[Emmy balva|Emmy]]*, *[[Grammy balva|Grammy]]*, Amerikas Kinoakadēmijas un *[[Tony balva|Tony]]* balvu — visas četras lielās ASV izklaides industrijas balvas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Pētera baznīcas skola

**Pētera baznīcas skola** bija pirmā laicīgā mācību iestāde Rīgā.

## Vēsture
1353. gadā skolu dibinājusi Rīgas rāte. Līdz reformācijai te tika gatavoti ierēdņi pilsētas pārvaldei, šī bija latīņu skola; atradās pie Rīgas Svētā Pētera baznīcas. Tikusi uz laiku slēgta pēc reformācijas, tomēr 1570. gados tika atjaunota skolas darbība. Atradās Skārņu ielā 13 bijušā sieviešu klostera ēkā.

Piedzīvoja strauju attīstību pēc 1600. gada, kad te sāka strādāt rēķinu meistars Morics Lange. Vēlāk skola tika dēvēta viņa vārdā par **Morica** vai **Maurīcija skolu**. Viņš to pārveidoja par tā saukto rēķinu skolu, tika sākta matemātikas, grāmatvedības un latīņu valodas mācīšana papildus jau esošajai ticības mācībai, lasīšanai un rakstīšanai. Ap 1905. gadu skolēnu skaits skolā sasniedza apmēram 150.

1885. gada 15. janvārī iesvētīja un atklāja Rīgas pilsētas savienoto elementārskolu, apvienojot tajā 6 Iekšrīgas pirmmācības skolas, tai skaitā Maurīcija skolu. Tagad tās ēkā atrodas Rīgas V. Zālīša pamatskola.

## Atsauces
Garezers (ASV)

**Garezers** ir Detroitas latviešu kopienas īpašums Mičiganas štatā, ASV. Atrodas 40 km uz dienvidrietumiem no Kalamazū, Longleika ( — 'Garezers') austrumu krastā. Dibināts kristīgai un latviskai audzināšanai, kultūras un labdarības pasākumiem. Centra devīze ir "Dievam un Latvijai".

Sācis veidoties 1965. gadā, 68 ha lielais īpašums *Camp Lone Tree* tika nopirkts no Čikāgas gaidu vienības. Sabiedrisko centru pārvalda bezpeļņas akciju sabiedrība. Tam blakus atrodas vasarnīcu ciemati "Latvija", "Atbalsis". Īpašumā atrodas bibliotēka, muzejs, mākslas galerija, ēdnīca, saviesīgais centrs "Ziemeļblāzma", vairāki internāti, pansionāti, brīvdabas dievnams, sporta laukums.

Vasarās notiek kursi jeb nometnes gan bērniem, gan pieaugušajiem, vasaras vidusskola, kuru pabeiguši vairāk nekā 1000 jauniešu, kori, Jāņu svinēšana un citi kultūras pasākumi.

Tiek izdots biļetens "Garezera ziņas", žurnāls "Jaunatnes Atbalsis", skolas avīze "Nezāle".

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Pēteris Plakidis

**Pēteris Plakidis** (dzimis  Rīgā, miris  Liepājā) bija latviešu komponists un pianists.

## Biogrāfija
Mācījies Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā. 1970. gadā pabeidzis Latvijas valsts konservatorijas Valentīna Utkina kompozīcijas klasi, 1975. gadā pabeidzis asistentūru.

No 1969. līdz 1974. gadam vadījis Drāmas teātra mūzikas daļu. 1976. gadā kļuva par pedagogu Latvijas Valsts konservatorijā (pašlaik Latvijas Mūzikas akadēmija), 1991. gadā kļuva par profesoru. Rakstījis simfoniskos darbus, instrumentālos koncertus, kamermūziku, kora un solo dziesmas, tautasdziesmu apdares, mūziku teātra izrādēm, kinofilmām. Izveidojis *The Transatlantic trio* 1991. gadā kopā ar čellistu Ivaru Bezprozvanovu un klarnetistu Eriku Mandatu (ASV), trio uzstājies Latvijā, Apvienotajā Karalistē un ASV.

1971. gadā kļuvis par Latvijas Komponistu savienības biedru. 1982. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu, 1990. gadā — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukumu.

1976. gadā saņēmis Latvijas Komjaunatnes prēmiju, 1987. gadā — Jāņa Ivanova prēmiju. 1996. gadā Plakidis kļuva par Lielās mūzikas balvas laureātu — par skaņdarbu "Variācijas orķestrim".

Plakidis bija precējies ar mecosoprānu Maiju Krīgenu, ar kuru kopā muzicējis daudzus gadus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jūlijs Vanags

**Jūlijs Vanags** (dzimis , miris ) bija latviešu rakstnieks un tulkotājs.

## Biogrāfija
Dzimis 1903. gadā Ungurmuižas pagasta Irbessalā drēbnieka ģimenē. Mācījās Krustpils pagasta Spēles skolā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā kopā ar vecākiem un brāli devās bēgļu gaitās uz Krieviju, turpināja mācības Vjatkas guberņas (tagadējā Kirovas apgabala) Murašu vidusskolā (1917—1919), tad Vjatkas lauksaimniecības tehnikumā (1919—1921). 
1922. gadā atgriezās Latvijā, strādāja par dzelzceļa strādnieku, koku šķirotāju, ogļu krāvēju, glābšanas laivu uzraugu Rīgas Jūrmalā, kinoteātru reklāmu zīmētāju, medicīnisko instrumentu veikala ekspeditoru un bibliotekāru Rīgas pilsētas 1. bibliotēkā. 

1927. gadā publicēja stāstu "Bankrots" laikraksta "Sociāldemokrāts" pielikumā "Literatūra un Dzīve". 1933. gadā Rīgas Strādnieku teātris iestudēja viņa lugu "Vēja pūtiens", bet 1934. gadā – kopā ar Aleksandru Čaku sarakstīto lugu "Pusnakts kuģis".
Pēc Ulmaņa apvērsuma strādāja Valsts statistiskajā pārvaldē par korektoru un statistiķi. 

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā piedalījās Latvijas Rakstnieku savienības dibināšanā. 1941. gada oktobrī iestājies Latviešu strēlnieku divīzijā, viņa korespondences un feļetonus iespieda avīze "Latviešu Strēlnieks". Sarakstījis vārdus Latvijas PSR himnai (kopā ar Frici Rokpelni), kas apstiprināta 1945. gadā.

Pēc kara no 1945. līdz 1946. gadam strādāja žurnālā "Karogs", no 1946. līdz 1950. gadam — Dailes teātrī, no 1954. līdz 1965. gadam — Latvijas Rakstnieku savienībā (savienības valdes sekretārs). Strādāja arī vairāku žurnālu redakcijās. Kopš 1963. gada — Padomju Savienības komunistiskās partijas biedrs.

Vairāku lugu, libretu autors (vairāki darbi tapuši sadarbībā ar citiem rakstniekiem, piemēram, Aleksandru Čaku), rakstījis kinoscenārijus, grāmatas bērniem.  Tikuši izdoti vairāki dzejoļu krājumi. Dzejā paudis padomju ideoloģiju. Nodarbojies arī ar krievu, baltkrievu, ukraiņu autoru darbu tulkošanu.
1953. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu, 1979. gadā — Baltkrievijas PSR Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu.

Miris 1986. gadā Rīgā, apbedīts Raiņa kapos.

## Atsauces
Andris Šnē

**Andris Šnē** (dzimis ) ir latviešu vēsturnieks un arheologs. Vēstures zinātņu doktors un LU docents.

## Biogrāfija
1997. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultāti. 1994. gadā kļuvis par Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas Arheoloģijas centra speciālistu, 2002. gadā — par centra vadītāju.

1999. gadā kļuvis par docētāju Latvijas Universitātē, viduslaiku vēstures katedrā. 2011. gadā kļuvis par Vēstures un filozofijas fakultātes dekānu un pildījis šos pienākumus līdz 2015. gadam. Vadījis Krustpils viduslaiku pils no 1995. līdz 2001. gadam notikušo arheoloģisko izpēti. Vadījis arī pārbaudes izrakumus 17. gs. nocietinājumā Kobrona skanstī Rīgā, Torņakalnā. 2024.gadā vadījis arheoloģiskos izrakumus Zasas muižas parkā.

Nodarbojies ar arheoloģijas teoriju, Latvijas viduslaiku vēstures un vēlā dzelzs laikmeta sabiedrību attiecību pētīšanu. Ir vairāk nekā 80 zinātnisku un populārzinātnisku rakstu autors.

1998. gadā kļuvis par Eiropas Arheologu asociācijas biedru.

## Atsauces
Tā Svēta Grāmata

**"Tā Svēta Grāmata"**, pilnais nosaukums — **"Tā Svēta Grāmata jeb Dieva Svētais Vārds.."**, ir pirmais pilnīgais Bībeles (Vecās un Jaunās Derības) izdevums latviešu valodā, ko tulkojis Ernsts Gliks. Izdevumā ir apmēram 2500 lappušu.

Ar šo tulkojumu tika nostiprinātas latviešu literārās valodas normas. Tika spēcīgi ietekmēts latviešu literatūras izveides process, tāpat tika veicināta luterticības nostiprināšanās.

Bībeles iespiešana tika pabeigta 1694. gadā, bet titullapā norādīts 1689. gads, kurā sākta atsevišķās daļas iespiešana. Iespiešana tika uzsākta 1684. vai 1685. gadā. Kopējais metiens sasniedza 1500 eksemplārus. Vairāki izdevumi ir saglabājušies arī līdz mūsdienām. Tika tulkots no oriģinālvalodas (senebreju un sengrieķu), tomēr vērā tika ņemts arī Mārtiņa Lutera tulkojums vācu valodā, ko atzinis arī valodnieks Ābrams Feldhūns pēc Glika tulkojuma izanalizēšanas. Tulkošanā piedalījušies arī K. B. Vitens un M. Klemkens.

No 1680. līdz 1683. gadam Gliks tulkoja Jauno Derību, 1685. gadā tā tika publicēta ar nosaukumu "Tas Jauns Testaments Mūsu Kunga Jesus Kristus". 1689. gadā tika uzsākta Vecās Derības izdošana, 1692. gadā — Apokrifusa (tā sauktie apšaubāmie Svētie Raksti). 1694. gadā darbs tika pabeigts pilnībā, Zviedrijas karalis tad arī izdeva rīkojumu par Bībeles izplatīšanu.

Pirmizdevums kļuva par pamatu sešiem revidētajiem Bībeles izdevumiem (1739, 1794, 1825, 1854, 1877, 1898).

## Atsauces
Šnē

**Šnē** var būt:
* Andris Šnē — latviešu vēsturnieks un arheologs;
* Normunds Šnē — latviešu diriģents.
1938. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

**1938. gada [[Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā]]** notika Valkenburgā, Nīderlandē. Tas bija divpadsmitais Pasaules čempionāts profesionāļiem un tajā notika divas sacensības — atsevišķi grupas braucieni profesionāļiem un amatieriem.

## Sacensību kopsavilkums

## Medaļu tabula

## Atsauces
Banska Bistricas apgabals

**Banska Bistricas apgabals** () ir viens no Slovākijas apgabaliem. Tas robežojas ar Ungāriju dienvidos, Nitras apgabalu rietumos, Trenčīnas apgabalu ziemeļrietumos, Žilinas apgabalu ziemeļos, Prešovas apgabalu ziemeļaustrumos un Košices apgabalu austrumos.

## Administratīvais iedalījums

Apgabals iedalās 13 apriņķos - Banska Bistricas apriņķis, Banska Štjavnicas apriņķis, Brezno apriņķis, Detvas apriņķis, Krupinas apriņķis, Lučenecas apriņķis, Poltāras apriņķis, Revūcas apriņķis, Rimavska Sobotas apriņķis, Veļki Krtīšas apriņķis, Zvolenas apriņķis, Žaras pie Hronas apriņķis, Žarnovicas apriņķis.

## Pilsētas

Apgabalā pavisam ietilpst 24 pilsētas:

*Kursīvā* - pilsētas, kas nav apriņķu centri.

 
* Banska Bistrica — 79 368 iedz. 
* Zvolena — 43 100 iedz. 
* Lučeneca — 28 335 iedz. 
* Rimavska Sobota — 24 322 iedz. 
* Brezno — 21 534 iedz. 
* Žara pie Hronas — 19 647 iedz. 
* Detva — 15 024 iedz. 
* Revūca — 12 696 iedz. 
* Veļki Krtīša — 12 608 iedz. 
* *[[Fiļakovo]]* — 10 772 iedz. 
* Banska Štjavnica — 10 259 iedz. 
* Krupina — 8 010 iedz. 
* *[[Hnūštja]]* — 7 721 iedz. 
* *[[Hriņova]]* — 7 696 iedz. 
* *[[Nova Baņa]]* — 7 567 iedz. 
* *[[Tornaļa]]* — 7 415 iedz. 
* Žarnovica — 6 431 iedz. 
* Poltāra — 5 772 iedz. 
* *[[Kremnica]]* — 5 528 iedz. 
* *[[Sljača]]* — 5 025 iedz. 
* *[[Tisoveca]]* — 4 253 iedz. 
* *[[Jelšava]]* — 3 189 iedz. 
* *[[Modri Kameņa]]* — 1 594 iedz. 
* *[[Dudince]]* — 1 458 iedz. 

## Ārējās saites
Banska Bistricas apriņķis

**Banska Bistricas apriņķis** () ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Brezno, Zvolenas un Žaras pie Hronas apriņķiem, kā arī Žilinas apgabala Turčanske Teplices, Martinas un Ružomberokas apriņķiem.

Apriņķa teritorijā ietilpst arī apgabala centrs Banska Bistrica.

Apriņķa Tajovas ciemā dzimis futbolists Vratislavs Greško (*Vratislav Greško*, 1977).

## Ārējās saites
*
Banska Štjavnicas apriņķis

**Banska Štjavnicas apriņķis** () ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Žarnovicas, Žaras pie Hronas, Zvolenas un Krupinas apriņķiem, kā arī Nitras apgabala Levices apriņķi.

Banska Štjavnicas pilsēta un tās apkārtne iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Rajona Štjavnicke Banes ciemā dzimis slovāku politiķis Vojtehs Tuka (*Vojtech Tuka*, 1880-1946).

## Ārējās saites
*
Brezno apriņķis

**Brezno apriņķis** () ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Revūcas, Rimavska Sobotas, Poltāras, Detvas, Zvolenas un Banska Bistricas apriņķiem, Žilinas apgabala Ružomberokas un Liptovski Mikulāšas apriņķiem, Prešovas apgabala Popradas apriņķi, kā arī Košices apgabala Rožņavas apriņķi.

Netālu no Osrbljes ciema atrodas biatlona trase, kurā regulāri notiek Pasaules kausa sacensības. 

Rajona Horna Lehotas ciemā dzimis slovāku dzejnieks Samo Halupka (*Samo Chalupka*, 1812-1883), bet Hronecas ciemā ungāru atlēts Alajošs Sokoji (*Szokolyi Alajos*, 1871-1932).

## Ārējās saites
Ylvis

250px|thumb|Vegards un Bards Ilvisakeri
***Ylvis*** ir norvēģu komiķu duets, kura sastāvā ir brāļi Vegards un Bards Ilvisakeri. Kā profesionāli varietē mākslinieki viņi debitēja 2000. gadā un kopš tā laika ir uzstājušies vairākās valstīs ar šoviem, komēdijkoncertiem, televīzijas un radio pārraidēm un mūzikas video. Šobrīd viņi ir Norvēģijas sarunu šova *[[I Kveld med YLVIS|I kveld med Ylvis]]* (*Vakars ar Ylvis*) vadītāji. 2013. gada septembrī par interneta fenomenu kļuva šovam sarakstītā dziesma un uzfilmētais videoklips *[[The Fox (What Does the Fox Say?)]]*, 2015. gada martā *[[YouTube]]* tas ir apskatīts vairāk kā 500 miljonus reižu. Viens no viņu dziesmu video ir filmēts Latvijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Nīderlandes vēstures kanons

**Nīderlandes vēstures kanons** () ir saraksts ar 50 tēmām, kuru mērķis ir piedāvāt Nīderlandes vēstures hronoloģisku kopsavilkumu, kurš Nīderlandē būtu jāmāca pamatskolā un vidusskolas pirmajos divos gados.  Piecdesmit tēmas ir sadalītas 
četrpadsmit sadaļās.

## 14 sadaļas
# "Zemās zemes" (*Lage Landen*) pie jūras
# Eiropas nomalē
# Kristianizācija
# Nīderlandiešu valoda
# Metropole un tirdzniecības centrs Reinas, Māsas un Šeldes upju satekā
# Pēc sacelšanās izveidojas Nīderlandes Republika
# Nīderlandes Zelta laikmets
# Tirdzniecības valsts un koloniālisma vara
# Nacionāla valsts ar konstitucionālu monarhiju
# Modernās sabiedrības izveidošanās
# Nīderlande starp pasaules kariem no 1914. līdz 1945. gadam
# Labklājības valsts, demokratizācija un sekularizācija
# Nīderlandes diversifikācija
# Nīderlande Eiropā

## 50 temati

## Atsauces
Zilās aras

**Zilās aras** (*Anodorhynchus*) ir papagaiļveidigo ģints, kas apvieno divas dzīvas un vienu, iespējams izzudušu, sugu. 

## Izskats
Aras ir vieni no lielākajiem kārtas pārstāvjiem. Hiacinšu ara ir vislielākais dzīvojošais papagailis, un tā garums var sasniegt 1 metru. To apspalvojums ir zils, katrai sugai atšķirīgā nokrāsa, kas kontrastē ar nelieliem dzelteniem plankumiem ap knābi. Aste gara, šaura, knābis masīvs, izteikti izliekts.

## Izplatība
Sastopams Dienvidamerikā tropu joslā.

## Barība
Pārtiek galvenokārt no palmu riekstiem, kurus pāršķeļ ar masīvo knābi, kā arī augļiem un sēklām. Barojas galvenokārt kokos, tomēr pēc kritušiem augļiem un riekstiem reizēm nolaižas arī uz zemes.

## Aizsardzība
Putnu straujo samazināšanos ir izraisījis pieprasījums pēc viņiem turēšanai nebrīvē.

## Sugas
Violetā ara (*Anodorhynchus purpurascens*) ir hipotētiska izmirusi suga, aprakstīta 1907. gadā. Taču trūkst pierādījumu, ka tā bija atsevišķa suga. Iespējams, pārstāvēja hiacinšu aru, kuru ieveda salā no kontinentālās daļas.

## Atsauces
Igors Girkins

**Igors Girkins** (, dzimis  Maskavā), pazīstams ar pseidonīmu **Strelkovs** (), ir Krievijas publicists, krievu nacionālists un monarhists, vairāku militāro konfliktu dalībnieks. Viņam bijusi nozīmīga loma vairākos militāros konfliktos, īpaši 2014. gadā Donbasa karā. Ukrainas varas iestādes viņu vaino terorismā un Eiropas Savienība iekļāva sankcijām pakļauto personu sarakstā.

## Dzīvesgājums
Ieguvis vēsturnieka izglītību, taču humanitārās karjeras vietā devies karot uz Piedņestru.

Girkins bija Krievijas FDD dienestā līdz 2013. gada martam un uzdienēja līdz pulkveža pakāpei, uzskata, ka viņš piedalījās militārajās operācijās Čečenijā un Piedņestrā, iespējams, arī Bosnijas karā serbu spēku sastāvā.

2014. gada sākumā Girkins piedalījās Krimas okupācijā un Doneckas tautas republikas izveidošanā. Vairākus mēnešus viņš bija nemiernieku vadonis Slovjanskas pilsētā un viens no Donbasa zemessardzes vadītājiem. No maija līdz augustam I. Girkins bija Doneckas tautas republikas bruņoto spēku virspavēlnieks un aizsardzības ministrs. Augustā atkāpās no ministra amata un pameta Austrumukrainu. Ar laiku viņa attiecības ar pašpasludinātās republikas vadību sabojājās.

Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā Girkins asi kritizēja Krievijas karaspēka vadību par neveiksmēm karadarbībā, viņa Telegram kanāls ieguva 85 tūkstošus sekotāju. 2023. gada pavasarī viņš piedalījās "Sadusmoto patriotu kluba" radīšanā, kurā iekļāvās viņam līdzīgi domājošie imperiālisti, tai skaitā Viktors Alksnis. 2023. gada 21. jūlijā Krievijas mediji vēstīja par Girkina aizturēšanu, vainojot viņu Krievijas armijas diskreditācijā.

Uzrakstījis divas fantāzijas grāmatas — "Apburtās pils pasakas" (*Сказки Заколдованного Замка*) un "Heldibornas pils detektīvs" (*Детектив Замка Хэльдиборн*), kā arī daudzas publikācijas avīzē Zavtra.

### Dalība pasažieru lidmašīnas notriekšanā
ASV Čikāgas tiesa  neklātienē atzina Igoru Girkinu par vainīgu 2014. gada jūlijā virs Austrumukrainas notriektās pasažieru lidmašīnas katastrofā.

2022. gada 17. novembrī arī Nīderlandes tiesa atzina Igoru Girkinu kopā ar diviem citiem par vainīgu Malaizijas pasažieru lidmašīnas *Boeing* notriekšanā virs Ukrainas 2014. gada jūlijā un aizmuguriski piesprieda viņiem mūža ieslodzījumu. Kā Doneckas kaujinieku militārais komandieris, Girkins no Krievijas sagādāja "*[[Buk]]*" zenītraķešu kompleksa iekārtu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Kārlis Stalte

**Kārlis Stalte** (; dzimis , miris ) bija lībiešu dzejnieks un sabiedrisks darbinieks.

## Biogrāfija
Beidzis mācības Rīgas guberņas ģimnāzijā. Bijis grāmatvedis un privātskolotājs Rīgā un Liepājā. 1905. gadā sācis nodarboties ar lauksaimniecību Mazirbē, kur bija ķesteris un ērģelnieks luterāņu draudzē.

No 1923. līdz 1924. gadam bija Līvu savienības priekšsēdētājs, pēc tam līdz 1940. gadam — sekretārs. Bijis laikraksta "Līvli" redaktors no 1933. līdz 1939. gadam.

1922. gadā sācis izdot literāras publikācijas. Rakstījis dzeju un garīgās dziesmas. Ir līvu tautas himnas "Mana tēvzeme" () vārdu autors. 1924. gadā tika izdots dzejoļu krājums. Lībiešu valodā tulkojis Jauno Derību un garīgās dziesmas. Somu un igauņu pētniekiem palīdzējis lībiešu valodas pētīšanā. Vairāki viņa dzejoļi tulkoti latviski un publicēti dzejas izlasē "Es viltīgāks par tevi, menca".

1939. gadā pārcēlies uz dzīvi Vācijā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* ''Livodkuor.lv'' informācija
* ''Livones.net'' informācija
Lidojumu informācijas rajons

**Lidojumu informācijas rajons** (, FIR) aviācijā ir noteikta gaisa telpas daļa, kurā tiek sniegts lidojumu informācijas un avārijas brīdinājumu pakalpojums. Šādu lidojumu informācijas rajonu sistēma aptver visu Zemes gaisa telpu un izveidota līdz ar ICAO dibināšanu 1947. gadā. Lidojumu informācijas un avārijas brīdinājumu pakalpojumus sniedz valsts civilās administrācijas noteikta autorizēta institūcija (Latvijā — valsts akciju sabiedrība «Latvijas gaisa satiksme»).

Lielākā daļa lidojumu informācijas rajonu aptver konkrētas valsts teritoriju, teritoriālos ūdeņus un pieguļošo jūras vai okeāna gaisa telpu. Lielākām valstīm izveidoti vairāki lidojumu informācijas rajoni. Daži lidojumu informācijas rajoni ietver sevī vairāku valstu teritoriju vai arī valsts deleģē savas gaisa telpas informatīvo pārraudzību citai valstij. Virs okeānu starptautiskajiem ūdeņiem izveidoti speciāli okeānu informācijas rajoni, kuru apkalpošanu veic kādas no pieguļošo valstu institūcijām. Robežas starp lidojumu informācijas rajoniem tiek noteiktas uz starpvalstu līgumu pamata, saskaņojot ar Starptautisko Civilās aviācijas organizāciju. Katram lidojumu informācijas rajonam piešķirts unikāls ICAO kods (Rīgas FIR — EVRR).

## Atsauces

## Ārējās saites
* ICAO Location Identifier - FIR List
* ICAO FIR WORLD  karšu pārlūks
Zilā Nīla

**Zilā Nīla** (,  — *An Nīl al Azraq*), augštecē — **Abaja** (), ir Nīlas lielākā pieteka Etiopijā un Sudānā. Dažkārt tiek uzskatīta par vienu no Nīlas satekupēm, kas to veido saplūstot ar Balto Nīlu. Tās garums pēc dažādiem avotiem ir 1450—1783 km, no kuriem 800 km ir Etiopijas teritorijā. Kristīgie etiopieši Abaju uzskata par vienu no četrām svētajām upēm, kas iztek no Ēdenes dārza.

## Ģeogrāfija
Sākas Etiopijas kalnienē kā Mazā Abaja, tek cauri Tanas ezeram. 30 km lejpus Tanas ezera upe pārvar 45 m augsto Tisisata ūdenskritumu un tālāk ap 400 km tek dienvidu virzienā pa šauru un  dziļu kanjonu. Pie Dedženas upe pagriežas uz rietumiem un vēl pēc dažiem simtiem kilometru — uz ziemeļrietumiem un ietek Sudānas teritorijā, kur to sauc par **Bahrelazraku** — ‘Zilo upi’. Sudānas teritorijā Zilā Nīla uzņem savas lielākās pietekas Dunderu un Rahadu. Sudānas galvaspilsētā Hartūmā saplūst ar Balto Nīlu. Kuģojama  garumā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Olimpija Liepāja

**Olimpija** bija Latvijas futbola klubs no Liepājas, kuru dibināja 1922. gadā. 1920.—1930. gados "Olimpija" 7 reizes kļuva par valsts čempioniem. Pirmoreiz tas notika 1927. gadā. Vienīgais spēlētājs, kurš izcīnīja visus 7 meistartitulus bija pussargs Kārlis Tīls. 1930. gadā mūžīgā glabāšanā "Olimpija" ieguva Rīgas kausu (to mūžīgā glabāšanā piešķīra tai komandai, kura kausu ieguva trīs reizes pēc kārtas), kura izcīņā piedalījās visi Latvijas Futbola savienības klubi.

"Olimpija" sagatavoja 17 spēlētājus Latvijas izlasei, kuri, kopā izlasē nospēlēja 141 spēli, gūstot 12 vārtus. Visvairāk spēļu aizvadīja vārtsargs Harijs Lazdiņš, pussargs Rūdolfs Kronlaks un aizsargs Fricis Laumanis - 18. Visvairāk vārtu "olimpiešiem" guva Voldemārs Žins, kurš 10 spēlēs guva 5 vārtus. Visvairāk "Olimpijas" spēlētāju - 6 piedalījušies 1926. gada 21. augusta izbraukuma spēlē pret Lietuvu. Šajā spēlē Latvijas izlasei uzvaru kaldināja Harijs Pīkols, Tīls, Fricis Dambrēvics, Adolfs Bluzmanis, Ludvigs Dudaņecs un Egons Feldbergs.

Klubs bija viens no futbola modes noteicējiem, jo tajā laikā par liepājniekiem vairāk titulus izcīnījusi bija tikai Rīgas FK - 8.1936. gadā komandu sāka trenēt bijušais Austrijas izlases uzbrucējs . Četrus gadus līdz kara sākumam viņa vadībā komanda piedalījās trijos čempionātos.

1932. un 1933. gadā komanda piedalījās arī Latvijas čempionātā hokejā, abās sezonās izcīnot uzvaru Liepājas zonas meistarsacīkstēs, taču čempionāta finālā piekāpjoties Rīgas "Unions" hokejistiem.

Pēc atjaunošanas 1941. gadā vācu okupācijas laikā, komandu atkal likvidēja 1944. gadā, atgriežoties padomju okupācijai. Fišeru, kurš bija ebrejs, pa to laiku vācu okupācijas varasiestādes bija nogalinājušas Holokaustā. "Olimpieši" vēlāk veidoja Liepājas "Dinamo" un "Sarkanā metalurga" komandu kodolus.

## Iegūtie tituli
* **[[Latvijas futbola Virslīga|Latvijas čempioni]] (7)**
** 1927, 1928, 1929, 1933, 1936, 1937—38, 1938—39

## Atsauces
Smalkais papagailis

**Smalkais papagailis** (*Eclectus roratus*) ir papagaiļu suga, kas mīt lietus mežos Klusā okeāna rietumu salās, galvenokārt Jaungvinejā. Smalkā papagaiļa tēviņa un mātītes apspalvojums tik ļoti atšķiras, ka sākotnēji tos uzskatīja par dažādu sugu pārstāvjiem.

## Izskats
Abu dzimumu putni ir lieli un smagnēji, ar platu, stūrainu asti un masīvu knābi. Garums 35 cm, spārnu plētums līdz 70 cm. Apspalvojums laistās dažādās krāsās. Tēviņam tas ir mirdzoši zaļš, viņam ir sarkani sāni un spārnu apakšpuse, dzeltens knābis. Mātīte ir nedaudz mazāka un vēl krāsaināka. Galva, rīkle un spārni viņai ir spilgti sarkani un izteikti kontrastē ar spilgti zilajām krūtīm un purpursarkano spārnu apakšpusi, bet knābis — pilnīgi melns.

## Izplatība
Sastopams Jaungvinejā, Zālamana salās un apkārtējās salās, ziemeļaustrumu Austrālijā un Moluku salās.

## Uzvedība
Smalkie papagaiļi ir samērā skaļi, apvienojas baros, kuros var būt pat 80 putnu. Tas nav izturīgs lidotājs, toties labi kāpelē. Kāpelējot piepalīdz sev ar knābi.

## Barība
thumb|200px|Pieaudzis tēviņš.
Tāpat kā vairums papagaiļu sugu, arī smalkais papagailis ir augēdājs. Saulei uzlecot, pāri vai mazas grupiņas pamet nakšņošanas vietas un meklē barību koku lapotnē.

Tā barība ir pumpuri, ziedi, sēklas, augļi un nektārs. Nebrīvē šī suga ēd arī dārzeņus un zaļumus — salātus, kāpostus, pieneņu lapas. Pāris, kas nebrīvē audzina mazuļus, dienā apēd pusi kāpostgalvas.

Smalkie papagaiļi ļoti bieži dodas baroties tālu no savām atpūtas vietām. Kokā, kurā ir daudz augļu, nolaižas neskaitāmi daudz papagaiļu.

## Ligzdošana
Ligzdošanas periods nav saistīts ar noteiktu gadalaiku. Labvēlīgos laika apstākļos putni pārojas, kolīdz izaudzināti putnēni.

Ligzda atrodas koka dobumā, pārsvarā džungļu nomalē vai pļavā. Kad atrasts atbilstošs dobums, mātīte sasmalcina koksnes gabaliņus, lai izklātu dobumu un sagatavotu mīkstu pamatni. Tā izdēj divas olas, ko perē viena pati. Tēviņš regulāri atgriežas ligzdā un atnes mātītei barību.

Putnēni izšķiļas pēc 26 dienām, bet lidot iemācās apmēram 12 nedēļu vecumā. Kamēr nav kļuvuši pilnīgi patstāvīgi, putnēni visu laiku ir kopā ar vecākiem, ēd un guļ viņu uzraudzībā.

## Aizsardzība
Smalkā papagaiļa skaits samazinās medību un džungļu izciršanas dēļ. Taču suga nav apdraudēta un vairumā izplatītās teritorijas nav aizsargājams. Dažās salās tiek audzēts kā mājputns.

## Ārējās saites
* Eclectus roratus, BirdLife International, *[[Sarkanā grāmata]]*
Vladimirs Einiņš

**Vladimirs Einiņš** (dzimis **Vladimirs Eniņš** , miris ) bija latviešu jūrnieks un politiķis.

Dzimis 1936. gada l. jūlijā Baltkrievijas PSR Mogiļevas rajona Gorjanu ciemā latviešu kolonistu ģimenē. Kopā ar ģimeni atgriezās Latvijā 1943. gadā un sāka dzīvot Jelgavas apriņķa Šķibes pagastā.

Uzvārds mainījies dzimtsarakstu nodaļas kļūdas dēļ 1950. gadā. 

Mācījies Šķibes pamatskolā (1950), Jelgavas 1. vidusskolā (1955), Liepājas jūrniecības skolas Kuģu vadītāju fakultātē (1958), Pa­domju Savienības Komunistiskās partijas (PSKP) Augstākā partijas skolā Viļņā (1985). 

Darba gaitas uzsāka Liepājas zvejnieku kolhozā “Boļševiks” kā kuģu vadītājs vietējā zvejas flotē (1959), pēc tam ekspedīcijas flotē Atlantijas okeānā kā stūrmanis (1960) un kā kapteinis uz dažādu tipu kuģiem (1961–1972). Strādāja kā kapteinis uz zvejas saldētājtralera “Dzintarzeme” (1972–1978), tad zvejnieku kolhozā “Boļševiks” kā priekšsēdētājs (1978–1990). Bijis Latvijas PSR Augstākās Padomes (AP) deputāts divos sasaukumos (1971–1980), PSKP biedrs (1965–1989).

Atmodas laikā darbojās Latvijas Tautas frontē (LTF), bija LTF Liepājas nodaļas kandidāts PSRS Tautas deputātu kongresa vēlēšanās, taču netika ievēlēts (1989).

1990. gadā ievēlēts LPSR Augstākajā Padomē kā Latvijas Tautas frontes kandidāts. Bijis viens no Augstākās Padomes deputātiem, kas balsojuši par 1990. gada 4. maija Neatkarības deklarāciju. Darbojās Jūras lietu komisijā, bija tās priekšsēdētājs (1991–1993). 

Pēc Augtākās Padomes darbības bei­gām strādāja kā Liepājas ostas velkoņa “Namejs” stūrmanis (1993), Liepājas ostas valdes priekšsēdētāja vietnieks (1994–1997), ieņēma citus amatus, vienlaicīgi turpināja strādāt kā kuģu kapteinis.

Apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni 1999. gadā, III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni 2000. gadā un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.

## Atsauces
Detvas apriņķis

**Detvas apriņķis** () ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Brezno, Poltāras, Lučenecas, Veļki Krtīšas un Zvolenas apriņķiem.

## Ārējās saites
Krupinas apriņķis

**Krupinas apriņķis** () ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Banska Štjavnicas, Zvolenas un Veļki Krtīšas apriņķiem, kā arī Nitras apgabala Levices apriņķi.

## Ārējās saites
Sanmarīno eiro monētas

**Sanmarīno eiro monētas** ir eiro monētas, kuras izdevusi Sanmarīno. Kopš 2002. gada eiro ir oficiālais maksāšanas līdzeklis Sanmarīno, nomainot Itālijas liru. Kad liras Itālijā nomainīja eiro, Sanmarīno vienojās par tiesībām kalt nelielu skaitu savu eiro monētu. Lai gan Sanmarīno neietilpst Eiropas Savienībā, Sanmarīno eiro monētas ir likumīgs maksāšanas līdzeklis.

## Valsts puse
Uz lielākās daļas Sanmarīno monētu ir attēloti arhitektūras pieminekļi. Uz 2 eiro monētas ir attēlota Sanmarīno valdības ēka jeb *Palazzo Pubblico*. Uz 50 centu monētas ir attēloti trīs torņi — Lagaita, Lačesta un Ilmontale *(La Guaita, La Cesta, Il Montale)*. Uz 10 centu monētas ir attēlots Sanmarīno Baziliks, bet uz 2 centu monētas ir attēlota Sanmarīno Brīvības statuja. Uz 5 centu un 1 centa monētām ir attēloti attiecīgi Lagaitas un Ilmontales torņi.

Atšķirīgas ir tikai 1 eiro un 20 centu monētas. Uz 1 eiro monētas ir attēlots Sanmarīno Republikas oficiālais ģerbonis, bet uz 20 centu monētas ir attēlots Svētais Marīno no kāda Gverčīno skolas eļļas gleznojuma.

## 2 eiro apgrozības piemiņas monētas
Sanmarīno ir izdevusi deviņas 2 eiro apgrozības piemiņas monētas. Pirmo monētu izdeva 2004. gadā par godu vēsturniekam un numismātam, Bartolomeo Borghesi. 2005. gadā izdeva monētu par godu fizikas gadam pasaulē, 2006. gadā par godu Kristofora Kolumba nāves 500. gadadienā. 2007. gadā izdeva monētu Džuzepes Garibaldi 200 gadu jubilejai. 2008. gadā izdeva monētu, kas veltīta Eiropas starpkultūru dialoga gadam. 2009. gada monēta veltīta Eiropas radošuma un inovācijas gadam. 2010. gada monēta ir veltīta Sandro Botičelli nāves 500. gadadienai. 2011. gadā izdeva monētu, kas veltīta Džordžio Vasari dzimšanas 500. gadadienai, bet pēdējo monētu izdeva 2012. gadā, kad visas eirozonas valstis kopā izdeva eiro banknošu un monētu ieviešanas desmitgadei veltītu monētu.

## Skatīt arī
Lučenecas apriņķis

**Lučenecas apriņķis** () ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Veļki Krtīšas, Detvas, Poltāras un Rimavska Sobotas apriņķiem, kā arī Ungāriju.

## Ārējās saites
*
Davida

**Davida** (; ), oficiāli **Sanhosē de Davida** (), ir pilsēta Panamas rietumu daļā. Tas ir Čiriki provinces administratīvais centrs, un 2013. gadā tajā dzīvoja ap 144 tūkstošiem iedzīvotāju. Tā ir relatīvi bagāta pilsēta ar izteiktu sabiedrības vidusslāni un zemu bezdarba un nabadzības līmeni. Pilsēta atrodas pie Panamerikas automaģistrāles.

Banku sektora attīstība, infrastruktūras izbūve, kā arī lidostas paplašināšana un Davidas—Boketes automaģistrāle kopā ar komerciālās aktivitātes izaugsmi pilsētā ir padarījusi to par vienu no straujāk augošajiem reģioniem valstī. Pilsēta šobrīd ir Čiriki provinces ekonomiskais centrs un dod vairāk kā pusi no provinces kopprodukta. Tā ir trešā lielākā pilsēta valstī pēc iedzīvotāju skaita un IKP un lielākā pilsēta Panamas rietumdaļā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Panama (cepure)

**Panama** ir viegla cepure, kas pīta no sausām torkiljas *(Carludovica palmata)* auga lapām. Cēlusies no Ekvadoras, kur šo cepuru tradicionālajai pīšanas tehnoloģijai 2012. gadā piešķirts UNESCO Nemateriālā kultūras mantojuma statuss.

Panamas parasti tiek izgatavotas gaišā krāsā un gaisu labi caurlaidošas, bieži tiek valkātas kopā ar vieglām vasaras drēbēm. 

## Vēsture
Šāda tipa pītas cepures Ekvadorā tika izgatavotas jau 17. gadsimtā. 19. gadsimtā un 20. gadsimta sākumā tās, tāpat kā citas Ekvadorā ražotas preces, vispirms tika nogādātas Panamā un tikai no turienes pircējiem Ziemeļamerikā, Āzijā un Eiropā, no kurienes arī cēlies šī izstrādājuma nosaukums. Šāda tipa cepuru popularitāte strauji auga Kalifornijas zelta druža laikā, kad bieži vien ceļotāji tur nokļuva caur Panamu, kā arī Panamas kanāla būvniecības laikā, kur liela daļa strādnieku valkāja šādas cepures.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ločmele

**Ločmele** (vīriešu dzimtē Ločmelis) ir viens no populārākajiem Latgales iedzīvotāju uzvārdiem. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Lūcija Ločmele (dzimusi 1951) — kinorežisore;
* Nellija Ločmele (dzimusi 1973) — žurnāliste un sabiedriska darbiniece;
* Regīna Ločmele (dzimusi 1966) — žurnāliste un politiķe;
* Danskovīte (īstajā vārdā Anita Ločmele; dzimusi 1961) — dramaturģe un pedagoģe.

## Atsauces
Monro doktrīna

[thumb|[ASV prezidents Džeimss Monro.]]
[thumb|ASV Valsts sekretārs [Džons Kvinsijs Adamss.]]
**Monro doktrīna** () bija ASV ārpolitikas princips attiecībā uz Latīņamerikas valstīm. Tas bija viens no ASV ārpolitikas stūrakmeņiem 19. gadsimtā, kuru ASV 5. prezidents Džeimss Monro deklarēja savā gadskārtējā uzrunā Kongresam (*State of the Union Address*) , par teksta autoru uzskata Džonu Kvinsiju Adamsu. 

Nosaukumu "Monro doktrīna" sāka lietot tikai 1850. gadā.
Baraka Obamas prezidentūras laikā 2013. gada novembrī ASV valsts sekretārs Džons Kerijs paziņoja, ka Monro doktrīna ir bijusi kļūda un turpmāk Savienotās Valstis atsakās no valdnieka jeb patrona pilnvarām, apņemoties veidot partnerattiecības ar Dienvidamerikas valstīm kā ar līdzvērtīgiem partneriem.

## Iemesli
* 1821. gadā Krievijas impērija piešķīra Krievijas-Amerikas kompānijai monopolu tirdzniecībai visā Ziemeļamerikā uz ziemeļiem no 51. paralēles. 
* 1821. gadā Grieķija lūdza Eiropas lielvarām un Amerikas Savienotajām Valstīm oficiāli atzīt tās neatkarību no Osmaņu impērijas. 
* 1823. gadā Apvienotā Karaliste piedāvāja Amerikas Savienotajām Valstīm aliansi atbalstošai nostājai par Dienvidamerikas republiku neatkarību.

## Saturs
Doktrīnas principos bija noteikts, ka ASV neiejauksies Eiropas valstu savstarpējās attiecībās (tai skaitā karos), bet jebkuras Eiropas valsts mēģinājums veidot ietekmes sfēru Dienvidamerikā vai Ziemeļamerikā tiks uzskatīts par agresijas aktu pret ASV.

## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* 
* Monroe Doctrine, 1823 
* 2. decembris. Džeimsa Monro doktrīna
Bada spēles: Zobgaļsīlis. 2. daļa

**"Bada spēles: Zobgaļsīlis. 2. daļa"** () ir 2015. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Frānsiss Lorenss. Filmas sižets veidots pēc Sūzenas Kolinsas grāmatas "Zobgaļsīlis".

Filmas pirmizrāde notika . Šī ir pēdējā daļa "Bada spēļu" filmu ciklā.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Bajas ezers

**Bajas ezers** (, ) ir saldūdens ezers Filipīnās, valsts lielākais ezers. Izvietojies Lusonas salas dienviddaļā, dienvidaustrumos no Manilas. Administratīvi ietilpst Kalabarsonas reģiona Lagunas un Risalas provincēs un Galvaspilsētas reģiona Muntinlupas un Tagigas pilsētu teritorijā. Izveidojies apdzisuša vulkāna kalderā, veido kriptodepresiju. Ezeram ir W burta forma, ko veido divas no ziemeļiem ezerā iestiepušās pussalas un Talimas sala. Ezeram 21 pieteka, notece pa Pasigas upi uz Manilas līci. Ezers ir primārais saldūdens zivju ieguves avots Filipīnās. Nosaukums cēlies no Bajas pilsētas ezera dienvidu krastā un spāņu valodas vārda *laguna*, ar ko apzīmē arī saldūdens ezerus.

## Atsauces

## Ārējās saites
Hidrohlortiazīds

**Hidrohlortiazīds** ir diurētiska (urīndzenoša) viela no tiazīdu grupas.

Hidrohlortiazīda tirdznieciskie sinonīmi: *Dichlothiazidum*, *Dichlotride*, *Dichydran*, *Dihydrochlorthiazid*, *Disalunil*, *Esidrex*, *Esidrix*, *Hidrosaluretil*, *Hydrex*, *Hydril*, *Hydro-Diuril*, *Hydro-Saluric*, *Hydrothide*, *Hypothiazide*, *Nefrix*, *Novodiurex*, *Oretic*, *Panurin*, *Unazid*, *Urodiazin*, *Vedidrex*.

## Ķīmiskās īpašības
Hidrohlortiazīds ir balts vai dzeltenīgi balts kristālisks pulveris. Ļoti vāji šķīstošs ūdenī, vāji šķīstošs etilspirtā, labi šķīstošs stipri sārmainos šķīdumos.

Pēc ķīmiskās uzbūves pieder benzotiadiazepīnu atvasinājumu grupai, kura C(7) pozīcijā satur sulfonamīdu grupu. Šīs grupas esamība padara hidrohlortiazīdu radniecisku diakarbam.

## Darbības mehānisms
Hidrohlortiazīda diurētiskā darbība pamatojas uz nātrija un hlora jonu reabsorbcijas samazināšanas nieru līkumoto kanāliņu proksimālajā daļā, daļēji arī distālajā daļā. Kālija un bikarbonātu reabsorbcija arī tiek pavājināta, taču mazāk. Sakarā ar nozīmīgu nātrijurēzes paaugstināšanos ar vienlaicīgu hlorīdu pastiprinātu izdali hidrohlortiazīdu uzskata par aktīvo salurētisko vielu. Nātrijs un hlors izdalās no organisma vienādos daudzumos.

Preparāts dod urīndzenošu efektu kā pie alkalozes, tā arī pie acidozes. Ilgstoši lietojot, preparāta iedarbība nekļūst vājāka.

Bezcukura diabēta gadījumos hidrohlortiazīds, kā arī citi benzotidiazepīnu grupas diurētiķi, rada "paradoksālu" efektu, mazinot poliūriju (pārmērīgu urīna izdali). Novēro arī slāpju sajūtas mazināšanos. Ievērojami samazinās palielināts asins plazmas osmotiskais spiediens, kas pavada šo slimību. Šīs darbības mehānisms nav skaidrs.

## Pielietošana medicīnā
Kā diurētisku preparātu nozīmē pie lielā un mazā asinsrites loka sastrēguma, saistīta ar sirds-asinsvadu nepietiekamību; aknu cirozes ar portālo hipertensiju; nefozes un nefrīta (izņemot smagas progresējošas formas ar kamoliņu filtrācijas mazināšanos); grūtnieču toksikozes (nefropātija, tūskas, eklampsija); premenstruālos stāvokļos, ko pavada sastrēguma parādības.

Hidrohlortiazīds neļauj aizkavēties nātrijam un ūdenim organismā kortikosteroīdu lietošanas gadījumos, tāpēc to izmanto pie tūskas, kas parādās no virsnieru garozas hormonu un hipofīzes adrenokortikotropā hormona iedarbības. Hidrohlortiazīds pazemina šo hormonu iedarbībā palielinātu arteriālo spiedienu.

Pielieto arī arteriālas hipertensijas, kuru pavada asinsrites nepietiekamība, bezcukura diabēta, glaukomas gadījumos.

## Atsauces
Deivids Līns

**Sers Deivids Līns** (; dzimis , miris ) bija angļu kinorežisors, scenārists, kinoproducents un filmu montāžas autors.

Kaut arī Līns savas 40 gadus ilgās karjeras laikā bijis režisors tikai 16 pilnmetrāžas filmām, tomēr viņš tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem britu režisoriem. Pazīstams kā vairāku nozīmīgu episku Holivudas filmu režisors — "Tilts pār Kvai upi" (1957), "Arābijas Lorenss" (1962), "Doktors Živago" (1965). Režisējis filmas pēc Čārlza Dikensa darbu motīviem — "Lielās cerības" (*Great Expectations*, 1946), "Olivers Tvists" (*Oliver Twist*, 1948). Par filmu "Īsā tikšanās" (*A Brief Encounter*, 1945) saņēmis Kannu kinofestivāla lielo balvu *Grand Prix*. Septiņas reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais režisors, un divas reizes no tām balvu saņēmis — par filmām "Tilts pār Kvai upi" un "Arābijas Lorenss". Par šīm divām un par filmu "Doktors Živago" saņēmis arī Zelta globusa balvas.

## Atsauces

## Ārējās saites
Lopbarības biete

**Lopbarības biete** (*Beta vulgaris* subsp. *vulgaris*), arī **runkulis**, ir parastās bietes pasuga, kas tika radīta 18. gadsimtā, lai to varētu izmantot kā lopbarību. Tās izteikti lielā sakne var būt baltā, dzeltenā vai oranži dzeltenā krāsā.

Pirmās lopbarības bietes parādījās ap 1750. gadu Reinzemē. Līdz tam laikam nepastāvēja atšķirības starp mājlopu un cilvēku uzturā lietotajām bietēm. Mūsdienās joprojām lopbarības bietes izmanto govju, cūku un citu mājlopu ēdināšanai galvenokārt vēsā klimata teritorijās, kur šie dārzeņi ir ar barības vielām bagāts uzturs mājlopiem, tiem pārlaižot ziemu. Jaunas, vēl lielas neizaugušas lopbarības bietes ir piemērotas arī cilvēku uzturam. Lopbarības biešu lakstus, kas ir audzēti bagātīgā un pietiekami apūdeņotā augsnē, var izmantot salātos. Pirmajā pasaules karā ēdiena trūkuma apstākļos karavīriem dažkārt ilgstoši nācās pārtikt no šīm bietēm.

Lopbarības bietēm, atšķirībā no cukurbietēm, nav nepieciešami īpaši ražas novākšanas instrumenti, jo tās daļēji aug virs zemes un ir iespējams tās novākt pat ar rokām.

thumb|220px|left|Lauks, kur puse lopbarības biešu ir novākta

## Atsauces

## Ārējās saites
Revūcas apriņķis

**Revūcas apriņķis** () ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Rimavska Sobotas un Brezno apriņķiem, kā arī Košices apgabala Rožņavas apriņķi un Ungāriju.

## Ārējās saites
*
Veļki Krtīšas apriņķis

**Veļki Krtīšas apriņķis** () ir Slovākijas Banska Bistricas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Banska Bistricas apgabala Krupinas, Zvolenas, Detvas un Lučenecas apriņķiem, Nitras apgabala Levices apriņķi, kā arī Ungāriju.

Apriņķa Trebušovces ciemā dzimis ungāru komunists Ernē Gerē (*Gerő Ernő*, 1898—1980), Dolna Strehovas ciemā — ungāru rakstnieks Imre Madāčs (*Madách Imre*, 1823—1864), bet Sklabinas ciemā — ungāru rakstnieks Kālmāns Miksāts (*Mikszáth Kálmán*, 1847—1910).

## Ārējās saites
*
Bakvi

**Bakvi** (pašnosaukums: *bakʋɛ*) ir viena no Āfrikas tautām, kas apdzīvo Kotdivuāras dienvidrietumus un Libērijas dienvidaustrumus. Kopējais skaits kopā ar tiem tuvu radniecīgajām tautām (ubi, abriņji, gvani, paji, tevi, plapi, ba) 1992. gadā tika lēsts ap . Runā bakvu valodā, oficiālajā saziņā izmanto arī franču (Kotdivuārā) un angļu (Libērijā) valodu. Piekopj tradicionālos vietējos ticējumus, neliela daļa — kristieši. Galvenā nodarbošanās ir tropiskā lauksaimniecība, zvejniecība, amatniecība.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Communauté Web Bakwé