open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pēteris Leitāns

**Pēteris Leitāns** (1879-1949) bija latviešu jurists. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1879. gada 19. janvārī Jaunpiebalgas pagastā amatnieka ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, studēja Maskavas universitātes juridiskajā fakultātē. Strādāja par zvērināta advokāta palīgu Maskavas Tiesu palātā.
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas viņu 1919. gadā iecēla par Rīgas apgabaltiesas locekli, 1924. gadā par apgabaltiesas priekšsēdētāja biedru.
Pēc Ulmaņa apvērsuma bija Latvijas Senāta Civilās kasācijas departamenta senators (1937-1940). 
Vācu okupācijas laikā strādāja Tiesu palātas Civildepartamentā.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur nodarbojās ar publicistiku. Uzrakstīja ievadu zviedru valodā izdotajai grāmatai „Padomju asins darbi Baltijā”.

Miris 1949. gada 9. aprīlī Tingsrīdā, Zviedrijā.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis — 4. šķira Nr. 619 (1928)

## Atsauces
ER2T

**ER2T** ir piepilsētas līdzstrāvas elektrovilciens ar rekuperatīvi reostatisko bremzēšanas sistēmu. Tas tika ražots Rīgas Vagonbūves rūpnīcā, sērijveidā no 1987. gada oktobra līdz 1996. gada septembrim.

Sakarā ar piepilsētas pasažieru pārvadājumu apjomu pieaugumu, Rīgas Vagonbūves rūpnīca 1980. gados izstrādāja elektrovilcienu ER24 ar pagarinātu vagona garumu (21,5 m, nevis 19,6 m). Tika paredzēts, ka to sērijveida ražošana sāksies ap 1987.—1988. gadu, un ka tie kopumā būs vienādi ar ER2R, un ar nedaudz palielinātiem izmēriem. Bet šo vilcienu ražošana aizkavējās, un RVR pieņēma lēmumu izveidot "pārejas" modeli ER2T, ar ER2 izmēriem, bet ar aprīkojumu no ER24 un samazinātu sēdvietu skaitu vagonu galos, un ar nelielām konstrukcijas atšķirībām. Elektrovilcienu ER2T ražošana, nomainot ER2R ražošanu, sākās 1987. gada rudenī un turpinājās 9 gadus, beidzoties ar ER2T-7249 izlaišanu. 1994. gadā tika izlaists elektrovilciens ER2T-7947 (starp ER2T-7246 un 7247). 2000. gadā no pasūtītajiem vagonu korpusiem Ļvivas Vagonbūves rūpnīcā tika izlaists ER2T-7250. 2003. gadā Rīgas Vagonbūves rūpnīcā tika uzbūvēts ER2T-7251 Gruzijai, kas bija pēdējais vilciens ER2T. 1990. gadā eksperimentālā kārtā tika uzbūvēti 6 sastāvi (7180-7185) ar rekordlielu garumu - 14 vagoni, un ar kondicionieriem mašīnistu kabīnēs. Visi šie elektrovilcieni tika ekspluatēti Maskavas dzelzceļa Kijivas virzienā. Mūsdienās vagonu skaits šajos vilcienos ir samazināts uz 12.

thumb|ER2T interjers

## ER2T Latvijā
Latvijā no RVR 1988. gadā tika saņemti 6 desmitvagonu elektrovilcieni ER2T - ER2T-7113—7118, 1989. gadā 2 galvas sekcijas 2206 un 2207. 1994. gadā tika saņemta starpsekcija ER2T-131703 + 131710 (visticamāk, vagoni ir no elektrovilciena ER2R-7086 Ukrainā, kuri tika atsūtīti sadegušo vagonu ER2-131703 un 131710 vietā un saņēma sērijas apzīmējumu ER2T). Gandrīz visi piekabvagoni (izņemot 3) ir pārbūvēti par galvas vagoniem. No 66 vagoniem 26 ir modernizēti, 2 ir norakstīti. Mūsdienās vilcieni tiek ekspluatēti 14 sastāvos, no kuriem 1 ir 6 vagonu, pārējie - 4 vagonu.
Andrejs Teikmanis

**Andrejs Teikmanis** (1877—1956) bija latviešu mežkopis, Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas profesors un prorektors (1939). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda autoriem un parakstītājiem.

## Dzīves gājums
Dzimis 1877. gada 22. septembrī Ādažu pagasta „Vecvilciņu” saimnieka ģimenē (tagad Ropažu novada Garkalnes pagastā). Mācījās Rīgas reālskolā (1892—1898), studēja Pēterburgas mežu institūtā (1898—1902). Strādāja par virsmežzini Altajā (1903—1908), tad par muižu taksatoru un likvidatoru Mogiļevas guberņā (1909—1913) un kokapstrādes fabrikas direktoru Penzas guberņā (1913—1916). Bija Krievijas agrārbankas nodaļas valdes loceklis Rīgā un Orlā (1916—1917). Krievijas pilsoņu kara laikā devās uz Baltās kustības pārvaldībā esošo Sibīriju.

1921. gadā atgriezās Latvijā, bija Mežu departamenta vecākais mežu inspektors (1921—1922), Latvijas Universitātes docents no 1922. gada, LU Mācību un izmēģinājumu virsmežniecības vadītājs (1925—1939).

A. Teikmanis piedalījās Starptautiskā lauksaimniecības institūta zinātniskās komitejas darbā Romā kā komitejas loceklis un viceprezidents (1927), Tautu Savienības Ekonomiskās komitejas koksnes konferencē Ženēvā (1932), Starptautiskās mežsaimniecības un koktirdzniecības konferencēs Vīnē (1932, 1934). 

Pēc Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas nodibināšanas bija tās ārkārtas profesors (1939), mežzinātņu goda doktors (1942).            
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Zviedriju. 

Miris 1956. gada 25. jūnijā Stokholmā, Zviedrijā.

## Darbi
Pētījis koksnes anatomisko uzbūvi, egļu un apšu trupi, meža statistiku, koktirdzniecību, mežu nozīmi lauksaimniecībā.
* Latvijas mežu statistika. 3 sējumos, 1926-1930
* Izrakumi Raunas Tanīsa kalnā 1927. gadā. Rīga: Pieminekl̦u valdes izdevums, 1928 (kopā ar F. Balodi, P. Kundziņu, L. Kundziņu)
* *Forestry, Timber Trade and Industry in Latvia*. The Latvian Economist, 1928 (angliski)
* *Die Wälder der Baltischen Staaten und ihre Bedeutung für den internationalen Holzmarkt*. Lettlands Ökonomist, 1930 (vāciski) 
* Valsts saimnieciskā politika un darba spēka trūkums mūsu lauksaimniecībā. Lauksaimniecības Mēnešraksts, 1931

## Atsauces
Maksis Eglītis

**Maksis Eglītis** (1892—1974) bija latviešu agronoms un fitopatologs, *Dr. agr., Dr. sk. nat*. Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas profesors un rektors (1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīves gājums
Dzimis 1892. gada 13. aprīlī Mārsnēnu pagastā Startu muižas nomnieka ģimenē. 1910. gadā iestājās Rīgas politehniskā institūta lauksaimniecības nodaļā. No 1914. gada praktikants Priekuļu bioentomoloģijas stacijā. Pirmā pasaules kara laikā pārzināja Rīgas Lauksaimniecības centrālbiedrības noliktavas Cēsīs. Pēc Februāra revolūcijas bija Cēsu apriņķa pārtikas komisijas valdes loceklis (1917) un Latvijas Pagaidu valdības Apgādības ministrijas darbinieks (1918). Latvijas brīvības cīņu laikā kopā ar saviem brāļiem Edgaru, Hariju un Paulu karoja Atsevišķās studentu rotas sastāvā, ieguva leitnanta pakāpi.

Pēc kara beigām bija Latvijas Republikas Zemkopības ministrijas Lauksaimniecības departamenta darbinieks (1920—1922), Lauksaimniecības centrālbiedrības Augu aizsardzības institūta vadītājs (1922—1929). Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātes Fitopatoloģijas katedras asistents, docents (1926), profesors (1935). Pēc Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas nodibināšanas bija tās profesors un Lauksaimniecības fakultātes dekāns (1939—1944), rektors (1944). Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur bija Ķeizara Vilhelma institūta, pēc tam Baltijas Universitātes profesors un Latviešu nodaļas rektors Pinnebergā (1946—1949). 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi Vašingtonas štatā ASV, kur strādāja par Rietumvašingtonas izmēģinājumu stacijas zinātnisko līdzstrādnieku. 1962. gadā pensionējās.

Miris 1974. gada 1. maijā Pujalupā, Vašingtonas štatā.

## Atsauces
Tenesijs Viljamss

**Tomass Lanīrs "Tenesijs" Viljamss III** (; dzimis , miris ) bija amerikāņu dramaturgs.

Viljamss kļuva populārs ar 1944. gada lugu "Stikla zvērnīca" (*The Glass Menagerie*), kas ir viņa visvairāk iestudētākā luga. Pēc tam ir sarakstījis tādas lugas kā "Ilgu tramvajs" (*A Streetcar Named Desire*; 1947), "Kaķis uz nokaitēta skārda jumta" (*Cat on a Hot Tin Roof*; 1955), "Orfejs pazemē" (*Orpheus Descending*; 1957), "Jaunības putns ar saldo balsi" (*Sweet Bird of Youth*) (1959). Dramaturgs ir saņēmis divas Pulicera balvas: 1948. gadā par lugu "Ilgu tramvajs" un 1955. gadā par lugu "Kaķis uz nokaitēta skārda jumta". Viljamss ir viens no četriem, kas saņēmis divas Pulicera balvas, un viens no astoņiem, kas saņēmuši vismaz divas balvas. Viņš arī pats sarakstīja scenārijus savu filmu ekranizācijām. Vēl ir rakstījis īsos stāstus, dzeju, esejas. 1979. gadā tika uzņemts ASV Teātra slavas zālē.

## Nozīmīgākās lugas
* "Ne jau par lakstīgalām" (1938, latviešu teātrī kopš 2004);
* "Stikla zvērnīca" (1944, latviešu teātrī kopš 1969);
* "Ilgu tramvajs" (1947, latviešu teātrī kopš 1969);
* "Vasara un dūmi" (1948, latviešu teātrī kopš 1982);
* "Tetovētā roze" (1951, latviešu teātrī kopš 1980);
* "Camino Real" (1953);
* "Kaķis uz nokaitēta skārda jumta" (1955, latviešu teātrī kopš 1993);
* "Orfejs nokāpj ellē" (1957, latviešu teātrī kopš 1963);
* "Pēkšņi pagājušajā vasarā" (1958, latviešu teātrī kopš 2012);
* "Jaunības putns ar saldo balsi" (1959, latviešu teātrī kopš 1977);
* "Tas īsais pielāgošanās laiks" (1960, latviešu teātrī kopš 2008);
* "Iguānas nakts" (1961, latviešu teātrī kopš 1973);
* "Piena upes šeit sen izsīkušas" ("Piena vedējs šeit vairs nepiestāj") (1963, latviešu teātrī kopš 1994);
* "Kliedziens" (1966, latviešu teātrī kopš 1996);
* "Zemes valstība" ("Mertlas septiņas nokāpšanas") (1968, latviešu teātrī kopš 1981);
* "Nakstbārs Tokijas hotelī" (1969);
* "Brīdinājums mazajiem kuģiem" (1972, latviešu teātrī kopš 2010);
* "Vieux Carré" (1977);
* "Brīnišķīga svētdiena piknikam" (1979).

## Atsauces

## Ārējās saites

* Biogrāfija
Eliezers Ben-Jehuda

**Eliezers Ben-Jehuda** (; dzimis kā **Eliezers Ichaks Perelmans** , miris ) bija ebreju leksikogrāfs un laikrakstu redaktors. Viņš ir mūsdienu ivrita atjaunotājs.

Ideja par senās ebreju valodas kā nācijas valodas atdzimšanu Ben-Jehudam radusies, mācoties skolā Daugavpilī (Dinaburgas reālģimnāzija). Dibinājis Ivrita komiteju, kas pašlaik pazīstama kā Ivrita akadēmija. Ben-Jehuda ir pirmās mūsdienu ivrita vārdnīcas autors.

## Ārējās saites

* ELIEZERS BEN-JEHUDA
Ienākums no ieguldījumiem

**Ienākums no ieguldījumiem** jeb **peļņa no kapitāla ieguldījuma** () ir finanšu koeficients, kas ir bieži izmantots dažādu ieguldīšanas lēmumu vērtēšanai un vairāku ieguldījumu iespēju savstarpējai salīdzināšanai. Lieli ienākumi no ieguldījumiem norāda uz salīdzinoši lielu ieguvumu no kādu ekonomisku resursu izmantošanas, attiecībā pret ar to saistītām izmaksām. 

Tas tiek aprēķināts pēc turpmāk minētās formulas: 

\mbox{Ienākums no ieguldījumiem} = \frac {\mbox{Pelņa}} {\mbox{Ieguldījumu apjoms}} \mbox{ * 100}\%

## Skatīt arī
*Aktīvu atdeve
*Pašu kapitāla atdeve

## Atsauces
Peļņas marža

**Peļņas marža** (), **tīras peļņas marža** ( jeb **apgrozījuma rentabilitāte** ir galvenais uzņēmuma ienākumu plūsmas pelnītspējas rādītājs. Tas tiek rēķināts, dalot uzņēmuma gada tīro peļņu ar tā kopējiem gada ienākumiem:

\mbox{Peļņas marža} = \frac {\mbox{Tīra peļņa}} {\mbox{Ienākumi}}

Peļņas marža kā rādītājs galvenokārt ir izmantots uzņēmumu salīdzināšanai dažādos laika periodos. Salīdzinot rādītāja vērtības dažādām kompānijām, var rasties grūtības, jo katrai no tām ir sava izmaksu un finansēšanas struktūra. Kopumā, zema peļņas marža norāda uz zemu ekonomisku drošību, un attiecīgi lielāku risku, ka samazinājums ienākumu apjomā spiedīs uzņēmumu nest zaudējumus pārskata gadā.
Parāds pret kopējo kapitālu

**Parāds pret kopējo kapitālu** () ir uzņēmuma ilgtermiņa parādsaistību lielums attiecībā pret kopējo kapitālu (kas ir vienāds ar kopējo aktīvu lielumu). Šis indikators norāda, cik liela aktīvu daļa tiek finansēta no kreditoru puses, un kāda daļa no īpašnieku un/vai akcionāru puses. Kreditori parasti vēlas redzēt zemu parāda attiecību pret kapitālu, jo tas norāda uz lielu iespēju, ka viņu nauda tiks atmaksāta. Tajā pašā laikā, īpašnieki labprāt izmanto kreditoru piešķirtos līdzekļus un vēlas redzēt augstu parāda pret kapitāla attiecību. 

\mbox{Parāds pret kopējo kapitālu} = \frac {\mbox{Kredītsaistības}} {\mbox{Kopējais kapitāls}}

## Skatīt arī
*Pašu kapitāla koeficients
Pašu kapitāla koeficients

**Pašu kapitāla īpatsvara rādītājs** (), burtiskā tulkojumā — īpašuma koeficients, finansiālās neatkarības koeficients, ir finanšu rādītājs, kas norāda uz to, cik liela daļa no uzņēmuma aktīviem ir finansēta ar pašu kapitālu. To aprēķina, izdalot pašu kapitālu ar uzņēmuma pasīviem (bilances summu) un izsakot dalījumu procentos. Gan pašu kapitāla lielumu, gan kopējo uzņēmuma kapitālu (bilances summu) atrod uzņēmuma gada pārskatā, bilancē, bet gadījumā, ja uzņēmuma akcijas tiek publiski tirgotas biržā, pašu kapitāla vietā var izmantot arī pašu kapitāla tirgus vērtību (cenu) (akciju skaits x akcijas tirgus cena).

Pašu kapitāla īpatsvaru aprēķina pēc šādas formulas:

\mbox{Pašu kapitāla īpatsvars} = \frac {\mbox{Pašu kapitāls}} {\mbox{Kopējais kapitāls}}

## Skatīt arī
* Parāds pret kopējo kapitālu
Aktīvu apgrozījuma koeficients

**Aktīvu apgrozījuma koeficients** () ir finanšu rādītājs, kas mēra uzņēmuma efektivitāti tā aktīvu izmantošanā un ienākumu veidošanā. 
Tas tiek izrēķināts pēc sekojošās formulas:

\mbox{Aktīvu apgrozījuma koeficients} = \frac {\mbox{Gada ieņēmumi}} {\mbox{Vidējais aktīvu apjoma vērtība gada laikā}}

Uzņēmumiem ar zemu peļņas maržu parasti var novērot augstu aktīvu apgrozījuma koeficientu, kamēr uzņēmumiem ar augstu peļņas maržu – koeficienta zemas vērtības. Kopumā, augsts koeficients norāda, ka uzņēmumam ir nepietiekams apgrozāmo līdzekļu daudzums, turpretī zems koeficients var norādīt uz esošo apgrozāmo līdzekļu neefektīvu izmantošanu.
Eglāju samteņi

**Eglāju samteņi, eglāju samteņu ģints** (*Pararge*) ir raibeņu dzimtas (*Nymphalidae*) ģints, kas pieder pie palmu samteņu cilts (*Elymniini*). Šajā ģintī ir 3 tauriņu sugas, no kurām viena — eglāju samtenis (*Pararge aegeria*) — sastopama arī Latvijā. Eglāju samtenis sastopams plašā areālā Eirāzijā un Ziemeļāfrikā, bet pārējās divas sugas ir endēmas. Madeiras samtenis mājo Madeiras salās, bet Kanāriju samtenis sastopams Kanāriju salās. Madeiras salās mājo arī eglāju samtenis.

## Sistemātika
* **Eglāju samteņu ģints** (*Pararge*)
** Eglāju samtenis (*Pararge aegeria*)
** Kanāriju samtenis (*Pararge xiphioides*)
** Madeiras samtenis (*Pararge xiphia*)

## Atsauces
Debitoru parādu aprite dienās

**Debitoru parādu aprite dienās** () ir finanšu rādītājs, kas norāda, cik dienas vidēji uzņēmumam jāgaida, lai saņemtu samaksu no debitoriem, un kuru izmantojot, var secināt, cik labi tiek pārvaldīti uzņēmumam pienākošie resursi. 

Tas tiek izrēķināts pēc šādas formulas:

\mbox{Debitoru parādu aprite dienās} = \frac {\mbox{Vidējie debitori}} {\mbox{Perioda ieņēmumi}} \mbox{ * 365 (dienas)}

Šīs rādītājs tiek parasti rēķināts katru mēnesi. Tas ļauj laikus saprast, cik ilgu laika posmu aizņem debitoru parādu atmaksa. Kopumā, augstas rādītāja vērtības var norādīt uz klientu finansiālām problēmām un / vai paša uzņēmuma zemu efektivitāti parādu savākšanā. No otras puses, pārāk zemas rādītāja vērtības var norādīt uz to, ka uzņēmuma kredītpolitika varētu būt pārāk stingra, tādējādi kaitējot pārdošanas apjomiem.

## Skatīt arī
*Kreditoru parādu aprite dienās
Gāršas samteņi

**Gāršas samteņi, gāršas samteņu ģints** (*Lopinga*) ir raibeņu dzimtas (*Nymphalidae*) ģints, kas pieder pie palmu samteņu cilts (*Elymniini*). Šajā ģintī apvienotas 9 samteņu sugas, no kurām Latvijā sastopama viena  - gāršas samtenis (*Lopinga achine*). Lielākā daļa gāršas samteņu sugu ir endēmas sugas, kas sastopamas nelielos Ķīnas centrālās daļas reģionos. Plaša izplatība ir tikai divām sugām: gāršas samtenim, kas mājo Eirāzijas mērenajā joslā, un Dēidamijas samtenim (*Lopinga deidamia*), kas mājo Āzijas austrumu daļas mērenajā joslā, rietumos sasniedzot Urālu kalnus.

## Sistemātika
* **Gāršas samteņu ģints** (*Lopinga*)
** Dēidamijas samtenis (*Lopinga deidamia*)
** Gāršas samtenis (*Lopinga achine*)
** *[[Lopinga catena]]*
** *[[Lopinga dumetorum]]*
** *[[Lopinga eckweileri]]*
** *[[Lopinga fulvescens]]*
** *[[Lopinga gerdae]]*
** *[[Lopinga lehmanni]]*
** *[[Lopinga nemorum]]*

## Atsauces

## Ārējās saites
* Funet: Lopinga Moore, 1893
Noras samteņi

**Noras samteņi, noras samteņu ģints** (*Lasiommata*) ir raibeņu dzimtas (*Nymphalidae*) ģints, kas pieder pie palmu samteņu cilts (*Elymniini*). Šajā ģintī apvienotas 16 samteņu sugas, no kurām Latvijā sastopamas 3 sugas - agrais samtenis (*Lasiommata petropolitana*), mūru samtenis (*Lasiommata megera*) un noras samtenis (*Lasiommata maera*). Noras samteņi sastopami tikai Vecajā pasaulē un lielākā daļa sugu mājo Palearktikas ekozonā. Izņēmums ir *[[Lasiommata maderakal]]*, kas sastopams Etiopijā un Somālijā.

Reizēm noras samteņus klasificē kā eglāju samteņu (*Pararge*) apakšģinti.

## Sistemātika
* **Noras samteņu ģints** (*Lasiommata*)
** Agrais samtenis (*Lasiommata petropolitana*)
** Mūru samtenis (*Lasiommata megera*)
** Noras samtenis (*Lasiommata maera*)
** *[[Lasiommata adrastoides]]*
** *[[Lasiommata felix]]*
** *[[Lasiommata hefengana]]*
** *[[Lasiommata hindukushica]]*
** *[[Lasiommata kasumi]]*
** *[[Lasiommata maderakal]]*
** *[[Lasiommata maerula]]*
** *[[Lasiommata majuscula]]*
** *[[Lasiommata meadewaldoi]]*
** *[[Lasiommata menava]]*
** *[[Lasiommata minuscula]]*
** *[[Lasiommata paramegaera]]*
** *[[Lasiommata schakra]]*

## Atsauces

## Ārējās saites
*Satyrinae of the Western Palearctic
Džonsa Hopkinsa Universitāte

**Džonsa Hopkinsa Universitāte** () ir privāta uz pētniecību orientēta universitāte, kas atrodas Baltimorā, Mērilendas štatā, ASV. Universitāte tika dibināta , nosaukta tās labdara, filantropa Džonsa Hopkinsa (*Johns Hopkins*) vārdā.

Iestāde bija pioniere modernas pētniecības universitātes koncepcijas ieviešanā ASV, Džonsa Hopkinsa Universitāte tās vēsturs gaitā tikusi ierindota starp labākajām šāda tipa universitātēm pasaulē. *National Science Foundation* 31 gadu pēc kārtas ir ierindojuši universitāti 1. vietā ASV akadēmisko institūciju sarakstā pēc kopējās zinātnes, medicīnas un inženierijas izpētes un attīstības. Saskaņā ar 2011. gada datiem, 37 Nobela prēmijas laureāti ir bijuši saistīti ar universitāti tās 120 gadu vēsturē. Universitātes pētījumi padara šo universitāti par vienu no citētākajām institūcijā visā pasaulē, tādējādi tā ir guvusi reputāciju kā viena no prestižākajām universitātēm pasaulē.

## Atsauces

## Ārējās saites

*
2014. gada vasaras jaunatnes olimpiskās spēles

**2014. gada Vasaras Jaunatnes olimpiskās spēles** bija otrās Vasaras Jaunatnes olimpiskās spēles. Tās notika Naņdzjinā, Ķīnā, laikā no 2014. gada 16. līdz 28. augustam.

Naņdzjina par Vasaras Jaunatnes olimpisko spēļu norises vietu tika nosaukta 2010. gada februārī Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijā. Šī bija pirmā reize Jaunatnes olimpisko spēļu vēsturē, kad balsojums notiek SOK sesijā, jo iepriekšējās divas Jaunatnes olimpisko spēļu norises vietas tika noteiktas pasta balsojuma veidā.

Latviju tajās pārstāvēja 13 sportisti, kas startēja astoņos sporta veidos. Latvijas sportisti izcīnīja trīs bronzas medaļas: svarcēlāja Rebeka Koha, šāvēja Agate Rašmane un tenisiste Aļona Ostapenko.

## Atsauces

## Ārējās saites
*
Viktors Dāle

**Viktors Dāle** (1888-1960) bija latviešu advokāts, Latvijas brīvības cīņu laikā virsleitnants un kara tiesas prokurors (1919). Bijis Tautas padomes loceklis (substitūts) no Latviešu Nacionāldemokrātu partijas. Latvijas Republikas Finanšu ministrijas vecākais juriskonsults, vēlāk Kara tiesas priekšsēdētājs un Rīgas apgabaltiesas priekšsēdētājs (1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis — 4. šķira № 545 (1928)
* Viestura ordenis - 3. šķira № 4 (1938)

## Atsauces
Kandavas novada ciemu uzskaitījums

100px|thumbnail|right|Kandavas novada ģerbonis
Šajā uzskatījumā apkopoti **[[Kandavas novads|Kandavas novada]] ciemi** pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. 
Kandavas novads sastāv no Cēres, Kandavas, Matkules, Vānes, Zantes, Zemītes pagastiem un Kandavas pilsētas. Pēc LĢIA datiem Kandavas novada teritorijā atrodas 38 ciemi (36 ciemi pašlaik pastāv, bet 2 ciemi ir daļēji izzuduši). 

* **Cēres pagastā** atrodas 5 ciemi (4 ciemi pašlaik pastāv, bet 1 ciems ir daļēji izzudis).
* **Kandavas pagastā** atrodas 17 ciemi (16 ciemi pašlaik pastāv, bet 1 ciems ir daļēji izzudis).
* **Matkules pagastā** atrodas 1 ciems.
* **Vānes pagastā** atrodas 6 ciemi.
* **Zantes pagastā** atrodas 5 ciemi.
* **Zemītes pagastā** atrodas 4 ciemi.

Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši. 

## Cēres pagasts
Cēres pagasta centrs atrodas **[[Cēre|Cērē]]**. Cēres pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 4 mazciemi.

## Kandavas pagasts
Kandavas pagasta centrs atrodas **[[Kandava]]s** pilsētā, kas ir arī novada centrs. Kandavas pagastā atrodas 17 ciemi, no tiem 4 vidējciemi, 12 mazciemi un 1 skrajciems.

## Matkules pagasts
Matkules pagasta centrs atrodas **[[Matkule|Matkulē]]**. Matkules pagastā atrodas 1 ciems (vidējciems).

## Vānes pagasts
Vānes pagasta centrs atrodas **[[Vāne|Vānē]]**. Vānes pagastā atrodas 6 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 5 mazciemi.

## Zantes pagasts
Zantes pagasta centrs atrodas **[[Zante|Zantē]]**. Zantes pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 2 mazciemi un 2 skrajciemi.

## Zemītes pagasts
Zemītes pagasta centrs atrodas **[[Zemīte|Zemītē]]**. Zemītes pagastā atrodas 4 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 1 mazciems un 1 skrajciems.

## Atsauces
Ķekavas novada ciemu uzskaitījums

100px|thumbnail|right|Ķekavas novada ģerbonis
Šajā uzskatījumā apkopoti **[[Ķekavas novads|Ķekavas novada]] ciemi** pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Ķekavas novads sastāv no Baldones, Daugmales un Ķekavas pagastiem un Baložu, Baldones un Ķekavas pilsētām. Pēc LĢIA datiem Ķekavas novada teritorijā atrodas 37 ciemi.

* **Baldones pagastā** atrodas 13 ciemi.
* **Daugmales pagastā** atrodas 2 ciemi.
* **Ķekavas pagastā** atrodas 21 ciems.

Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši. 

## Baldones pagasts
Baldones pagasta centrs atrodas **[[Baldone]]s** pilsētā. Baldones pagastā atrodas 13 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 6 mazciemi, 3 skrajciemi un 1 vasarnīcu ciems.

## Daugmales pagasts
Daugmales pagasta centrs atrodas **[[Daugmale|Daugmalē]]**. Daugmales pagastā atrodas 2 vidējciemi.

## Ķekavas pagasts
Ķekavas pagasta centrs atrodas **[[Ķekava]]s** pilsētā, kas ir arī novada centrs. Ķekavas pagastā atrodas 21 ciems, no tiem 6 lielciemi, 7 vidējciemi un 8 mazciemi.

## Atsauces
Olafs Pulks

**Olafs Pulks** (dzimis  Rīgā) ir latviešu žurnālists un politiķis. Bijis Latvijas Televīzijas ģenerāldirektors (1995—1998). Bijis vairāku sasaukumu Rīgas domes deputāts. Pārstāv partiju "Vienotība" (iepriekš partiju "Jaunais laiks").

## Biogrāfija
1989. gadā beidzis Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti žurnālistikas specialitātē. Darbojies kā žurnālists Latvijas Televīzijā. Bijis Latvijas Televīzijas ģenerāldirektors (1995—1998).

Kopš 2013. gada ir bijis līguma vai darba attiecībās ar uzņēmumu "Pasažieru vilciens" (projektu vadītājs Mārketinga daļā).

O. Pulks pazīstams kā sporta cienītājs. Pats aktīvi nodarbojas ar basketbolu, kā arī ir futbola skolas "Alberts" valdes priekšsēdētājs un darbojas Latvijas Futbola federācijā.

## Politiskā darbība
2005. gadā O. Pulks tikai pirmo reizi ievēlēts Rīgas domē, pārstāvot partijas "Jaunais laiks" sarakstu un kļuva par partijas domes frakcijas vadītāju. 2006. gadā nesekmīgi kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, taču 2009. gadā varēja ieņemt vietu 9. Saeimā ar "mīksto mandātu", taču atteicās no šīs iespējas. Šai pašā gadā vēlreiz ievēlēts Rīgas domē, bet 2010. gadā nesekmīgi kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās, jau pārstāvot partiju "Vienotība", kurā iekļāvās "Jaunais laiks". Tāpat ievēlēts Rīgas pašvaldībā 2013. un 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās, bet nav saņēmis pietiekošu vēlētāju atbalstu 12. un 13. Saeimas vēlēšanās (pārstāvot apvienību "Jaunā Vienotība").

2020. gada ārkārtas Rīgas domes vēlēšanās O. Pulks atkal tika ievēlēts pašvaldībā. Pēc tam, kad Uģis Rotbergs 2022. gada rudenī tika ievēlēts 14. Saeimā O. Pulks kļuva par "Jaunās Vienotības" domes frakcijas vadītāju. Kandidēja arī 2025. gada Rīgas domes vēlēšanās no "Jaunās Vienotības", tomēr šoreiz pašvaldībā ievēlēts netika.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis IV šķira (2020)

## Atsauces

## Ārējās saites
* CV "Vienotības" mājas lapā
Pauls Hopfs

**Pauls Hopfs** (;  — ) bija Rīgas pilsētas priekšnieks laikā no 1917. līdz 1918. gadam.

## Atsauces
Voldemārs Pusulls

**Voldemārs Pusulls** (; dzimis , miris ) bija Rīgas pilsētas priekšnieks 1919. gadam maijā un jūnijā. Tautas padomes loceklis. Bijis 3. un 4. Saeimas deputāts, pārstāvot Vācbaltu partiju padomē ietilpstošo Vācbaltu tautas partiju.

## Atsauces
Sīmanis Berģis

**Sīmanis Berģis** (1887—1938) bija latviešu revolucionārs, padomju darbinieks un rakstnieks.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1887. gada 29. septembrī Raņķu pagastā. Mācījās Aizputes pilsētas skolā.
Jau 16 gadu vecumā 1903. gadā pievienojies Aizputes sociāldemokrātu pulciņam, piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos Aizputē, Liepājā un Skrundā. 1906. gadā bēga no soda ekspedīcijas uz Austrumprūsiju, no 1907. gada trimdā ASV, kur darbojās Amerikas latviešu socialdemokrātu koporganizācijā, būdams tās Centrālkomitejas loceklis (1915—1916). Bostonas latviešu laikrakstā "Strādnieks" 1912. gadā publicēja skici "Viņi uzvarēs".

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā atgriezās dzimtenē, bija Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) Rīgas komitejas priekšsēdētājs (1917—1918). LSPR laikā līdz 1919. gada 4. jūlijam S. Berģis bija Rīgas Strādnieku deputātu padomes vadītājs, vēlāk LSPR Tautas izglītības, veselības aizsardzības un sociālās nodrošināšanas komisārs Rēzeknē, kur kopā ar savu vietnieku E. Efertu-Kluso, kā arī A. Upīti, I. Zeberiņu un vēl citiem mitinājās komisariāta ēkā Mazajā Nikolaja ielā 12. Pēc Sarkanās armijas izdzīšanas no Latgales 1920. gada janvārī emigrēja uz Krievijas PFSR, bija Kominternes darbinieks (1920—1921), vēlāk strādāja PSRS valsts iestādēs un ārzemju tirdzniecības sistēmā Anglijā un Maskavā (1930—1937).

Līdztekus nodarbojās ar rakstniecību, uzrakstīja romānu "Ziemeļu pionieri", ko publicēja žurnālā turpinājumos (1921—1922), lugu "Riežu pļāvēji" (1926) un stāstu krājumu "Apsūbējis kalns" (1929). Tulkoja cittautu rakstnieku (Dž. Londona, Gorkija u.c.) darbus latviešu valodā.
Bija latviešu žurnāla "Celtne" redakcijas kolēģijas loceklis (1929-1931, 1934). Vissavienības padomju rakstnieku 1. kongresa delegāts (1934). PSRS Rakstnieku savienības biedrs (1934).

1937. gadā apcietināts NKVD pret latviešiem vērstās operācijas laikā. 1938. gada 28. februārī nošauts un aprakts Butovas poligonā pie Maskavas, bet oficiāli tika rakstīts, ka S. Berģis miris .

## Darbi
* Viņi uzvarēs. 1912. (dramatiska skice)
* Riežu pļāvēji. 1926. (luga, teātrī 1934)
* Apsūbējis kalns. 1929. (stāstu krājums)
* Ziemeļu pionieri. 1934., 1957. (romāns)
* Rudbāržu pils dedzināšana. No: "Noietais ceļš". Rīga: 1965. — 290. lpp. (atmiņas)

## Atsauces
Jānis Pupurs

**Jānis Pupurs** (dzimis , miris ) bija Rīgas lielvecākais Kirhenšteina valdības laikā 1940. gadā pēc PSRS veiktās Latvijas okupācijas.

Vēlāk Latvijas PSR Tautas komisāru padomes tirdzniecības tautas komisārs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1901. gadā Vecpiebalgā strādnieku ģimenē, jau Madonas reālskolā piedalījies komunistiskajā jaunatnes pulciņā. Strādājot Rīgā, darbojies kreisajās strādnieku arodbiedrībās un strādnieku kooperācijā, beidzis vakara vidusskolu.   

Ievēlēts Rīgas pilsētas domē no 1928. līdz 1934. gadam, bijis kreisās strādnieku frakcijas priekšsēdētājs un pilsētas revīzijas komisijas loceklis. Pēc profesijas – grāmatvedis, strādājis PSRS tirdzniecības pārstāvniecībā Latvijā. Vairākkārt arestēts par komunistisko darbību.  

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 5. jūlijā iecelts atceltā Rīgas lielvecākā Roberta Liepiņa vietā. 

Atkāpies no amata dēļ kļūšanas par LPSR TKP tirdzniecības tautas komisāru ar 12. septembri. Viņa vietā tika iecelts viņa vietnieks, Rīgas vecākais un finanšu pārvaldes priekšnieks Ādolfs Ermsons.

## Atsauces
Ādolfs Ermsons

**Jēkabs Ādolfs Ermsons** (dzimis , miris ) bija Rīgas lielvecākais 1940. gadā pēc PSRS veiktās Latvijas okupācijas.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1900. gadā Liepājā, 1918. gadā pabeidzis Jekaterinoslavas (Dņipro) reālskolu, atgriezies Latvijā pēc tam, kad Ukrainas teritoriju ieņēma Vācijas Impērijas armija.

Pēc Latvijas brīvības cīņām strādājis dažādos Liepājas uzņēmumos, bijis kreiso arodbiedrību, slimokasu, kooperatīvu un citu biedrību loceklis. 1927. gadā arodbiedrību delegācijas sastāvā kopā ar Linardu Laicenu viesojās Oktobra revolūcijas svinībās Maskavā. 1928. gadā pārcēlies uz Rīgu, kur strādāja par grāmatvedi Latvijas Skolotāju kooperatīvā, Rīgas strādnieku krājaizdevu sabiedrībā, PSRS tirdzniecības uzņēmumos un par pārdošanas daļas vadītāju akciju sabiedrībā "Degviela".

1940. gadā pēc Latvijas okupācijas 5. jūlijā Ermsonu iecēla Rīgas vecākā (lielvecākā vietnieka) un finanšu pārvaldes priekšnieka amatā. Pēc Jāņa Pupura atkāpšanās Ermsons kļuva par lielvecāko no 12. septembra. 27. novembrī tika apstiprinātas pilsētu pagaidu izpildkomitejas un pēc divām dienām pilsētas valde nolika savas pilnvaras.

Pēc lielvecākā amata ieņemšanas līdz 1941. gadam un no 1945. gada februāra līdz septembrim bija Rīgas pilsētas izpildkomitejas sekretārs.

## Atsauces
Edgars Apinis

**Edgars Apinis** (dzimis  Rīgā, miris  Rīgā) bija Latvijas Komunistiskās (lielinieku) partijas un Latvijas PSR valsts darbinieks.

## Dzīves gājums
 Rīgā. Latvijas SPR laikā 1919. gadā kļuva par Latvijas Komunistiskās (lielinieku) partijas biedru. Laikā no 1919. līdz 1926. gadam bija politdarbinieks un komandieris Sarkanajā armijā. No 1926. līdz 1941. gadam darbojās Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas (VK(b)P) aparātā.

Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas Apinis Latvijas Komunistiskā partijas (LKP) Valkas apriņķa komitejas sekretārs (1941), vēlāk politdarbinieks Sarkanajā armijā. Pēc kara beigām no 1945. līdz 1951. gadam bija LKP Rīgas pilsētas komitejas sekretārs, pēc tam Rīgas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs līdz 1952. gadam. No 1952. līdz 1956. gadam pildīja LKP Rīgas pilsētas komitejas pirmā sekretāra amata pienākumus. No 1955. līdz 1957. gadam Latvijas PSR Augstākās Padomes priekšsēdētājs.

Miris  Rīgā.

## Atsauces
Vilhelms Lecis

**Vilhelms Lecis** (dzimis , miris ) bija Rīgas pilsētas darbaļaužu deputātu padomes izpildkomitejas priekšsēdētājs laikā no 1952. līdz 1957. gadam.

## Atsauces
Ēriks Baumanis

**Ēriks Baumanis** (dzimis  Talsos, miris ) bija Latvijas sabiedriskais darbinieks. Padomju Savienības komunistiskās partijas biedrs (1946).

No 1941. līdz 1942. gadam Baumanis dienējis Sarkanajā armijā, piedalījies Otrajā pasaules karā. 1959. gadā absolvējis PSKP CK Augstākās partijas skolu. Laikā no 1944. līdz 1952. gadam atradies dažādos amatos Latvijas komjaunatnē. No 1952. līdz 1955. gadam Baumanis vadījis Latvijas PSR MP Fiziskās kultūras un sporta komiteju. Pēc tam bijis pirmais sekretārs Rīgas pilsētas Staļina rajona partijas komitejā (amatā līdz 1958. gadam).

1958. gadā Baumanis kļuva par Rīgas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētāju, amatu saglabājis līdz 1962. gadam, pēc tam līdz 1965. gadam Baumanis bija direktora vietnieks Rīgas dīzeļrūpnīcā, no 1965. līdz 1969. gadam bijis Rīgas ceļu remontu un celtniecības tresta pārvaldnieks. No 1969. līdz 1975. gadam bijis Jūrmalas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs. No 1975. līdz 1978. gadam Baumanis bija Latvijas PSR Augstākās Padomes lietu pārvaldnieks.

## Atsauces
Egons Slēde

**Egons Slēde** (dzimis  Rīgā, miris  Rīgā) bija Latvijas padomju valsts darbinieks, transporta un ceļu būves darbinieks.

1954. gadā absolvējis Harkivas Automobiļu un ceļu institūtu Ukrainas PSR. Laikā no 1956. līdz 1962. gadam viņš vadīja Rīgas Tramvaju un trolejbusu tresta Ceļu dienestu, kā arī bijis tresta pārvaldnieka vietnieks un pārvaldnieks. Pēc tam līdz 1967. gadam Slēde pildīja Rīgas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieka amata pienākumus, laikā no 1967. līdz 1969. gadam bija priekšsēdētājs.

1969. gadā kļuva par Latvijas PSR autotransporta un šoseju ministru, amatu saglabājis līdz 1986. gadam. No 1967. līdz 1990. gadam bijis Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts.

1980. gadā saņēmis Latvijas PSR Valsts prēmiju.

## Atsauces
Pupurs

**Pupurs** (sieviešu dzimtē Pupura) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Jānis Pupurs (1901—1977) — Rīgas lielvecākais Kirhenšteina valdības laikā;
* Konstantīns Pupurs (1964—2017) — latviešu politologs, vēsturnieks, valodnieks, cilvēktiesību aktīvists un politiķis.

## Skatīt arī
*Pumpurs
Kurts Fridrihsons

**Kurts Heinrihs Fridrihsons** (dzimis , miris ) bija vācbaltu izcelsmes latviešu mākslinieks un pretpadomju disidents. Nodarbojies ar glezniecību, scenogrāfiju, grāmatu ilustrēšanu.

## Biogrāfija
Dzimis 1911. gadā Rīgā vācu vīndara un degustatora Johana Fridrihsona un viņa sievas Helēnas ģimenē. 1929. gadā absolvēja Rīgas pilsētas vācu ģimnāziju.
No 1931. līdz 1938. gadam studēja Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātē, apmeklēja gleznošanas kursus pie Vilhelma Purvīša. 1938. gadā mācījies Parīzē pie A. Derēna.

No 1938. gada strādāja Valtera un Rapas grāmatnīcas ārzemju nodaļā, bet Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada — Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā. 1942. gadā apprecējās ar farmaceiti Zentu Dedzi, 1944. gadā notika viņa darbu izstāde, bet tajā pašā gadā viņu iesauca Vērmahtā, kur viņš dienēja propagandas vadā. 1944. gada rudenī viņš Liepājā kopā ar mākslinieku Gunāru Hermanovski dezertēja un neveiksmīgi mēģināja bēgt uz Zviedriju.

Pēc kara bija pedagogs Ventspilī un Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolā.
1945. gada rudenī Kurts Fridrihsons, Gustavs Bērziņš, Arnolds Stubavs un Alfrēds Sausne kopā ar sievām sāka regulāri tikties, lai apspriestu jaunākās teātra izrādes.
Latvijas PSR Tautas drošības komisariāta darbinieki Fridrihsonu izsekoja un apcietināja kopā ar citiem t. s. "Franču grupas" locekļiem 1951. gada janvārī, apsūdzot pretpadomju literatūras izplatīšanā.
Kaut arī Baltijas kara apgabala kara tribunāls 30. jūnijā atzina, ka K. Fridrihsonam “izvirzītā apsūdzība, ka viņš 1950. gadā kopā ar Rolfu Rāceni gatavojies veidot nelegālas grupas ar mērķi saliedēt pretpadomju elementu pagrīdes pretpadomju darbībai", nav apstiprinājusies tiesas izmeklēšanā, tomēr viņu notiesāja un izsūtīja uz Sibīriju, kur viņš izcieta ieslodzījumu Kamišlagā Omskas apgabalā līdz 1956. gadam.

Pēc atgriešanās Latvijā strādāja Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā, vēlāk Dailes teātrī (1967—1972) un kombinātā „Māksla”.
Atmodas kustības laikā 1989. gadā viņam piešķīra Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu. 1990. gadā Fridrihsons kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas goda locekli.

Miris 1991. gada 31. janvārī, apglabāts 1. Rīgas Meža kapos.

## Glezniecība
Kopš 1932. gada Fridrihsons piedalījās izstādēs, rīkoja personālizstādes. 1946. gadā Fridrihsons kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru. Pēc aresta 1951. gadā viņu izslēdza no Latvijas Mākslinieku savienības, bet 1957. gadā viņu uzņēma otrreiz. Fridrihsons strādāja eļļas tehnikā, 1950. gados pievērsās akvarelim, darbojās abstrakcionisma virzienā. Tika rīkotas viņa darbu izstādes, tai skaitā, "Lībiešu leģendas" (1967), "Indiāņu gaita" (1977), "Šopēna tēma" (1978), "Viesi un pasažieri" (1981).

2018. gadā iznāca Fridrihsonam veltīta dokumentālā filma "Kurts Fridrihsons".

## Atsauces

## Ārējās saites
* Kurts Fridrihsons Nekropole
* Kurts Fridrihsons  paintings
Lecis

**Lecis** var būt:

* Juris Lecis (arī **Lecs**, 1860-1935), skolotājs
* Vilhelms Lecis (1898-1977), politiķis
Fridrihsons

**Fridrihsons**  ("Frīdriha dēls", no personvārda Frīdrihs; sieviešu dzimtē Fridrihsone) ir latviešu uzvārds, variants: **Frīdrihsons**. Līdzīgas cilmes uzvārdi sastopami arī ģermāņu valodās.

Cilvēki ar šādu uzvārdu:
* Kurts Fridrihsons, latviešu mākslinieks

## Skatīt arī
* Kurts Fridrihsons (filma)
Jānis Kalacis

**Jānis Kalacis** vai **Jānis Kalacs** (1868-1947) bija latviešu jurists, Senāta augstākās disciplinārtiesas priekšsēdētājs (no 1927), Tiesu palātas tiesnesis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1868. gada 10. janvārī Trikātas pagasta Tiepeles (*Witkop*) muižas zemnieka Pētera Kalača un viņa sievas Henrietes, dzim. Jēkabsones, ģimenē. Mācījās Tiepeles pagastskolā, Trikātas draudzes skolā, tad Valmieras apriņķa skolā un Vidzemes guberņas ģimnāzijā Rīgā. Studēja Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē (1888) un Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē (no 1889), pēc kuras beigšanas strādāja par tiesnesi Tjumeņas apgabaltiesā, Krievijas pilsoņu kara laikā par advokātu Harbinā.

1920. gadā pa jūras ceļu atgriezās Latvijā, bija pirmais Daugavpils apgabaltiesas priekšsēdētājs (1920-1927). No 1922. gada bija Administratīvā departamenta senators, no 1923. gada arī Sarkanā Krusta galvenās valdes un priekšniecības loceklis. No 1927. gada Senāta augstākās disciplinārtiesas priekšsēdētājs.

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur mira Detmoldas bēgļu nometnē 1947. gada 2. februārī.

## Apbalvojumi
* Sarkanā Krusta Goda krusts (1925)
* Triju Zvaigžņu ordenis 3. šķira (1926) un 2. šķira (1935)

## Literatūra
* Latviešu darbinieku galerija, 1918-1928. Rīga: 1929. - 284. lpp.
* Es Viņu pazīstu. Rīga: 1939. - 231. lpp.
* Senators Jānis Kalacs. Atpūta 1938. Nr. 689. - 20. lpp.
* Senatora Jāņa Kalaca 70 gadi. Tieslietu Ministrijas Vēstnesis. 1938. Nr. 2. - 516.-519. lpp.
* Senators Jānis Kalacis [nekrologs]. Latvju Ziņas. 1947. gada 1. marts.

## Atsauces
Roberts Ivanovs

[thumb|300px|Marģera Skujenieka valdība Valsts kancelejas telpās (1931). No labās: Roberts Ivanovs, [Vladislavs Rubuls, Kārlis Reinholds Zariņš, Vilis Gulbis, Jānis Balodis, Marģers Skujenieks, Jānis Kauliņš, Dāvids Rudzītis, Antons Kursītis, Atis Ķeniņš]]
**Roberts Ivanovs** (dzimis  Bēnes pagastā, miris ) bija Saeimas deputāts, Latvijas Republikas Valsts kontrolieris (1923-1934).

## Dzīves gājums

Dzimis Bēnes pagasta "Baukaišos" lauksaimnieka ģimenē.

Roberts Ivanovs bija Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces sekretārs. 1922. gadā R. Ivanovu ievēlēja par 1. Saeimas deputātu. 1923. gada 13. novembrī viņu apstiprināja Valsts kontroliera amatā uz trim gadiem, pēc tam vairākkārt atkārtoti ievēlēts. Pēc Ulmaņa apvērsuma R. Ivanovs iesniedza atlūgumu pēc paša vēlēšanās. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis 3. šķira Nr. 41 (1926)
* Triju Zvaigžņu ordenis 2. šķira Nr. 63 (1928)

## Atsauces
O3b PFM

***O3b PFM*** (*O3b ProtoFlight Model*) jeb ***M001*** ir sakaru pavadonis no uzņēmuma *[[O3b Networks|O3b Networks Ltd.]]* interneta piekļuves tīkla. Viens no četriem pirmajiem Džērsijas pavadoņiem.

Kosmisko aparātu izgatavoja *[[Thales Alenia Space]]* ražotnē *Centre spatial de Cannes - Mandelieu*. Tas būvēts uz platformas *[[ELiTeBus]]* bāzes ar masu aptuveni 700 kg.

*O3b PFM* kopā ar analoģiskiem pavadoņiem *[[O3b FM02]]*, *[[O3b FM04]]* un *[[O3b FM05]]* tika palaists  19:27:03 UTC ar nesējraķeti *[[Sojuz ST-B/Fregat-MT]]* (lidojuma apzīmējums *VS05*) no Gviānas kosmiskā centra.

2013. gada 30. jūlijā paziņots, ka beigusies pavadoņa testēšanas fāze, un izgatavotājs to nodevis pasūtītājam.

## Atsauces

## Ārējās saites
* O3b Networks 
* Launch kit Arianespace 
* O3b Gunter Dirk Krebs
Adigi

**Adigi** (pašnosaukums: *адыгэ*) jeb **čerkesi** ir viena no Ziemeļkaukāza tautām. Lielākā daļa no apmēram 2,5 miljoniem adigu dzīvo diasporā Turcijā, Tuvajos Austrumos un Ziemeļāfrikā, bet ap 700 tūkstošiem — savā vēsturiskajā teritorijā Krievijas Federācijas dienvidos, kur tiem izveidotas trīs nacionālās administratīvās vienības: Adigejas Republika, Kabardas-Balkārijas Republika un Karačajas-Čerkesijas Republika.

## Etnonīms
Kopš antīkajiem laikiem adigi un to ciltis bija zināmas kā kerketi, zihi, kašagi, meoti, sindi, dandariji, doshi, kaski u.c. Kopš 13. gadsimta Eiropā un Āzijā tos aizvieto vienots eksoetnonīms "čerkesi". Vissenāk zināmais šis nosaukums atrodams 12. gadsimta mongoļu rakstos, kur minēti serkesuti. Pašnosaukums "adigi" zināms kopš 16. gadsimta no dženoviešu ceļotāja Džordžo Interiāno grāmatas.

Padomju laikā adigi teritoriāli tika sadalīti vairākās daļās un tiem lietoti vairāki etnonīmi. Adigejā un Krasnodaras novadā dzīvojošie dēvēti par adigejiešiem, Karačajā-Čerkesijā — par čerkesiem, Kabardā-Balkārijā — par kabardiešiem, bet Melnās jūras piekrastē pie Tuapses — par šapsugiem.

## Valoda
Adigi runā adigu valodā, kurai ir divas literārās valodas formas: austrumadigu kabardiešu-čerkesu valoda, kas izplatīta Kabardā-Balkārijā un Karačajā-Čerkesijā, un rietumadigu adigu (adigejiešu) valoda, kas izplatīta Adigejā un Krasnodaras novadā. Diasporā izplatītas abas šīs valodas. Rakstība abās valodās kirilicas alfabētā.

Lielākā daļa adigu ir divvalodīgi; Krievijā lielākā daļa prot krievu valodu, diasporā — mītnes zemes valodu, galvenokārt turku un arābu valodu.

## Vēsture

Vēsturiski pazīstami kā čerkesi, kas apdzīvojuši plašas Čerkesijas teritorijas Kaukāza kalnu ziemeļu priekškalnē un Melnās jūras piekrastē no mūsdienu Kabardas austrumos līdz Anapai rietumos un no Kubaņas vidusteces ziemeļos līdz abhāzu apdzīvotajām teritorijām dienvidos. Kaukāza kara (1829—1864) laikā un īsi pēc tā lielāko daļu adigu (kā arī radniecīgos abazīnus, abhāzus un ubihus) Krievijas Impērijas karaspēks piespieda izceļot uz Osmaņu impēriju. Apmēram 5% adigu palika Krievijas impērijā un tos nometināja Kubaņas un Terekas ieleju līdzenuma daļā, bijušajā adigu teritorijā izmitinot kazaku, armēņu, grieķu, igauņu un citu tautību kolonistus.

1922. gadā adigu kompakti apdzīvotajās teritorijās izveidoja Adigejas (Čerkesu) autonomo apgabalu, Kabardas-Balkārijas autonomo apgabalu un Karačajas-Čerkesijas autonomo apgabalu.


Attēls:Colton, G.W. Turkey In Asia And The Caucasian Provinces Of Russia. 1856 (BA).jpg|Čerkesija (*Circassia*) 1856. gada kartē.
Attēls:Resettlement of Circassians Into Ottoman Empire.jpg|Čerkesu deportācija no Ziemeļaukāza uz Osmaņu impērijas zemēm 19. gadsimta vidū.


## Atsauces

## Ārējās saites
Mintauts Čakste

**Mintauts Frīdrihs Andrejs Čakste** (1893—1962) bija latviešu jurists, Senāta loceklis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 11. aprīlī Jelgavā advokāta, vēlākā Valsts prezidenta Jāņa Čakstes ģimenē (ģimenē bija deviņi bērni, viens no brāļiem arī Konstantīns Čakste). Mācījās Jelgavas ģimnāzijā (1902—1911), studēja tiesību zinātnes Maskavas Universitātē (1911—1916). Pirmā pasaules kara laikā pēc Maskavas Konstantīna artilērijas karaskolas beigšanas (1917) bija Krievijas impērijas armijas virsnieks.

1920. gadā kopā ar Imantas pulku atgriezās Latvijā, iecelts par kara prokurora palīgu, vēlāk prokuroru (1921). No 1922. gada bija Rīgas apgabaltiesas loceklis, no 1926. gada apgabaltiesas priekšsēdētāja biedrs. No 1934. gada bija senators Latvijas Senāta Civilās kasācijas departamentā.

Pēc Latvijas okupācijas un aneksijas 1940. gada 26. novembrī Senātu likvidēja un viņu atlaida no darba.
Vācu okupācijas laikā bija juriskonsults Latvijas pašpārvaldes Tieslietu ģenerāldirekcijā. Kopā ar brāli Konstantīnu darbojās Latvijas Centrālajā padomē, par pagrīdes darbību apcietināts. Pēc atbrīvošanas 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur turpināja darbību Latvijas Centrālajā padomē. 1944. gada 8. septembrī Rīga Latvijas Republikas Valsts prezidenta vietas izpildītājs, Saeimas priekšsēdētājs Pauls Kalniņš uzaicināja Mintautu Čaksti izveidot ministru kabinetu, līdz ar to Mintauts kļuva par pirmo un vienīgo Latvijas Republikas ministru prezidentu trimdā. Līdztekus strādāja arhīvā, bija zinātniska darba stipendiāts Stokholmas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Darbojās apgādā "Daugava", kas Zviedrijā izdeva laikrakstu "Latvju Ziņas". M. Čakste bija akadēmiskās vienības ''Austrums'' vecbiedrs.

Miris 1962. gada 16. septembrī Zviedrijā.

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1933) 

## Atsauces
Anna Bormane

**Anna Bormane** (1896–1990) bija latviešu ārste, Latvijas Universitātes darbiniece, Rīgas pilsētas revīzijas komisijas locekle (1934-1940). Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1896. gada 3. aprīlī Vecgulbenes pagastā, pagasta skrīvera Otto un Ellas Bormanes, dzimušas Gailītes, ģimenē. Macījās Pēterpils sieviešu ģimnāzijā, studēja Petrogradas Sieviešu medicīnas institūtā un Kijivas Universitātē. Pēc atgriešanās dzimtenē 1923. gadā ieguva Latvijas Universitātes beigšanas diplomu un bija Latvijas Universitātes ķirurģijas katedras asistente pie profesora Paula Stradiņa (1923-1932). 1934. gadā kā pirmā sieviete Latvijā aizstāvēja *Dr. med.* grādu ar disertāciju „Eksperimentāli pētījumi par trofiskām čūlām ekstremitātē pēc n. ischiadicus bojājuma”. Strādāja Rīgas pilsētas 1. poliklīnikas ambulancē (1929-1944). 

Otra pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1947. gadā atgriezās Latvijā un līdz 1981. gadam bija Rīgas pilsētas 1. poliklīnikas ķirurģe. Mirusi 1990. gada 2. oktobrī, apglabāta Rīgas Meža kapos.

## Atsauces
Marta Vīgante

**Marta Vīgante** (1900–1966) bija latviešu ārste, Latvijas Universitātes darbiniece. Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

## Dzīvesgājums
Dzimusi 1900. gada 18. (5.) martā Sprēstiņu muižas "Picuļos" (tagad Stalbes pagastā)  zemnieka Jāņa Vīganta un viņa sievas Emmas, dzim. Girgensones, ģimenē.
Mācījās Rozulas pagasta skolā un M. Neijas sieviešu ģimnāzijā Cēsīs. Studēja LU Medicīnas fakultātē (1920–1926), bija LU subasistente (1926–1928), jaunākā asistente (1928–1930), asistente (1930–1936). Līdztekus strādāja par Latvijas Sarkanā Krusta Bolderājas veselības kopšanas punkta vadītāju (1926–1940). Darbojās studenšu korporācijā "Varavīksne". 1936. gada 29. janvārī aizstāvēja *Dr. med.* grādu ar disertāciju “Eksperimentāli un klīniski pētījumi par dažiem miega un nomierināšanas līdzekļiem un to nozīmi diabēta terapijā”, pēc tam paaugstināta par vecāko asistenti (1936–1940) un privātdocenti (1939–1940, 1941–1944).

Pēc Otrā pasaules kara bija LVU Medicīnas fakultātes Iekšķīgo slimību diagnostikas katedras vadītāja un docente, 1947. gadā atlaista no šī amata. Strādāja Komponistu savienības poliklīnikā un privātpraksē Blaumaņa ielā 3 Rīgā.

Mirusi 1966. gada 11. janvārī Rīgā.
   
## Apbalvojumi
* Latvijas Sarkanā Krusta Goda zīme 1932.
 
## Atsauces