open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Virgīnijs Grabliausks

**Virgīnijs Grabliausks** (; dzimis , Viļņā) ir Lietuvas šahists, FIDE starptautiskais meistars (1994), ICCF starptautiskais lielmeistars (2010).

## Biogrāfija
Beidzis Viļņas Universitātes Komunikāciju fakultāti. No 1994. gada līdz 2008. gadam strādājis par finanšu analītiķi. 1997. gadā uzvarējis Lietuvas šaha čempionātā. Tajā pašā gadā pārstāvējis Lietuvas izlasi Eiropas komandu čempionātā Pulā, kur pie 4. galdiņa ieguvis 5 punktus no 9. Piecas reizes uzvarējis Lietuvas komandu šaha čempionātos (1992, 1993, 1995, 1997, 2007). Astoņas reizes pārstāvējis dažādus Lietuvas šaha klubus Eiropas klubu komandu šaha kausos (1994—1996, 2005—2009). 2009. gadā piedalījies Latvijas atklātajā šaha čempionātā, kur ierindojies augstajā 4. vietā.

Kopš 2000. gada veiksmīgi piedalās korespondencšaha turnīros. Starptautiskā Korespondencšaha federācijas rīkotajā 14. olimpiādē pie 6. galdiņa izcīnījis 2. vietu. No 2002. gada līdz 2008. gadam bijis Lietuvas Korespondencšaha federācijas atbildīgais sekretārs. No 2004. gada Lietuvas pārstāvis Starptautiskajā Korespondencšaha federācijā. 2009. gadā bijis Irānas valsts junioru izlases treneris.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē fide.com
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē chesstempo.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas šaha klubu komandu kauss)
Miera iela (Rīga)

**Miera iela** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Brasā un Centrā. Tā sākas krustojumā ar Matīsa, Brīvības un Šarlotes ielu un beidzas uz Brasas tilta. No Brīvības ielas līdz Tallinas ielai Miera iela klāta ar bruģi, tālāk asfaltēta. Ielas kopējais garums ir 2173 metri.
[thumb|250px|Miera iela [Centrs (Rīga)|Centrā]]

## Vēsture
Senākais nosaukums ir **Jaunā Mirušo iela**. 1846. gadā tā atzarojās no Aleksandra (Brīvības) ielas un aiz Blieķu (tag. Aristida Briāna) ielas nogriezās pa labi un veda uz pilsētas kapiem. 1859. gadā pārdēvēta par **Miera ielu**; nosaukums saistīts ar to, ka sākotnēji bija ceļš, kas veda uz jaunierīkotajiem kapiem - miera vietu. 1885. gadā posms no Lielās Aleksandra ielas līdz Blieķu ielai nosaukts par **Rēveles** (Tallinas) **ielu**. Posmā no Blieķu ielas līdz Beķerejas (tag. Maiznīcas) ielai saukta par **Veco Mirušo ielu**. 1859. gadā Vecā Mirušo iela pārdēvēta par **Karlīnes ielu**. Beķerejas iela ar loku iesniedzās Lielajā Aleksandra ielā, kavējot Karlīnes ielas savienošanos ar Lielo Aleksandru ielu (1867). 1905. gadā Beķerejas ielas posms no Karlīnes ielas līdz Aleksandra ielai likvidēts un Karlīnes iela pagarināta līdz Aleksandra ielai. 1937. gadā Karlīnes iela un **Lielā Lāču iela** (no Kazarmu ielas līdz dzelzceļam) nosaukta par Miera ielu.

## Ielas raksturojums
Miera iela ir 2,173&nbsp;km gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes rietumos un Centra apkaimes ziemeļaustrumos. Tā sākas krustojumā ar Matīsa, Brīvības un Šarlotes ielu un virzās ziemeļaustrumu virzienā kā bruģēta iela ar tramvaja sliedēm brauktuves vidū. Iela krustojas ar Maiznīcas, Annas, Palīdzības, Aristida Briāna un Tallinas ielu. Pēc tam brauktuvi klāj asfalta segums, bet tramvaja sliedes iet abās ielas malās pa zālienu. Tālāk tās savienojumi ir ar Alojas, Ēveles, Mēness un Hospitāļu ielu. Šajā posmā ir daudz sabiedrisku ēku: Dzemdību nams, Tabakas fabrika (Jaunā Rīgas teātra pagaidu mājvieta), Rīgas Vingrošanas skola un Š. Dubnova Ebreju vidusskola. Nākamie krustojumi ielai ir ar Senču un Zirņu ielu. Tad tā krustojas ar Kluso, Kazarmu, Ieroču, Upes ielu un atkal krustojas ar Kluso ielu. Starp Hospitāļu un Kluso ielu Miera ielas pāra numuru pusē ir vēsturiskais kapu komplekss: Jēkaba kapi un Lielie kapi. Miera iela beidzas uz Brasas tilta, tās turpinājums ir Gaujas iela. Posms no Brasas tilta līdz Kazarmu ielai ir vienvirziena autosatiksmei, pa kuru var braukt centra virzienā. Savukārt tramvajs brauc abos virzienos.

## Ielu savienojumi
Miera iela ir savienota ar šādām ielām:
* Matīsa iela (ielas turpinājums dienvidu virzienā)
* Brīvības iela
* Šarlotes iela
* Maiznīcas iela (T veida krustojums)
* Annas iela (T veida krustojums)
* Palīdzības iela
* Aristida Briāna iela/Tallinas iela
* Alojas iela (T veida krustojums)
* Ēveles iela (T veida krustojums)
* Mēness iela/Hospitāļu iela
* Senču iela/Zirņu iela
* Klusā iela
* Kazarmu iela
* Ieroču iela (T veida krustojums)
* Upes iela (T veida krustojums)
* Klusā iela/Laktas iela (divlīmeņu krustojums)

## Skatīt arī
* Vidzemes priekšpilsēta
* Brasa
* Centrs

## Atsauces
Toms Laurušs

**Toms Laurušs** (; dzimis , Kauņā) ir Lietuvas starptautiskais lielmeistars šahā (2021).

## Biogrāfija
Sekmīgi startējis dažādos Eiropas jauniešu šaha čempionātos. 2008. gadā vecuma grupā U-14 ieņēmis otro vietu, bet 2012. gadā vecuma grupā U-16 bijis trešais. 2009. gadā piedalījies Latvijas atklātajā šaha čempionātā, kur ierindojies 17. vietā. Lietuvas izlases sastāvā piedalījies Pasaules jauniešu (U-16) šaha olimpiādē Stambulā 2012. gadā, kur pie 1. galdiņa ieguvis individuālo sudraba medaļu. Tāpat pārstāvējis Lietuvas izlasi Eiropas komandu čempionātā 2013. un 2015. gadā, un Pasaules šaha olimpiādēs (2014, 2016). Lietuvas šaha čempionātos 2014. gadā bijis bronzas laureāts, bet 2015. gadā ieņēmis 4. vietu. 2016. un 2019. gadā uzvarējis Lietuvas šaha čempionātā. 2018. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" ātrspēles turnīrā. 2021. gada augustā izcīnījis 3. vietu RTU Open "A" turnīrā.

2023. gadā Kauņā trešo reizi uzvarējis Lietuvas šaha čempionātā. 2024. gada maijā Viļņā ceturto reizi bijis labākais Lietuvas šaha čempionātā. 2024. gada augustā atkārtoti izcīnījis 3. vietu RTU Open "A" turnīrā.

Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2021. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Viņa vecākā māsa Brigita Stoniene arī ir šahiste.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē fide.com
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē chesstempo.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas šaha klubu komandu kauss)
Kazarmu iela (Rīga)

**Kazarmu iela** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Brasā. Tā sākas krustojumā ar Hospitāļu ielu un beidzas krustojumā ar Kluso ielu. Gandrīz visā garumā iela klāta ar bruģa segumu (posms starp Miera un Kluso ielu asfaltēts); tās kopējais garums ir 306 metri.

Kazarmu iela pirmo reizi Rīgas ielu sarakstos minēta 1864. gadā ar tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.

## Ielas raksturojums
Kazarmu iela ir 306 m gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes ziemeļos. Tā sākas krustojumā ar Hospitāļu ielu un virzās austrumu virzienā. Iela krustojas ar Lejas ielu, Miera ielu un beidzas krustojumā ar Kluso ielu, atduroties pret Lielajiem kapiem.

Kazarmu ielā pārsvarā ir pilsētas centram raksturīgā daudzstāvu īres namu apbūve, kā arī atsevišķas sabiedriskas celtnes. Pie krustojuma ar Hospitāļu ielu (Hospitāļu ielā 32) atrodas Rīgas Golgātas baptistu dievnams. Kazarmu ielā 1A atrodas Rīgas 221. pirmsskolas izglītības iestāde.

## Ielu savienojumi
Kazarmu iela ir savienota ar šādām ielām:
* Hospitāļu iela (T veida krustojums)
* Lejas iela (T veida krustojums)
* Miera iela
* Klusā iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Brasa

## Atsauces
Mēness iela (Rīga)

**Mēness iela** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Brasā. Tā sākas krustojumā ar Hospitāļu un Miera ielām un beidzas krustojumā ar Cēsu ielu. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 498 metri.

## Ielas raksturojums
Mēness iela ir 498 m gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes dienvidos. Tā sākas krustojumā ar Hospitāļu un Miera ielām un virzās dienvidu virzienā kā asfaltēts ceļš. Iela beidzas krustojumā ar Cēsu ielu. Mēness iela ir vienvirziena iela, pa kuru var braukt tikai Miera un Hospitāļu ielas virzienā.

Mēness ielā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve, bet nepāra numuru pusē lielā daļā ielas tā ved gar kapsētām: Pokrova kapiem un Jēkaba kapiem. Mēness ielā atrodas arī virkne sabiedrisku celtņu: Rīgas Franču licejs (Mēness ielā 8), Rīgas latviešu Debesbraukšanas pareizticīgo baznīca (Mēness ielā 2), Rīgas Kristus luterāņu baznīca (Mēness ielā 1) un nostāk no ielas, Pokrova kapos, Rīgas Vissvētās Dievmātes patvēruma pareizticīgo baznīca (Mēness ielā 1).

## Vēsture
Rīgas kartēs Mēness iela atrodama jau 1867. gadā ar nosaukumu **Pokrova iela**. 1936. gadā pārsaukta par **Debesbraukšanas ielu**. 1940. gadā iela pirmo reizi ieguva nosaukumu Mēness iela. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā (1942—1944) tās nosaukums atkal bija Debesbraukšanas iela, bet kopš 1944. gada atgriezts nosaukums Mēness iela, kas vairāk nav mainījies.

## Ielu savienojumi
Mēness iela ir savienota ar šādām ielām:
* Hospitāļu iela
* Miera iela
* Cēsu iela (T veida krustojums)

## Skatīt arī
* Brasa

## Atsauces
Viļņas vecpilsēta

**Viļņas vecpilsēta** () ir viena no lielākajām saglabātajām viduslaiku vecpilsētām Ziemeļeiropā; tās platība ir 3,59 kvadrātkilometri. Tajā atrodas 74 kvartāli, 70 ielas ar 1487 ēkām, kuru kopējā platība ir 1 497 000 kvadrātmetri. Tā ir vecākā Lietuvas galvaspilsētas Viļņas daļa un attīstījusies gadsimtu gaitā, ietekmējoties no pilsētas vēstures un mainīgās kultūras ietekmes. Tajā izplatīti vairāki no Eiropas arhitektūras stiliem — gotika, renesanse, baroks un neoklasicisms.

Vecpilsēta (*Senamiestis*) ir arī viena no seņūnijām Viļņas pilsētas pašvaldībā.

Vecpilsētas galvenā artērija ir Pils iela, kurā koncentrējušās kafejnīcas un ielas tirdziņi. Tajā daļēji atrodas arī pilsētas galvenā iela, Ģedimina avēnija. Galvenie vecpilsētas laukumi ir Katedrāles laukums un Rātslaukums.

Viens no lielākajiem arhitektūras kompleksiem ir Viļņas Universitātes arhitektūras ansamblis, kas aizņem lielu daļu no Vecpilsētas, tajā ir 13 iekšpagalmi. Tas tika izvēlēts Lietuvas pārstāvēšanai Mini Eiropas parkā Briselē.

1994. gadā Viļņas vecpilsēta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Apzīmējumam "vēsturiskais centrs" ir plašāka nozīme nekā tikai vecpilsētai, ko ieskāva nocietinājumu mūris. Tas iekļauj arī ievērojamas vēsturiskās priekšpilsētas, kā Užupe, kas vēsturiski atradās ārpus pilsētas robežām, tāpēc Užupe bieži tiek pieskaitīta Viļņas vecpilsētai.

## Ievērojamas vietas

### Pilis
* Prezidenta pils
* Slušku pils
* Radvilu pils
* Tīzenhauzenu pils
* Viļņas piļu komplekss ar Ģedimina torni un Valdnieku pili

### Reliģiskas celtnes
* Svētās Annas baznīca
* Viļņas katedrāle Katedrāles laukumā
* Svētā Nikolaja baznīca
* Visu Svēto baznīca
* Aušras vārti
* Trīs krusti

### Citas ievērojamas celtnes
* Parakstītāju nams
* Lietuvas Nacionālais muzejs
* Lietuvas Nacionālais drāmas teātris
* Viļņas aizsargmūra fragmenti
* Viļņas pagrabi

## Ārējās saites
Tokijas Universitāte

**Tokijas Universitāte** (, *Tōkyō daigaku*) ir publiska izpētes universitāte, kas atrodas Japānas galvaspilsētā Tokijā. Universitātē ir desmit fakultātes: tieslietu, medicīnas, inženierzinātņu, zinātnes, rakstniecības, lauksaimniecības, ekonomikas, mākslas, izglītības un farmācijas fakultāte. Universitātē kopumā mācās ap 30 000 studentiem, no kuriem 2100 ir ārzemju studenti. Universitātē strādā 2604 lektori, no tiem 2429 uz pilnu slodzi. Universitātes ēkas izvietotas piecās studentu pilsētiņās.

Tokijas universitāte dibināta 1877. gadā. Pēc 2014. gada datiem Tokijas universitāte ir atzīta par labāko universitāti Āzijā un divdesmit pirmo labāko universitāti pasaulē.

## Atsauces

## Ārējās saites

* Tokijas Universitātes oficiālā mājaslapa
Ēveles iela (Rīga)

**Ēveles iela** ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Brasā. Tā sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra un Jāņa Daliņa ielu un beidzas krustojumā ar Miera ielu. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 211 metri.

## Vēsture
Izveidota 1860. gadā kā ceļš uz Vissvētākās Dievmātes Patvēruma kapiem ar vārdu **Jaunā Mazā Mirušo iela**. Vēsturiskais nosaukums bija arī **Miroņu iela** (*Todtenstraße*). 1903. gada 23. janvārī pārdēvēta par **Torgeles ielu** sakarā ar Vidzemes Zirgaudzētāju biedrības lūgumu, jo no 1902. gada šajā ielā artadās biedrības mītne un zirgu staļļi, bet Torgeles muižā  (tagad Tori, Igaunijā) atradās biedrības zirgaudzētava. 1938. gada 21. janvārī iela ieguva tagadējo nosaukumu — **Ēveles iela**. 1974. gada 6. martā PSRS okupācijas vara ar Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes lēmumu Nr. 88 pārdēvēja ielu revolucionāra Eduarda Zandreitera vārdā — **Eduarda Zandreitera iela**. 1990. gada 20. aprīlī ar Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes lēmumu Nr. 1/19 Andra Teikmaņa vadībā iela atguva pašreizējo nosaukumu.

## Ielas raksturojums
Ēveles iela ir 211 m gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes ziemeļrietumos. Tā sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra un Jāņa Daliņa ielu un virzās austrumu virzienā. Tā beidzas krustojumā ar Miera ielu.

2006. gadā Ēveles ielas posms no Vesetas ielas līdz Krišjāņa Valdemāra ielai tika pievienots jaunizveidotajai Jāņa Daliņa ielai.

## Ielu savienojumi
Ēveles iela ir savienota ar šādām ielām:
* Jāņa Daliņa iela
* Krišjāņa Valdemāra iela
* Miera iela

## Skatīt arī
* Vidzemes priekšpilsēta
* Brasa

## Atsauces
82 (skaitlis)

**82 (astoņdesmit divi)** ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 81 un 83. Gada astoņdesmit otrā diena ir 23. marts (garajā gadā 22. marts).

Romiešu skaitļu sistēmā astoņdesmit divi tiek pierakstīts šādi — LXXXII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā astoņdesmit divi ir 10100102, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1228 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 5216. Astoņdesmit divi ir pāra skaitlis.

Ķīmisko elementu periodiskā tabulā astoņdesmit divi ir svina (Pb) atomskaitlis. Astoņdesmit divi arī ir ASCII kods "R" simbolam un starptautisko tālsarunu kodu sarakstā Dienvidkorejas kods.

## Skatīt arī
* 82. gads
* 82. gads p.m.ē.
Toronto Universitāte

**Toronto Universitāte** () ir publiska izpētes universitāte, kas atrodas Kanādas lielākajā pilsētā Toronto. Universitātē atrodas piecpadsmit fakultātes: mākslas, inženierzinātņu, arhitektūras, mūzikas, mežsaimniecības, informācijas tehnoloģiju, medicīnas, aprūpes, farmācijas, zobārstniecības, kinezioloģijas, tieslietu, vadībzinības, izglītības un teoloģijas fakultāte. Universitātē 2012. gadā mācījās 47 259 studenti un strādāja 2547 lektori. Universitātei ir sava futbola un hokeja komanda.

Toronto universitāte ir dibināta 1827. gadā kā Karaļa koledža, bet savu tagadējo nosaukumu ieguva 1850. gadā. Tā bija pirmā augstākās izglītības iestāde Augškanādas reģionā.

Universitāte ir plašāk pazīstamā kā vieta, kur ir izgudrots insulīns un ir veikta cilmes šūnu izpēte. Tā bija pirmā vieta, kur pirmo reizi tika praktiski pielietots elektronmikroskops. Tā ir viena no divām Amerikas universitāšu asociācijas biedrēm, kas neatrodas ASV. Tā ir atzīta par vislabāko universitāti Kanādā. Pēc 2015. gada datiem universitāte ir atzīta par četrpadsmito labāko universitāti pasaulē.

Toronto universitāti ir pabeiguši seši Nobela miera prēmijas ieguvēji, kā, piemēram, Kanādas politiķis Lesters Pīrsons. 1960. gadā Toronto universitāti pabeidza Latvijas eksprezidente Vaira Vīķe-Freiberga. Universitāti ir pabeiguši daudzi Kanādas politiķi, tostarp bijušais Kanādas premjerministrs Stīvens Hārpers.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Toronto Universitātes oficiālā mājaslapa
Juris Eihmanis

thumb|150px|Juris Eihmanis 20. gadsimta 90. gados
**Juris Eihmanis** (dzimis 1954. gada 15. septembrī Rīgā) ir bijušais Latvijas Republikas Zemessardzes pulkvedis, Latvijas Nacionālo bruņoto spēku (NBS) komandieris (1998).

## Dzīvesgājums
Dzimis 1954. gada 15. septembrī Rīgā. Mācījās Rīgas 50. vidusskolā, līdz 1984. gadam studēja radiotehniku Rīgas Politehniskajā institūtā, pēc tam strādāja Olaines ķīmisko reaktīvu rūpnīcā.

Pēc Latvijas Republikas neatkarības atgūšanas iestājās Zemessardzē, piedalījās Zemessardzes bataljonu izveidē, bija 14. Zemessardzes bataljona komandieris (1992—1993), Zemessardzes komandieris (1996—1998). Papildinājās ASV Armijas kara koledžā Karlailā Pensilvānijas štatā (*U. S. Army War College in Carlisle*, 1997—1998).

Pēc atgriešanās no ASV 1998. gadā nepilnus sešus mēnešus bija NBS komandieris. J. Eihmaņa dzīvokļa remontam iztērētā Zemessardzes budžeta nauda kļuva par iemeslu vairāku amatpersonu sodīšanai, kā arī paša Eihmaņa atbrīvošanai no NBS komandiera amata.

1999. gada 21. maijā Ģenerālprokuratūra Eihmanim uzrādīja apsūdzību par dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu mantkārīgu apsvērumu dēļ.
Līdz 2002. gadam J. Eihmanis strādāja par pasniedzēju Baltijas aizsardzības koledžā.

2002. gadā Rīgas apgabaltiesa nolēma izlikt Juri Eihmani no dzīvokļa un piedzīt no viņa šā dzīvokļa remonta izdevumus vairāk nekā 30 000 latu apmērā, jo viņš to kā NBS komandieris saskaņā ar prokuratūras pausto viedokli bija ieguvis "pretlikumīgi, pretēji likumiem un labiem tikumiem".

## Apbalvojumi
* Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira
* Norvēģijas Karaliskā krusta ordenis, 3. šķira

## Atsauces
Stepans Makarovs

**Stepans Makarovs** (; dzimis , miris ) bija Ukrainā dzimis krievu viceadmirālis un okeanogrāfs. Daudzu flotes tehnisko inovāciju autors.

## Dzīvestāsts
Dzimis Mikolajivā flotes praporščika ģimenē. 1858. gadā ģimene pārcēlās uz Nikolajevskas pie Amūras, kur Stepans Makarovs tā paša gada septembrī iestājās jūrskolā. Mācību laikā jūrskolā, ko absolvēja 1865. gadā, devās kuģojumā uz Ziemeļamerikas krastiem. No 1867. līdz 1876. gadam dienēja Baltijas flotē, vēlāk pārcelts uz Melnās jūras floti.

Piedalījās Krievu—turku karā (1877—1878). 1878. gada 16. janvārī Batumi reidā piedalījās torpēduzbrukumā turku kuģim, to nogremdējot. Tā bija pirmā reize vēsturē, kad militāri veiksmīgi tika izmantotas torpēdas. No 1879. līdz 1881. gadam piedalījās Krievijas militārās operācijās Vidusāzijā.

No 1886. līdz 1889. gadam kā korvetes "Vitjaz" komadieris veica pasaules apceļošanu. Sākoties Krievijas—Japānas karam, 1904. gada 9. februārī (vecais stils) tika iecelts par Klusā okeāna flotes komandieri un 24. februārī (vecais stils) ieradās Portartūrā. 13. aprīlī gāja bojā, kad flagmankuģis "Petropavlovsk" uzskrēja uz japāņu izliktas mīnas. Kopā ar Makarova komandēto kuģi bojā aizgāja krievu mākslinieks Vasilijs Vereščagins.
thumb|С. О. Макаров в 1879 году
(фото из «ВЭС»)

## Ārējās saites

## Atsauces
II Padomju Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki

**II Padomju Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki** bija Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki, kas norisinājās Rīgā, 1967. gadā. Svētkos piedalījās 18 496 dalībnieki. Šajos svētkos dalībnieku skaits bija gandrīz divas reizes lielāks salīdzinājumā ar iepriekšējiem svētkiem, bet nākamajos svētkos tas samazinājās. Svētku moto bija "Skani, jaunības dziesma", kura autors ir A. Vējāns. Tie tika rīkoti par godu Lielā Oktobra 50. gadadienai. Tajos piedalījās 188 kori, 220 deju kolektīvi, 26 pūtēju orķestri. Svētku laikā notika vairāki koru, deju kolektīvu un orķestru konkursi. 

## Svētku virsdiriģenti
Svētku virsdiriģenti bija:
* Leonīds Vīgners,
* J. Ozoliņš,
* Jānis Krūmiņš,
* Gido Kokars 

Goda virsdiriģents bija Jēkabs Mediņš.
Lietuvas Prezidenta pils

**Lietuvas Prezidenta pils** () atrodas Viļņas vecpilsētā un ir oficiālā Lietuvas prezidenta darba vieta un eventuālā oficiālā rezidence. Pils pirmsākumi ir 14. gadsimtā un vēstures gaitā tā vairākkārt pārbūvēta, pārbūvi uzraudzījuši ievērojami arhitekti kā Laurīns Gucevičs un Vasilijs Stasovs. 1997. gadā pils kļuva par Lietuvas prezidenta oficiālo mītni.

## Vēsture
thumb|left|Prezidenta pils 1850. gadā
thumb|Pils pagalms [thumb|Pils pagalms oficiālajā [Džordžs V. Bušs|Džordža Buša pieņemšanā]]
thumb|Lietuvas prezidenta karoga pacelšanas ceremonija prezidenta inaugurācijas laikā
Pils vēsture sniedzas līdz 14. gadsimtam, kad Lietuvas dižkunigaitis Jagailis izdeva rīkojumu, ziedojot pilsētas zemi Viļņas arhidiecēzei, šī iemesla dēļ to reizēm sauc par bīskapa pili. Pils celtniecība notika 14. gadsimta beigās un to uzraudzīja Viļņas bīskaps Andžejs Jastšembecs un laika gaitā ēka tika palielināta un pārbuvēta. Renesanses laikā pils atkal tika renovēta un tika paplašināti pieguļošie parki un dārzi.

Iestājoties 18. gadsimtam, pils vēsturē notika vairāki nozīmīgi notikumi: pilī dzīvoja pēdējais Viļņas bīskaps, Lietuvu anektēja Krievijas Impērija un ēku sabojāja divi lieli ugunsgrēki 1737. un 1748. gadā. 1750. gadā to rekonstruēja arhitekta Laurīna Guceviča vadībā. Pēc rekonstrukcijas pils tika izmantota kā imperatoru, karaļu un augstmaņu rezidence. 1796. gadā pilī dzīvoja cars Pāvils I. 19. gadsimta laikā pils kalpoja kā Krievijas Imērijas gubernatoru rezidence, to skaitā šeit dzīvoja Mihails Muravjovs-Viļenskis. 1804. gadā to apmeklēja arī nākamais Francijas karalis Luijs XVIII.

1812. gadā gan Krievijas impērijas ķeizars Aleksandrs I, gan Francijas imperators Napoleons izmantoja pili kā savu rezidenci. Laikā, kad notika Napoleona iebrukums Krievijā, viņš no pils organizēja militāras operācijas un Lietuvas armiju, to skaitā piecus kājnieku pulkus, četrus kavalērijas pulkus un Viļņas nacionālo gvardi. Viņš pieņēma Lietuvas augstmaņus, no jauna norīkotos administrācijas pārstāvjus un arī citas amatpersonas. Pēc Napoleona sakāves 1812. gadā pili izmantoja ceremoniāliem procesiem; šeit tobrīd ģenerālim Mihailam Kutuzovam piešķīra Krievijas augstāko militāro apbalvojumu — Svētā Jura ordeni. No 1824. līdz 1834. gadam pili ampīra stilā rekonstruēja ievērojamais Sanktpēterburgas arhitekts Vasilijs Stasovs, pārbūvi uzraudzīja Karols Podčašinskis. Stasova rekonstrukcija ir saglabājusies līdz mūsdienām.

Pēc tam, kad Lietuva 1918. gadā atguva neatkarību, pilī atradās Ārlietu ministrija un Lietuvas ziņu aģentūra ELTA, līdz 1920. gadā pilsēta tika iekļauta Polijā. 1930. gados to restaurēja Stefans Narembskis. Pēc Otrā pasaules kara pils kalpoja kā Padomju virsnieku nams, 20. gadsimta astoņdesmitajos gados šeit atradās Lietuvas PSR Mākslinieku nams.

Pēc neatkarības atgūšanas tā lēnām tika pielāgota prezidenta vajadzībām un kopš 1997. gada tā kalpo kā oficiālā Lietuvas prezidenta mītne. Virs pils tiek pacelts karogs ar prezidenta ģerboni laikā, kad prezidents ir pilī vai pilsētā.

## Atsauces

## Ārējās saites
* Lietuvas Republikas prezidenta institūcija 
* Prezidentūra atvėrė duris paprastiems mirtingiesiems
Horsts Ritners

**Horsts Ritners** (; dzimis  Breslavā, miris ) bija Vācijas šahists. Sestā pasaules čempionāta korespondencšahā (1968–71) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1961). FIDE starptautiskais arbitrs.

## Biogrāfija
Pēc profesijas bijis banku darbinieks. 1950. gados bijis viens no Vācijas Demokrātiskās Republikas spēcīgākajiem šahistiem. 1956. gadā uzvarējis Vācijas korespondencšaha čempionātā. Vēlāk vēl divas reizes atkārtojis šo panākumu. 1960. gadu sākumā strādājis arī kā šaha treneris Berlīnē, pēc tam no 1965. gada līdz 1991. gadam bijis vācu šaha žurnāla "Schach" redaktors. No 1961. gada līdz 1991. gadam bijis Starptautiskās Korespondencšaha federācijas viceprezidents un kvalifikācijas komisijas vadītājs. 1971. gadā uzvarējis 6. Pasaules čempionātā korespondencšahā, sīvā cīņā apsteidzot labākos padomju korespondencšahistus Vladimiru Zagorovski un Jakovu Estrinu.

## Atsauces

## Ārējās saites
Jakovs Estrins

**Jakovs Estrins** (;  Maskava -  Maskava) bija ebreju izcelsmes Padomju Savienības šahists. Septītā pasaules čempionāta korespondencšahā (1972–76) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1966) un starptautiskais arbitrs (1969). FIDE starptautiskais meistars (IM, 1975).

## Biogrāfija
Pēc profesijas jurists. Pēc Otrā pasaules kara sekmīgi piedalījies šaha turnīros. 1946. gadā dalījis 2.-4. vietu Krievijas čempionātā (uzvarējis Isāks Boļeslavskis), bet 1949. gadā bijis trešais Maskavas pilsētas šaha čempionāta finālā (uzvarējis Jurijs Averbahs). 1965. gadā dalījis 1.-3. vietu Maskavas centrālā šaha kluba čempionātā.

1960. gadu sākumā kļuvis par vienu spēcīgākajiem korespondencšahistiem. 1962. gadā kļuvis par PSRS čempionu korespondencšahā, pēc tam piedalījies arī starptautiskos korespondencšaha turnīros. 1976. gadā uzvarējis 7. Pasaules čempionātā korespondencšahā.

Bijis pazīstams šaha atklātņu teorētiķis. Publicējis grāmatas "Защита Грюнфельда" ("Grīnfelda aizsardzība", 1959, 1979, abām līdzautors), "Защита двух коней" ("Divzirdziņu aizsardzība", 1970), "Курс дебютов" ("Atklātņu kurss", 1968, 1980, abām līdzautors), "Теория и практика шахматной игры" ("Šaha spēles teorija un prakse", 1981, 1984, abām redaktors), "Малая дебютная энциклопедия" ("Mazā atklātņu enciklopēdija", 1985, līdzautors). Estrina grāmatas ir tulkotas daudzās valodās.

## Atsauces

## Ārējās saites
Johanness Vilhelms Jensens

**Johanness Vilhelms Jensens** (; dzimis , miris ) bija dāņu rakstnieks. Tiek uzskatīts par pirmo no izcilajiem 20. gadsimta dāņu rakstniekiem.

Darbos apvienojis reālisma un modernisma tendences. Rakstījis romānus, esejas, miniatūras, dzejoļus. Darbi ir tikuši izdoti arī latviski kopš 1906. gada. 1944. gadā saņēmis Nobela prēmiju literatūrā. Viena no viņa māsām arī bija rakstniece.

## Bibliogrāfija

* *Danskere*, 1896
* *Einar Elkjær*, 1898
* *Himmerlandsfolk*, 1898
* *Intermezzo*, 1899
* *Kongens Fald*, 1900—1901
* *Den gotiske renæssance*, 1901
* *Skovene*, 1904
* *Nye Himmerlandshistorier*, 1904
* *Madame d'Ora*, 1904
* *Hjulet*, 1904
* *Digte*, 1906
* *Eksotiske noveller*, 1907—15
* *Den nye verden*, 1907
* *Singaporenoveller*, 1907
* *Myter*, 1907—45
* *Nye myter*, 1908
* *Den lange rejse*, 1908—22
* *Lille Ahasverus*, 1909
* *Himmerlandshistorier, Tredje Samling*, 1910
* *Myter*, 1910
* *Bo'l*, 1910
* *Nordisk ånd*, 1911
* *Myter*, 1912
* *Rudyard Kipling*, 1912
* *Olivia Marianne*, 1915
* *Introduktion til vor tidsalder*, 1915
* *Skrifter*, 1916
* *Årbog*, 1916*, 1917
* *Johannes Larsen og hans billeder*, 1920
* *Sangerinden*, 1921
* *Den lange rejse*, 1922—22
* *Æstetik og udviking*, 1923
* *Årstiderne*, 1923
* *Hamlet*, 1924
* *Myter*, 1924
* *Skrifter*, 1925
* *Evolution og moral*, 1925
* *Årets højtider*, 1925
* *Verdens lys*, 1926
* *Jørgine*, 1926
* *Thorvaldsens portrætbuster*, 1926
* *Dyrenes forvandling*, 1927
* *Åndens stadier*, 1928
* *Ved livets bred*, 1928
* *Retninger i tiden*, 1930
* *Den jyske blæst*, 1931
* *Form og sjæl*, 1931
* *På danske veje*, 1931
* *Pisangen*, 1932
* *Kornmarken*, 1932
* *Sælernes ø*, 1934
* *Det blivende*, 1934
* *Dr. Renaults fristelser*, 1935
* *Gudrun*, 1936
* *Darduse*, 1937
* *Påskebadet*, 1937
* *Jydske folkelivsmalere*, 1937
* *Thorvaldsen*, 1938
* *Nordvejen*, 1939
* *Fra fristaterne*, 1939
* *Gutenberg*, 1939
* *Mariehønen*, 1941
* *Vor oprindelse*, 1941
* *Mindets tavle*, 1941
* *Om sproget og undervisningen*, 1942
* *Kvinden i sagatiden*, 1942
* *Folkeslagene i østen*, 1943
* *Digte 1901—43*, 1943
* *Møllen*, 1943
* *Afrika*, 1949
* *Garden Colonies in Denmark*, 1949
* *Swift og Oehlenschläger*, 1950
* *Mytens ring*, 1951
* *Tilblivelsen'', 1951

## Ārējās saites

* Biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā
Mikāls Laudrups

**Mikāls Laudrups** (; dzimis ) ir bijušais dāņu futbolists, pašlaik ir futbola treneris. Spēlējis pussarga pozīcijā, pārstāvējis Dānijas futbola izlasi.

Spēlētāja karjeras laikā spēlējis Dānijā, Itālijā, Spānijā, Japānā un Nīderlandē. Spēlēja Johana Kruifa trenētajā *[[FC Barcelona]]* "zvaigžņu komandā", kuras sastāvā izcīnīja deviņas uzvaras dažādās sacensībās. Kluba sastāvā no 1991. līdz 1994. gadam četras sezonas pēc kārtas tika izcīnīta uzvara *[[La Liga]]* čempionātā un 1992. gadā — UEFA Eiropas kausā. Pēc karjeras *FC Barcelona* viņš pievienojās kluba sīvākajiem pretiniekiem Spānijā — Madrides "Real" —, kā sastāvā ieguva savu piekto *La Liga* titulu pēc kārtas. Vēl ir izcīnījis Itālijas un Nīderlandes čempiona titulu attiecīgo valstu klubu sastāvā.

Dānijas izlasē debitējis 18. dzimšanas dienā 1982. gadā. Kopumā aizvadītajās 104 spēlēs (5. vieta Dānijas izlases vēsturē) guvis 37 vārtus (6. vieta Dānijas izlases vēsturē). Izlases sastāvā divas reizes spēlējis FIFA Pasaules kausā (1986, 1998) un trīs reizes — Eiropas čempionātā (1984 (sasniegts pusfināls), 1988, 1996). Bija izlases kapteinis no 1994. līdz 1998. gadam. Karjeru beidza pēc 1998. gada Pasaules kausa, kurā spēlēja kopā ar brāli Brianu.

2003. gada novembrī par godu UEFA jubilejai Dānijas Futbola asociācija viņu izvēlēja par Dānijas futbola pēdējo 50 gadu labāko spēlētāju, iekļaujot viņu UEFA jubilejas apbalvojumu izlasē. 2006. gada novembrī Laudrups tika atzīts par visu laiku izcilāko Dānijas futbolistu. 2004. gadā bijušais Brazīlijas futbolists Pelē viņu iekļāva savā *[[FIFA 100]]* sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē. Iekļauts Dānijas izlases slavas zālē.

Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri.

## Sasniegumi
**Juventus**

* Itālijas Serie A: 1985–86
* Starpkontinentālais kauss: 1985

**Barcelona**

* Copa del Rey: 1989–90
* Spānijas La Liga: 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1993–94
* Spānijas Superkauss: 2001, 2002
* Eiropas kauss: 1991–92
* UEFA Superkauss: 1992

**Real Madrid**

* Spānijas La Liga: 1994–95

**Ajax**

* Eredivisie: 1997–98
* KNVB beker: 1997–98

**Dānija**

* FIFA Konfederāciju kauss: 1995

**Individuālie sasniegumi**

* Dānijas gada futbolists: 1982, 1985
* FIFA 100

## Atsauces

## Ārējās saites
Laudrups

**Laudrups** (; sieviešu dzimtē **Laudrupa**) ir dāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
* Brians Laudrups (*Brian Laudrup*; 1969) — dāņu futbolists;
* Mikāls Laudrups (*Michael Laudrup*; 1964) — dāņu futbolists un futbola treneris.
Jorns Slots

**Jorns Slots** (; dzimis  Soringā) ir Dānijas šahists. Astotā pasaules čempionāta korespondencšahā (1975–80) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1978). FIDE meistars (FM).

## Biogrāfija
1960. gados bijis viens no daudzsološākajiem Dānijas jaunajiem šahistiem. Četras reizes piedalījies Pasaules studentu komandu šaha čempionātos (1964-1966, 1969), kuros izcīnījis 3 medaļas - 2 bronzas komandu vērtējumā (1965, 1966) un zelta medaļu individuālajā vērtējumā (1965). 1963./1964. gadumijā dalījis pirmo vietu Eiropas junioru čempionātā (U-20) Groningenā. 1971. gadā kļuvis par Dānijas šaha čempionāta bronzas laureātu. 1972. gadā pārstāvējis Dānijas izlasi Pasaules šaha olimpiādē, kur pie 3. galdiņa ieguvis 8½ punktus no 17 iespējamajiem. 1975. gadā kļuvis par Dānijas šaha vicečempionu. 1977. gadā Kopenhāgenā Dānijas izlases sastāvā uzvarējis tradicionālajās Rietumeiropas šahistu komandu sacensībās - Klāras Benediktas kausa izcīņā.

Paralēli klātienes turnīriem ļoti veiksmīgi spēlējis korespondencšahu. 1980. gadā 8. Pasaules čempionātā korespondencšahā dalījis 1. vietu ar padomju šahistu Vladimiru Zagorovski, taču labāka papildus koeficienta dēļ kļuvis par uzvarētāju. Ir visu laiku jaunākais uzvarētājs šo sacensību vēsturē.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē fide.com
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē chesstempo.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules studentu komandu šaha čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Klāras Benediktas kauss)
Pāvels Hrustaļovs

**Pāvels Hrustaļovs** (, dzimis 1922. gadā, miris ) bija Sarkanās armijas vecākais leitnants — lidotājs. 

Kurzemes cietokšņa kauju laikā 1944. gada 10. novembrī Hrustaļova izlūklidmašīna Pe-2, kuru komandēja Anvars Gatauļļins, tika notriekta Auces - Dobeles apkaimē. Ekipāža krītošo lidmašīnu esot novirzījusi uz pretinieka tehniku uz zemes. Hrustaļovs gāja bojā. 1945. gada 18. augustā Hrustaļovam tika piešķirts Padomju Savienības Varoņa nosaukums. Apglabāts Dobelē.

## Ārējās saites
* Par Pāvelu Hrustaļovu
Viktors Palčausks

**Viktors Palčausks** (; ; dzimis  Kauņā) ir lietuviešu izcelsmes ASV šahists un fiziķis. Desmitā pasaules čempionāta korespondencšahā (1978—84) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1983).

## Biogrāfija
Piedzimis Lietuvā. Otrā pasaules kara gados ģimenē devusies bēgļu gaitās un apmetusies Vācijas pilsētā Augsburgā. 1949. gadā viņi izceļojuši uz ASV, kur apmetušies Čikāgas priekšpilsētā. Šeit Palčausks ir ieguvis izglītību, beidzis Ilinoisas universitāti un 1969. gadā aizstāvējis fizikas doktora grādu teorētiskajā fizikā. Nākamos četrpadsmit gadus turpinājis savu akadēmisko karjeru kā ģeofizikas profesors Ilinoisas universitātē.

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā, bet trīspadsmit gadu vecumā radusies nopietnāka interese par šo spēli. Pirmais panākums ir bijusi uzvara Čikāgas lietuviešu kopienas turnīrā. No 1958. gada līdz 1963. gadam piedalījies vairākos ASV Vidējo rietumu štatu turnīros. 1959. un 1961. gados ieņēmis 5. vietu ASV junioru čempionātos. 1963. gada ASV atklātajā čempionātā arī ierindojies 5. vietā. Vēlākajos gados darba aizņemtības dēļ pievērsies korespondencšaham, kurā guvis labus panākumus. Otrā Ziemeļamerikas šaha čempionāta (1975-77) uzvarētājs. 1984. gadā uzvarējis 10. Pasaules čempionātā korespondencšahā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Marks Zaharovs

**Marks Zaharovs** (; dzimis , miris ) bija padomju/krievu teātra un kino režisors, scenārists.

Dzimis Maskavā, 1955. gadā beidza Maskavas Valsts teātra mākslas institūtu. Marks Zaharovs režisēja vairākas televīzijas spēlfilmas, tostarp - "Divpadsmit krēsli" (1976), "Parastais brīnums" (1978), "Tas pats Minhauzens" (1979), "Mīlestības formula" (1984). Kā teātra režisors ilgus gadus darbojās Maskavas Ļeņina komjaunatnes teātrī (tagad "Ļenkom"), no 1973. gada bija tā galvenais režisors (mākslinieciskais vadītājs). 

Zaharovs ir saņēmis PSRS Valsts prēmiju (1987) un trīs Krievijas Valsts prēmijas, kā arī apbalvots ar vairākiem PSRS un Krievijas ordeņiem. Viņam ir piešķirts PSRS Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukums (1991).

## Ārējās saites

* 
* Захаров, Марк Художественный руководитель театра "Ленком", šķirklis *Lentapēdijā*
Fricis Baumbahs

**Fricis Baumbahs** (; dzimis  Veimārā, miris  Berlīnē) bija Vācijas šahists un ķīmiķis. Vienpadsmitā pasaules čempionāta korespondencšahā (1983—89) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1973).

## Biogrāfija
Pirmos panākumus šahā sasniedzis 1950. gadu beigās. 1959. gadā pirmo reizi iekļuvis Vācijas Demokrātiskā Republikas (VDR) šaha čempionātā finālā. No 1960. gada līdz 1962. gadam trīs reizes pārstāvējis savas valsts komandu Pasaules studentu komandu šaha čempionātos, kur 1961. gadā izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā. 1961. gadā viesojies Rīgā, kur VDR komanda tikusies ar Latvijas un Lietuvas šaha izlasēm. 1968. gadā VDR šaha čempionātā ieņēmis 2. vietu aiz uzvarētāja Volfganga Ūlmana. 1970. gadā kļuvis par VDR šaha čempionātā uzvarētāju. 1970. gadā bijis arī savas valsts izlases sastāvā Eiropas komandu šaha čempionātā, kur tā negaidīti izcīnīja bronzas medaļas komandu vērtējumā. 1972. gadā pārstāvējis VDR izlasi Pasaules šaha olimpiādē.

Lielus panākumus guvis arī korespondencšahā. 1989. gadā dalījis 1. — 3. vietu 11. Pasaules čempionātā korespondencšahā, bet pēc labāka papildus koeficienta atzīts par uzvarētāju. 9. Pasaules čempionātā korespondencšahā (1977—83) kļuvis par vicečempionu. No 1993. gada pildījis Vācijas Korespondencšaha federācijas prezidenta pienākumus. No 1995. gada līdz 1999. gadam bijis Starptautiskā Korespondencšaha federācijas ģenerālsekretārs.

Pēc profesijas bija ķīmiķis. 1966. gadā aizstāvējis ķīmijas zinātņu doktora grādu. Precējies un bijis piecu bērnu tēvs (dēls un četras meitas). Sarakstījis vairākas grāmatas par šahu.

## Atsauces

## Ārējās saites
*  šahista profils vietnē chessgames.com
*  šahista profils vietnē 365chess.com
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
*  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules studentu komandu šaha čempionāti)
Zaharovs

**Zaharovs** (); sieviešu dzimtē Zaharova (*Заха́рова*)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Jakovs Zaharovs:
** Jakovs Zaharovs (*Яков Захаров*; 1765—1836) — krievu ķīmiķis;
** Jakovs Zaharovs (*Яков Захаров*; 1859—1920) — krievu pedagogs un politiķis;
* Marks Zaharovs (*Марк Захаров*; 1933—2019) — padomju/krievu teātra un kino režisors, scenārists.
Iļja Repins

**Iļja Repins** (, ; dzimis , miris ) bija Krievijas ukraiņu izcelsmes gleznotājs. Reālisma pārstāvis. Viens no ievērojamākajiem 19. gadsimta Krievijas impērijas gleznotājiem.

## Dzīvesgājums
Mācījās Pēterburgas Mākslas akadēmijā, papildinājās Francijā un Itālijā. Bija Pēterburgas Mākslas akadēmijas mācībspēks. Par viņa ievērojamākajiem darbiem uzskata gleznas "Volgas strūdzinieki" (1873), "Krusta gājiens Kurskas guberņā" (1883), "Ivans Bargais un viņa dēls Ivans" (1885), "Zaporižjas kazaki raksta vēstuli turku sultānam" (1891). Gleznoja arī vairāku ievērojamu personu portretus. Repinam bija nozīmīga loma krievu mākslas popularizēšanā Eiropā.

1898. gadā iegādājies "Penātu" īpašumu Kuokalā, Somijā, miris 1930. gadā un apglabāts "Penātos". Kuokala ietilpa Ziemas kara laikā PSRS anektētajā Austrumkarēlijas daļā, 1948. gadā tika pārdēvēta par Repinu. Pašlaik "Penāti" ir muzejmāja. 

## Galerija

Ilia Efimovich Repin (1844-1930) - Volga Boatmen (1870-1873).jpg|Volgas strūdzinieki (1873)
Ilja Jefimowitsch Repin - Reply of the Zaporozhian Cossacks - Yorck.jpg|Zaporižjas kazaki raksta vēstuli turku sultānam. (1891)
Kurskaya korennaya.jpg|Krusta gājiens Kurskas guberņā (1883)
Ilya Repin-What freedom!.jpg|Kas par brīvību! (1903)


## Atsauces

## Ārējās saites
* 
* 
* Iļja Repins – ievērojamais krievu gleznotājs
Karls Faberžē

**Karls Faberžē** (; dzimis , miris ) bija krievu juvelieris. Vislabāk pazīstams ar savā vārdā nosauktajām Lieldienu olām, kas izgatavotas no dārgmetāliem un dārgakmeņiem.

Viņa tēvs Gustavs Faberžē bija vācbaltietis, māte — dāniete. Senči no tēva puses — hugenoti. Karls strādāja sava tēva dibinātajā darbnīcā, kuru pārņēma pēc tēva nāves. Iedvesmu juvelierizstrādājumiem smēlies arī Ermitāžas muzejā.

Pirmo Lieldienu olu cara Aleksandra III sievai Marijai izgatavojis 1885. gadā kā dāvanu Lieldienās, kas bija arī cara un viņa sievas kāzu gadadiena. Olas turpināja izgatavot katru gadu līdz pat Oktobra revolūcijai 1917. gadā. Aleksandra III laikā tika pasūtīta viena ola gadā, Nikolajs II pasūtīja divas olas katru gadu — vienu mātei, otru savai sievai Aleksandrai Fjodorovnai. Kopumā Faberžē darbnīcā izgatavots ap 50 olu.

## Ārējās saites
Oslavani

**Oslavani** () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Brno lauku apriņķī uz rietumiem no Brno.

## Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1104. gadā. 1225. gadā šeit tika nodibināts vecākais sieviešu klosteris Morāvijā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1783. līdz 1973. gadam apkaimē ieguva akmeņogles. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

## Tūrisms
Pilsētā atrodas 16. gadsimtā klostera vietā izbūvētā Oslavanu pils, mūsdienās muzejs.
Out Of Phase Stereo

***Out Of Phase Stereo*** (**OOPS**) ir skaņas rediģēšanas metode, kas no stereo miksējuma izņem dažādas tā sastāvdaļas. Tas darbojas uz fāžu atcelšanas principa, kurā divas identiskas, bet apgrieztas viļņu formas saliek kopā, kā rezultātā dažas miksējuma daļas "atceļ cita citu".

Fiziski OOPS var veikt apgriežot polaritāti vienam skaļrunim vai skaņas signāla radītājam. To arī var izdarīt izmantojot digitālas skaņas rediģēšanas lietotnes, kad vienu no stereo kanāliem apgriež, tad abus kanālus saliek kopā, lai izveidotu vienu mono kanālu. Tās skaņas, kas abos kanālos ir kopīgas, no kanāliem tiks atmestas, bet tās, kas atšķiras, tiks atstātas.

## Izmantojums mūzikā
Šāda skaņas rediģēšanas metode tiek izmantota, lai noņemtu vokālu no dziesmām, jo lielākoties visas ierakstītās balsis ir virzītas uz miksējuma centru. Reizēm *Out of Phase Stereo* izmanto, lai sadzirdētu skaņas, kuras var dzirdēt tikai izmantojot to. Šādi OOPS tika izmantots vairākos *[[The Beatles]]* studijas albumos. Austrāliešu grupa *[[Cinema Prague]]* ierakstīja dziesmu *Meldatype*, kurā bija iekļautas divas atšķirīgas dziesmas spēlētas vienlaikus, no kurām vienu varēja dzirdēt tikai pēc *Out Of Phase Stereo* izmantošanas.

## Atsauces
Krūzenšterns

**Krūzenšterns** (, sieviešu dzimtē Krūzenšterna) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

* Ādams Johans fon Krūzenšterns (*Adam Johann von Krusenstern*; 1770—1846) — Igaunijā dzimis vācbaltiešu izcelsmes krievu admirālis;
* Georgs fon Krūzenšterns (*Georg von Krusenstjern*; 1899—1989) — vācbaltiešu izcelsmes vēsturnieks un ģenealogs.
Gustavs Sule

**Gustavs Sule** (;  — ) bija Igaunijas vieglatlēts, šķēpa metējs. Viņš izcīnīja bronzas medaļu 1934. gada Eiropas čempionātā, piedalījās 1936. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs un kādu brīdi bija pasaulē otrā tālākā metiena autors.

## Biogrāfija

Sule dzimis Tartu 1910. gada 10. septembrī. 1928. gadā viņš uzstādīja Igaunijas vidusskolas rekordus ne tikai šķēpa mešanā, bet arī tāllēkšanā un kārtslēkšanā. Pirms Sules Igaunijas rekords šķēpa mešanā piederēja Aleksandram Klumbergam, tas bija uzstādīts 1921. gadā (63,32 m). Sākot ar 1930. gadu, Sule rekordu pārspēja sešas reizes oficiāli un divreiz — neoficiāli. 1931. gadā viņš šķēpu aizmeta 69,54 m tālumā, kas tobrīd deva otro rezultātu pasaulē pēc bijušā pasaules rekordista Eino Pentilas.

1932. gadā Sule joprojām bija viens no pasaulē labākajiem, uzlabojot Igaunijas rekordu līdz 69,62 m. Viņš būtu medaļas kandidāts 1932. gada Losandželosas Olimpiskajās spēlēs, bet Igaunijas Olimpiskā komiteja nespēja atrast līdzekļus Sules un citu Igaunijas atlētu, kā Arnolda Vīdinga, ceļa izdevumiem, tāpēc viņš palika mājās. 1933. gadā Sulem neizdevās uzlabot Igaunijas rekordu, bet labākais tā gada metiens 69,30 tālumā joprojām deva ceturto tā gada rezultātu pasaulē. 1933. gada Starptautiskajās Universitāšu spēlēs Turīnā viņš ieguva sudraba medaļu, zaudējot ungāram Jozefam Varsegi, bet pārspējot Vācijas pārstāvi Gotfrīdu Veinmanu, kas Olimpiskajās spēlēs bija ceturtais.

1934. gadā Sule pārspēja 70 m barjeru, uzlabojot Igaunijas rekordu līdz 71,48 m un atkal esot otrais gada vērtējumā. Pirmajā Eiropas čempionātā tovasar, kas arī notika Turīnā, viņš aizmeta 69,31 m un ierindojās trešajā vietā pēc labākajiem diviem no  — Somijas Mati Jervinena un Mati Sipalas. Šajā gadā viņš Tallinas sporta preses kluba vērtējumā tika atzīts par gada sportistu.

Nākamos divus gadus Sulem neizdevās atgūt iepriekšējo formu, 1935. gada rangā esot tikai sešpadsmitais, bet 1936. gadā — vienpadsmitais, lai arī 1935. gada Starptautiskajās Universitāšu spēlēs viņš tika pie bronzas medaļas. Viņš piedalījās 1936. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs Berlīnē, bet sasniedza tikai 63,26 m, ierindojās 11. vietā. 1937. gadā viņš atkal divreiz pārspēja Igaunijas rekordu, aizmetot 72,72 m augustā un 73,31 m oktobrī, gada rangā ierindojoties ceturtajā vietā.

Sule uzstādīja savu labāko rezultātu Tallinā 1938. gada 20. jūnijā, aizmetot 75,935 m. Tobrīd tas deva otro visu laiku labāko rezultātu pēc pasaules rekordista Jervinena. Vēlāk tajā pašā gadā Irjo Nikanens viņu nobīdīja uz trešo vietu, uzstādot jaunu pasaules rekordu, bet Sule palika labāko pieciniekā līdz pat 1953. gadam. Eiropas čempionātā 1938. gada septembrī viņš aizmeta 70,50 m un palika ceturtais pēc Jervinena, Nikanena un Varsegi, pārspējot savu tautieti Frīdrihu Isaku par vienu vietu.

No 1928. līdz 1940. gadam Sule deviņas reizes kļuva par Igaunijas čempionu šķēpa mešanā un vienreiz tāllēkšanā, guva mazākus panākumus kārtslēkšanā, lodes grūšanā, vesera mešanā un desmitcīņā.

Sule nomira no pneimonijas 1942. gada 3. aprīlī izsūtījumā. Kopš 20. gadsimta 50. gadiem Igaunijā notiek Gustava Sules memoriālās sacensības.

## Atsauces

## Ārējās saites
Ādams Johans fon Krūzenšterns

**Ādams Johans fon Krūzenšterns** (; dzimis , miris ) jeb **Ivans Krūzenšterns** () bija Igaunijā dzimis vācbaltiešu izcelsmes krievu admirālis.
No 1803. līdz 1806. gadam viņš ar kuģiem "Nadežda" un "Ņeva" vadīja ekspedīciju apkārt zemeslodei.

## Dzīvesgājums
Dzimis  Hagudi (*Haggud*) muižā tiesneša Johana Frīdriha fon Krūzenšterna (1724—1791) ģimenē. Cēlies no Krūzenšērnas dzimtas. Mācījās Tallinas bruņniecības skolā, pēc tam Kronštates jūras kadetu korpusā. No 1787. gada dienēja Krievijas Impērijas kara flotē, piedalījās Krievijas-Zviedrijas karā (1787-1790).  
 
No 1793. līdz 1799. gadam dienēja Lielbritānijas kara flotē, piedalījās kaujās ar Francijas kara floti Atlantijas un Indijas okeānu jūrās. Napoleona karu laikā  1803. gadā Krievijas Impērijas ķeizars Aleksandrs I viņam uzdeva vadīt jūras ekspedīciju uz Kluso okeānu, ekspedīcijas oficiālais mērķis bija izpētīt tirdzniecības ceļus no Aļaskas piekrastes līdz Japānai. Tās maršruts lielā mērā sakrita ar Žana Fransuā de Laperūza 1785. - 1788. gada Klusā okeāna ekspedīcijas maršrutu.      
Ekspedīcija šķērsoja Atlantijas okeānu, gar Hornas ragu sasniedza Kluso okeānu, izpētīja jūras ceļu no Aleutu salām gar Kamčatkas pussalu, Kuriļu salām, Sahalīnu līdz Hokaido salai. Pēc tam kuģi, šķērsojot Indijas un Atlantijas okeānus, atgriezās Kronštatē.

Pēc atgriešanās Pēterburgā viņu paaugstināja par 2. ranga kapteini (1806), 1. ranga kapteini (1809), komandkapteini (1819), kontradmirāli (1826), viceadmirāli (1829).
No 1827. līdz 1842. gadam viņš bija jūras kadetu korpusa direktors, 1841. gada iecelts par ģenerāladmirāli.

Miris  savā Kiltsi muižā, apglabāts Tallinas Doma baznīcā.

## Darbi
[thumb|270px|Ādams Johans fon Krūzenšterns [Kamčatkas krastā.]]
* *Путешествие вокруг света в 1803, 1804, 1805 и 1806 годах на кораблях „Надежда“ и „Нева“* (krieviski 1809);
* *Reise um die Welt in den Jahren 1803, 1804, 1805 und 1806* (vāciski 1810, 1812);
* *Wörtersammlungen aus den Sprachen einiger Völker des östlichen Asiens und der Nordwestküste von Amerika* (vāciski 1813);
* *Memoire sur une carte da detroit de la Sonde et de la rade de Batavia* (franciski 1813);
* *Beiträge zur Hydrographie d. grösseren Oceane* (vāciski 1819).

## Piemiņa
* Krūzenšterna sala 
* Krūzenšterna šaurums 
* Krūzenšterna rifs
* "Krūzenšterns" (burinieks)

## Atsauces

## Ārējās saites
Grigorijs Sanakojevs

**Grigorijs Sanakojevs** (; dzimis  Voroņežā, miris ) bija Krievijas šahists. Divpadsmitā pasaules čempionāta korespondencšahā (1984–91) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1984).

## Biogrāfija
Pēc pamatprofesijas - ķīmijas inženieris. Četras reizes uzvarējis Voroņežas apgabala šaha čempionātā. Lielākos panākumus guvis korespondencšahā. PSRS 6. čempionātā korespondencšahā (1963-64) izcīnijis 2. vietu, 6. Pasaules čempionātā korespondencšahā dalījis 5.-7. vietu, uzvarējis korespondencšaha turnīrā, kas bija veltīts Rumānijas šaha federācijas 50. gadadienai (1977-79), 10. Pasaules čempionātā korespondencšahā dalījis 3.-4. vietu, bijis Eiropas komandu korespondencšaha čempionāta uzvarētājs PSRS izlases sastāvā (1977-82). Lielākais šahista karjeras panākums bija uzvara 1991. gadā pabeigtajā 12. Pasaules čempionātā korespondencšahā.

## Atsauces

## Ārējās saites
Valters Štālekers

**Francis Valters Štālekers** (, dzimis , miris ) bija Ostlandes *[[Sicherheitspolizei]]* (*SiPo*) un *[[Sicherheitsdienst]]* (SD) vadītājs 1941. un 1942. gadā. Viens no galvenajiem holokausta organizētājiem Latvijā un apkārtējās valstīs.

## Dzīvesgājums
Dzimis 1900. gadā protestantu mācītāja ģimenē. 1919./1920. gadā Štālekers iekļāvās "Vācu nacionālajā aizsardzības un uzbrukuma savienībā" (*Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbund*) un teroristiskajā organizācijā "Konsuls" (*Organisation Consul*), piedalījās ielu kaujās Virtembergā un Rūras apgabalā.

No 1920. līdz 1924. gadam studēja jurisprudenci Tībingenes Universitātē. 1921. gadā iestājās NSDAP, tomēr vēlāk aktīvi darbību neveica, pēc universitātes beigšanas strādājot Virtembergas valsts pārvaldē. 
1932. gadā atkal iestājās NSDAP un pēc Hitlera nākšanas pie varas 1933. gadā kļuva par Virtembergas slepenās policijas (vēlākās Gestapo) priekšnieka vietnieku. Vēlāk darbojās analoģiskā amatā Breslavā. Pēc Austrijas anšlusa 1938. gadā kļuva par Donavas apgabala SiPo un SD vadītāju. 1939. gadā ar Reinharda Heidriha atbalstu kļuva par okupētās Čehijas jeb Bohēmijas un Morāvijas protektorāta SiPo un SD priekšnieku. No 1940. gada maija līdz jūnijam Štālekers bija analoģiskā amatā Norvēģijā.

Īsi pirms Vācijas iebrukuma PSRS Štālekers kļuva par *[[Einsatzgruppe A]]* vadītāju, kuras uzdevums bija represijas armijas grupas "Ziemeļi" aizmugurē Baltijas valstu, Baltkrievijas un Krievijas ziemeļrietumu teritorijā. Ebreju un romu holokausta, psihiatrisko slimnieku iznīcināšanas un citās akcijās Štālekers iesaistīja arī vietējos kolaborantus.

1942. gada 22. martā ievainots sadursmē ar partizāniem pie Gatčinas, miris lidojuma laikā uz Prāgu, izvadīts no Prāgas hradas.

## Ārējās saites